CELEX: 62004TJ0219
Kalastus
Jäsenvaltioiden kalastuslaivastojen kapasiteetin kehitys
Laivastoon lisäämisiä ja laivastosta poistoja koskevat järjestelyt
Kalastus- ja vesiviljelyalan komitea
Kieliä koskevat järjestelyt

Asiaa koskevat oikeussäännöt
1       Elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20.12.2002 annetun
neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 (EYVL L 358, s. 59) III luvun 11–13 artiklassa sekä 30 ja 36 artiklassa säädetään seuraavaa:
”11 artikla
Kalastuskapasiteetin mukauttaminen
1.      Jäsenvaltioiden on toteutettava laivastojensa kalastuskapasiteetin mukauttamistoimenpiteitä vakaan ja kestävän tasapainon
saavuttamiseksi kalastuskapasiteettinsa ja kalastusmahdollisuuksiensa välillä.
2.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, ettei 12 artiklassa ja tämän artiklan 4 kohdassa tarkoitettuja bruttotonneina ja kilowatteina
ilmoitettuja kalastuskapasiteetin viitetasoja ylitetä.
– –
4.      Jos julkista tukea on myönnetty sellaisen kalastuskapasiteetin poistoon, joka ylittää sen kapasiteetin vähentämisen, joka
on tarpeen 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen viitetasojen noudattamiseksi, poistettu kapasiteettimäärä on ilman eri toimenpiteitä
vähennettävä viitetasoista. Näin saaduista viitetasoista tulee uudet viitetasot.
5.      Vähintään viiden vuoden ikäisten kalastusalusten nykyaikaistaminen pääkannen yläpuolella turvallisuuden, työskentelyolosuhteiden,
hygienian ja tuotteiden laadun parantamiseksi saa lisätä aluksen vetoisuutta edellyttäen, että tällä nykyaikaistamisella ei
lisätä aluksen pyyntikykyä. Tämän artiklan ja 12 artiklan mukaisia viitetasoja on mukautettava vastaavasti. Vastaavaa kapasiteettia
ei tarvitse ottaa huomioon jäsenvaltioiden vahvistaessa 13 artiklassa tarkoitettujen alusten laivastoon lisäämisten ja laivastosta
poistojen tasapainoa.
Näitä toimenpiteitä koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja ehdot voidaan hyväksyä 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä
noudattaen.
12 artikla
Kalastuslaivastojen viitetasot
1.      Komissio vahvistaa kullekin jäsenvaltiolle sen lipun alla purjehtivien yhteisön alusten bruttotonneina ja kilowatteina ilmoitetut
kokonaiskalastuskapasiteetin viitetasot 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
Viitetasot ovat neuvoston päätöksen 97/413/EY mukaisesti kullekin laivaston osalle 31 päiväksi joulukuuta 2002 vahvistettujen
monivuotisen ohjausohjelman 1997–2002 tavoitteiden summa.
2.      Tämän artiklan täytäntöönpanoa koskevat säännöt voidaan hyväksyä 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
13 artikla
Laivastoon lisäämistä ja laivastosta poistoa koskevat järjestelyt
1.      Jäsenvaltioiden on hoidettava alusten laivastoon lisäämiset ja laivastosta poistot siten, että 1 päivästä tammikuuta 2003
alkaen:
a)      uuden kapasiteetin ilman julkista tukea tapahtuva lisääminen laivastoon korvataan sellaisella aiemmalla ilman julkista tukea
tapahtuvalla poistolla, joka vastaa vähintään samaa kapasiteettimäärää;
b)      uuden kapasiteetin lisääminen laivastoon käyttäen 1 päivän tammikuuta 2003 jälkeen myönnettyä julkista tukea korvataan aiemmalla
ilman julkista tukea tapahtuvalla poistolla,
i)      joka vastaa vähintään samaa kapasiteettimäärää, jos lisätään uusia aluksia, joiden bruttovetoisuus on enintään 100 GT, tai
ii)      jonka määrä on vähintään 1,35 kertaa kyseinen kapasiteettimäärä, jos lisätään uusia aluksia, joiden bruttovetoisuus on yli
100 GT.
2.      Kunkin jäsenvaltion, joka aikoo 31 päivän joulukuuta 2002 jälkeen sitoutua uuden julkisen tuen antamiseen laivaston uudistamiseen,
on 1 päivän tammikuuta 2003 ja 31 päivän joulukuuta 2004 välisenä aikana vähennettävä laivastonsa kokonaiskapasiteettia 3
prosentilla koko tällä kaudella 12 artiklassa tarkoitettuihin viitetasoihin nähden.
3.      Tämän artiklan täytäntöönpanoa koskevat säännöt voidaan hyväksyä 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
– –
30 artikla
Kalastus‑ ja vesiviljelyalan komitea
1.      Komissiota avustaa kalastus‑ ja vesiviljelyalan komitea.
2.      Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 4 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä.
Päätöksen 1999/468/EY 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan 20 työpäiväksi.
– –
4.      Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.
– –
36 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 2003.”
2       Asetuksen (EY) N:o 2371/2002 III luvussa määritellyn yhteisön laivastopolitiikan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista
säännöistä 12.8.2003 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1438/2003 (EUVL L 204, s. 21; jäljempänä riidanalainen asetus) 6,
7 ja 14 artiklassa säädetään seuraavaa:
”6 artikla
Laivaston kalastuskapasiteetti 1 päivänä tammikuuta 2003
Jäljempänä olevan 7 artiklan soveltamiseksi vetoisuutena (GT
) ja konetehona (kW
) ilmoitettu kalastuskapasiteetti 1 päivänä tammikuuta 2003 määritellään ottaen liitteen II mukaisesti huomioon ne alusten
lisäämiset, jotka perustuvat asianomaisen jäsenvaltion 1 päivän tammikuuta 2000 ja 31 päivän joulukuuta 2002 välisenä aikana
tuolloin sovellettavaa lainsäädäntöä noudattaen ja erityisesti komissiolle päätöksen 97/413/EY 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti
ilmoitetun kansallisen lisäys/poisto-järjestelmän mukaisesti tekemään hallinnolliseen päätökseen ja jotka toteutetaan kolmen
vuoden kuluessa hallinnollisen päätöksen tekopäivästä.
7 artikla
Laivastoon lisäysten ja laivastosta poistojen valvonta
1.      Asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan noudattamiseksi kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että kalastuskapasiteetti vetoisuutena
(GT
t
) ilmaistuna on minä tahansa ajankohtana enintään yhtä suuri kuin 1 päivän tammikuuta 2003 kalastuskapasiteetti (GT
), jota tarkistetaan:
a)      vähentämällä:
i)      valtiontuella 31 päivän joulukuuta 2002 jälkeen laivastosta poistettavien alusten kokonaisvetoisuus (GT
a
);
ii)      35 prosenttia 31 päivän joulukuuta 2002 jälkeen myönnetyllä valtiontuella laivastoon lisättävien yli 100 GT:n alusten kokonaisvetoisuudesta
(GT
);
b)      ja lisäämällä
i)      asetuksen N:o 2371/2002 11 artiklan 5 kohdan mukaisesti myönnetyt kokonaisvetoisuuden lisäykset (GT
S
);
ii)      laivaston uudelleenmittaamisen tulos (Δ(GT‑GRT)).
Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että seuraavaa kaavaa noudatetaan:
GT
t
≤ GT
- GT
a
- 0,35 GT
+ GT
S
+ Δ (GT - GRT)
– –
14 artikla
Tämä asetus tulee voimaan seitsemäntenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2003.”
3       Yhteisön kalastusalan uudelleenjärjestelyn tavoitteista ja yksityiskohtaisista säännöistä 1 päivästä tammikuuta 1997 31 päivään
joulukuuta 2001 kestävän tasapainon löytämiseksi kalavarojen ja niiden hyödyntämisen välillä 26.6.1997 tehdyn neuvoston päätöksen
97/413/EY (EYVL L 175, s. 27), joka on tehty yhteisön kalastus‑ ja vesiviljelyjärjestelmän perustamisesta 20.12.1992 annetun
neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3760/92 (EYVL L 389, s. 1) nojalla, 6 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on määritettävä ohjelmassaan se pyyntiponnistuksen vähentämiskeino, jolla jokaisen laivaston segmentin kapasiteetin
vähentämiselle asetetut tavoitteet voidaan saavuttaa. Kapasiteetin vähentäminen varmistetaan perustamalla kuhunkin jäsenvaltioon
pysyvä järjestelmä, jonka mukaisesti valvotaan laivaston uudistamista. Järjestelmässä määritetään kullekin segmentille alusten
tulo/lähtö‑suhde, millä varmistetaan kyseisenä aikana se, että kutakin alustyyppiä koskeva pyyntikapasiteetti saadaan laskettua
määritetylle tasolle.”
4       Euroopan talousyhteisössä käytettäviä kieliä koskevista järjestelyistä 15.4.1958 annetun neuvoston asetuksen N:o 1 (EYVL 1958,
17, s. 385) 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Yhteisön toimielimen jäsenvaltiolle tai jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvalle henkilölle osoittamat asiakirjat laaditaan
kyseisen jäsenvaltion kielellä.”
5       Mainitun asetuksen 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Yhteisön toimielimet voivat antaa työjärjestyksissään yksityiskohtaiset säännöt näiden kielten käyttämistä koskevien järjestelyjen
soveltamisesta.”
6       Menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28.6.1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (EYVL
L 184, s. 23) 4 ja 7 artiklassa säädetään seuraavaa:
”4 artikla
Hallintomenettely
1.      Komissiota avustaa hallintokomitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja.
2.      Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen toteutettavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa,
jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 205 artiklan 2 kohdassa
niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien
jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.
3.      Komissio päättää toimenpiteistä, joita sovelletaan välittömästi, tämän kuitenkaan rajoittamatta 8 artiklan soveltamista. Jos
toimenpiteet eivät kuitenkaan ole komitean lausunnon mukaisia, komissio ilmoittaa niistä viipymättä neuvostolle. Siinä tapauksessa
komissio voi lykätä päättämiensä toimenpiteiden soveltamista kussakin perussäädöksessä säädetyllä määräajalla, joka ei missään
tapauksessa saa olla pitempi kuin kolme kuukautta ilmoituksen tekopäivästä.
4.      Neuvosto voi määräenemmistöllä päättää asiasta toisin 3 kohdassa tarkoitetun määräajan kuluessa.
– –
7 artikla
1.      Kukin komitea vahvistaa työjärjestyksensä puheenjohtajansa ehdotuksesta Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistavan
työjärjestyksen mallin pohjalta.
Nykyiset komiteat mukauttavat tarvittaessa työjärjestyksensä työjärjestyksen malliin.
– –”
7       Kalastus‑ ja vesiviljelyalan komitean työjärjestyksen 3, 4 ja 9 artiklassa, sellaisena kuin niitä sovellettiin tosiseikkojen
tapahtuma-aikana, säädetään seuraavaa:
”3 artikla
Puheenjohtaja toimittaa kokouskutsun, kokouksen esityslistan, sellaisia toimenpiteitä koskevat ehdotukset, joista pyydetään
komitealta lausuntoa, ja kaikki muut valmisteluasiakirjat jäsenvaltioiden edustajille komiteassa 9 artiklan [toisessa] kohdassa
säädettyä menettelyä noudattaen.
Näiden asiakirjojen on saavuttava jäsenvaltioiden pysyviin edustustoihin viimeistään kahdeksan päivää ennen kokouspäivää –
–.
4 artikla
Jos lausuntoa on pyydetty ja ehdotukseen tehdään sisällöllinen muutos tai jos ehdotus, jonka aihe on merkitty esityslistaan,
on annettu kokouksen kuluessa tai jos esityslistalle on otettu uusi asia, puheenjohtaja siirtää jäsenvaltion edustajan pyynnöstä
äänestyksen kokouksen loppuun; mikäli ilmenee erityisiä vaikeuksia, puheenjohtaja jatkaa kokousta seuraavaan päivään.
– –
9 artikla
– –
Jäsenvaltioiden edustajille komiteassa suunnattu kirjeenvaihto osoitetaan pysyviin edustustoihin; siitä lähetetään kopio suoraan
jäsenvaltion tätä tarkoitusta varten nimittämälle virkamiehelle.”

Asian tausta
8       Komissio lähetti 13.6.2003 jäsenvaltioille faksitse kunkin jäsenvaltion virallisella kielellä ehdotuksen asetukseksi, jossa
säädetään asetuksen N:o 2371/2002 III luvussa määritellyn yhteisön laivastopolitiikan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista
säännöistä. Tätä ehdotusta käsiteltiin ensimmäisen kerran kalastus‑ ja vesiviljelyalan komiteassa (jäljempänä komitea) sen
25.6.2003 pidetyssä kokouksessa.
9       Komissio kutsui jäsenvaltioiden edustajat 1.7.2003 komitean kokoukseen 15. ja 16.7.2003. Mainittu kokouskutsu oli laadittu
ranskaksi, englanniksi ja saksaksi. Kokouskutsun mukaan edellä mainitusta asetusehdotuksesta oli tarkoitus keskustella ja
äänestää 16.7.2003 pidettävässä kokouksessa.
10     Espanjan kuningaskunnan pysyvä edustaja Euroopan unionissa osoitti 7.7.2003 komission kalastuksen pääosaston pääjohtajalle
kirjeen, jossa hän ilmoitti, että Espanjan kuningaskunta katsoi, että sitä ei ollut virallisesti kutsuttu mainittuun kokoukseen,
koska kutsua ei ollut lähetetty sille espanjan kielellä. Samassa kirjeessä pysyvä edustaja pyysi vahvistusta siitä, että kyseessä
olevassa kokouksessa on saatavilla tulkkaus espanjasta ja espanjaan.
11     Komission esittämästä asetusehdotuksesta keskusteltiin komitean 16.7.2003 pidetyssä kokouksessa, johon Espanjan valtuuskunta
osallistui. Kokouksessa komissio esitti useita muutoksia ehdotukseensa ja jakoi komitean jäsenille asiakirjan, joka sisälsi
ehdotetut muutokset ja joka oli laadittu ainoastaan englanniksi.
12     Mainitun kokouksen jälkeen Espanjan kuningaskunnan pysyvä edustaja osoitti kalastuksen pääosaston pääjohtajalle kirjeen, joka
on päivätty 17.7.2003. Mainitulla kirjeellä hän ensinnäkin muistutti vastalauseistaan, jotka koskivat kieltä, jolla Espanjan
kuningaskunnalle osoitettu kutsu oli laadittu (ks. 10 kohta edellä). Toiseksi hän kritisoi sitä, että komissio oli esittänyt
alkuperäiseen espanjan kielellä lähetettyyn ehdotukseensa tekemänsä huomattavan muutoksen ainoastaan englannin kielellä, ja
valitti siitä, että vaikka Espanjan valtuuskunta oli esittänyt varaumia, komissio oli pakottanut komitean äänestämään saadakseen
mainitun komitean lausunnon kyseessä olevasta ehdotuksesta. Pysyvä edustaja toi esiin myös sen, että Espanjan valtuuskunta
oli pyytänyt, että sen vastalauseet kirjattaisiin komitean kokouksen pöytäkirjaan, ja pyysi pääjohtajaa lähettämään hänelle
kopion mainitusta pöytäkirjasta, jotta olisi mahdollista tarkistaa, että mainitut vastalauseet oli kirjattu siihen riittävällä
tavalla.
13     Komissio antoi riidanalaisen asetuksen 12.8.2003. Mainitun asetuksen 13 perustelukappaleessa todetaan, että komitea ei ole
antanut lausuntoaan asetuksessa säädetyistä toimenpiteistä puheenjohtajansa asettamassa määräajassa.

Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset
14     Espanjan kuningaskunta nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen, joka rekisteröitiin numerolla C‑464/03, yhteisöjen tuomioistuimen
kirjaamoon 4.11.2003 jättämällään kannekirjelmällä.
15     Yhteisöjen tuomioistuin siirsi asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 8.6.2004 antamallaan määräyksellä Euroopan yhteisöjen
tuomioistuimen perussäännöstä tehdyn pöytäkirjan 51 ja 54 artiklan muuttamisesta 26.4.2004 tehdyn neuvoston päätöksen 2004/407/EY,
Euratom (EUVL L 132, s. 5) nojalla.
16     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (viides jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen
käsittelyn ja kehotti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena
komissiota toimittamaan tiettyjä asiakirjoja. Komissio noudatti tätä kehotusta annetussa määräajassa.
17     Espanjan kuningaskunta vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       kumoaa riidanalaisen asetuksen
–       velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
18     Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       toteaa, että neljännen kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, tai toissijaisesti hylkää sen
perusteettomana
–       hylkää kanteen muilta osin perusteettomana
–       velvoittaa Espanjan kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
19     Kanteensa tueksi Espanjan kuningaskunta vetoaa viiteen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen perustuu yhteisön kieliä koskevaa
järjestelyä, sellaisena kuin siitä säädetään asetuksessa N:o 1, koskevien olennaisten menettelymääräysten rikkomiseen menettelyssä,
jossa riidanalainen asetus on annettu, toinen normihierarkian periaatteen loukkaamiseen sillä perusteella, että riidanalaisen
asetuksen 7 artiklan 1 kohdalla rikotaan asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan säännöksiä, kolmas saman periaatteen loukkaamiseen
sillä perusteella, että riidanalaisen asetuksen samalla artiklalla rikotaan asetuksen N:o 2371/2002 11 artiklan 5 kohdan säännöksiä,
neljäs luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen ja viides riidanalaisen asetuksen väitettyyn mielivaltaisuuteen.

Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu olennaisten menettelymääräysten rikkomiseen menettelyssä, jossa riidanalainen asetus
on annettu
Asianosaisten lausumat
20     Espanjan kuningaskunta toteaa, että asetuksen N:o 1 3 artiklan ja oikeuskäytännön mukaan (asia C‑263/95, Saksa v. komissio,
tuomio 10.2.1998, Kok. 1998, s. I‑441, 32 kohta) jäsenvaltiolle osoitetut tiedonannot on tehtävä kyseisen jäsenvaltion virallisella
kielellä kutakin hallintokomiteaa varten säädetyssä määräajassa.
21     Espanjan kuningaskunnan mukaan riidanalainen asetus on näin ollen mitätön ensinnäkin, koska kutsua komitean 15. ja 16.7.2003
pidettyyn kokoukseen ei ollut Espanjan kuningaskunnan mukaan osoitettu sille espanjaksi, ja toiseksi, koska merkittävä muutos,
joka kokouksessa on esitetty, on laadittu ainoastaan englannin kielellä.
22     Lisäksi toisin kuin komissio katsoo, 16.7.2003 pidetyssä kokouksessa esitetyn ehdotuksen uuteen versioon sisältyvät muutokset
eivät Espanjan kuningaskunnan mukaan olleet vähäisiä vaan huomattavia. Koska kyse on erittäin teknisestä asetuksesta, jossa
on matemaattisia kaavoja, komission vastineessaan esittämiä selityksiä ei voida hyväksyä. Kaavojen selitys ja toimitetut selvennykset
vaikuttavat sen mukaan koko säädökseen, jonka saattoi ymmärtää ainoastaan sen laatija mutta eivät valtuuskunnat, joilla ei
teknisen kokouksen kuluessa ollut mahdollisuutta tutkia mainittua asiakirjaa asianomaisen tapaisen asetuksen edellyttämällä
rauhallisuudella ja tarkkaavaisuudella.
23     Komission väitteestä, joka perustuu viiveisiin, joita komiteoille annettujen asiakirjojen kääntämisestä kaikille virallisille
kielille sen mukaan aiheutuisi, Espanjan kuningaskunta toteaa, että väitetty tehokkuus ei voi olla ensisijaista jäsenvaltioiden
oikeudellisiin takeisiin nähden.
24     Istunnossa Espanjan kuningaskunta on vielä lisännyt, että sen, että kyseessä olevia muutoksia ei ollut esitetty espanjaksi,
olisi tullut johtaa kyseistä asetusehdotusta koskevan äänestyksen siirtämiseen komitean myöhempään kokoukseen, mitä Espanjan
kuningaskunta oli pyytänyt 16.7.2003 pidetyssä kokouksessa.
25     Komissio vastaa, että esillä olevassa asiassa ei ole rikottu olennaisia menettelymääräyksiä, jotka koskevat riidanalaisen
asetuksen antamismenettelyä, sellaisella tavalla, joka on omiaan johtamaan mainitun asetuksen kumoamiseen. Se vetoaa tältä
osin oikeuskäytäntöön, jonka mukaan menettelyvirheestä voi seurata säädöksen kumoaminen kokonaan tai osittain ainoastaan,
jos mainittu säädös olisi ilman tätä virhettä voinut olla sisällöltään erilainen (ks. asia 150/84, Bernardi v. parlamentti,
tuomio 23.4.1986, Kok. 1986, s. 1375).
26     Ensinnäkin kutsusta komitean 15. ja 16.7.2003 pidettyyn kokoukseen komissio toteaa, että komitea, kuten kaikki muutkin komiteat,
jotka osallistuvat täytäntöönpanotoimien antamismenettelyyn, toimii komission toimivallan rajoissa. Koska komissiolla on kolme
työkieltä, jotka ovat ranska, englanti ja saksa, komissio pitää laillisena sitä, että kutsut komitean kokouksiin laaditaan
näillä kolmella kielellä. Asetuksen N:o 1 3 artiklassa viitataan ”asiakirjoihin”, joita toimielimet osoittavat ”jäsenvaltiolle”,
eikä sitä komission mukaan sovelleta komission ja sellaisten komiteoiden välisiin suhteisiin, jollaisesta esillä olevassa
asiassa on kyse. Mainitun asetuksen 6 artiklan mukaan komissio olisi voinut säätää julkaisemassaan työjärjestyksen mallissa,
että kutsut komiteoille on lähetettävä kolmella edellä mainitulla työkielellä.
27     Komissio toteaa, että yleisesti ottaen jäsenvaltioilla ei ole ollut mitään ongelmia käytännöstä, jonka mukaan kutsut komiteoiden
kokouksiin lähetetään niille kolmella työkielellä. Tarkemmin sanottuna Espanjan valtuuskunta on sen mukaan saanut kutsut komitean
vuoden 2003 toukokuussa ja kesäkuussa pidettyihin kokouksiin mainituilla kolmella kielellä eikä se ole esittänyt varaumia.
Lisäksi se on osallistunut 16.7.2003 pidettyyn kokoukseen riidanalaisen kutsun johdosta ja se on ottanut osaa kyseessä olevaa
asetusehdotusta koskeviin keskusteluihin ja äänestykseen, ja näin ollen se on ilmaissut tehokkaasti näkemyksensä mainitusta
ehdotuksesta, kun otetaan huomioon, että tulkkauksesta espanjasta ja espanjaan oli huolehdittu.
28     Komissio toteaa tältä osin, että jotta se voi tehokkaasti hallinnoida niiden eri komiteoiden kokouksia, jotka auttavat komissiota,
on tärkeää, että kutsuja ei systemaattisesti käännetä kaikille virallisille kielille.
29     Toiseksi komissio toteaa asiakirjasta, joka on jaettu komitean 16.7.2003 pidetyssä kokouksessa, seuraavaa. Ensinnäkin se muistuttaa,
että asetusehdotus, josta on äänestetty 16.7.2003 pidetyssä kokouksessa, oli toimitettu Espanjan kuningaskunnalle espanjan
kielellä faksitse 13.6.2003, mitä Espanjan kuningaskunta ei ole komission mukaan kiistänyt. Mainitun lähetyksen saatteessa,
joka oli laadittu englanniksi, ilmoitettiin vastaanottajina oleville jäsenvaltioille, että kyseessä oleva asetusehdotus lähetettiin
niille niiden kielellä. Näin ollen esillä olevan asian olosuhteet eivät komission mukaan ole verrattavissa edellä 20 kohdassa
mainittuun asiaan Saksa vastaan komissio. Mainitussa asiassa saksankielistä säädösehdotusta, joka oli menossa äänestykseen,
ei nimittäin ollut lähetetty Saksan valtuuskunnalle määräajassa.
30     Kolmanneksi komissio kiistää väitteen, jonka mukaan 16.7.2003 pidetyssä kokouksessa esitetty asiakirja on huomattava muutos
kyseessä olevaan asetusehdotukseen. Komission mukaan mainitulla asiakirjalla tehtiin vain kaksi huomattavaa muutosta mainittuun
ehdotukseen eli muutettiin 6 artiklassa säädettyjä päivämääriä ja lisättiin ehdotuksen liitteeseen I alaviitteitä. Nämä muutokset,
jotka eivät komission mukaan millään tavalla vaikuttaneet ehdotuksen 7 artiklaan, tehtiin, jotta jäsenvaltioiden esittämät
pyynnöt otettaisiin huomioon, ja niistä ei komission mukaan aiheutunut minkäänlaista ymmärtämiseen liittyvää ongelmaa. Lisäksi
muutokset olivat komission mukaan ainoastaan muotoon ja esitystapaan liittyviä, niiden tavoitteena oli parantaa, selkeyttää
ja yksinkertaistaa tiettyjen säännösten sanamuotoa ja muutoinkin ne olivat helposti ymmärrettävissä.
31     Muutosten ymmärtämistä on komission mukaan myös helpottanut se, että komission edustaja on kokouksen aikana lukenut ne ja
esittänyt niistä yksityiskohtaisia huomautuksia. Espanjan valtuuskunta on voinut seurata niiden lukemista ja annettuja selityksiä
espanjaksi, koska sillä oli pyyntönsä johdosta käytettävissään tulkkaus espanjasta ja espanjaan.
32     Lisäksi komissio huomauttaa, että sellaisten asiakirjojen, joilla tehdään vain vähäisiä muutoksia asiakirjaan, joka on etukäteen
toimitettu valtuuskunnille, systemaattinen kääntäminen kaikille virallisille kielille johtaisi sellaisiin viivytyksiin komiteoiden
työssä, joita ei voida hyväksyä. Komission mukaan asetuksen N:o 1 säännöksiä ei voida tulkita siten, että komiteoita estetään
hoitamasta tehtäviään asianmukaisella tavalla luomalla perusteettomia esteitä.
33     Lopuksi Espanjan kuningaskunnan istunnossa esittämästä väitteestä (ks. edellä 24 kohta) komissio toteaa, että se on hylättävä,
koska se on tehty liian myöhään ja koska se on näin ollen jätettävä tutkimatta.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
34     Nyt käsiteltävänä oleva kanneperuste jakautuu kahteen osaan, jotka perustuvat kahteen erilliseen asetuksen N:o 1 väitettyyn
rikkomiseen. Ensinnäkin on väitetty, että kutsu 15. ja 16.7.2003 pidettyyn kokoukseen on laadittu ainoastaan englannin, ranskan
ja saksan kielellä mutta ei espanjaksi, ja toiseksi, että komissio on jakanut 16.7.2003 pidetyssä kokouksessa sellaisen muutetun
version alkuperäisestä asetusehdotuksestaan, joka on laadittu ainoastaan englanniksi, ja että komissio on kieltäytynyt ehdotusta
koskevan äänestyksen siirtämisestä komitean myöhempään kokoukseen.
35     On todettava, että oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 1 rikkominen tointa tehtäessä tarkoittaa menettelyn säännönvastaisuutta,
joka kuitenkin voi aiheuttaa lopullisesti tehdyn toimen kumoamisen ainoastaan silloin, kun ilman tätä virheellisyyttä menettely
olisi voinut johtaa toisenlaiseen lopputulokseen (ks. yhdistetyt asiat C‑465/02 ja C‑466/02, Saksa ja Tanska v. komissio,
tuomio 25.10.2005, Kok. 2005, s. I‑9115, jäljempänä Feta II ‑tapaus, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36     Nyt käsiteltävänä olevan kanneperusteen ensimmäisestä osasta on todettava, että komission Espanjan kuningaskunnalle lähettämän
kutsun johdosta Espanjan kuningaskunnan edustajat ovat osallistuneet 15. ja 16.7.2003 pidettyyn kokoukseen. Näin ollen ei
voida väittää, että riidanalaisen asetuksen antamismenettely olisi ilman väitettyä virheellisyyttä voinut johtaa tältä osin
erilaiseen lopputulokseen. Myös sellainen kutsu tähän kokoukseen, joka Espanjan kuningaskunnalle olisi osoitettu espanjan
kielellä, olisi nimittäin johtanut siihen, että mainitun kuningaskunnan edustajat osallistuvat kyseessä olevaan kokoukseen,
kuten ne ovat riidanalaisen kutsun johdosta tehneet. Tästä seuraa, että ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä
merkityksettömänä ja että kysymystä siitä, millä kielellä Espanjan kuningaskunnalle osoitettu kutsu olisi tullut laatia, ei
ole tarpeen tutkia.
37     Nyt käsiteltävänä olevan kanneperusteen toisesta osasta on todettava, että kyseessä olevasta asetusehdotuksesta on keskusteltu
ja äänestetty komitean kokouksessa 16.7.2003 (ks. 9 ja 12 kohta edellä). Kuten mainitun kokouksen pöytäkirjasta, jonka komissio
on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kehotuksesta toimittanut, ilmenee, komissio on kokouksen alussa esittänyt suullisesti
tiettyjä muutoksia alkuperäiseen asetusehdotukseen sekä jakanut komitean jäsenille ”näiden muutosten paremmaksi ymmärtämiseksi”
englanniksi laaditun asiakirjan, johon nämä muutokset sisältyivät. Suurin osa mainituista muutoksista oli pelkkiä muotoseikkoja
tai kirjoitusvirheiden korjauksia lukuun ottamatta kahta huomattavaa muutosta, joista toinen koski ehdotuksen 6 artiklassa
tarkoitetun viiteajan pidentämistä vuodesta kolmeen vuoteen ja toinen alaviitteiden lisäämistä ehdotuksen liitteeseen I, jonka
otsikko oli ”Viitetasot jäsenvaltioittain”. Espanjan kuningaskunta esitti ”epäilyjä komission ehdottamasta menettelystä” ja
pyysi, että sille toimitetaan ”ehdotetut muutokset kirjallisesti myös espanjaksi, sekä vaati komissiota siirtämään äänestystä”.
Belgian kuningaskunta, Helleenien tasavalta, Italian tasavalta ja Portugalin tasavalta tukivat tätä vaatimusta.
38     Mainitusta pöytäkirjasta ilmenee myös, että komission edustaja on lukenut huolellisesti ja selittänyt yksityiskohtaisesti
kaikki komission ehdottamat muutokset. Mainitun lukemisen päätyttyä Espanjan kuningaskunta, jota neljä muuta edellä mainittua
jäsenvaltiota tukivat, toisti varaumansa. Sen jälkeen kun eri jäsenvaltiot olivat ottaneet kantaa asetusehdotukseen, sellaisena
kuin se oli muutettuna, mainitusta ehdotuksesta äänestettiin, mutta komitean lausunnon hyväksymisen edellyttämää määräenemmistöä
ei saavutettu. Siten kokous päättyi sen jälkeen, kun pöytäkirjaan oli kirjattu, että äänestyksen tulos merkitsi sitä, että
komitean ”lausuntoa ei ole”.
39     Kun nämä seikat otetaan huomioon, on ratkaistava, ovatko, kuten Espanjan kuningaskunta väittää, se, että komission komitean
16.7.2003 pidetyn kokouksen kuluessa esittämiä muutoksia asetusehdotukseen ei ole esitetty espanjaksi, ja se, että komission
edustaja, joka toimi kokouksen puheenjohtajana, kieltäytyi siirtämästä ehdotusta koskevaa äänestystä komitean myöhempään kokoukseen,
sellaisia menettelyn virheellisyyksiä, jotka voivat johtaa riidanalaisen asetuksen kumoamiseen.
40     Ensimmäisestä kanneperusteesta on todettava, että komitean työjärjestyksen 3 artikla ja 9 artiklan toinen kohta (ks. edellä
7 kohta) ovat riittäviä osoituksia tarkoituksesta taata jäsenvaltioille riittävästi aikaa tutkia komitean esityslistan kohtaan
liittyviä asiakirjoja, jotka voivat olla erityisen monimutkaisia sekä vaatia lukuisia yhteydenottoja ja keskusteluja useiden
viranomaisten välillä sekä eri alojen asiantuntijoiden tai etujärjestöjen kuulemista. Ei voida olettaa, että kaikki henkilöt,
joita on kuultava, hallitsevat vieraan kielen riittävän hyvin voidakseen ymmärtää monimutkaisen tekstin. Näin ollen edellä
mainittuja säännöksiä on tulkittava siten, että kyseessä olevat asiakirjat on osoitettava jokaiselle jäsenvaltiolle sen virallisella
kielellä, kuten asetuksen N:o 1 3 artiklassa säädetään (ks. vastaavasti edellä 20 kohdassa mainittu asia Saksa v. komissio,
tuomio 10.2.1998, 27 ja 31 kohta sekä julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin tähän asiaan liittyvä ratkaisuehdotus, Kok. 1998,
s. I‑443, 16 kohta). Esillä olevassa asiassa näin on kuitenkin tehty, koska alkuperäinen asetusehdotus on toimitettu jäsenvaltioille
niiden virallisella kielellä säädetyssä määräajassa ja koska sitä on ensimmäisen kerran tarkasteltu komitean 25.6.2003 pidetyssä
kokouksessa.
41     Tätä velvollisuutta ei sitä vastoin ole, kun on kyse komitean kokouksen kuluessa tehdyistä muutosehdotuksista sellaiseen asiakirjaan,
joka on aikaisemmin sääntöjenmukaisesti toimitettu komitean jäsenille. Missään komitean työjärjestyksen säännöksessä ei nimittäin
säädetä velvollisuudesta tehdä mainitunkaltaiset ehdotukset kirjallisesti kaikilla virallisilla kielillä. Näin ollen komissio
voi vapaasti esittää mainitunkaltaiset ehdotukset vain suullisesti komitean kokouksessa. Mahdollisuus esittää muutoksia suullisesti
komitean kokouksen kuluessa on olemassa, vaikka kyse olisi sellaiseen ehdotukseen, joka on otettu kokouksen esityslistalle,
tehtävistä sisällöllisistä muutoksista, vaikka tästä voikin komitean työjärjestyksen 4 artiklan nojalla mahdollisesti seurata
äänestyksen siirtäminen kokouksen loppuun tai kokouksen jatkaminen seuraavaan päivään, mikäli ilmenee erityisiä vaikeuksia.
Espanjan kuningaskunnan väite, jonka mukaan komission on tehtävä muutosehdotuksensa kirjallisesti kaikilla virallisilla kielillä,
on hankalasti sovitettavissa yhteen edellä mainitun työjärjestyksen säännöksen kanssa, koska jos tämä väite hyväksyttäisiin,
kokouksessa olisi käytännössä mahdotonta tehdä sisällöllisiä muutoksia ehdotukseen.
42     Esillä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että kuten 16.7.2003 pidetyn komitean kokouksen pöytäkirjasta
ilmenee, alkuperäiseen asetusehdotukseen tehty muutosehdotus, jonka komissio on esittänyt kokouksen alussa, oli suullinen
ehdotus. Asiakirjan, jonka komissio on mainitussa kokouksessa jakanut, on siten katsottava olleen valaiseva esimerkki tai
pelkkä visuaalinen tuki, jonka tarkoituksena oli se, että komission suullisesti esittämät muutokset ”ymmärrettäisiin paremmin”.
Koska komissio on pätevästi voinut päättää pitää vain suullisen esityksen ehdotuksistaan jakamatta mitään asiakirjaa, siihen
seikkaan, että jaettu asiakirja oli laadittu vain englannin kielellä, ei voida tehokkaasti vedota.
43     Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että esittäessään muutosehdotuksensa alkuperäiseen ehdotukseen kyseessä
olevassa kokouksessa suullisesti komissio ei ole rikkonut sovellettavia säännöksiä eikä jäsenvaltioiden ”oikeudellisia takeita”,
kuten Espanjan kuningaskunta väittää. Tämä on sitäkin selvempää, koska Espanjan kuningaskunnan edustajilla on pyyntönsä mukaisesti
ollut käytettävissään mainitussa kokouksessa tulkkaus espanjasta ja espanjaan ja he ovat näin ollen voineet seurata omalla
kielellään keskustelua ja komission ehdotuksestaan antamia selityksiä.
44     Espanjan kuningaskunnan istunnossa esittämästä toisesta väitteestä, joka perustuu siihen, että komissio on kieltäytynyt siirtämästä
ehdotuksesta äänestämisen komitean myöhempään kokoukseen, on ensin tutkittava, onko tämä väite jätettävä tutkimatta, kuten
komissio on vaatinut.
45     Työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan ensimmäisen kohdan mukaan asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen,
ellei se perustu käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin.
46     Peruste, jolla laajennetaan aikaisemmin – nimenomaisesti tai implisiittisesti – kannekirjelmässä esitettyä perustetta ja jolla
on läheinen yhteys tähän perusteeseen, on kuitenkin otettava tutkittavaksi (asia T‑252/97, Dürbeck v. komissio, tuomio 19.9.2000,
Kok. 2000, s. II‑3031, 39 kohta ja yhdistetyt asiat T‑346/02 ja T‑347/02, Cableuropa ym. v. komissio, tuomio 30.9.2003, Kok.
2003, s. II‑4251, 111 kohta).
47     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että näin on esillä olevassa asiassa. Mainitulla perusteella on läheinen yhteys
edellä tutkittuun ensimmäiseen perusteeseen, joka on esitetty kannekirjelmässä ja jonka mukaan riidanalainen asetus, jota
koskevasta ehdotuksesta on keskusteltu komitean 16.7.2003 pidetyssä kokouksessa, on mitätön, koska siihen on mainitun kokouksen
kuluessa tehty huomattavia muutoksia, joita ei ole esitetty espanjan kielellä. Toisin sanoen nyt käsiteltävänä oleva peruste
on ymmärrettävä siten, että vaikka komissio ei kyennytkään jakamaan kokouksen kuluessa ehdotettuja muutoksia myös espanjan
kielellä, sen olisi tullut ainakin siirtää äänestys toiseen kokoukseen, jotta Espanjan edustajille olisi varattu riittävästi
aikaa tutkia näitä ehdotuksia, jotka oli laadittu muulla kuin heidän valtionsa virallisella kielellä. Espanjan kuningaskunta
on sitä paitsi muotoillut asiasisältönsä puolesta saman väitteen kannekirjelmänsä 3 kohdassa, kun se on esittänyt, että komissio
oli pakottanut komitean äänestämään Espanjan valtuuskunnan varaumista huolimatta (ks. edellä 12 kohta).
48     Tämä peruste on kuitenkin hylättävä perusteettomana. Komitean työjärjestyksen 4 artiklassa tai missään muussakaan komitean
työjärjestyksen säännöksessä ei säädetä äänestyksen siirtämisestä toiseen kokoukseen edes siinä tapauksessa, että ehdotukseen
tehdään sisällöllisiä muutoksia komitean kokouksessa. Viimeksi mainitussa tilanteessa 4 artiklassa säädetään ainoastaan mahdollisuudesta,
että komitean puheenjohtaja siirtää äänestyksen kokouksen loppuun. Kuten kuitenkin on jo todettu, esillä olevassa asiassa
on tehty näin, koska kyseessä olevasta asetusehdotuksesta keskustelu ja äänestys olivat ainoa asia, joka oli otettu komitean
16.7.2003 pidetyn kokouksen esityslistalle, ja koska äänestys oli mainitun kokouksen lopussa.
49     Virheellisyydet, joihin Espanjan kuningaskunta nyt käsiteltävänä olevan kanneperusteen toisessa osassa vetoaa, eivät kuitenkaan
edes siinä tapauksessa, että ne olisi näytetty toteen, voisi johtaa riidanalaisen asetuksen kumoamiseen. Koska komitea ei
kyennyt antamaan lausuntoa asetuksella säädettävistä toimenpiteistä, asetuksen antoi komissio, joka siten ei ilmoittanut näistä
toimenpiteistä neuvostolle asetuksen N:o 2371/2002 30 artiklan 2 kohdan ja päätöksen 1999/468 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
Espanjan kuningaskunta, joka äänesti kyseistä asetusehdotusta vastaan, ei olisi voinut vastustaa sitä tehokkaammin, vaikka
sillä olisi ollut espanjankielinen versio riidanalaisesta asiakirjasta. Näin ollen virheellisyydet, joihin se vetoaa, eivät
ole voineet vaikuttaa lopullisesti toteutettuihin toimenpiteisiin (ks. vastaavasti edellä 35 kohdassa mainittu Feta II ‑tapaus,
tuomion 38–40 kohta).
50     Edellä 20 kohdassa mainitun asiassa Saksa vastaan komissio 10.2.1998 annetun tuomion, johon Espanjan kuningaskunta vetoaa,
lukeminen ei voi osoittaa edellä todettua vääräksi. Mainitussa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on kumonnut riidanalaisen
päätöksen sillä perusteella, että komissio ei ollut ottanut huomioon äänestyksen siirtämistä koskevaa pyyntöä, jonka oli esittänyt
Saksan liittotasavalta, joka oli vastaanottanut kyseessä olevassa komiteassa keskusteltavaksi tarkoitetun päätösehdotuksen
version virallisella kielellään määräajan jälkeen (edellä 20 kohdassa mainittu asia Saksa v. komissio, tuomio 10.2.1998, 26–32
kohta).
51     Esillä olevassa asiassa Espanjan kuningaskunta on kuitenkin vahvistanut istunnossa, että se oli vastaanottanut virallisella
kielellään ja määräajassa alkuperäisen ehdotuksen kyseessä olevasta asetuksesta, mikä on kirjattu istuntopöytäkirjaan.
52     Edellä 20 kohdassa mainitussa asiassa Saksa vastaan komissio, jossa annettiin tuomio 10.2.1998, kyseessä olleen komitean työjärjestyksen
2 artiklan 7 kohdassa määrättiin lisäksi, toisin kuin nyt kyseessä olevan komitean työjärjestyksessä, että jos toimenpide-ehdotuksia,
joista oli tarkoitus keskustella, ei ollut lähetetty jäsenvaltioille määräajassa, tämä esityslistan kohta oli siirrettävä
johonkin myöhempään kokoukseen jäsenvaltion niin pyytäessä (edellä 20 kohdassa mainittu asia Saksa v. komissio, tuomio 10.2.1998,
17 kohta).
53     Lopuksi nyt esillä olevan asian tosiseikat ovat erilaiset siltä osin, että edellä 20 kohdassa mainitussa asiassa Saksa vastaan
komissio, jossa annettiin tuomio 10.2.1998, kyseinen komitea oli antanut lausunnon, jota komissio oli sittemmin noudattanut
(edellä 20 kohdassa mainittu asia Saksa v. komissio, tuomio 10.2.1998, 32 kohta; ks. myös mainitulla tuomiolla kumotun rakennusalan
tuotteista annetun neuvoston direktiivin 89/106/ETY 20 artiklan 2 kohdan täytäntöönpanosta 31.5.1995 tehdyn komission päätöksen
95/204/EY (EYVL L 129, s. 23) johdanto-osan viimeinen perustelukappale).
54     Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että ensimmäisen kanneperusteen toinen osa on perusteeton ja että se on hylättävä, kuten
myös koko ensimmäinen kanneperuste.

Toinen kanneperuste, joka perustuu normihierarkian periaatteen loukkaamiseen sillä perusteella, että riidanalaisen asetuksen
7 artiklan 1 kohdalla rikotaan asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan säännöksiä
Asianosaisten lausumat
55     Espanjan kuningaskunta muistuttaa, että riidanalaisen asetuksen 7 artikla on annettu asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan säännösten
panemiseksi täytäntöön. Viimeksi mainitussa artiklassa viitataan kuitenkin ainoastaan uuden kapasiteetin lisäämiseen kalastuslaivastoon
ja lisäämiset erotellaan sillä perusteella, onko niihin saatu julkista tukea vai ei, ja niiden ainoana edellytyksenä edellytetään
muun kapasiteetin poistoa tiettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaan. Säännöksessä ei millään tavalla edellytetä, että
kalastuslaivaston vetoisuutena ilmaistu kapasiteetti ei saa ylittää riidanalaisen asetuksen 7 artiklan 1 kohtaan otettua kaavaa.
Näin ollen se, että jäsenvaltiot velvoitetaan noudattamaan mainittua kaavaa, ei ole millään tavalla tarpeen asetuksen N:o
2371/2002 13 artiklassa säädettyjen laivastoon lisäämisiä ja laivastosta poistoja koskevien järjestelyjen panemiseksi täytäntöön.
56     Espanjan kuningaskunta lisää, että asetuksen N:o 2371/2002 11 artiklan 2 kohta, jossa edellytetään, että mainitun asetuksen
12 artiklassa ja 11 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuja kalastuskapasiteetin viitetasoja, jotka on ilmaistu bruttotonneina ja
kilowatteina, ei saa ylittää, osoittaa, että neuvosto ei aseta jäsenvaltioille mitään rajaa siltä osin kuin on kyse komission
kullekin jäsenvaltiolle vahvistamista viitetasoista. Sitä vastoin asetuksen N:o 2371/2002 11 artiklan 2 kohdan nojalla ei
mitenkään voi vahvistaa riidanalaisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja rajoituksia eli rajoituksia, jotka koskevat
laivaston tosiasiasiallista tasoa mitattuna bruttotonneina ja kilowatteina, jotka osoittavat kullakin jäsenvaltiolla olevan
laivaston ajantasaisen tosiasiallisen tilanteen.
57     Espanjan kuningaskunnan mukaan viitetasoja, jotka komissio on määrittänyt monivuotisilla ohjausohjelmilla (jäljempänä MOO),
jotka ovat seuranneet toisiaan vuosien ajan, noudatetaan, jos jäsenvaltiot varmistuvat siitä, että niiden laivaston tosiasiallinen
taso on korkeintaan viitetaso. Näin on muun muassa Espanjassa, jossa laivaston tosiasiallinen taso on vuodesta 1992 lukien
aina ollut viitetasojen alapuolella. Vuoden 2003 lopussa ero Espanjan laivaston tosiasiallisen tason ja siihen sovellettavan
viitetason välillä voitiin arvioida noin 240 000 bruttotonniksi, mikä luku huomattavasti ylittää sellaisten jäsenvaltioiden
kuin Alankomaat ja Irlanti koko laivaston, ja 535 067 kilowatiksi.
58     Tämä vähennys on Espanjan kuningaskunnan mukaan tulos sen huomattavasta ponnistelusta ja johtuu osittain sellaisista laivastosta
poistoista, jotka on tehty julkisella tuella, ja muilta osin ilman julkista tukea tehdyistä laivastosta poistoista harjoitetun
laivanrakennusta koskevan politiikan ansiosta. Siten edellisessä kohdassa tarkoitetuista eroista 90 000 bruttotonnia ja 182
660 kilowattia on poistettu ilman julkista tukea.
59     Espanjan kuningaskunnan tiedostossa on siten vuodesta 1997 lukien ilman julkista tukea tehtyjä poistoja, jotka se voisi ottaa
huomioon noudattaakseen asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädettyä velvollisuuttaan korvata
uuden kapasiteetin lisäämiset laivastoonsa ilman julkista tukea tapahtuvilla poistoilla, jotka vastaavat vähintään samaa kapasiteettimäärää.
Riidanalaisen asetuksen 7 artiklassa säädetty velvollisuus olla ylittämättä kalastuslaivaston tosiasiallista tasoa, sellaisena
kuin se oli 1.1.2003, riistää Espanjan kuningaskunnalta tämän mahdollisuuden ja aiheuttaa sille siten vahinkoa erityisesti
verrattuna sellaisiin muihin jäsenvaltioihin, jotka eivät ole noudattaneet velvollisuuttaan noudattaa komission MOO:ssa vahvistamia
viitetasoja.
60     Lisäksi Espanjan kuningaskunnan mukaan riidanalaisen asetuksen 7 artikla jättää vaille oikeudellista merkitystä sen, että
kuhunkin jäsenvaltioon sovellettavat viitetasot vahvistetaan mainitun asetuksen 4 artiklassa, koska 7 artiklalla komissio
vahvistaa uudet tiukemmat viitetasot ilman neuvoston valtuutusta.
61     Näin ollen Espanjan kuningaskunta katsoo, että antamalla riidanalaisen asetuksen 7 artiklan komissio on loukannut normihierarkian
periaatetta, joka vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan edellyttää, että kun perusasetuksen soveltamissäännösten antamiseen
toimivaltainen yhteisön toimielin antaa mainittuja soveltamissäännöksiä, se ei saa ylittää perusasetuksella sille annettua
toimivaltaa eikä poiketa mainitusta asetuksesta (asia C‑103/96, Eridania Beghin-Say, tuomio 13.3.1997, Kok. 1997, s. I‑1453
ja asia C‑179/97, Espanja v. komissio, tuomio 2.3.1999, Kok. 1999, s. I‑1251).
62     Komissio korostaa, että riidanalaisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa muunnetaan vain kaavaksi asetuksen N:o 2371/2002 11
ja 13 artiklan säännökset, jotta kunkin kansallisen viranomaisen toimivaltaisen teknisen henkilökunnan tehtäväksi tulevat
laskelmat helpottuisivat. Tämä kaava ilmentää sen mukaan näin ollen jäsenvaltioiden velvollisuutta jatkuvasti varmistaa se,
että niiden kalastuskapasiteetin vetoisuus (GT
t
) on enintään yhtä suuri kuin 1.1.2003 ollut kapasiteetti (GT
), josta on vähennetty ensinnäkin asetuksen N:o 2371/2002 11 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu julkisella tuella poistettujen
alusten vetoisuus yhteensä (‑ GT
a
) ja toiseksi 35 prosenttia mainitun asetuksen 13 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdassa tarkoitetusta sellaisten yli
100 bruttotonnin alusten vetoisuudesta, jotka on lisätty julkisella tuella [- 0,35 GT
], ja johon on lisätty mainitun asetuksen 11 artiklan 5 kohdassa sallittu vetoisuuden lisääminen [+ GT
s
] sekä laivaston uudelleenmittaamisesta aiheutuva muutos [+ Δ (GT - GRT)].
63     Komissio katsoo, että ottaessaan käyttöön 1.1.2003 lukien asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklassa säädetyt laivastoon lisäysten
ja laivastosta poistojen korvausjärjestelyt neuvosto on rajoittanut laivastojen tosiasiallisia tasoja, minkä Espanjan kuningaskunnan
esittämä argumentaatio vaikuttaa jättävän huomiotta. Mainittu rajoitus on sen mukaan itsenäinen suhteessa velvollisuuteen
olla ylittämättä asetuksen N:o 2371/2002 11 artiklan 2 kohdassa säädettyjä viitetasoja, ja mainittu velvollisuus myös johtaa
komission mukaan kunkin jäsenvaltion laivaston tosiasiallisen tason rajoittamiseen.
64     Espanjan kuningaskunnan väitteestä, joka perustuu siihen, että riidanalaisen asetuksen 7 artikla estää ottamasta huomioon
uusien lisäysten korvaamiseksi vuodesta 1997 lukien väitetysti suoritetut Espanjan kalastuslaivaston vähentämiset, komissio
huomauttaa, että asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan sanamuodossa olevaa kaavaa sovelletaan ”1 päivästä tammikuuta 2003 alkaen”
sekä uuden kapasiteetin lisäämiseen laivastoon että poistovelvollisuuteen, joka siitä seuraa. Näin ollen juuri viimeksi mainittu
artikla ei salli mainittua päivää aikaisemmin tehtyjen kapasiteetin poistojen huomioon ottamista.
65     Espanjan kuningaskunnan väitteillä ei komission mukaan siten ole mitään yhteyttä riidanalaisen asetuksen 7 artiklaan, ja ne
jättävät asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan säännökset huomiotta. Tosiasiassa mainitut väitteet koskevat neuvoston hyväksymää
järjestelyä, jolla toisin kuin Espanjan kuningaskunta väittää, ei vahvisteta mitään yhteyttä sen, onko jäsenvaltio saavuttanut
neljännen MOO:n tavoitteet vai ei, ja mainitussa 13 artiklassa säädettyjen velvollisuuksien välillä. Espanjan kuningaskunta
ei kuitenkaan ole määräajassa riitauttanut asetusta N:o 2371/2002, jolla mainitut järjestelyt on otettu käyttöön.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
66     On todettava, että normihierarkian noudattamisen periaatteen mukaan täytäntöönpanoasetus ei voi poiketa siihen toimeen sisältyvistä
säännöistä, joka sillä pannaan täytäntöön (asia 38/70, Deutsche Tradax, tuomio 10.3.1971, Kok. 1971, s. 145, 10 kohta; edellä
61 kohdassa mainittu asia Espanja v. komissio, tuomio 10.2.1998, 20 kohta ja asia T‑64/92, Chavane de Dalmassy ym. v. komissio,
tuomio 27.10.1994, Kok. H. 1994, s. I‑A‑227 ja II‑723, 52 kohta). Näin ollen on tarkastettava, ovatko riidanalaisen asetuksen
7 artiklan 1 kohdan säännökset asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan, joka niillä pannaan täytäntöön, mukaisia.
67     Asianosaisten kirjelmistä ilmenee, että ne tulkitsevat viimeksi mainittua artiklaa eri tavoin. Komission mukaan mainitun artiklan
1 kohdassa olevat sanat ”1 päivästä tammikuuta 2003 alkaen” viittaavat sekä kalastuslaivastoon lisäämisiin että laivastosta
poistoihin, joilla ne on korvattava, joten ainoastaan tästä päivästä lukien tehdyt poistot voidaan ottaa huomioon. Espanjan
kuningaskunta sitä vastoin katsoo, että kaikki poistot jäsenvaltion kalastuslaivaston kapasiteetista ennen 1.1.2003 tehdyt
poistot mukaan lukien voivat korvata samaan laivastoon lisäämisen, joka on tehty mainitun päivän jälkeen. Näin ollen viimeksi
mainitun tulkinnan mukaan ainoa rajoitus, joka asetuksella N:o 2371/2002 jäsenvaltioiden laivastoille on asetettu, on mainitun
asetuksen 11 artiklan 2 kohdassa säädetty rajoitus, eli komission kullekin jäsenvaltiolle mainitun asetuksen 12 artiklan 1
kohdan nojalla vahvistamat viitetasot.
68     On todettava, että riidanalaisen asetuksen 7 artiklan 1 kohta vastaa tulkintaa, jonka komissio on tehnyt asetuksen N:o 2371/2002
13 artiklan 1 kohdasta. Jäsenvaltio voi nimittäin noudattaa riidanalaisen asetuksen 7 artiklan 1 kohtaan sisältyvää matemaattista
kaavaa vain siten, että se varmistuu siitä, että 1.1.2003 lukien uuden kapasiteetin lisäämiset sen laivastoon tasapainotetaan
vähintään yhtä suurilla kapasiteetin poistoilla, jotka tapahtuvat myös mainitun päivän jälkeen. Kun tutkitaan, onko nyt käsiteltävänä
oleva kanneperuste perusteltu, on näin ollen arvioitava sitä, onko komission suosittama tulkinta asetuksen N:o 2371/2002 13
artiklasta oikea.
69     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo jäljempänä esitettävistä syistä, että näin on.
70     Ensinnäkin jo sellaisen järjestelmän logiikka, jossa kalastuslaivastoon lisäämiset korvataan vastaavilla laivastosta poistoilla,
edellyttää väistämättä, että ainoastaan yhdestä ja samasta päivästä lukien tehdyt laivastoon lisäämiset ja laivastosta poistot
on otettava huomioon. Mahdollisuus korvata uudet lisäämiset ennen tätä päivää tehdyillä poistoilla voisi johtaa korvaamiseen
kahteen kertaan siinä tapauksessa, että aikaisemmat laivastosta poistot olisi jo voitu korvata muilla laivastoon lisäämisillä,
jotka ovat myös aikaisempia. Tulkinta, jonka Espanjan kuningaskunta on tehnyt asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklasta ja jonka
mukaan uuden kapasiteetin lisääminen kalastuslaivastoon voidaan korvata uusien laivastosta poistojen lisäksi myös vuodesta
1997 lukien tapahtuneilla laivastosta poistoilla, joita ei ole korvattu vastaavilla laivastoon lisäämisillä, ei osoita tätä
logiikkaa virheelliseksi, vaan se pyrkii itse asiassa siirtämään päivän, josta lukien laivastoon lisäämisten ja laivastosta
poistojen tasapaino on vahvistettava, vuoteen 1997. Kuten komissio on aiheellisesti huomauttanut, tällaiselle tulkinnalle
ei ole mitään perustetta asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan 1 kohdassa, jossa edellytetään laivastoon lisäämisten ja laivastosta
poistojen tasapainon vahvistamista 1.1.2003 alkaen.
71     Toiseksi asetuksen N:o 2371/2002 johdanto-osan 12 perustelukappaleesta ilmenee selvästi, että ”kansalliset laivastoon lisäämis‑
ja poistojärjestelyt” kuuluvat erityistoimenpiteisiin yhteisön kalastuslaivaston supistamistavoitteen saavuttamiseksi ja että
myös sellaisten viitetasojen vahvistaminen kalastuskapasiteetille, joita ei saa ylittää, sisältyy näihin toimenpiteisiin.
Sellainen asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan tulkinta, jonka mukaan jäsenvaltio voisi korvata 1.1.2003 jälkeen tapahtuneet
alusten lisäämiset kalastuslaivastoonsa ennen mainittua päivää tapahtuneilla laivastosta poistoilla, joita ei mainittuun päivään
mennessä ollut korvattu, olisi kuitenkin tämän tavoitteen vastainen. Mainittu tulkinta antaisi jäsenvaltiolle luvan lisätä
kansallisten laivastoon lisäämisiä ja laivastosta poistoja koskevien järjestelyjensä puitteissa kalastuslaivastonsa kapasiteettia
sillä 1.1.2003 olleeseen kapasiteettiin nähden, eikä se näin ollen mahdollistaisi asetuksessa N:o 2371/2002 lausutun yhteisön
kalastuslaivaston kokonaismäärän supistamista koskevan tavoitteen saavuttamista.
72     Kolmanneksi asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan 1 kohdassa oleva viittaus ”aiempiin” laivastosta poistoihin, jotka on otettava
huomioon, ei millään tapaa sisällä ajatusta siitä, että nämä laivastosta poistot olisivat voineet tapahtua ennen 1.1.2003.
Mainitun sanan tarkoituksena on vain sulkea pois mahdollisuus siitä, että laivastoon lisääminen korvataan sellaisella laivastosta
poistolla, joka on tapahtunut mainitun lisäämisen jälkeen. Tällainen mahdollisuus, joka ei ole poissuljettu järjestelmässä,
jossa vain laivastoon lisäämiset ja laivastosta poistot korvataan toisillaan, olisi yhteisön kalastuslaivaston supistamistavoitteen
vastainen, koska siitä seuraisi mainitun laivaston kasvattaminen, vaikkakin vain väliaikaisesti, niin kauan kuin laivastosta
poistoa, jonka tarkoituksena on korvata aiempi laivastoon lisääminen, ei vielä ole tapahtunut. Tällaisesta mahdollisuudesta
voisi muutoinkin seurata useita käytännön ongelmia esimerkiksi siinä tapauksessa, että suunniteltu tuleva laivastosta poisto,
jonka tarkoituksena on korvata jo tapahtunut laivastoon lisääminen, ei toteudu.
73     Neljänneksi komission esittämä asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan tulkinta on vahvistettu poikkeusten myöntämisestä uusille
jäsenvaltioille eräistä asetuksen N:o 2371/2002 säännöksistä, jotka liittyvät kalastuslaivastojen viitetasoihin, 28.6.2004
annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1242/2004 (EUVL L 236, s. 1). Asetuksella N:o 1242/2004 on nimittäin luovuttu uusien
viitetasojen vahvistamisesta kyseessä oleville jäsenvaltioille, koska on katsottu, että tällainen vahvistaminen on tarpeetonta,
koska asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklassa säädetyt laivastoon lisäämisiä ja laivastosta poistoja koskevat järjestelyt varmistavat
täysin näiden jäsenvaltioiden kalastuslaivaston kapasiteetin säilyttämisen ennallaan kyseisten valtioiden liittymishetken
eli 1.5.2004 tasolla (ks. asetuksen N:o 1242/2004 johdanto-osan toinen, kolmas ja neljäs perustelukappale). Jos ainoa asetuksella
N:o 2371/2002 jäsenvaltioille asetettu rajoitus koskisi viitetasojen noudattamista, kuten Espanjan kuningaskunta väittää,
asetuksella N:o 1242/2004 olisi tullut vahvistaa viitetasot myös uusille jäsenvaltioille. Mainittu kehitys vaikuttaa siten
vahvistavan komission näkemyksen, jonka mukaan viitetasoilla on tosiasiallista merkitystä ainoastaan niille jäsenvaltioille,
jotka ylittivät ne 1.1.2003, ja niistä tulee tarpeettomia heti, kun kaikki jäsenvaltiot noudattavat niitä.
74     Viidenneksi komission kyseessä olevasta artiklasta esittämä tulkinta on vahvistettu asetuksen N:o 2371/2002 valmisteluasiakirjoissa.
Neuvoston puheenjohtajan 12.12.2002 päivätystä asiakirjasta nro 15414/02, jossa kootaan yhteen eri kansallisten valtuuskuntien
kannat ehdotuksesta, josta sittemmin on tullut asetus N:o 2371/2002, ja joka on julkistettu mainitun toimielimen asiakirjahakemiston
kautta, ilmenee nimittäin, että kuusi jäsenvaltiota eli Helleenien tasavalta, Espanjan kuningaskunta, Ranskan tasavalta, Suomen
tasavalta, Italian tasavalta ja Portugalin tasavalta oli ilmoittanut, että ehdotuksen 12 artiklasta (josta on tullut asetuksen
N:o 2371/2002 13 artikla) olisi käytävä selvästi ilmi, että viitetasojen ylittämistä pyritään välttämään. Ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin päätti istunnossa ottaa mainitun asiakirjan asian asiakirja-aineistoon sen jälkeen, kun se oli toimittanut asianosaisille
kopion mainitusta asiakirjasta oikeudenkäyntikielellä ja kehottanut niitä esittämään siitä mahdolliset huomautuksensa, mikä
on kirjattu istuntopöytäkirjaan. Espanjan kuningaskunta ei ole esittänyt mainitusta asiakirjasta mitään huomautuksia.
75     Euroopan parlamentti oli myös esittänyt samaa ehdotusta koskevassa lainsäädäntöpäätöslauselmassaan (Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselma
ehdotuksesta neuvoston asetukseksi elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä
kalastuspolitiikassa (KOM(2002) 185 – C5‑0313/2002 – 2002/0114(CNS) (EUVL 2004, C 27 E, s. 112))) tarkistuksen nro 42, jonka
tarkoituksena oli korvata komission neuvostolle esittämään asetusehdotukseen sisältyneet sanat ”ettei laivastoon lisäysten
kokonaiskapasiteetti missään vaiheessa ylitä laivastosta poistojen kokonaiskapasiteettia” sanoilla ”ettei viitetasoja ylitetä”.
On kuitenkin todettava, että neuvosto ei ole hyväksynyt mainittuja ehdotuksia asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan lopullisesti
hyväksytyssä versiossa.
76     Espanjan kuningaskunnan väitteestä, joka perustuu siihen, että jäsenvaltiot, jotka ovat täysin noudattaneet viitetasoja, kärsivät
siitä, että niillä 1.1.2003 olleen kalastuslaivaston kapasiteetti muunnetaan rajaksi, jota ei jatkossa voida ylittää, on todettava,
että edellä esitettyjen seikkojen valossa tämä vaikutus seuraa välittömästi asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklasta. Kuten komissio
on aiheellisesti todennut, Espanjan kuningaskunta ei kuitenkaan ole määräajassa riitauttanut viimeksi mainittua säännöstä
eikä se ole myöskään tehnyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa väitettä sen lainvastaisuudesta.
77     Tästä seuraa, että toisin kuin Espanjan kuningaskunta väittää, riidanalaisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdan säännös ei ole
asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan vastainen. Näin ollen toinen kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

Kolmas kanneperuste, joka perustuu normihierarkian periaatteen loukkaamiseen sillä perusteella, että riidanalaisen asetuksen
7 artiklan 1 kohdalla rikotaan asetuksen N:o 2371/2002 11 artiklan säännöksiä
Asianosaisten lausumat
78     Espanjan kuningaskunta toteaa, että asetuksen N:o 2371/2002 11 artiklan 5 kohdassa annetaan jäsenvaltioille nimenomaisesti
lupa olla ottamatta huomioon mainitun asetuksen 13 artiklassa tarkoitettua alusten laivastoon lisäämisten ja laivastosta poistojen
tasapainoa vahvistettaessa vähintään viiden vuoden ikäisten kalastusalusten vetoisuuden lisäystä, joka johtuu nykyaikaistamisesta
pääkannen yläpuolella turvallisuuden, työskentelyolosuhteiden, hygienian ja tuotteiden laadun parantamiseksi. Riidanalaisen
asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa sisällytetään mainitun kuningaskunnan mukaan seikkoihin, jotka on otettava huomioon, kun jäsenvaltion
kalastuslaivaston kapasiteettia määritetään vetoisuutena ilmaistuna, kuitenkin tekijä GT
s
, joka vastaa kyseessä olevaa lisäystä. Koska riidanalaisen asetuksen 7 artiklaan on näin ollen sisällytetty mainittu tekijä,
joka asetuksen N:o 2371/2002 11 artiklan 5 kohdan säännösten nojalla olisi tullut jättää siitä pois, mainittu artikla on normihierarkian
periaatteen ja edellä 61 kohdassa mainitun yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön vastainen.
79     Komissio huomauttaa, että nyt käsiteltävänä oleva kanneperuste osoittaa, että Espanjan kuningaskunta ei ole ymmärtänyt riidanalaisen
asetuksen 7 artiklan 1 kohdan ulottuvuutta. Jos GT
s
‑tekijää ei olisi sisällytetty mainitussa säännöksessä säädettyyn matemaattiseen kaavaan, nykyaikaistamisesta johtuva vetoisuuden
lisäys olisi ollut komission mukaan korvattava samansuuruisella kapasiteetin laivastosta poistolla. Tämän lopputulos olisi
ollut päinvastainen kuin se, jota asetuksen N:o 2371/2002 11 artiklan 5 kohdalla tavoitellaan. GT
s
‑tekijän, jota edeltää yhteenlaskumerkki, sisällyttäminen riidanalaisen asetuksen 7 artiklan 1 kohtaan sisältyvään kaavaan
oli siis välttämätöntä. Mainitussa artiklassa vain muutettiin matemaattiseksi kaavaksi se, ettei asetuksen N:o 2371/2002 11
artiklan 5 kohdassa säädettyjä alusten nykyaikaistamistoimenpiteistä johtuvia kapasiteetin lisäyksiä oteta huomioon.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
80     Kuten komissio on aiheellisesti huomauttanut, nyt käsiteltävänä oleva kanneperuste perustuu virheelliseen käsitykseen riidanalaisen
asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun matemaattisen kaavan vaikutuksesta. Kaavaa noudattaakseen kunkin jäsenvaltion
on varmistuttava siitä, että sen kalastuslaivaston kapasiteetti vetoisuutena ilmaistuna (GT
t
) on minä tahansa ajankohtana enintään yhtä suuri kuin kalastuskapasiteetti 1.1.2003 (GT
).
81     Asetuksen N:o 2371/2002 11 artiklan 5 kohdassa tarkoitetusta kalastusalusten nykyaikaistamisesta seuraa kuitenkin laivaston
kapasiteetin lisäys (GT
s
), josta seuraa, että tosiasiallinen kapasiteetti (GT
t
) on kyseessä olevan lisäyksen johdosta suurempi kuin 1.1.2003 ollut kapasiteetti (GT
). Jotta tasapainotilanne säilytettäisiin, riidanalaisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa kaavassa säädetään,
että GT
t
‑tekijää verrataan GT
‑tekijään, jota on korotettu GT
s
‑tekijällä (GT
+ GT
s
).
82     Tästä seuraa, että toisin kuin Espanjan kuningaskunta väittää, asetuksen N:o 2371/2002 11 artiklan 5 kohdasta seuraava velvollisuus
olla ottamatta huomioon mainitussa säännöksessä tarkoitettuja kapasiteetin lisäyksiä edellyttää, että GT
s
‑tekijä lisätään GT
‑tekijään riidanalaisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa kaavassa. Asetuksen N:o 2371/2002 11 artiklan 5 kohdan
säännöstä rikottaisiin päinvastaisessa tilanteessa, koska tällaisessa tilanteessa kyseessä olevan jäsenvaltion olisi poistettava
kalastuslaivastostaan vähintään nykyaikaistamisesta johtuvaa lisäystä vastaava kapasiteettimäärä, jotta se vähentäisi kapasiteettiaan
(GT
t
) eikä ylittäisi 1.1.2003 olemassa ollutta kapasiteettia (GT
).
83     Edellä esitetystä seuraa, että nyt käsiteltävänä oleva kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

Neljäs kanneperuste, joka perustuu luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen
Asianosaisten lausumat
84     Espanjan kuningaskunta vetoaa luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen sillä perusteella, että riidanalaista asetusta
sovelletaan taannehtivasti eli 1.1.2003 lukien, mistä voi aiheutua vahinkoa niille, joita asia koskee. Vastauksessaan Espanjan
kuningaskunta on täsmentänyt, että niille, joita asia koskee, aiheutuva vahinko johtuu siitä, että riidanalaisella asetuksella
on otettu käyttöön kalastuslaivaston tosiasiallista tasoa koskeva uusi rajoitus, josta ei ole säädetty asetuksessa N:o 2371/2002.
Näin ollen Espanjan kuningaskunta katsoo, että väite, jonka mukaan riidanalaisen asetuksen taannehtiva vaikutus on perusteltu,
koska sillä vain vahvistetaan 1.1.2003 voimaan tulleen asetuksen N:o 2371/2002 soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt,
ei ole pätevä, koska ne, joita asia mahdollisesti koskee, eivät ole voineet arvata uusia rajoituksia, joita komissio suunnitteli
ottavansa käyttöön.
85     Komissio väittää ensisijaisesti, että mainitun kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, koska
se ei ole yhteisön tuomioistuimen työjärjestyksen 38 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja sitä koskevan oikeuskäytännön mukainen.
Komission mukaan ne oleelliset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin nyt käsiteltävänä oleva kanneperuste perustuu, eivät
mitenkään ilmene kannekirjelmästä, koska Espanjan kuningaskunta on vedonnut vain täysin hypoteettiseen vahinkoon, joka niille,
joita asia koskee, aiheutuu riidanalaisen asetuksen taannehtivasta vaikutuksesta, yksilöimättä näitä tahoja selvästi ja selittämättä,
mitkä ovat niiden kärsimän vahingon laatu ja alkuperä.
86     Toissijaisesti komissio katsoo, että nyt käsiteltävänä oleva kanneperuste ei ole perusteltu. Komission mukaan oikeuskäytännössä
hyväksytään poikkeuksellisesti se, että yhteisön säädöstä sovelletaan sen julkaisemista edeltävästä päivästä alkaen, kun tavoiteltava
päämäärä edellyttää sitä ja kun niiden, joita asia koskee, perusteltua luottamusta kunnioitetaan asianmukaisesti (asia 98/78,
Racke, tuomio 25.1.1979, Kok. 1979, s. 69, Kok. Ep. IV, s. 297, 20 kohta; asia 99/78, Weingut Decker, tuomio 25.1.1979, Kok.
1979, s. 101, 8 kohta; asia C‑337/88, SAFA, tuomio 9.1.1990, Kok. 1990, s. I‑1, 13 kohta; asia C‑368/89, Crispoltoni, tuomio
11.7.1991, Kok. 1991, s. I‑3695, 17 kohta; asia C‑244/95, Moskof, tuomio 20.11.1997, Kok. 1997, s. I‑6441, 77 kohta ja asia
C‑110/97, Alankomaat v. neuvosto, tuomio 22.11.2001, Kok. 2001, s. I‑8763, 151 kohta). Esillä olevassa asiassa päivä, josta
alkaen riidanalaista asetusta sovelletaan, ei voisi olla muu kuin asetuksen N:o 2371/2002 voimaantulopäivä eli 1.1.2003, koska
sen ainoa tavoite on vahvistaa asetuksella N:o 2371/2002 säädettyjen velvoitteiden soveltamista koskevat yksityiskohtaiset
säännöt lisäämättä mainittuun asetukseen mitään uutta.
87     Komissio huomauttaa, että Espanjan kuningaskunnan argumentaatio, jonka mukaan riidanalaisella asetuksella olisi hyväksytty
toimenpiteitä, joista asetuksessa N:o 2371/2002 ei ole säädetty, perustuu virheelliseen oletukseen, koska kuten komissio on
toiseen kanneperusteeseen antamassaan vastauksessa selittänyt, väitetty uusi rajoitus, joka riidanalaisella asetuksella on
otettu käyttöön siten, että siinä on viitattu kalastuslaivaston tosiasiallisiin tasoihin, on vain asetuksen N:o 2371/2002
13 artiklassa säädetyn laivastoon lisäyksiä ja laivastosta poistoja koskevan järjestelyn soveltamista.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
88     Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 38 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määrätään, että kannekirjelmässä on ilmoitettava
oikeudenkäynnin kohde ja että siinä on mainittava yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista. Mainittu määräys ja ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta ovat sanamuodoltaan samoja, ja niissä vain toistetaan
yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 21 artiklaan sisältyvä vaatimus, jota sovelletaan erotuksetta yhteisöjen tuomioistuimessa
ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostettuun kanteeseen (asia C‑214/05 P, Rossi v. SMHV, tuomio 18.7.2006, 36 kohta,
ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
89     Edellä mainituista määräyksistä ilmenee, että niiden oleellisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen, joihin kanne perustuu,
on ilmettävä johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi itse kannekirjelmän tekstistä ja että näiden mainintojen on oltava riittävän
selkeitä ja täsmällisiä, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta yhteisöjen tuomioistuimet voivat harjoittaa
valvontaansa (asia C‑178/00, Italia v. komissio, tuomio 9.1.2003, Kok. 2003, s. I‑303, 6 kohta ja asia C‑55/03, komissio v.
Espanja, tuomio 14.10.2004, 23 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Pelkästään se, että vedotaan yhteisön oikeuden
periaatteeseen, jota väitetään loukatun, ilmaisematta niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, joihin väite perustuu,
ei täytä tätä vaatimusta (ks. vastaavasti asia C‑199/03, Irlanti v. komissio, tuomio 15.9.2005, Kok. 2005, s. I‑8027, 51 kohta).
90     Esillä olevassa asiassa Espanjan kuningaskunta väittää kannekirjelmässään ainoastaan, että se, että riidanalainen asetus on
päätetty saattaa voimaan 1.1.2003 alkaen, loukkaa luottamuksensuojan periaatetta, koska siitä voi aiheutua vahinkoa niille,
joita asia koskee, mutta mainittu kuningaskunta ei kuitenkaan ilmoita sellaisia tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, joiden
perusteella voitaisiin yksilöidä todennäköinen väitetty vahinko ja ne, joita asia koskee. Näin ollen, kuten komissio aivan
oikein huomauttaa, nyt käsiteltävänä oleva kanneperuste ei täytä edellä mainituissa yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksissä olevien määräysten vaatimuksia ja se on siis jätettävä tutkimatta.
91     Joka tapauksessa Espanjan kuningaskunnan vastauksessaan nyt käsiteltävänä olevan kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen tueksi
esittämä perustelu, jonka mukaan niille, joita asia koskee, aiheutuisi vahinkoa siitä, että riidanalaisella asetuksella otetaan
käyttöön sellainen uusi jäsenvaltioiden kalastuslaivaston rajoitus, josta ei säädetä asetuksessa N:o 2371/2002, on vain toistoa
toisen kanneperusteen yhteydessä esitetylle väitteelle, joka perustuu normihierarkian periaatteen loukkaamiseen. Kuten kuitenkin
on jo todettu, mainittu kanneperuste on perusteeton ja se on hylättävä.
92     Koska kalastuslaivastoon lisäämisiä ja siitä poistoja koskevat järjestelyt, joista asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklassa on
säädetty, ovat tulleet voimaan 1.1.2003, riidanalaisen asetuksen soveltaminen samasta päivästä lukien ei, toisin kuin Espanjan
kuningaskunta väittää, muutoinkaan voi pettää niiden, joita asia koskee, väitettyä perusteltua luottamusta.
93     Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että nyt käsiteltävänä oleva kanneperuste on hylättävä.

Viides kanneperuste, joka perustuu riidanalaisen asetuksen väitettyyn mielivaltaisuuteen
Asianosaisten lausumat
94     Espanjan kuningaskunta väittää, että riidanalaisen asetuksen 6 artiklassa rajoitetaan sellaisten alusten poistojen huomioon
ottamista, jotka on tehty 1.1.2000 ja 31.12.2002 välisenä aikana, ja otetaan siten käyttöön rajoitus, jota asetuksessa N:o
2371/2002 ei ole. Espanjan kuningaskunnan mukaan viitetasot, kuten myös MOO, viittaavat vuoteen 1997. Lisäksi asetuksen N:o
2371/2002 13 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa käytetystä ilmaisusta ”korvataan – – aiemmalla ilman julkista tukea tapahtuvalla
poistolla” ilmenee, että toteutettujen poistojen huomioon ottamista ei ole millään tavalla ajallisesti rajoitettu. Näin ollen
riidanalaisella asetuksella tehty rajoitus on mielivaltainen.
95     Espanjan kuningaskunta katsoo, että viitetasot, joita riidanalaisessa asetuksessa siihen sovelletaan, eivät ole hyväksyttäviä,
koska komissio on sen mukaan ottanut mainitussa asetuksessa käyttöön uuden säännön, joka aiheuttaa sen, että viitetasoa ei
voida käyttää laivaston hallinnan osana, ja joka rankaisee Espanjan kuningaskuntaa 240 000 bruttotonnin vähennyksellä, vaikka
Alankomaille, Irlannille ja Yhdistyneelle kuningaskunnalle on sallittu huomattavia vetoisuuden lisäyksiä.
96     Komission omaksuma lähestymistapa jättää Espanjan kuningaskunnan mukaan mielivaltaisesti huomiotta mainitun kuningaskunnan
oikeutetut edut, koska siinä sekoitetaan viitetason ja laivaston tosiasiallisen tason käsitteet. Komission laaja harkintavalta
monitahoisten taloudellisten tilanteiden arvioinnissa ei vapauta sitä velvollisuudesta noudattaa neuvoston asetuksia sekä
sen omia asetuksia eikä oikeuta sellaisten oikeuksien suppeaan tulkintaan, jotka Espanjan kuningaskunta on hankkinut saavuttamalla
neljännen MOO:n tavoitteet, eikä myöskään siihen, että mainittu kuningaskunta samaistetaan sellaisiin jäsenvaltioihin, jotka
eivät ole täyttäneet velvoitteitaan, siten, että sitä kohdellaan laivastosta poistojen suhteen tasavertaisesti, mikä ei ole
hyväksyttävää.
97     Komissio korostaa, että riidanalaisen asetuksen 6 artikla on poikkeus asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklasta, jossa ei ole
siirtymäsäännöksiä ja jossa lähtökohtaisesti kielletään 1.1.2003 lukien kaikki sellaiset alusten lisäämiset kalastuslaivastoon,
joihin ei liity vähintään yhtä suuren kapasiteetin poistoa. Sen mukaan 6 artiklassa vain varmistetaan siirtymä aikaisempien
laivastoon lisäämisiä ja laivastosta poistoja koskevien järjestelyjen ja uuden järjestelmän välillä siten, että jäsenvaltion
aikaisemmin alusten rakentamiseen antamat hallinnolliset luvat otetaan huomioon. Siten 6 artikla turvaa 1.1.2000 ja 31.12.2002
välisenä aikana luvan saaneiden oikeuden lisätä uusi aluksensa kyseisen jäsenvaltion kalastuslaivastoon ilman, että vastaava
kapasiteetti on aikaisemmin poistettu laivastosta. Mainittu säännös suojaa siten rakentamisluvan saaneiden laivanvarustajien
perusteltua luottamusta.
98     Riidanalaisen asetuksen 6 artiklan poikkeuksellinen luonne on komission mukaan perustelu sille, että rajattuna aikana annetut
luvat otetaan huomioon. Komissio toteaa tältä osin, että sen alkuperäisessä ehdotuksessa mainituksi ajaksi oli vahvistettu
vuosi eli 1.1.2002–31.12.2002. Jäsenvaltioiden, muun muassa Espanjan kuningaskunnan, huomautusten sekä kalastusalalla toimivaltaisten
kansallisten viranomaisten komission pyynnöstä toimittamien tietojen johdosta komissio päätti pidentää viiteaikaa vuodesta
kolmeen vuoteen.
99     Mainittu kolmen vuoden ajanjakso perustuu komission mukaan objektiivisiin arviointiperusteisiin, eli hallinnollisen rakentamisluvan
myöntämisen ja aluksen kalastuslaivastoon lisäämisen välillä kuluvaan aikaan, jonka komissio on arvioinut noin kolmeksi vuodeksi
kokemuksensa perusteella sekä ottamalla huomioon kaikki välivaiheet, kuten sopimuksen tekeminen sekä aluksen rakentaminen
ja vesillelasku. Lisäksi viiteajan vahvistaminen alkamaan 1.1.2000 vastaa komission mukaan ajaksi 2000–2006 hyväksytyn kalastusalan
rakenteellisia toimenpiteitä koskevan monivuotisen ohjelman alkua.
100   Tästä seuraa, että Espanjan kuningaskunnan väitettä, jonka mukaan viiteajan, jonka kuluessa ennen 1.1.2003 annetut hallinnolliset
luvat otetaan huomioon, alkaminen olisi ulotettava vuoteen 1997, ei komission mukaan voida hyväksyä.
101   Komissio katsoo, että tällä väitteellä Espanjan kuningaskunta pyrkii ulottamaan poikkeuksen, josta on säädetty sellaisissa
tapauksissa, joissa kansallinen hallinnollinen lupa oli annettu aikaisemmin ja joissa sitä ei ennen 1.1.2003 ollut seurannut
uuden aluksen tosiasiallinen lisääminen laivastoon, kaikkiin sellaisiin laivastosta poistoihin, joita sen laivastossa on tapahtunut
vuodesta 1997 lukien. Missään tapauksessa Espanjan kuningaskunta ei sen mukaan ole väittänyt, että ennen 1.1.2000 olisi annettu
hallinnollisia rakentamislupia sellaisille aluksille, joita ei vielä ollut lisätty laivastoon 1.1.2003.
102   Komission mukaan Espanjan kuningaskunta pyrkii tällä väitteellä riidanalaisen asetuksen 6 artiklaan sisältyvän poikkeuksellisen
siirtymäsäännöksen yleistämiseen, mikä olisi asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklan ja komissiolle viimeksi mainitun säännöksen
soveltamista koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen antamisessa kuuluvien velvollisuuksien vastaista.
103   Komissio muistuttaa lisäksi yhteisön lainsäätäjällä oikeuskäytännön mukaan olevasta laajasta harkintavallasta tilanteissa,
jotka edellyttävät monitahoisen taloudellisen tilanteen arviointia, kuten yhteisen maatalouspolitiikan ja kalastuksen yhteydessä
(asia C‑4/96, NIFPO ja Northern Ireland Fishermen’s Federation, tuomio 19.2.1998, Kok. 1998, s. I‑681, 41 ja 42 kohta ja asia
C‑120/99, Italia v. neuvosto, tuomio 25.10.2001, Kok. 2001, s. I‑7997, 44 kohta). Se katsoo, että esillä olevassa asiassa
Espanjan kuningaskunta ei ole esittänyt minkäänlaisia todisteita siitä, että komissio olisi selvästi ylittänyt tämän harkintavallan
rajat.
104   Lopuksi komissio täsmentää, että muita jäsenvaltioita koskevat vetoisuuksien lisäykset, jotka Espanjan kuningaskunta on tuonut
esiin, merkitsevät sellaista neljännen MOO:n tavoitteiden tarkistamista, jota nämä valtiot olivat pyytäneet ennen 31.12.2002
ja josta ei ollut tehty mitään päätöstä vielä 1.1.2003. Espanjan kuningaskunta ei kuitenkaan komission mukaan ole tehnyt tällaista
pyyntöä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
105   Maatalouspolitiikassa, joka EY 32 artiklan 1 kohdan mukaan käsittää myös kalastuksen, oikeuskäytännössä tunnustetaan toimielimille
laaja harkintavalta niille perustamissopimuksessa osoitettujen tehtävien vuoksi (asia 256/85, Van den Bergh en Jurgens v.
komissio, tuomio 11.3.1987, Kok. 1987, s. 1155, 31 kohta; asia C‑256/90, Mignini, tuomio 8.4.1992, Kok. 1992, s. I‑2651, 16
kohta ja edellä 103 kohdassa mainittu asia NIFPO ja Northern Ireland Fishermen’s Federation, tuomion 57 kohta).
106   Oikeuskäytännössä todetaan kuitenkin myös, että jos toimenpiteen säännösten tutkiminen paljastaa mielivaltaisen erilaisen
kohtelun eli eron, jota ei voida riittävästi perustella ja joka ei perustu objektiivisiin kriteereihin (ks. asia 106/81, Kind
v. ETY, tuomio 15.9.1982, Kok. 1982, s. 2885, 22 kohta; asia C‑370/88, Marshall, tuomio 13.11.1990, Kok. 1990, s. I‑4071,
24 kohta ja asia T‑52/99, T. Port v. komissio, tuomio 20.3.2001, Kok. 2001, s. II‑981, 82 kohta), toimenpide on kumottava,
koska sillä rikotaan EY 34 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa vahvistettua syrjintäkieltoa, joka edellyttää, että toisiinsa
rinnastettavia tapauksia ei kohdella eri tavalla, ellei tällaista eroa voida objektiivisesti perustella (ks. edellä 103 kohdassa
mainittu asia NIFPO ja Northern Ireland Fishermen’s Federation, tuomion 58 kohta ja asia C‑280/93, Saksa v. neuvosto, tuomio
5.10.1994, Kok. 1994, s. I‑4973, Kok. Ep. XVI, s. I‑173, 67 kohta).
107   Näin ollen on tarkistettava, käykö mielivaltainen erilainen kohtelu ilmi riidanalaisen asetuksen 6 artiklan säännöksestä.
Tältä osin on todettava, että mainittu säännös on poikkeus asetuksen N:o 2371/2002 13 artiklassa ilmaistuun sääntöön, jossa
edellytetään, että laivastoon lisäämisiä ja laivastosta poistoja koskevien korvausjärjestelyjen vuoksi jäsenvaltion kalastuslaivaston
1.1.2003 olemassa ollut tosiasiallinen kapasiteetti on otettava huomioon. Riidanalaisen asetuksen 6 artiklan ja mainitun asetuksen
liitteen II, jossa vahvistetaan kalastuskapasiteetin laskemiseen sovellettavat säännöt vetoisuutena (GT
) ja tehona (KW
) 1.1.2003, yhteistarkastelusta seuraa, että kalastuslaivastoon mainitun päivän jälkeen lisättyjen kalastusalusten katsotaan
kuuluneen mainittuun laivastoon jo mainitusta päivästä lukien, jos 6 artiklassa asetetut sellaiset edellytykset täyttyvät,
jotka koskevat kyseisen jäsenvaltion antaman hallinnollisen rakentamisluvan olemassaoloa 1.1.2000 ja 31.12.2002 välisenä aikana
sekä mainitun päätöksen ja aluksen laivastoon lisäämisen välisen kolmen vuoden enimmäisajan noudattamista.
108   Kuten riidanalaisen asetuksen johdanto‑osan kahdeksannesta perustelukappaleesta ja komission toimittamista selityksistä ilmenee,
tämä poikkeus on otettu käyttöön, jotta varmistetaan siirtymä aikaisempien laivastoon lisäämisiä ja laivastosta poistoja koskevien
järjestelyjen ja asetuksella N:o 2371/2002 vahvistetun uuden järjestelmän välillä. Käytännössä komissio on kyseessä olevalla
poikkeuksella halunnut varmistaa sellaisten laivanvarustajien perustellun luottamuksen suojan, joilla oli kalastusaluksen
rakentamislupa sellaisten kansallisten laivastoon lisäämisiä ja laivastosta poistoja koskevien järjestelyjen puitteissa, jotka
oli vahvistettu ja ilmoitettu komissiolle päätöksen 97/413/EY 6 artiklan mukaisesti mutta joihin liittyvää alusta ei ollut
voitu lisätä kyseisen jäsenvaltion kalastuslaivastoon ennen 1.1.2003. Koska asetuksessa N:o 2371/2002 ei ollut tätä tilannetta
koskevia siirtymäsäännöksiä, aluksen lisääminen kyseisen jäsenvaltion kalastuslaivastoon 1.1.2003 jälkeen olisi ilman tätä
poikkeusta ollut mahdollista vain, jos siihen olisi yhdistetty sellaisen toisen aluksen laivastosta poisto, jonka kapasiteetti
on vähintään yhtä suuri.
109   Koska mainitunkaltaista edellytystä ei kuitenkaan voitu ennakoida silloin, kun lupa oli myönnetty, sen asettaminen myöhemmin
olisi loukannut sellaisten hallinnollisen luvan saaneiden perusteltua luottamusta, jotka olivat sijoittaneet huomattavia rahamääriä
sellaisen kalastusaluksen rakentamiseen, jonka lisääminen kalastuslaivastoon olisi muuttunut ongelmalliseksi. Riidanalaisen
asetuksen 6 artiklassa on siten sallittu mainitunkaltaisen aluksen lisääminen kalastuslaivastoon 1.1.2003 jälkeen edellyttäen
kuitenkin, että hallinnollinen rakentamislupa on annettu 1.1.2000 ja 31.12.2002 välisenä viiteaikana ja että alus on rekisteröity
viimeistään kolme vuotta sen hallinnollisen päätöksen tekopäivän jälkeen, jolla sen rakentamiseen on annettu lupa. Vuoden
viiteaikaa (1.1.2002–31.12.2002), jota komissio alun perin ehdotti, pidennettiin tiettyjen jäsenvaltioiden pyynnöstä kolmeen
vuoteen, jotta se alkaisi samaan aikaan kuin vuosien 2000–2006 MOO. Lisäksi sen päätöksen päivämäärän, jolla hallinnollinen
rakentamislupa on myönnetty, ja uuden kalastusaluksen kalastuslaivastoon lisäämisen välisestä kolmen vuoden enimmäisajasta
säätäminen vastaa, kuten komissio on todennut, mainitunkaltaisen aluksen rakentamisen tavanomaista kestoa.
110   Kun edellä esitetty otetaan huomioon, riidanalaisen asetuksen 6 artiklassa myönnettyä poikkeusta ei voida pitää mielivaltaisena.
Se perustuu päinvastoin objektiivisiin kriteereihin, ja tarve suojata sellaisten tahojen, jotka olivat saaneet kalastusalusten
rakentamislupia ennen asetuksen N:o 2371/2002 voimaantuloa, perusteltua luottamusta perustelee sen täysin.
111   Espanjan kuningaskunnan väitteet eivät kumoa tätä päätelmää. Tältä osin on todettava, että Espanjan kuningaskunnan kirjelmissä
esitettyjen nyt käsiteltävänä olevaan kanneperusteeseen liittyvien perustelujen ulottuvuutta on vaikea hahmottaa ja että Espanjan
kuningaskunta vaikuttaa toistavan perusteettomat väitteensä, jotka se on esittänyt toisen kanneperusteensa tueksi. Tarkemmin
sanottuna Espanjan kuningaskunta on väittänyt kirjelmissään, että riidanalainen asetus mahdollistaisi sen, että 1.1.2000 ja
31.12.2002 välisenä aikana tehdyt laivastosta poistot otetaan huomioon mutta että tämän ajanjakson olisi ulotuttava vuoteen
1997 saakka. Tältä osin on ensinnäkin todettava, että riidanalainen asetus sallii edellä mainitun ajanjakson kuluessa tehtyjen
laivastosta poistojen huomioon ottamisen vain siltä osin kuin mainituista laivastosta poistoista on seurannut vastaavien hallinnollisten
rakentamislupien myöntäminen ja rakennettavia aluksia ei ole vielä 1.1.2003 lisätty kalastuslaivastoon.
112   Viiteajan ulottamisella vuoteen 1997 saakka olisi sitä paitsi ollut tehokas vaikutus vain, jos luvan myöntämisen ja aluksen
rekisteröinnin välinen aika, josta säädetään riidanalaisen asetuksen 6 artiklassa, olisi samalla vahvistettu kolmen vuoden
sijaan vähintään kuudeksi vuodeksi. Ensi vaikutelma mainitusta ajasta kalastusaluksen rakentamiseen on, että se on liian pitkä
eikä vastaa mainitunlaisen aluksen rakentamisen tavanomaista kestoa. Espanjan kuningaskunta ei sitä paitsi ole kirjelmissään
mitenkään käsitellyt kysymystä kalastusaluksen rakentamisen kestosta eikä se siten ole ilmoittanut syitä, joiden vuoksi olisi
tarpeen vahvistaa pidempi rakentamisaika.
113   Istunnossa Espanjan kuningaskunta on väittänyt, että viiden vuoden rakentamisajan vahvistaminen oli Espanjan osalta tarpeen
siitä syystä, että ennen asetuksen N:o 2371/2002 voimaantuloa sovellettavassa Espanjan lainsäädännössä varattiin rakentamisluvan
saaneille viiden vuoden aika uuden aluksensa rakentamiseen ja sen lisäämiseen Espanjan kalastuslaivastoon, ja että siitä,
että Espanjassa oli pyydetty suuri määrä mainitunlaisia aluksia koskevia rakentamislupia ja että saatavilla oli rajallinen
määrä telakoita, seuraa, että Espanjassa mainitunlaisten alusten rakentamisen keskimääräinen kesto oli todellakin viisi vuotta.
114   Komissio vastasi, että se ei ollut saanut niiltä jäsenvaltioilta, jotka olivat pyytäneet alun perin ehdotetun rakentamisajan
pidentämistä, minkäänlaisia objektiivisia ja täsmällisiä tietoja, joiden perusteella olisi ollut mahdollista määrittää sen
pidennyksen täsmällinen kesto, joka oli myönnettävä. Näin ollen komissio oli päätellyt asiantuntijoidensa arvion perusteella,
että kolmen vuoden aika oli enemmän kuin riittävä mainitunlaisen aluksen rakentamiseen.
115   Espanjan kuningaskunta kiisti nämä väitteet ja vetosi siihen, että sen valtuuskunta oli ilmaissut näkemyksensä tästä kysymyksestä
niissä komitean kokouksissa, jotka edelsivät riidanalaisen asetuksen antamista. Komitean 16.7.2003 pidetyn kokouksen pöytäkirjasta
ilmeneekin, että Espanja oli todella ilmoittanut puheenvuorossaan, että komission ehdottaman ajanjakson kesto oli liian lyhyt
ja että mainitun ajanjakson alku oli siten ulotettava vuoteen 1998 saakka. Kuten komissio on kuitenkin todennut Espanjan kuningaskunnan
sitä kiistämättä, Espanjan kuningaskunta ei tuolloin esittänyt kantansa tueksi niitä perusteita, joihin se on istunnossa vedonnut,
eikä mitään muitakaan perusteluja.
116   Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että Espanjan kuningaskunnan väitteet, jotka se on ensimmäisen kerran
esittänyt istunnossa, on esitetty liian myöhään ja että ne on näin ollen jätettävä tutkimatta. Missään tapauksessa mainitut
väitteet eivät ole omiaan saattamaan kyseenalaiseksi riidanalaisen asetuksen 6 artiklassa vahvistetun kolmen vuoden ajan kohtuullisuutta
ja sitä, että se ei ole mielivaltainen, eivätkä ne myöskään osoita, että mainitun ajanjakson kesto johtuu komission tekemästä
ilmeisestä arviointivirheestä. Vaikka komission oli vahvistettava kyseessä olevan ajanjakson kesto objektiivisilla kriteereillä
ja tavalla, joka ei ole mielivaltainen, sillä ei sitä vastoin ollut velvollisuutta vahvistaa lainsäädännöllä kaikkia sitä
koskevia jäsenvaltioiden ehdotuksia, mikä muutoinkin olisi ollut mahdotonta, kun otetaan huomioon, että eri maiden asiaa koskevat
kansalliset säännökset ovat kirjavia.
117   Lopuksi viitetasojen lisäyksistä, joita komission väitetään myöntäneen muille jäsenvaltioille mutta ei Espanjalle, on todettava,
että ne eivät ole omiaan osoittamaan, että Espanjaa olisi kohdeltu mielivaltaisesti ja syrjivästi. Kuten Espanjan kuningaskunta
on itse todennut, sillä 1.1.2003 olleen kalastuslaivaston kapasiteetti oli sen viitetason alapuolella, joten viitetason lisäämisestä
ei olisi ollut mainitulle kuningaskunnalle mitään hyötyä eikä siinä siten olisi ollut mieltä, koska kuten toisen kanneperusteen
tutkimisen yhteydessä on todettu (ks. erityisesti edellä 69–76 kohta), asetuksella N:o 2371/2002 käyttöön otetuista laivastoon
lisäämisiä ja laivastosta poistoja koskevista korvausjärjestelyistä seuraa, että jäsenvaltion kalastuslaivaston kapasiteetti
ei voi ylittää tasoa, jolla se oli 1.1.2003.
118   Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että nyt käsiteltävänä oleva kanneperuste on hylättävä perusteettomana, kuten myös koko
kanne.

Oikeudenkäyntikulut
119   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Espanjan kuningaskunta on hävinnyt asian, se on velvoitettava
korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut komission vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Espanjan kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Vilaras
Dehousse
Šváby
Julistettiin Luxemburgissa 3 päivänä toukokuuta 2007.
E. Coulon

M. Vilaras
kirjaaja

jaoston puheenjohtaja
*
Oikeudenkäyntikieli: espanja.