CELEX: 62001TJ0033
Televizijos programų transliavimas
Direktyva 89/552/EEB
Direktyva 97/36/EB
3a straipsnis
Itin reikšmingi visuomenei įvykiai
Priimtinumas
Esminių procesinių reikalavimų pažeidimas

R prieš ITC
,
ex parte
TV Danmark 1 Ltd
(2001) UKHL 42, šiomis aplinkybėmis nėra tinkamas, nes ieškinį šioje byloje pateikė pagal Jungtinės Karalystės teisę įsteigtas
Danijos transliuotojas prieš šios valstybės narės valdžios institucijų sprendimą, kuriuo jam neleidžiama įgyti išimtinių teisių
retransliuoti penkerias FIFA Pasaulio čempionato kvalifikacines rungtynes, esančias Danijos Karalystės nurodytų itin reikšmingų
visuomenei įvykių sąraše. Taigi šia byla buvo siekiama ginčyti, kad Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė,
remdamasi abipusio pripažinimo principu, taiko Danijos priemones, o ne, kaip šiuo atveju, Komisijos sprendimą dėl jų suderinamumo
su Bendrijos teise.
110   Galiausiai taip pat turi būti atmestas atsakovės argumentas, pagal kurį ji nesiekė sukelti teisinių pasekmių, patvirtina ginčijamame
laiške pavartotos formuluotės pobūdis, Komisijos narių kolegijos motyvuoto sprendimo nepriėmimas ir pasirinkimas paskelbti
suderinamas su Bendrijos teise laikomas priemones, apie kurias pranešta, Oficialiojo leidinio C serijoje „Informacija ir pranešimai“,
o ne L serijoje „Teisės aktai“. Iš tikrųjų pakanka priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką priimtų aktų ar sprendimų
forma iš esmės nepriklauso nuo galimybės dėl jų pareikšti ieškinį dėl panaikinimo ir kad reikia išanalizuoti jo esmę, jog
būtų nustatyta, ar jie yra aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį pagal EB 230 straipsnį (žr. šio sprendimo 89 punktą).
111   Iš visų pirmiau išdėstytų teisinių ir faktinių samprotavimų aišku, kad ginčijamas aktas sukelia privalomų teisinių pasekmių
ir yra sprendimas EB 249 straipsnio prasme. Todėl, kadangi ginčijamas laiškas yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį
EB 230 straipsnio prasme, šis nepriimtinumo pagrindas turi būti atmestas.
b)     Dėl ieškovės teisės pareikšti ieškinį
112   Pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali pareikšti ieškinį dėl sprendimo, kuris,
nors ir būtų kitam asmeniui skirto sprendimo formos, yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susijęs.
113   Kadangi šioje byloje Komisija reikalauja ieškinio nepriimtinumo dėl to, kad ieškovė neturi teisės pareikšti ieškinio, reikia
nustatyti, ar ieškovė yra tiesiogiai ir konkrečiai susijusi su ginčijamu laišku.
Dėl klausimo, ar ieškovė yra tiesiogiai susijusi
–       Šalių argumentai
114   Prancūzijos Respublikos palaikoma Komisija remiasi 1998 m. gegužės 5 d. Teisingumo Teismo sprendimu
Dreyfus prieš Komisiją
(C‑386/96 P, Rink. p. I‑2309) bei 2000 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu
DSTV prieš Komisiją
(T‑69/99, Rink. p. II‑4039, 24 punktas).
115   Ji nurodo, kad šiuo atveju ieškovės teisinė padėtis nėra paveikta, nes tiek direktyva, tiek Jungtinės Karalystės teisės aktai
yra susiję tik su transliuotojų teisėmis ir pareigomis, ir kad jie gali tiesiogiai transliuoti sąraše esantį įvykį tik tam
tikromis sąlygomis. Ieškovė patirs tik netiesiogines šių suvaržymų ekonomines pasekmes, kurios yra susijusios su rizika, kad
transliuotojai atsisakys mokėti tokią didelę kainą, kurią ji pažadėjo pasiekti perleisdama savo teisių retransliuoti FIFA
Pasaulio čempionato rungtynes sublicencijas.
116   Be to, Komisija pabrėžia, kad tik tam tikros 1996 m. Transliavimo įstatymo nuostatos, skaitomos kartu su ITC kodeksu dėl į
sąrašą įtrauktų sporto ir kitų renginių, tiesiogiai paveikė ieškovę. Prancūzijos Respublika šiuo klausimu pabrėžia, kad ieškovės
patirtos pasekmės išplaukia ne iš ginčijamo laiško, o iš Jungtinėje Karalystėje galiojančių teisės aktų, pagal kuriuos yra
itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašas. Taigi, nors ekonominė padėtis buvo aiški nuo pat 1996 m. Transliavimo įstatymo
įsigaliojimo, nes įvykių sąrašas jau buvo sudarytas ir į jį pateko FIFA Pasaulio čempionato finalinis etapas, ieškovė niekada
neginčijo Jungtinės Karalystės teisės aktų arba Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės sudaryto itin
reikšmingų visuomenei įvykių sąrašo.
117   Priimdama ginčijamas priemones, Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė visiškai įgyvendino savo, kaip
teisės aktų leidėjo, diskreciją. Iš tikrųjų direktyvos 3a straipsnio 1 dalis valstybėms narėms suteikia galimybę priimti priemones
dėl itin reikšmingų visuomenei įvykių. Dėl priemonių, apie kurias pranešta, suderinamumo su Bendrijos teise patikrinimo Komisija
ir Parlamentas mano, kad šis patikrinimas yra palyginamas su direktyvos 2a straipsnio 2 dalyje numatyta procedūra, dėl kurios
Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog šiuo pagrindu Komisijos priimtas aktas ieškovo nepaveikia tiesiogiai (minėto
sprendimo
DSTV prieš Komisiją
26 ir 27 punktai).
118   Komisija pabrėžia, kad šiuo klausimu ji pateikė savo vertinimą dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės
praneštų priemonių suderinamumo su Bendrijos teise jas priėmus ir kad tik šios priemonės tiesiogiai paveikė ieškovės ekonominius
interesus.
119   Ji prieštarauja ieškovės tvirtinimui, pagal kurį Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės praneštų priemonių
paskelbimo Oficialiajame leidinyje pasekmė buvo pareigų kitoms valstybėms narėms nustatymas. Bet kuriuo atveju ši aplinkybė
nereiškia, kad ieškovė su ginčijamu aktu yra tiesiogiai susijusi. Iš tikrųjų kitos valstybės narės turi užtikrinti, kad jų
jurisdikcijai priklausantys transliuotojai laikosi Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos sudaryto itin reikšmingų
visuomenei įvykių sąrašo, bet ir taiko savo nacionalines taisykles. Todėl Komisijos įvertinimas dėl priemonių, apie kurias
pranešta, suderinamumo nėra „visiškai automatinis“ ir neišplaukia vien tik iš Bendrijos teisės aktų.
120   Be to, Komisija pabrėžia, kad nors dėl priemonių, apie kurias pranešta, pirminio patikrinimo kitos valstybės narės turėjo
užtikrinti, jog jų jurisdikcijai priklausantys transliuotojai laikosi itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašo, tai šiuo atveju
neturi jokio poveikio. Iš tikrųjų negalima įsivaizduoti, kad ieškovė suteikia savo Jungtinės Karalystės televizijos teisių
sublicencijas Jungtinėje Karalystėje neįsteigtam transliuotojui, nes šios teisės suteikiamos remiantis nacionaliniu pagrindu.
Nacionaliniame lygmenyje transliuotojai gauna pajamas iš nacionalinei teritorijai skirtos reklamos, iš mokesčių už nacionalines
licencijas ir iš nacionalinio abonentinio mokesčio už mokamą televiziją. Kadangi šių transliuotojų interesas yra transliuoti
laidas nacionalinei auditorijai, vadinasi, tik tie, kurie apima didelę dalį nacionalinės auditorijos, sutiks už didelę kainą
pirkti ieškovės turimas televizijos transliavimo teises. Kadangi potencialūs tokių teisių sublicencijų turėtojai Jungtinei
Karalystei yra šios valstybės valdžios institucijų kompetencijai priklausantys transliuotojai, ieškovę tiesiogiai paveiks
tik nacionalinės priemonės.
121   Komisija šiomis aplinkybėmis pažymi, kad Jungtinėje Karalystėje televizijos transliavimo rinka yra viena iš konkurencingiausių
Europoje ir kad 25 % sektoriuje veikiančių transliuotojų turi licenciją Jungtinėje Karalystėje.
122   Šiomis sąlygomis, net darant prielaidą, kad dėl priemonių, apie kurias pranešta, paskelbimo Oficialiajame leidinyje kyla pareiga
kitoms valstybėms narėms laikytis įsipareigojimo pagal direktyvos 3a straipsnio 3 dalį, ši aplinkybė šioje byloje yra nereikšminga.
123   Komisija iš to daro išvadą, kad Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės praneštų priemonių patikrinimas
ir paskelbimas Oficialiajame leidinyje tiesiogiai nėra susijęs su ieškove.
124   Ieškovė ginčija visus Komisijos argumentus.
125   Iš esmės ji nurodo, kad jos teisinė padėtis yra tiesiogiai paveikta, nes ginčijamu laišku patvirtintos Jungtinės Didžiosios
Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės priemonės sukelia pasekmes sąlygoms, kuriomis ji gali perparduoti FIFA Pasaulio čempionato
finalinio etapo rungtynių tiesioginės transliacijos Jungtinėje Karalystėje teises. Šiuo klausimu ji remiasi 1996 m. Transliavimo
įstatymo 99 ir 101 straipsniais.
126   Dėl pasekmių kitose valstybėse narėse ieškovė tvirtina, jog ginčijamas laiškas joms nurodo užtikrinti, kad jų jurisdikcijai
priklausantys transliuotojai laikytųsi nagrinėjamų priemonių. Šiuo klausimu kitų valstybių narių jurisdikcijai priklausantiems
transliuotojams nustatytos pareigos atsiranda savaime ir išplaukia iš vienintelio Bendrijos teisės akto, netaikant kitų tarpinių
taisyklių. Iš tikrųjų šios valstybės narės neturi užtikrinti, kad jų jurisdikcijai priklausantys transliuotojai atitiktų Jungtinės
Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės priimtas nuostatas, nes Komisija nepriėmė sprendimo, pripažįstančio, kad
priemonės, apie kurias pranešta, yra suderinamos su Bendrijos teise. Direktyvos 3a straipsnio 3 dalį į vidaus teisę perkėlė
dauguma valstybių narių, ir ji automatiškai taikoma visoms Komisijos patvirtintoms ir paskelbtoms nacionalinėms priemonėms,
apie kurias buvo pranešta.
127   Savo ruožtu ieškovei kliudoma perleisti išimtinę licenciją naudotis savo teisėmis transliuotojui, įsikūrusiam kitoje valstybėje
narėje, ir šiomis sąlygomis Komisija teisėtai negali tvirtinti, kad ginčijamas laiškas nesukuria teisinių pasekmių transliuotojams.
128   Ieškovė taip pat nurodo, kad, priešingai tam, ką tvirtina Komisija, minėtas sprendimas
DSTV prieš Komisiją
(27 punktas) dėl direktyvos 2a straipsnio 2 dalies nėra taikytinas šioje byloje, nes apie priemones Komisijai pranešta pagal
direktyvos 3a straipsnio 2 dalį prieš joms įsigaliojant. Taigi negalima manyti, kad priemonės, apie kurias pranešė Jungtinė
Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė, egzistavo neatsižvelgiant į Komisijos sprendimą, nes jų egzistavimas priklausė
nuo patikrinimų, kuriuos turėjo atlikti Komisija, baigties.
129   Galiausiai ieškovė prieštarauja Komisijos argumentui, pagal kurį nėra tikėtina, kad Jungtinėje Karalystėje neįsteigtas transliuotojas
norėtų gauti FIFA Pasaulio čempionato finalinio etapo rungtynių tiesioginės transliacijos Jungtinėje Karalystėje teises.
–       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
130   Pagal nusistovėjusią teismų praktiką tam, kad priimtas Bendrijos aktas būtų tiesiogiai susijęs su asmeniu EB 230 straipsnio
ketvirtosios pastraipos prasme, jis turi daryti tiesioginį poveikį asmens teisinei situacijai ir jo įgyvendinimas turi būti
automatiškas bei kilti tik iš Bendrijos teisės, netaikant kitų tarpinių taisyklių (žr. minėto sprendimo
Dreyfus prieš Komisiją
43 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
131   Šioje byloje remiantis nurodyta teismų praktika siekiant nustatyti, ar ieškovė yra tiesiogiai susijusi su ginčijamu laišku,
reikia išnagrinėti dvi ieškovės pateiktas hipotezes, t. y. tą, pagal kurią FIFA Pasaulio čempionato finalinio etapo rungtynių
televizijos transliavimo teisės, kurios jai priklauso 2002 ir 2006 m., yra parduotos joms retransliuoti Jungtinėje Karalystėje
šios valstybės jurisdikcijai priklausančiam transliuotojui, ir tą, pagal kurią šios teisės parduotos kitoje valstybėje narėje
įsteigtam transliuotojui.
132   Dėl pirmosios hipotezės ieškovė tvirtina, kad priemonės, apie kurias pranešta, „iš esmės kenkia (jos) produktų rinkai tarp
klientų Jungtinėje Karalystėje“. Iš tikrųjų, siekdama atitikti Jungtinėje Karalystėje galiojančius teisės aktus, ieškovė nebegalėtų
Jungtinėje Karalystėje įsteigtam televizijos kanalui suteikti išimtinės licencijos.
133   Tačiau, darant prielaidą, kad nagrinėjamas transliuotojas yra įsteigtas Jungtinėje Karalystėje, reikia konstatuoti, jog bus
tiesiogiai taikomos būtent Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės priimtos priemonės, nes šių priemonių
patvirtinimas Komisijoje jų abipusio pripažinimo tikslais nėra susijęs su jų taikymu šioje valstybėje narėje.
134   Be to, reikia priminti, kad pagal direktyvos 3a straipsnio 2 dalį valstybės narės praneša Komisijai apie priemones, kurių
jos ėmėsi ar ketina imtis. Be to, šioje byloje Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės priimtos priemonės
įsigaliojo prieš tai, kai apie jas 2000 m. gegužės 5 d. buvo pranešta Komisijai, kaip per posėdį tą patį patvirtino ši valstybė
narė, ir todėl jos jau galėjo sukelti teisinių pasekmių šioje valstybėje pranešimo metu.
135   Tokiomis aplinkybėmis ginčijamu laišku Komisija Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei negalėjo iš
anksto leisti priimti šių priemonių. Komisija taip pat neleido išlaikyti atgalinio šių priemonių poveikio jų taikymo Jungtinėje
Karalystėje tikslais (žr. šiuo klausimu 1971 m. lapkričio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimą
Bock prieš Komisiją
, 62/70, Rink. p. 897), tačiau šiai valstybei leido, kad šias priemones pripažintų kitos valstybės narės.
136   Šiuo klausimu ieškovės argumentas, pagrįstas tuo, kad Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė apie priemones
Komisijai pirmą kartą pranešė 1998 m. spalio 25 d. laišku, yra nereikšmingas, nes pastaroji 1998 m. gruodžio 23 d. laiške
manė, jog tam tikri šių priemonių aspektai kėlė problemų dėl suderinamumo su Bendrijos teise, ir jų nepaskelbė Oficialiajame
leidinyje. Be fakto, kad tam tikros priemonės, apie kurias pranešta iš pradžių, jau buvo įsigaliojusios jų pranešimo dieną,
aišku, kad visos priemonės, kurias ginčijamu laišku Komisija pripažino suderinamas su Bendrijos teise, bet kuriuo atveju Jungtinėje
Karalystėje galiojo pranešimo momentu.
137   Todėl, kadangi ieškovė perleidžia FIFA Pasaulio čempionato finalinio etapo rungtynių televizijos transliavimo teises Jungtinėje
Karalystėje įsteigtam transliuotojui šias rungtynes retransliuoti šioje valstybėje, priemonės, kurias priėmė Jungtinės Karalystės
valdžios institucijos, egzistuoja teisiškai autonomiškai ginčijamo laiško atžvilgiu (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
DSTV prieš Komisiją
25 punktą). Kadangi priemonės, apie kurias pranešta, yra taikomos Jungtinėje Karalystėje įsteigtiems transliuotojams pagal
šioje valstybėje narėje galiojantį nacionalinį įstatymą, o ne pagal Komisijos sprendimą, ieškovė nėra tiesiogiai susijusi
su ginčijamu laišku EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme, todėl ji negali prašyti jį panaikinti.
138   Dėl antrosios prielaidos, pagal kurią ieškovė perleidžia FIFA Pasaulio čempionato finalinio etapo rungtynių televizijos retransliavimo
teises kitoje nei Jungtinė Karalystė valstybėje įsteigtam transliuotojui šias rungtynes retransliuoti šioje valstybėje, reikia
konstatuoti, kad pagal direktyvos 3a straipsnio 3 dalį ši valstybė narė turės užtikrinti, jog minėtas transliuotojas neišvengia
Komisijos patvirtintų ir Oficialiajame leidinyje paskelbtų priemonių.
139   Šiuo klausimu reikia priminti, kad kitoms valstybėms narėms tenka pareiga užtikrinti, jog pagal jų teisės aktus jų jurisdikcijai
priklausantys transliuotojai išimtinėmis teisėmis, kurias jie įsigijo paskelbus direktyvą, naudojasi taip, kad didelei kitos
valstybės narės auditorijos daliai nebūtų užkirsta galimybė stebėti pagal šios valstybės narės priimtas nuostatas pagal direktyvos
3a straipsnio 1 dalį įvykius, kuriuos ši kita valstybė narė nurodė pagal direktyvos 3a straipsnio 1 ir 2 dalį.
140   Valstybės narės, kurioms skirta direktyva, savo vidaus teisės sistemoje privalo imtis visų reikalingų priemonių direktyvos
veiksmingumui užtikrinti jos siektino tikslo atžvilgiu ir šiomis aplinkybėmis perkelti, be kita ko, 3a straipsnio 3 dalį.
141   Pagal šią priežiūrą, kurią atlieka jų valdžios institucijos pagal abipusio pripažinimo mechanizmą, kitos valstybės narės turi
užtikrinti, kad transliuotojai, siekdami retransliuoti įvykį, kurį nurodė ši valstybė narė ir kuris priklauso jų jurisdikcijai,
neapeitų priemonių, apie kurias pranešė Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė.
142   Taigi, kaip buvo pripažinta pirmiau (žr. šio sprendimo 94 punktą), tik dėl Komisijos sprendimo, kuriuo su Bendrijos teise
pripažįstamos suderinamos priemonės, apie kurias pranešė Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė, ir
numatytas vėlesnis šių priemonių paskelbimas Oficialiajame leidinyje, veiksmingas tampa abipusio pripažinimo mechanizmas,
nes jis sukelia pareigą kitoms valstybėms narėms vykdyti įsipareigojimus pagal direktyvos 3a straipsnio 3 dalį.
143   Iš to išplaukia, kad iškeliant tokią prielaidą ginčijamas laiškas įteisina,
ex nunc
, priemones, kurias priėmė Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė, siekiant, kad jas abipusiai pripažintų
kitos valstybės narės.
144   Šiomis aplinkybėmis dėl Komisijos rėmimosi minėtu sprendimu
DSTV prieš Komisiją
reikia pažymėti, kad direktyvos 2a straipsnio 2 dalies antroji pastraipa, kuri nagrinėjama byloje, kurioje buvo priimtas
šis sprendimas, numato valstybės narės priimtų priemonių suderinamumo su Bendrijos teise patikrinimą
a posteriori
, kad jos teritorijoje būtų uždraustas laidų iš kitų valstybių narių transliavimas, o ne suderinamumo su Bendrijos teise patikrinimas,
leidžiantis abipusį nacionalinių priemonių pripažinimą.
145   Be to, skirtingai nuo specialiosios nuostatos, nagrinėjamos byloje, kurioje buvo priimtas minėtas sprendimas
Artegodan ir kt. prieš Komisiją
, kurį nurodo Parlamentas, direktyvos 3a straipsnio 2 dalis suteikia Komisijai sprendimų priėmimo kompetenciją, garantuojančią
abipusio pripažinimo mechanizmo veiksmingumą, ir ne vien tik siekia nustatyti konsultacinio pobūdžio procedūrą.
146   Be to, kadangi Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės priimtų priemonių abipusį pripažinimą lemia Komisijos
patvirtinimas ir vėlesnis jų paskelbimas Oficialiajame leidinyje, reikia konstatuoti, kad ginčijamas laiškas nacionalinėms
valdžios institucijoms po šio paskelbimo nepalieka jokios diskrecijos dėl savo pareigų įgyvendinimo. Iš tikrųjų, nors kontrolės
taisykles, kurias turi įvykdyti nacionalinės valdžios institucijos pagal abipusio pripažinimo mechanizmą, nustato kiekviena
valstybė narė pagal savo teisės aktus, perkeliančius į nacionalinę teisę direktyvos 3a straipsnio 3 dalį, iš to išplaukia,
kad šios valdžios institucijos turi užtikrinti, jog jų jurisdikcijai priklausantys transliuotojai laikysis tokių nagrinėjamų
įvykių retransliavimo sąlygų, kaip antai nustatė valstybė narė savo priemonėse, kurias patvirtino ir Oficialiajame leidinyje
paskelbė Komisija.
147   Galiausiai dėl Komisijos argumento, pagal kurį tik Jungtinėje Karalystėje įsteigti transliuotojai suinteresuoti įsigyti iš
ieškovės FIFA Pasaulio čempionato finalinio etapo transliavimo teises, kad galėjų jį retransliuoti Jungtinėje Karalystėje,
reikia pažymėti, kad dėl tokios prielaidos bet kokio veiksmingumo netenka direktyvos 3a straipsnio 3 dalis. Iš tikrųjų reikia
priminti, kad pagal Direktyvos 97/36 18 ir 19 konstatuojamąsias dalis šio straipsnio tikslas yra užtikrinti visuomenei galimybę
sekti įvykių, kuriuos valstybės narės laiko itin reikšmingais visuomenei, transliacijas ir remiantis abipusio pripažinimo
principu reikalauti iš valstybių narių, kad jos užtikrintų, jog jų jurisdikcijai priklausantys transliuotojai laikysis valstybės
narės sudaryto įvykių sąrašo, kad didžiajai šios valstybės auditorijos daliai nebūtų atimta galimybė sekti jos nurodytus įvykius.
148   Be to, faktinės bylos, kurioje priimtas minėtas
House of Lords
sprendimas
R v. ITC
,
ex parte
TV Danmark 1 Ltd
(2001) UKHL 42, nors ir susijęs su Danijos Karalystės nurodytais įvykiais, aplinkybės patvirtintina abipusio pripažinimo
mechanizmo, kurį nustato direktyvos 3a straipsnio 3 dalis, įgyvendinimą. Be to, 2001 m. Trečiojoje ataskaitoje Tarybai, Europos
Parlamentui ir Ekonomikos bei socialinių reikalų komitetui dėl direktyvos taikymo (KOM/2001/009 (galutinis)) Komisija nurodo,
kad Jungtinės Karalystės jurisdikcijai priklausantys transliuotojai tris kartus transliavo Danijos Karalystės sąraše nurodytus
įvykius taip, kad didelė Danijos gyventojų dalis negalėjo sekti nurodytų įvykių.
149   Šiomis aplinkybėmis, nepaisant Komisijos nepalaikytų tvirtinimų dėl Jungtinės Karalystės televizijos programų transliavimo
rinkos specifiškumo (žr. šio sprendimo 121 punktą), negalima manyti, kad FIFA Pasaulio čempionato finalinio etapo transliavimo
teises šioje valstybėje narėje būtinai gaus šioje valstybėje narėje įsteigti transliuotojai.
150   Iš to išplaukia, kad ieškovė yra tiesiogiai susijusi su ginčijamu laišku, nes jis leidžia įgyvendinti priemonių, apie kurias
pranešė Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė, abipusio pripažinimo mechanizmą kitose valstybėse narėse,
ir kad Komisijos pateiktas nepriimtinumo pagrindas turi būti atmestas.
Dėl klausimo, ar ieškovė yra konkrečiai susijusi
–       Šalių argumentai
151   Komisija ginčija ieškovės argumentą, pagal kurį ji yra konkrečiai susijusi, nes priklauso įmonių „uždarai grupei“, kurios
dar prieš įsigaliojant direktyvos 3a straipsniui turėjo išimtines teises transliuoti itin reikšmingus visuomenei įvykius,
kuriuos nurodė Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė.
152   Komisijos manymu, išimtinių teisių turėjimo kriterijus nėra reikšmingas, nes priešingu atveju turėtų būti atsižvelgta į visas
kitas organizacijas ir įmones, turinčias teises transliuoti Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės
sąraše nurodytus įvykius. Tačiau šiuos televizijos teisių turėtojus minėtas sąrašas turėtų paveikti radikaliau, nei kad buvo
paveikta ieškovė.
153   Be to, priešingai nei itin reikšmingų visuomenei įvykių, išvardytų Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės
sąraše, televizijos transliavimo teisių turėtojai, įmonės ar organizacijos, kurios galėjo sudaryti licencijos suteikimo sutartis
su vienu iš šių turėtojų, yra potencialiai daug, ir Komisija negalėtų jų nustatyti. Todėl negalima pritarti, kad ieškovė priklauso
įmonių uždarai grupei.
154   Be to, nei ieškovė, nei televizijos transliavimo teisių, susijusių su Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės
nurodytais itin reikšmingais visuomenei įvykiais, turėtojai negali būti konkrečiai susiję su Komisijos priemone dėl vienintelio
motyvo, kad ji nepaveikia jų ekonominės veiklos (šiuo klausimu žr. 2000 m. gruodžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo nutartį
Galileo ir Galileo International prieš Tarybą
, T‑113/99, Rink. p. II‑4141). Ieškovės ekonominę veiklą gali paveikti priemonės, apie kurias pranešta, ir netiesiogiai Komisijos
patvirtinimas. Tačiau negalima kalbėti apie kokią nors įtaką jos teisinei padėčiai.
155   Ieškovė taip pat nurodo, kad įmonė, kuri kelis kartus rašė Komisijai apie savo susirūpinimą dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos
ir Šiaurės Airijos Karalystės atliekamo direktyvos 3a straipsnio 1 dalies įgyvendinimo, yra konkrečiai susijusi. Komisijos
manymu, šiomis aplinkybėmis galima atsižvelgti tik į 2000 m. liepos 14 d. ieškovės laišką, nes kiti laiškai buvo parašyti
jau priėmus poziciją dėl priemonių, apie kurias pranešta, suderinamumo su Bendrijos teise. Bet kuriuo atveju nė vienas iš
šių laiškų negali būti laikomas skundu, nes jų tikslas nebuvo prašyti Komisijos imtis priemonių atitinkamos valstybės narės
atžvilgiu, bet tik padaryti įtaką priemonių, apie kurias pranešta, suderinamumo su Bendrijos teise vertinimui. Taigi tokių
laiškų siuntimas Komisijai negali individualizuoti įmonės.
156   Prancūzijos Respublika, be kita ko, remiasi 1963 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendimu
Plaumann prieš Komisiją
(25/62, Rink. p. 197) ir 2002 m. liepos 25 d. Sprendimu
Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą
(C‑50/00 P, Rink. p. I‑6677) bei primena, kad akto visuotinio taikymo ir norminio pobūdžio nepaneigia galimybė daugiau ar
mažiau tiksliai nustatyti teisės subjektų, kuriems jis taikomas tam tikru momentu, skaičių ir tapatybę, nes akivaizdu, jog
taikymas vyksta atsižvelgiant į akte apibrėžtas objektyvias teisines ar faktines aplinkybes bei jo tikslą (1995 m. birželio
29 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
Cantina cooperativa fra produttori vitivinicoli di Torre di Mosto ir kt. prieš Komisiją
, T‑183/94, Rink. p. II‑1941, 48 punktas). Nors ieškovė turi FIFA Pasaulio čempionato finalinio etapo transliavimo teises
2002 ir 2006 m., šios aplinkybės nepakanka jai individualizuoti EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme kitų ūkio
subjektų, galinčių įsigyti ar turėti šiame sąraše nurodytų įvykių televizijos transliavimo teises, atžvilgiu.
157   Ieškovė iš esmės atkerta, kad ji yra konkrečiai susijusi, nes, pirma, priklauso „uždarai grupei“ įmonių, įsigijusių teises
transliuoti Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės sąraše esantį įvykį prieš pasiūlymą priimti direktyvos
3a straipsnį ir prieš įsigaliojant priemonėms, apie kurias Komisijai pranešė Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos
Karalystė, šioje grupėje ji paveikta specifiniu ir kitokiu būdu nei transliavimo teisių turėtojai. Antra, ji yra konkrečiai
susijusi dėl savo dalyvavimo Komisijos patikrinimų dėl priemonių, apie kurias pranešta, suderinamumo su Bendrijos teise procedūroje.
Šiomis aplinkybėmis ji, be kita ko, nurodė, kad Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė pažeidė jai tenkančią
pareigą aiškiai ir nedviprasmiškai sudaryti itin reikšmingų visuomenei įvykių sąrašą pagal direktyvos 3a straipsnio 1 dalyje
nustatytus terminus.
–       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
158   Pirma, dėl jai būdingų savybių ieškovė teigia, kad ji įsigijo teises transliuoti Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės
Airijos Karalystės sąraše esantį įvykį prieš įsigaliojant direktyvai ir net prieš pasiūlymą priimti direktyvos 3a straipsnį.
159   Pagal nusistovėjusią teismų praktiką kiti subjektai nei tie, kuriems šis sprendimas skirtas, gali teigti, jog šis sprendimas
yra konkrečiai su jais susijęs, tik tada, jei šis sprendimas juos paveikia dėl tam tikrų jų ypatingų savybių arba dėl faktinių
aplinkybių, kurios išskiria juos iš kitų asmenų ir taip juos individualizuoja analogiškai kaip asmenį, kuriam šis sprendimas
yra skirtas (minėto Teisingumo Teismo sprendimo
Plaumann prieš Komisiją
223 punktas ir 1994 m. gegužės 18 d. Sprendimo
Codorníu prieš Komisiją
, C‑309/89, Rink. p. I‑1853, 20 punktas; 1995 m. balandžio 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
ASPEC ir kt. prieš Komisiją
, T‑435/93, Rink. p. II‑1281, 62 punktas).
160   Šioje byloje reikia priminti, kad ieškovė turi išimtines teises 2002 ir 2006 m. transliuoti FIFA Pasaulio čempionato, kuris
yra vienas iš įvykių, nurodytų Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės sudarytame ir ginčijamu laišku
Komisijos patvirtintame itin reikšmingų visuomenei įvykių sąraše, finalinį etapą.
161   Kitų nei Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė valstybių narių jurisdikcijai priklausantys transliuotojai
būtinai turi susiderėti su ieškove kaip šio įvykio transliavimo teisių tarpininke, kad gautų jo televizijos transliavimo licenciją.
162   Tiesa, kad Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės pagal direktyvos 3a straipsnio 1 dalį priimtos ir
pagal šio straipsnio 2 dalį ginčijamu laišku patvirtintos priemonės transliuotojams nustato ribas dėl išimtinio sąraše nurodytų
itin reikšmingų įvykių transliavimo, išskyrus tuos, kurie jau įsigijo teises prieš įsigaliojant atitinkamoms priemonėms. Tačiau
šios ribos yra susijusios su sąlygomis, kuriomis šie bendrai ir abstrakčiai nurodyti transliuotojai įsigyja šias išimtines
transliavimo teises iš jų turėtojų.
163   Iš tikrųjų pagal 1996 m. Transliavimo įstatymo, pakeisto 2000 m. Nutarimu dėl televizijos programų transliavimo, IV skirsnio
98 ir 101 straipsnius:
„98 – 1) Šio skirsnio tikslais televizijos programų transliavimo paslaugos ir palydovinio transliavimo paslaugos, priklausančios (Europos
ekonominei erdvei (EEE)) yra padalytos į dvi kategorijas:
a)       televizijos programų transliavimo paslaugos ir palydovinio transliavimo paslaugos, priklausančios EEE, kurios iki naujos tvarkos
atitinka keliamas sąlygas, ir
b)       visos kitos televizijos programų transliavimo paslaugos ir palydovinio transliavimo paslaugos, priklausančios EEE.
2)      Pagal šį straipsnį „keliamos sąlygos“, kurias turi atitikti atitinkama paslauga, yra šios:
a)       už paslaugą neturi būti reikalaujama jokio atlygio ir
b)       paslauga turi būti pasiekiama mažiausiai 95 % Jungtinės Karalystės gyventojų.
„101 – 1) Bet kuris televizijos programų transliavimo paslaugų teikėjas, užtikrinantis paslaugą, priklausančią vienai iš 98 straipsnio
1 dalyje nustatytų kategorijų (pirmoji paslauga) ir skirtą būti pasiekiama visoje Jungtinės Karalystės teritorijoje ar jos
dalyje, teikdamas šią paslaugą negali transliuoti tiesiogiai viso įvykio, įrašyto į sąrašą, ar jo dalies, negavęs išankstinio
Komisijos (ITC) sutikimo, nebent jei:
a)       kitas televizijos programų teikėjas, užtikrinantis kitai šioje dalyje apibrėžtai kategorijai priklausančią paslaugą (antroji
paslauga), įsigijo teisę į ją įtraukti tiesioginį viso įvykio ar jo dalies transliavimą bei
b)       regionas, kurioje antroji paslauga yra teikiama, patenka arba apima (beveik) visą regioną, kuriame yra gaunama pirmoji paslauga.
<...>.
101 – 4)  101 straipsnio 1 dalis nėra taikoma, kai televizijos programų teikėjas, užtikrinantis pirmąją paslaugą, naudojasi teisėmis,
įsigytomis prieš įsigaliojant šiam straipsniui.“
164   Šiomis aplinkybėmis dėl sutikimo, kurį reikia gauti iš ITC, kurį nurodo pirmiau minėtas pakeisto 1996 m. Transliavimo įstatymo
101 straipsnis, iš visų Komisijos patvirtintų priemonių, o būtent iš ITC kodekso dėl į sąrašą įtrauktų sporto ir kitų renginių,
išplaukia, kad ITC sutikimą lemiantys faktoriai iš esmės yra tai, kad televizijos transliavimo teisių pardavimas buvo paskelbtas
viešai ir kad transliuotojai turėjo realią galimybę įsigyti šias teises protingomis ir sąžiningomis sąlygomis. Šiuo požiūriu
ITC gali, be kita ko, patikrinti, kad apie pardavimo pasiūlymą buvo plačiai ir vienu metu pranešta abiem 1996 m. Transliavimo
įstatymo 98 straipsnyje nurodytų transliuotojų kategorijoms, kad prašoma kaina yra sąžininga, protinga ir nesukelia diskriminacijos
tarp dviejų transliuotojų kategorijų ir kad transliuotojams yra suteiktas protingas terminas, sudarantis jiems galimybę įsigyti
šias teises.
165   Taigi, nors ieškovė, kaip FIFA Pasaulio čempionato finalinio etapo transliavimo teisių 2002 ir 2006 m. tarpininkė, nėra aiškiai
nurodyta šiose nuostatose, iš to išplaukia, kad šios nuostatos kliudo jos galimybei laisvai naudotis savo teisėmis, nulemdamos
išimtinį jų perleidimą kitoje nei Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė valstybėje narėje įsteigtam
transliuotojui, pageidaujančiam transliuoti šį įvykį šioje valstybėje narėje.
166   Be to, nors minėtas laiškas niekaip nepaveikia sutarčių, kurias ieškovė sudarė su FIFA, teisinio galiojimo, nes šių sutarčių
vykdymui negali trukdyti minėtas laiškas šiuo klausimu nurodytos teismų praktikos 1985 m. sausio 17 d. Teisingumo Teismo sprendime
Piraiki-Patraiki ir kt. prieš Komisiją
(11/82, Rink. p. 207) ir 1990 m. birželio 26 d. Sprendime
Sofrimport prieš Komisiją
, (C‑152/88, Rink. p. I‑2477) prasme, aišku, kad ieškovė išimtinai įsigijo nagrinėjamas teises prieš įsigaliojant direktyvos
3a straipsniui ir,
a fortiori
, prieš priimant ginčijamą laišką.
167   Šiomis aplinkybėmis reikia manyti, kad ginčijamas laiškas yra susijęs su ieškove dėl jai būtingos savybes, t. y. dėl to, kad
ji turi išimtines teises transliuoti vieną iš įvykių, kurį nurodė Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė.
168   Iš to išplaukia, kad ieškovė, kaip turinti teisę transliuoti vieną iš įvykių, esančių priemonių, apie kurias pranešė Jungtinė
Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė, sąraše, ir įsigijusi šią teisę prieš priimant Jungtinėje Karalystėje taikytinas
priemones bei,
a fortiori
, prieš Komisijai jas patvirtinant, šio ieškinio priimtinumo įvertinimo tikslais turi būti vertinama kaip konkrečiai susijusi
su ginčijamu laišku.
169   Todėl Komisijos prieštaravimas dėl priimtinumo turi būti atmestas.
2.
Dėl ieškovės antrosios reikalavimų dalies priimtinumo
170   Savo reikalavimuose ieškovė Pirmosios instancijos tesimo prašo paskelbti, kad direktyvos 3a straipsnis yra netaikomas ir negali
būti teisinis pagrindas ginčijamam aktui priimti.
171   Šiuo klausimu pakanka konstatuoti, kad Bendrijos teisme vykstančiame procese nėra teisinių priemonių, leidžiančių teismui
priimti sprendimą bendro pobūdžio pareiškimo forma ar iš principo (šiuo klausimu žr. 2001 m. vasario 14 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
Sodima prieš Komisiją
, T‑62/99, Rink. p. II‑655, 28 punktą ir 2004 m. birželio 7 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
Segi ir kt. prieš Komisiją
, T‑338/02, Rink. p. II‑0000, 48 punktą; žr. taip pat pagal analogiją 2004 m. spalio 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Meister prieš VRDT
, T‑76/03, Rink. p. II‑0000, 38 punktą).
172   Todėl ši reikalavimų dalis yra nepriimtina.
D –
Dėl esmės
173   Grįsdama savo ieškinį ieškovė nurodo keturis ieškinio pagrindus, paremtus, pirma, Bendrijos teisės bendrųjų principų pažeidimu,
antra, direktyvos 3a straipsnio 2 dalies pažeidimu, trečia, minėtos direktyvos 3a straipsnio 3 dalies netaikymu ir, ketvirta,
esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimu.
174   Visų pirma reikia išnagrinėti ketvirtąjį ieškinio pagrindą, pagrįstą esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimu.
175   Šiuo ieškinio pagrindu ieškovė, be kita ko, nurodo ginčijamo laiško autoriaus, t. y. GD „Švietimas ir kultūra“ generalinio
direktoriaus, kompetencijos nebuvimą. Šiuo klausimu ji tvirtina, kad ginčijamas laiškas nebuvo priimtas pagal Komisijos taisykles
kolegialumo procedūros, delegavimo ir sprendimų vykdymo srityje.
176   Atmesdama šį argumentą savo laiškuose ir atsakyme į vieną Pirmosios instancijos teismo klausimą Komisija tik nurodė, kad ginčijamas
laiškas nėra sprendimas EB 249 straipsnio prasme ir kad dėl to ji neturėjo laikytis atitinkamų procedūros taisyklių.
177   Taip Komisija, atsakydama į vieną Pirmosios instancijos klausimą raštu ir per posėdį, pripažino, kad nebuvo konsultuotasi
su Komisijos narių kolegija ir kad ginčijamą laišką pasirašęs generalinis direktorius iš jos nebuvo gavęs jokių specialių
įgaliojimų.
178   Šiomis aplinkybėmis ginčijamas laiškas, kuris, kaip buvo konstatuota nagrinėjant priimtinumą, yra sprendimas EB 249 straipsnio
prasme, yra priimtas neturint įgaliojimų ir dėl to, nesant reikalo nagrinėti kito argumento ir kitų trijų ieškinio pagrindų,
jis turi būti panaikintas.
179   Šiomis aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas mano, kad nereikia patenkinti 2005 m. rugpjūčio 22 d. laiške ieškovės pateikto
prašymo (žr. šio sprendimo 44 punktą), nes šis prašymas nėra svarbus ginčo išsprendimui (šiuo klausimu žr. 2002 m. birželio
25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
British American Tobacco (Investments) prieš Komisiją
, T‑311/00, Rink. p. II‑2781, 50 punktą).

Dėl bylinėjimosi išlaidų
180   Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Pagal 87 straipsnio 4 dalies pirmąją pastraipą įstojusios į bylą valstybės narės
ir institucijos padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
181   Prancūzijos Respublika, Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė, Parlamentas ir Taryba padengia savo bylinėjimosi
išlaidas. Prancūzijos Respublika, Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė ir Parlamentas taip pat padengia
ieškovės išlaidas, susijusias su jų įstojimu į bylą pagal jos reikalavimus.
182   Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti ieškovės išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus, išskyrus tas išlaidas,
kurios susijusios su Prancūzijos Respublikos, Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės ir Parlamento
įstojimu į bylą.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (ketvirtoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia :
1.
Panaikinti 2000 m. liepos 28 d. Komisijos sprendimą, esantį laiške Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos karalystei.
2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.
Nurodyti Prancūzijos Respublikai, Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei padengti ieškovės išlaidas,
patirtas dėl jų įstojimo į bylą.
4.
Nurodyti Komisijai padengti savo ir ieškovės išlaidas, išskyrus pirmiau esančiame 3 punkte nurodytas išlaidas.
5.
Įstojusios į bylą šalys padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Legal
Lindh
Mengozzi
Wiszniewska-Białecka

Vadapalas
Paskelbta 2005 m. gruodžio 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
E. Coulon

H. Legal
Turinys
Teisinis pagrindas
Faktinės bylos aplinkybės
Procesas
Šalių reikalavimai
Dėl teisės
A –  Dėl prašymo taikyti proceso organizavimo priemones
B –  Dėl prašymo išimti dokumentą
C –  Dėl priimtinumo
1.  Dėl ieškovės pirmos reikalavimų dalies priimtinumo
a)  Dėl ginčijamo akto teisinio pobūdžio
Šalių argumentai
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
b)  Dėl ieškovės teisės pareikšti ieškinį
Dėl klausimo, ar ieškovė yra tiesiogiai susijusi
–  Šalių argumentai
–  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Dėl klausimo, ar ieškovė yra konkrečiai susijusi
–  Šalių argumentai
–  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
2.  Dėl ieškovės antrosios reikalavimų dalies priimtinumo
D –  Dėl esmės
Dėl bylinėjimosi išlaidų
*
Proceso kalba: anglų.