CELEX: 62003TJ0185
Közösségi védjegy
Felszólalási eljárás
ENZO FUSCO közösségi szóvédjegy bejelentése
ANTONIO FUSCO korábbi közösségi szóvédjegy
Összetéveszthetőség
A megjelölések hasonlósága
A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja

Az eljárás előzményei
1       1998. január 21-én a felperes a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i, 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) alapján közösségi védjegybejelentést nyújtott be a Belső
Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (a továbbiakban: OHIM).
2       A lajstromoztatni kívánt védjegy az ENZO FUSCO szómegjelölés volt.
3       A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított
1957. június 15-i Nizzai Megállapodás szerinti 3., 9., 18., 24. és 25. osztályba tartozó áruk vonatkozásában tették, az alábbi
leírással:
–       3. osztály: „szappanok; illatszerek, illóolajok, kozmetikai cikkek, hajmosó szerek; fogkrémek”;
–       9. osztály: „szemüvegek, szemüvegtokok”;
–       18. osztály: „bőr és bőrutánzatok, ezen anyagokból készült olyan termékek, amelyek nem tartoznak más osztályokba; állatbőrök
és irhák; utazótáskák és bőröndök; hátizsákok és táskák; esernyők, napernyők és sétapálcák;
–       24. osztály: „textíliák és textiláruk, amelyek nem tartoznak más osztályokba; ágy- és asztalneműk; ”
–       25. osztály: „ruházati cikkek, cipők, kalapáruk.”
4       A bejelentést a Közösségi Védjegyértesítő 1999. január 11-i, 2/1999. számában hirdették meg.
5       1999. április 8-án a beavatkozó a 40/94 rendelet 42. cikke alapján felszólalt a bejelentett megjelölés lajstromozása ellen.
6       A felszólalási kérelem alátámasztására az ANTONIO FUSCO közösségi szóvédjegyre hivatkozott, amelyet 1997. október 10-én nyújtottak
be és 1999. március 8-án lajstromoztak.
7       Ezen korábbi védjegyet az alábbi termékek vonatkozásában lajstromozták:
–       3. osztály: „fehérítőkészítmények és egyéb, mosásra szolgáló anyagok; tisztító-, fényesítő-, súroló-, és csiszolószerek; szappanok;
illatszerek, illóolajok, kozmetikai cikkek, hajmosó szerek; fogkrémek”;
–       9. osztály: „szemüvegek; tudományos célra szolgáló, tengerészeti, földmérő, villamos, fényképészeti, mozgóképi, optikai, súlymérő,
egyéb mérő-, jelző-, ellenőrző (felügyeleti), életmentő és oktató berendezések és felszerelések; hangok vagy képek rögzítésére,
továbbítására, másolására szolgáló készülékek; mágneses adathordozók; hanglemezek; automata elárusító berendezések és szerkezetek
érmebedobással működő készülékekhez; regiszteres pénztárgépek; számológépek, adatfeldolgozó berendezések és számítógépek;
tűzoltó készülékek;”;
–       14. osztály: „nemesfémek és ötvözeteik, valamint az ilyen anyagokból készült, vagy ezekkel bevont termékek, amelyek nem tartoznak
más osztályokba; ékszerek, drágakövek; órák és más időmérő eszközök;”
–       18. osztály: „bőr és bőrutánzatok, ezen anyagokból készült olyan termékek, amelyek nem tartoznak más osztályokba; állatbőrök
és irhák; utazótáskák és bőröndök; esernyők, napernyők és sétapálcák; ostorok, hámok, nyergek és lószerszámok”;
–       20. osztály: „bútorok, tükrök, keretek; fából, parafából, nádból, gyékényből, fűzfavesszőből, szaruból, csontból, elefántcsontból,
halcsontból, kagylóhéjból, ámbrából, gyöngyházból, tajtékból, és mindezek pótanyagaiból, vagy műanyagokból készült termékek,
amelyek nem tartoznak más osztályokba”;
–       24. osztály: „textíliák és textiláruk, amelyek nem tartoznak más osztályokba; ágy- és asztalneműk”;
–       25. osztály: „ruházati cikkek, cipők, kalapáruk”.
8       2001. szeptember 28-i határozatával a felszólalási osztály a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján elutasította
a lajstromozás iránti kérelmet.
9       2001. december 5-én a felperes fellebbezést nyújtott be az OHIM-hoz a felszólalási osztály határozata ellen.
10     2003. március 17-i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az OHIM negyedik fellebbezési tanácsa elutasította
a fellebbezést. A fellebbezési tanács lényegében úgy ítélte meg, hogy a valamennyi megjelölésben szereplő, Olaszországban
sem ritkának, sem különösebben elterjedtnek nem tekinthető „Fusco” családnév egyénibb jelleget nyer a gyakori „Antonio” és
„Enzo” keresztnevek mellett. A fellebbezési tanács úgy határozta meg a megjelölések között fennálló hasonlóság szintjét, hogy
az nem csekély, nem is jelentős, hanem átlagos. Miután a megjelölésekkel ellátott termékek azonosak, a fellebbezési tanács
azt a következtetést vonta le, hogy a „Fusco” szóelemnek a mindkét megjelölésben való jelenléte olyan természetű, hogy az
összetéveszthetőséget eredményezhet a referenciaközönség tudatában.

A felek kérelmei
11     A felperes keresetében azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       elsődlegesen helyezze hatályon kívül a fellebbezési tanács megtámadott határozatát;
–       állapítsa meg, hogy a bejelentett ENZO FUSCO közösségi védjegy lajstromozható;
–       másodlagosan, amennyiben az Elsőfokú Bíróság úgy ítéli meg, hogy a védjegyek összetéveszthetők, jelölje meg a határozat pontos
területi hatályát;
–       elsődlegesen határozzon arról, hogy a 40/94 rendelet 108. cikkében szabályozott átalakítási eljárásnak nincs akadálya, kivéve
azokon a területeken, amelyeken az összetéveszthetőség kifejezett módon elismerést nyer;
–       az OHIM-ot és a beavatkozót kötelezze a költségek viselésére, vagy, másodlagosan, rendelje el a költségek megtérítését.
12     A tárgyalás során a felperes elállt második és harmadik kereseti kérelmétől, amit az Elsőfokú Bíróság tudomásul vett. Elismerte
továbbá, hogy a negyedik kereseti kérelem jövőbeni kérdésre vonatkozik, amelyet csak abban az esetben lehet feltenni, ha a
keresetet elutasítják.
13     Az OHIM és a beavatkozó azt kérik, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       utasítsa el a keresetet;
–       a felperest kötelezze a költségek viselésére.

Indokolás

Az elfogadhatóságról
A felek érvei
14     A beavatkozó előadja, hogy a keresetlevélen szereplő ügyvédi aláírás és az eseti meghatalmazáson szereplő aláírás különböző.
Továbbá a keresetlevél másolati példányai nem kerültek ellenjegyezésre valamely tagállam ügyvédi kamarájában bejegyzett ügyvéd
által. Annak igazolására, hogy megvizsgálandó a felperes ügyvédje aláírásának valódisága, a beavatkozó a tárgyaláson három
grafológiai szakvéleményt tartalmazó dokumentumot nyújtott be az Elsőfokú Bírósághoz.
15     Válaszában ‑ csakúgy, mint a tárgyalás során ‑ a felperes ügyvédje megerősítette, hogy a keresetlevélen, valamint az eseti
meghatalmazáson szereplő aláírások tőle származnak, az egyik olvasható és teljes formában, míg a másik szignó alakban. Ezen
túl a felperes a válaszhoz mellékelte a keresetlevél hét, ügyvédje által ellenjegyzett példányát.
16     A felperes cáfolta, hogy a három grafikai szakvélemény későn került volna benyújtásra. Az OHIM jelezte, hogy hajlandó osztani
ezt az álláspontot.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
17     Miután a felperes ügyvédje megerősítette, hogy a keresetlevélen és az eseti meghatalmazáson szereplő aláírások is tőle származnak,
és a grafológusok szakértői véleményeikben hangsúlyozták, hogy az általuk véleményezendő aláírásokról nem zárható ki, hogy
ugyanattól a személytől származnának, az Elsőfokú Bíróság úgy véli, hogy nem lehet helyt adni a beavatkozó fél elfogadhatatlansági
kifogásának, és ehhez az Elsőfokú Bíróságnak nem kell véleményt nyilvánítania a grafológiai szakvélemények benyújtásának megkésett
vagy nem megkésett jellegéről.
18     Ami az ellenjegyzett másolatokat illeti, elégséges annyit megállapítani, hogy a felperes a keresetlevelet utóbb szabályossá
tette.

A törlési kérelemről
A felek érvei
19     Törlési kérelme alátámasztására a felperes egyetlen jogalapra, a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére
hivatkozik.
20     A felek nem vitatják, hogy az ütköző megjelölésekkel ellátott termékek azonosak. Egyébiránt a felek kizárólag az olasz piacot
veszik figyelembe.
21     A felperes lényegében arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács hibásan alkalmazta az összetéveszthetőség értékelésére vonatkozó
elveket.
22     A felperes először is azt kifogásolja, hogy a fellebbezési tanács hibásan alkalmazta azt az elvet, amely szerint az ütköző
megjelölések összehasonlítását egységes és szintetikus módon, az általuk keltett együttes benyomás figyelembevételével kell
elvégezni. Álláspontja szerint a fellebbezési tanács összehasonlító vizsgálatának középpontjában helytelenül kizárólag a „Fusco”
elem állt.
23     Másodsorban a felperes úgy véli, hogy a fellebbezési tanács érvelését arra az előfeltevésre alapozta, amely szerint egy keresztnévből
és egy családnévből álló védjegy esetében a domináns és megkülönböztető elem mindig a családnév. A felperes úgy véli, hogy
e megjelölések értékelésének ugyanolyan elveken kell nyugodnia, mint amelyek a többi megjelölés összehasonlításánál irányadóak.
A tárgyaláson a felperes német és spanyol bíróságok számos újabb ítéleteire hivatkozott, amelyekben a bíróságok úgy ítélték
meg, hogy a mai átlagos fogyasztó
a priori
nem tekinti a családnevet domináns elemnek egy „keresztnév + családnév” összetételű védjegyben.
24     Harmadsorban a felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács a megtámadott határozatot pontatlan tényekre alapozta.
Mindenekelőtt, ellentétben azzal, amit a fellebbezési tanács határozatában bemutatott, a „Fusco” családnév nem csekély mértékben,
hanem közepes mértékben elterjedt. Ezt követően, ha igaz is, hogy az „Antonio” és „Enzo” keresztnevek gyakoriak Olaszországban,
az az állítás sem állja meg kevésbé a helyét, hogy nagyon különböző keresztnevekről van szó. A felperes szerint a valamennyi
szóban forgó megjelölésben szereplő családnév azonosságát gyengíti az „Enzo” és „Antonio” nevek közötti különbség, valamint
az, hogy a „Fusco” családnév közepesen elterjedt Olaszországban.
25     Negyedsorban, a felperes álláspontja szerint a ruházati cikkek olasz fogyasztója különösen figyelmes és körültekintő, és tökéletesen
képes arra, hogy az ütköző megjelölésekkel ellátott egyes termékeket két különböző tervezőnek tulajdonítsa anélkül, hogy eredetüket
esetleg összetéveszthetné. A felperes vitatja a fellebbezési tanács következtetéseit, amelyek szerint az ilyesfajta megkülönböztetési
képesség lehet esetleg az idők során szerzett gyakorlat eredménye, de
a priori
nem létezik.
26     Ötödsorban a fellebbezési tanács tévesen ítélte meg az érintett védjegyek ismertségének relevanciáját. Mindenekelőtt, a korábbi
védjegy nem örvend semmiféle jó hírnévnek. A korábbi védjegy jó hírnevének hiányában az ütköző megjelölések között fennálló
hasonlóság mértéke nem elég jelentős ahhoz, hogy meg lehessen állapítani az összetéveszthetőséget. A fellebbezési tanácsnak
továbbá tekintetbe kellett volna vennie azt a tényt, hogy az „ENZO FUSCO” védjegy Olaszországban 1982 óta oltalom alatt áll,
és hogy a felperes jegyzett tervező, aki több mint harminc éve gyakorolja tevékenységét.
27     Az OHIM válaszában arra az álláspontra helyezkedett, hogy a fellebbezési tanács helyesen alkalmazta az ütköző megjelölések
összehasonlítására vonatkozó elveket. Hangsúlyozza különösen, hogy a „Fusco” családnév ‑ a megtámadott határozatban kifejtett
okoknál fogva ‑ valamennyi megjelölés domináns eleme.
28     A beavatkozó szerint a családnév a személy családi állapotának legfőbb megkülönböztető eleme, és mint ilyet, a fogyasztó a
„keresztnév+családnév” összetételű védjegy domináns elemeként fogja érzékelni.  Ezen túl a beavatkozó úgy véli, hogy az ütköző védjegyekkel szembesülő fogyasztó azt hiheti, hogy a két védjegy jogosultja
között családi kötelék áll fenn. A beavatkozó ezen álláspont alátámasztására olasz bíróságok hasonló tárgyban hozott különböző
ítéleteire hivatkozik.
29     A szóban forgó megjelölések ismertségére vonatkozóan az OHIM és a beavatkozó álláspontja lényegében az, hogy a felperes által
felhozott érvek nem használhatók.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
30     A 40/94 rendeletnek a korábbi védjegy jogosultja felszólalásáról szóló 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a korábbi
védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha azt azon a területen, ahol a
korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint
az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az
esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.
31     Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében összetéveszthetőség áll fenn, ha a vásárlóközönség azt hiheti, hogy a szóban forgó
termékek vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól vagy gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak.
32     Ugyanezen ítélkezési gyakorlat értelmében az összetéveszthetőséget átfogóan kell értékelni az alapján, hogy az érintett vásárlóközönség
milyen képet alkot a megjelölésről és a szóban forgó árukról vagy szolgáltatásokról, és figyelembe kell venni valamennyi,
a jelen ügyre jellemző tényezőt, különösen a megjelölések és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága közötti kölcsönös
függőséget (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑162/01. sz., Laboratorios RTB kontra OHIM – Giorgio Beverly Hills [GIORGIO BEVERLY
HILLS] ügyben 2003. július 9-én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑2821. o. ] 31-33. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
–       A célközönségről
33     Jelen ügyben a korábbi védjegy közösségi védjegy. Ebből következően az a terület, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll,
az Európai Közösség területe. Ugyanakkor a közösségi védjegynek a 40/94 rendelet 1. cikke (2) bekezdésében szabályozott egységes
jellegéből következik, hogy a korábbi közösségi védjegy valamennyi tagállam területén azonos védelmet élvez. A korábbi közösségi
védjegyek alapján tehát fel lehet szólalni valamennyi későbbi, a védelmüket érintő védjegybejelentéssel szemben, akár a Közösség
területe egy részének fogyasztóiban keltett képre alapozva. Ebből következően a 40/94 rendelet 7. cikkének (2) bekezdésében
szentesített elv, amely szerint a védjegy lajstromozásának elutasításához elegendő, hogy a feltétlen kizáró ok csak a Közösség
egy részében álljon fenn, ennek megfelelően ugyanígy alkalmazandó a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti
viszonylagos kizáró ok esetén is.
34     Noha a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 15. pontjában „közösségi fogyasztóra” utal, az ezt követő érvelés egészéből
kiderül, hogy csupán az olasz piacot tanulmányozta. Így a megtámadott határozat 20. pontjában a „Fusco” családnév olasz területen
való elterjedtségére vonatkozó statisztikákra hivatkozik. E határozat 22. pontjában azt vizsgálja, hogy az „olasz fogyasztó”
miként érzékeli a korábbi védjegyet. A szövegkörnyezetből kiderül, hogy a megtámadott határozat 23. pontja, noha nem szerepel
benne kifejezett utalás az olasz piacra, kizárólag az olasz fogyasztókban keltett képet veszi figyelembe. Valójában ez a pont
párhuzamos okfejtést tartalmaz az előző pontban szereplővel, amely viszont kifejezetten az olasz piacra utal.
35     Ezenfelül a felek által bemutatott érvek kizárólag az olasz területet veszik figyelembe.
36     Ebből következően a megtámadott határozat vizsgálatát az olasz fogyasztó tudatában fennálló összetévesztés veszélyére kell
korlátozni.
37     Sem a fellebbezési tanács, sem az OHIM felszólalási osztálya nem foglalt állást kifejezetten az érintett vásárlóközönség összetételéről.
Ugyanakkor a felszólalási osztály határozatából kiderül, hogy az összetéveszthetőség értékelésekor szokásosan tájékozott,
ésszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos fogyasztót vett alapul. A fellebbezési tanács hallgatólagosan jóváhagyta ezt
az álláspontot anélkül, hogy a felperes vagy a beavatkozó azt kétségbe vonta volna.
38     Ebből következőleg az Elsőfokú Bíróságnak az átlagos, nem szakavatott olasz fogyasztó szemszögéből kell az összetéveszthetőséget
értékelnie.
–       A termékek hasonlóságáról
39     A felek nem vitatták a fellebbezési tanács azon következtetését, amely szerint a szóban forgó védjegyekkel ellátott termékek
azonosak. Ezáltal az Elsőfokú Bíróság álláspontja szerint ebből az előfeltevésből kell kiindulni.
–       A megjelölések hasonlóságáról
40     A felek egyetértenek abban, hogy az olasz fogyasztó a megjelöléseket azonos szerkezetű, egy keresztnévből és az azt követő
családnévből álló („keresztnév + családnév”) megjelölésekként érzékeli.
41     Az ütköző megjelölések a „Fusco” név jelenlétének köszönhetően mind vizuálisan, mind hangzásban hasonlítanak egymásra. Ugyanakkor
az e nevet megelőző, vagyis az „Antonio” és „Enzo” (amely a Vincenzo név kicsinyítő képzős változata) keresztnevekben, különböznek
egymástól. A felek egyetértenek abban, hogy e keresztnevek sem vizuálisan, sem hangzásban nem hasonlítanak egymásra.
42     Az Elsőfokú Bíróság úgy véli, hogy fogalmi szinten a fogyasztó abból a tényből, hogy a két keresztnév különbözik egymástól,
általában azt a következtetést vonja le, hogy az „Enzo Fusco”, illetve az „Antonio Fusco” szavak két különböző személyt jelölnek.
A felek továbbá egyetértenek abban, hogy a megjelölések nem állnak semmiféle szemantikai kapcsolatban az őket hordozó termékekkel,
a fogyasztók inkább tulajdonnevekként érzékelik azokat.
43     A fellebbezési tanács úgy véli, hogy a „Fusco” név a két megjelölés domináns és meghatározó eleme, egyrészt mivel családnévről
van szó, másrészt mivel a név nem különösebben elterjedt Olaszországban, és harmadsorban pedig mivel sem az „Antonio”, sem
az „Enzo” név nem szokatlan Olaszországban.
44     A jogvita középpontjában tehát az a kérdés áll, hogy jelen ügyben az egymástól különböző keresztnevek jelenléte elégséges-e
ahhoz, hogy kizárható legyen az összetéveszthetőség az olasz fogyasztó tudatában, amely álláspontot a felperes képviseli,
vagy ezzel ellenkezőleg, a szóban forgó megjelölésekben a „Fusco” szó a domináns elem, és mint ilyen, a fogyasztó észlelésében
és emlékezetében alárendeli és elhomályosítja az „Enzo” és „Antonio” nevek jelenlétét, amelyek viszont teljességgel különböznek
egymástól.
45     Bevezetésképpen emlékeztetni kell arra, hogy a 40/94 rendelet 4. cikke úgy rendelkezik, hogy közösségi védjegyoltalom tárgya
lehet minden grafikailag ábrázolható megjelölés, beleértve a személyneveket is. E rendelet lajstromozást kizáró viszonylagos
okokra vonatkozó 7. és 8. cikke nem tesz különbséget a különböző jellegű megjelölések között. Az e megjelölések között a 40/94
rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében fennálló összetéveszthetőség értékelését tehát ugyanazon elvek alapján
kell elvégezni, mint az egyéb megjelölések vonatkozásában. Ez egyáltalában nem zárja ki, hogy az a tény, hogy valamely megjelölés
egy személynévből áll, befolyásolhatja azt, hogy az érintett közönség azt miként érzékeli.
46     Ahogyan az állandó ítélkezési gyakorlatból is kitűnik, az összetéveszthetőség átfogó mérlegelésénél az ütköző megjelölések
vizuális, hangzásbeli és fogalmi hasonlósága tekintetében az ezek által keltett együttes benyomást kell alapul venni, különösen
a megkülönböztető és domináns jegyeik figyelembevételével. (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑292/01. sz.,  Phillips-Van Heusen/OHIM
– Pash Textilvertrieb und Einzelhandel [BASS] ügyben 2003. október 14-én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑4335. o.] 47. pontját,
valamint a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). A fogyasztónak ritkán adódik arra lehetősége, hogy a különböző védjegyeket
közvetlenül összehasonlítsa, így kénytelen az azokról alkotott tökéletlen emlékképre hagyatkozni (e vonatkozásban lásd az
Elsőfokú Bíróság C‑342/97. sz., Lloyd Schuhfabrik Meyer ügyben 1999. június 22-én hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑3819. o.]
26. pontját). Általában a megjelölés domináns és megkülönböztető elemeit a legkönnyebb megjegyezni (lásd e tekintetben az
Elsőfokú Bíróság T‑104/01. sz., Oberhauser kontra OHIM – Petit Liberto [Fifties] ügyben 2002. október 23-án hozott ítéletének
(EBHT 2002., II‑4359. o.]  47. és  48. pontját). Azonban az, hogy a megjelölés által keltett benyomásokat együttesen kell
értékelni, nem zárja ki, hogy a domináns elemek meghatározása végett valamennyi alkotórész megvizsgálásra kerüljön.
47     Ebből következően a fellebbezési tanács nem sértette meg az ítélkezési gyakorlat által szentesített elveket, amikor egyrészt
az ütköző megjelölések hasonló és különböző elemeit kereste, másrészt pedig azt, hogy létezik-e olyan domináns elem, amelyet
a fogyasztó könnyebben megjegyezhet.
48     Mindazonáltal részletesebben meg kell vizsgálni, hogy helytálló-e a fellebbezési tanács álláspontja, amely szerint a „Fusco”
családnév a szóban forgó megjelölések domináns eleme.
49     E vonatkozásban mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy első ránézésre a szóban forgó két megjelölésben a „Fusco” szó nem
emelkedik ki sem vizuális téren, sem hangzásban. A korábbi védjegy esetében az „Antonio” keresztnév a megjelölés elején szerepel.
Ezenfelül ez a szó mind vizuálisan, mind hangzásban hosszabb, mint az ezt követő „Fusco” szó. A bejelentett megjelölés elején
szereplő „Enzo” keresztnév vizuálisan kissé rövidebb, mint a „Fusco” szó, míg hangzásban a kétszótagos „Enzo” és „Fusco” szavak
egyforma hosszúságúak.
50     Az OHIM és a beavatkozó a fellebbezési tanács megtámadott határozata nyomán ugyanakkor úgy véli, hogy egy keresztnévből és
családnévből álló megjelölésben ez utóbbi nyújtja a védjegy megkülönböztető képességét, vagyis ez a domináns elem, hacsak
nem egy nagyon elterjedt családnévről van szó, amelynek ebből következően nyilvánvalóan kisebb a megkülönböztető képessége.
51     Az Elsőfokú Bíróság mindenekelőtt megállapítja, hogy egyik fél sem vonta kétségbe a fellebbezési tanács értékelését, amely
szerint a vásárlóközönség sem az „Enzo”, sem pedig az „Antonio” keresztnevet nem úgy érzékeli, mint amely fontosabb, jellegzetesebb
vagy meghatározóbb lenne a „Fusco” szónál.
52     Továbbá meg kell állapítani, hogy a nevekből álló megjelölések által keltett kép az Európai Közösség egyes országaiban változhat.
Arra a kérdésre, hogy valamely meghatározott országban az érintett vásárlóközönség általában a családnévnek vagy a keresztnévnek
tulajdonít-e megkülönböztető képességet, az adott ország ítélkezési gyakorlata szolgálhat hasznos útmutatással, noha közösségi
fórumok előtt ez nem bír kötelező erővel.
53     Jelen ügyben a szóban forgó megjelölések olasz vásárlóközönségben keltett képét kell tekintetbe venni. E vonatkozásban az
Elsőfokú Bíróság megjegyzi, ahogyan arra a beavatkozó is rámutatott, hogy az olasz ítélkezési gyakorlat egy keresztnévből
és családnévből álló megjelölés magvának általában a családnevet tekinti. Ezenfelül egyik fél sem vitatja, hogy a „Fusco”
név nem tartozik Olaszország legelterjedtebb családnevei közé.
54     Ilyen körülmények között az Elsőfokú Bíróság úgy véli, hogy jelen ügyben nem kell a fellebbezési tanács − felszólalási osztály
által is elfogadott − értékelését kétségbe vonni, amelynek értelmében általános szabály szerint az olasz fogyasztó nagyobb
megkülönböztető képességet tulajdonít a családnévnek, mint a szóban forgó védjegyekben szereplő keresztnévnek.
55     Ebből következően az Elsőfokú Bíróság úgy véli, hogy a szóban forgó megjelölések bizonyos hasonlóságot mutatnak azon ténynél
fogva, hogy legjellemzőbb elemük azonos. A megjelölésekben szereplő többi elem, vagyis az „Antonio” és „Enzo” keresztnevek
között viszont semmiképp nem áll fenn sem csekély, sem jelentős hasonlóság.
–       Az összetéveszthetőségről
56     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőség bizonyos kölcsönös függőséget tételez fel a figyelembe vett
tényezők, különösen a védjegyek és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága között. Így a megjelölt áruk vagy szolgáltatások
kisebb mértékű hasonlóságát ellensúlyozhatja a védjegyek közötti hasonlóság magasabb foka (lásd értelemszerűen a Bíróság C‑39/97. sz. Canon-ügyben
1998. szeptember 29-én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑5507. o.] 17. pontját és a 40/94 rendelet alkalmazásának vonatkozásában
a GIORGIO BEVERLY HILLS ítélet [hivatkozás fent] 32. pontját). Ugyanezen ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőség
annál nagyobb mértékű, minél jelentősebb a korábbi védjegy megkülönböztető képessége (lásd értelemszerűen a Bíróság C‑251/95. sz. SABEL-ügyben
1997. november 11-én hozott ítéletének [EBHT 1997., I‑6191.o.]  24. pontját, a Canon-ítélet [hivatkozás fent] 18. pontját
és a Lloyd Schuhfabrik Meyer ítélet [hivatkozás fent] 20. pontját).
57     Jelen ügyben a felperes elsőként arra hivatkozik, hogy a célközönség a szóban forgó termékek vásárlása során különösen figyelmes.
58     E tekintetben az ítélkezési gyakorlat azt mutatja, hogy a fogyasztó figyelmének szintje változhat a szóban forgó termékek
vagy szolgáltatások kategóriájának függvényében (lásd értelemszerűen a Lloyd Schuhfabrik Meyer ítélet [hivatkozás fent] 26. pontját).
Ugyanakkor, ahogyan azt az OHIM helyesen állapította meg, nem elegendő, hogy a felperes általános módon és anélkül, hogy e
megállapítást részletesen kifejtené vagy bizonyítékokkal támasztaná alá, kijelenti, hogy a szóban forgó termékek fogyasztóinak
figyelmi szintje jelentős. Következésképpen a felperes álláspontjának, amely szerint a célfogyasztó különösen figyelmes, nem
adható hely.
59     A felperes másodsorban úgy véli, hogy a fellebbezési tanácsnak tekintetbe kellett volna vennie azt a tényt, hogy a korábbi
védjegy nem örvend semmiféle jó hírnévnek.
60     Az Elsőfokú Bíróság megállapítja, hogy a beavatkozó nem állítja, hogy a korábbi védjegy az olasz piacon való ismertségének
köszönhetően jelentős megkülönböztető képességgel rendelkezik. Mindazonáltal az OHIM és a beavatkozó helyesen mutatják be,
hogy a felperes félreérti a korábbi védjegy jó hírnevének esetleges hiányából származó következményeket, amikor azt állítja,
hogy a korábbi védjegy ez esetben csupán csekély védelmet élvez. Hiszen a korábbi védjegy benne rejlő tulajdonságaiból vagy
jó hírnevéből eredő megkülönböztető képességét annak értékelése során kell számításba venni, hogy a két védjeggyel ellátott
termékek vagy szolgáltatások közötti hasonlóság elégséges-e ahhoz, hogy fennálljon az összetéveszthetőség (lásd a Canon-ítélet
[hivatkozás fent] 18. és 24. pontját). Ugyanakkor a jó hírnév megléte nem előzetes feltétele a korábbi jogi oltalomnak.
61     Harmadsorban a felperes úgy véli, hogy a fellebbezési tanácsnak tekintetbe kellett volna vennie azt a tényt, hogy az ENZO
FUSCO védjegy Olaszországban 1982 óta oltalom alatt áll, illetve hogy a felperes jegyzett tervező több mint harminc éve.
62     Ezzel kapcsolatban a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 18. pontjában rámutatott, hogy az ENZO FUSCO védjegy vonatkozó
jogainak Olaszországban 1982-ben történő megszerzése nem bír gyakorlati relevanciával a jogvita kimenetele szempontjából,
mivel csupán a két szóban forgó közösségi védjegyet kell tekintetbe venni.
63     Ezt az állítást helyben kell hagyni. Ha a felperes jogosultja egy, az ANTONIO FUSCO védjegynél korábbi közösségi védjegynek,
amely legalábbis alapjában véve azonos a bejelentett védjeggyel, az ő feladata, amennyiben megalapozottnak hiszi és szándékában
áll, hogy felszólalási vagy törlési eljárás útján, vagy esetleg a 40/94 rendelet 106. cikkében szabályozottak keretében az
illetékes nemzeti bíróság előtt keressen védelmet. Ugyanakkor, amíg az ANTONIO FUSCO korábbi közösségi védjegy oltalmat élvez,
valamely ennél korábbi nemzeti lajstromozás nem döntő a közösségi védjegy elleni felszólalás keretében, még akkor sem, ha
a bejelentett közösségi védjegy azonos a felperesnek az ütköző közösségi védjegynél korábbi nemzeti védjegyével (lásd e tekintetben
a korábbi védjegy lajstromozása feltétlen kizáró okának vonatkozásában, az Elsőfokú Bíróság T‑6/01. sz., Matratzen Concord
kontra OHIM – Hukla Germany [MATRATZEN] ügyben 2002. október 23-án hozott ítéletének [EBHT 2002.,  II‑4335. o.]  55. pontját).
64     Amennyiben a felperes érvelése annak bemutatására irányul, hogy a korábbi közösségi védjegy megkülönböztető képességét csökkentette
az a tény, hogy ez, valamint az állítólag 1982 óta oltalom alatt álló ENZO FUSCO olasz védjegy békésen létezett egymás mellett,
meg kell állapítani, hogy, még ha elfogadnánk is ezt az álláspontot, a két védjegy egymás melletti létezésének ideje túlságosan
rövid volt ahhoz, hogy befolyásolhassák az olasz fogyasztóban keltett képzetet. Valójában az ügy irataiból kiderül, hogy a
korábbi közösségi védjegyre vonatkozó bejelentési kérelmet 1997. október 10-én nyújtották be, és a védjegyet 1998. március
8-án lajstromozták. Mivel az ügy tárgyát képező lajstromozás iránti kérelmet 1998. január 21-én nyújtották be, az érintett
időszak alig négy hónapra terjedt ki.
65     Végül, az Elsőfokú Bíróság a felperes szakmai és személyes pályafutásával, valamint az „Enzo Fusco” név esetleges jó hírnevével
kapcsolatban megállapítja, hogy a felperes nem nyújtott be elégséges bizonyítékelemet annak értékeléséhez, hogy ezek ténylegesen
fennállnak-e, és helytállóak-e. Különösen elmulasztotta annak bemutatatását, hogy ezen elemek mennyiben befolyásolják a szóban
forgó megjelölések olasz fogyasztóban keltett képzetét.
66     Az összetéveszthetőség átfogó értékelése során a megjelölések csekély hasonlóságát kompenzálhatják egyéb érdemi tényezők,
mint a termékek jelentős hasonlósága.
67     Jelen ügyben az Elsőfokú Bíróság úgy ítéli meg, hogy az olasz fogyasztó, azon ténynél fogva, hogy a családnévnek általában
nagyobb megkülönböztető képességet tulajdonít, mint a keresztnévnek, emlékezetében jobban megőrzi a „Fusco” elemet, mint az
„Antonio” vagy „Enzo” keresztneveket. Továbbá a szóban forgó termékek azonosak. Ilyen körülmények között a fellebbezési tanács
jogban való tévedés nélkül vélhette úgy, hogy a fogyasztó összetévesztheti a bejelentett ENZO FUSCO védjeggyel ellátott terméket
a korábbi ANTONIO FUSCO védjeggyel, vagyis fennáll az összetévesztés veszélye.
68     A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértéséből eredő egyetlen jogalap tehát nem megalapozott, a felperes
elsődleges kereseti kérelmét el kell utasítani.

Az annak megállapítására irányuló másodlagos kereseti kérelemről, hogy a védjegy-átalakítási eljárásnak nincs akadálya
69     A 40/94 rendelet 108. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében a közösségi védjegybejelentés vagy a közösségi védjegy jogosultja
közösségi védjegybejelentésének vagy közösségi védjegyének nemzeti védjegybejelentéssé való átalakítását kérheti, feltéve,
hogy a közösségi védjegybejelentést elutasították.
70     Jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a felperes még nem kérte közösségi védjegybejelentésének átalakítását. A másodlagos
kérelem lényegében arra irányul, hogy az Elsőfokú Bíróság előzetesen ‑ a 40/94 rendelet 63. cikke értelmében megtámadható
határozattól teljesen függetlenül ‑ állapítson meg kötelezettséget az OHIM részéről.
71     Ennek megállapítása nem tartozik az Elsőfokú Bíróság hatáskörébe, a másodlagos kereseti kérelmet tehát mint elfogadhatatlant
el kell utasítani.

A költségekről
72     Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §-a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
ha a pernyertes fél ezt kérte. A felperest, mivel pervesztes lett, az OHIM és a beavatkozó kérelmének megfelelően kötelezni
kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (második tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A keresetet elutasítja.
2)
A felperest kötelezi a költségek viselésére.
Pirrung
Meij
Forwood
Kihirdetve Luxemburgban, a 2005. március 1-jei nyilvános ülésen.
H. Jung

J. Pirrung
hivatalvezető

elnök
*
Az eljárás nyelve: olasz.