CELEX: 62004TJ0003
Bendrijos prekių ženklas
Protesto procedūra
Paraiška įregistruoti figūrinį Bendrijos prekių ženklą, apimantį žodinį elementą "KINJI by SPA"
Ankstesnis žodinis Bendrijos prekių ženklas KINNIE
Supainiojimo galimybė
Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas
Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnis

Ginčo aplinkybės
1       2000 m. birželio 16 d. įstojusi į bylą šalis, remdamasi pataisytu 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 40/94
dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1), Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui)
(VRDT) pateikė Bendrijos prekių ženklo paraišką.
2       Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra toliau pateiktas vaizdinis žymuo:

Pagal peržiūrėtą ir pataisytą 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartį dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams
registruoti prekės, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso 29 ir 32 klasėms ir atitinka šį aprašymą:
–       29 klasė: „Vaisių minkštimai“,
–       32 klasė : „Mineralinis ir gazuotas vanduo bei kiti gaivieji vaisių sulčių gėrimai; gaivieji vaisių gėrimai; gaivieji vaisių
ekstraktai, vaisių sultys, sirupai ir kiti vaisių pagrindu pagaminti preparatai, vaisių ekstraktai arba vaisių minkštimai
gėrimams gaminti“.
3       Paraiška buvo paskelbta 2001 m. sausio 8 d.
Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
Nr. 6/2001.
4       2001 m. sausio 30 d. ieškovė, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 42 straipsniu, padavė protestą dėl prašomo įregistruoti Bendrijos
prekių ženklo įregistravimo. Protestas grindžiamas Bendrijos prekių ženklo Nr. 427237, sudaryto iš žodinio žymens KINNIE (toliau
– ankstesnis prekių ženklas), dėl kurio paraiška buvo pateikta 1996 m. lapkričio 25 d. ir jis buvo įregistruotas 1999 m. balandžio
7 d., buvimu. Šiuo prekių ženklu žymimos prekės pagal Nicos sutartį priklauso 32 klasei ir atitinka šį aprašymą: „gaivieji
gėrimai; preparatai gėrimams gaminti“.
5       Protestas buvo pateiktas dėl visų prekių ženklo paraiškoje nurodytų prekių. Šis protestas grindžiamas Reglamento Nr. 40/94
8 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytu pagrindu.
6       2002 m. rugsėjo 27 d. Sprendimu Nr. 2880/2002 VRDT protestų skyrius patenkino protestą, motyvuodamas tuo, kad dėl žymenų panašumo
ir atitinkamų prekių tapatumo arba didelio panašumo Europos Sąjungos visuomenė gali supainioti prašomą įregistruoti prekių
ženklą su ankstesniu prekių ženklu.
7       2002 m. lapkričio 27 d. įstojusi į bylą šalis, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 57‑62 straipsniais, pateikė VRDT apeliaciją
dėl Protestų skyriaus sprendimo.
8       2003 m. lapkričio 4 d. Sprendimu, pataisytu 2003 m. lapkričio 10 d. (toliau – ginčijamas sprendimas), Pirmoji apeliacinė taryba
Protestų skyriaus sprendimą panaikino. Iš esmės Apeliacinė taryba nusprendė, kad nors atitinkamos prekės yra tapačios arba
beveik tapačios, žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra vizualiai, fonetiškai ir konceptualiai nepanašūs, todėl pašalinama bet
kokia galimybė supainioti.
Šalių reikalavimai
9       Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       panaikinti ginčijamą sprendimą,
–       patvirtinti 2002 m. rugsėjo 27 d. Protestų skyriaus sprendimą Nr. 2880/2002,
–       nurodyti VRDT atmesti įstojusios į bylą šalies Bendrijos prekių ženklo paraišką,
–       priteisti iš VRDT ir (arba) įstojusios į bylą šalies bylinėjimosi išlaidas, susijusias su protesto nagrinėjimu, su bylos nagrinėjimu
Apeliacinėje taryboje ir Pirmosios instancijos teisme.
10     VRDT Pirmosios instancijos teismo prašo
:
–       pripažinti ieškovės ketvirtą reikalavimą nepriimtinu tiek, kiek juo siekiama, kad Pirmosios instancijos teismas priteistų
iš VRDT bylinėjimosi išlaidas protesto procedūroje,
–       atmesti likusius reikalavimus,
–       priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
11     Įstojusi į bylą šalis Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       atmesti ieškinį,
–       priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

Dėl priimtinumo
12     Savo antru ir trečiu reikalavimais ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo patvirtinti Protestų skyriaus sprendimą Nr. 2880/2002
ir nurodyti VRDT atmesti įstojusios į bylą šalies Bendrijos prekių ženklo paraišką.
13     Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 40/94 63 straipsnio 6 dalį VRDT turi imtis visų priemonių, kad būtų
įvykdytas Bendrijos teismo sprendimas. Todėl Pirmosios instancijos teismas neturi įpareigoti VRDT to daryti. Pastaroji turi
padaryti išvadas iš šio sprendimo rezoliucinės dalies bei motyvų. Dėl šios priežasties antras ir trečias ieškovės reikalavimai
yra nepriimtini (1999 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Procter &
Gamble prieš VRDT
(BABY-DRY
), T‑163/98, Rink. p. II‑2383, 53 punktas ir 2002 m. vasario 27 d. Sprendimo
Eurocool Logistik prieš VRDT (EUROCOOL)
, T‑34/00, Rink. p. II‑683, 12 punktas).

Dėl esmės
14     Grįsdama savo ieškinį dėl panaikinimo ieškovė remiasi dviem pagrindais, susijusiais atitinkamai su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio
1 dalies b punkto ir 73 straipsnio pažeidimu.
Dėl pirmo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.
–       Šalių argumentai
15     Pirmiausia ieškovė teigia, kad Apeliacinė taryba nepakankamai atkreipė dėmesį į nagrinėjamų žymenų fonetinius ir vizualius
panašumus. Be to, ji mano, jog kadangi nagrinėjami žymenys neturi prasmės, neįmanoma jų palyginti konceptualiai.
16     Dėl fonetinio palyginimo ieškovė tvirtina, kad žodžiai „kinnie“ ir „kinji“ tam tikromis Bendrijos kalbomis tariami labai panašiai.
Iš tiesų švedų, danų ir olandų kalbomis raidė „j“ tariama visiškai taip pat, kaip raidė „y“ anglų kalba. Ieškovės manymu,
priešingai tam, ką tvirtino Apeliacinė taryba, žymenys yra tapatūs fonetiškai.
17     Kalbant apie vizualų palyginimą, ieškovė teigia, kad kai žymuo yra sudarytas ir iš žodinių ir iš vaizdinių elementų, dominuojančiu
laikytinas žodinis elementas. Ji priduria, kad nusprendusi, jog išskyrus pirmąsias raides „kin“ tarp žymenų žodinių elementų
nėra didelio panašumo, Apeliacinė taryba padarė klaidą. Jos manymu, abiejų žodinių elementų „kinji“ ir „kinnie“ kitų raidžių
formos yra panašios. Ji priduria, kad net kalbant apie vizualų palyginimą, negalima neatsižvelgti į tai, kaip žodžiai yra
tariami. Taigi, suvokdamas abu žymenis, paprastas vartotojas, ypač mokantis švedų, danų arba olandų kalbas, prekių pavadinimus
fonetiniškai prisimins nepakankamai ir neprisimins raidžių, naudojamų rašant šiuos pavadinimus, formos. Taigi žymenys KINJI
ir KINNIE kaip tokie net vizualiai yra labai panašūs.
18     Be to, ieškovė Apeliacinę tarybą kaltina suteikus per didelę reikšmę keliems prašomo įregistruoti prekių ženklo grafiniams
aspektams, pavyzdžiui, meškėno simboliui ir žodiniam elementui „kinji“ užrašyti naudojamiems bambuko lazdelių formos raštmenims.
Taip, ieškovės manymu, Apeliacinė taryba nesilaikė Teisingumo Teismo praktikos, pagal kurią didžiausią reikšmę vaizdiniame
prekių ženkle reikia teikti žodžiui. Be to, ieškovė mano, kad dauguma vartotojų nepastebės įrašo „by SPA“.
19     Ieškovė Apeliacinę tarybą taip pat kaltina, jog ši pakankamai neatsižvelgė į tai, kad prekės yra tapačios arba labai panašios
ir kad ankstesnis prekių ženklas turi labai ryškų skiriamąjį požymį, nes tai yra visiškai išgalvotas pavadinimas.
20     Dėl galimybės supainioti vertinimo ieškovė Apeliacinę tarybą kaltina tuo, jog ji ginčijamą sprendimą klaidingai grindė prielaida,
kad atitinkamas vartotojas nagrinėjamas prekes tikriausiai pirks prekybos centruose arba kitose mažmeninės prekybos parduotuvėse,
kuriose prieš pirkdamas jis galės vizualiai patikrinti prekes ir jas žyminčius prekių ženklus. Ieškovės manymu, nagrinėjamos
prekės daugiausia bus parduodamos mažmeninės prekybos parduotuvėse, baruose arba restoranuose.
21     Dėl prekybos baruose ir restoranuose ieškovė nurodo, kad, priešingai nei teigia Apeliacinė taryba, paprastai vartotojai prekes
užsisakys žodžiu, nurodydami prekių ženklą, ir yra įmanoma, kad gėrimai bus parduodami vartotojams niekada nematant nagrinėjamo
prekių ženklo. Remdamasi 1999 m. birželio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimu
Lloyd Schuhfabrik Meyer
(C‑342/97, Rink. p. I‑3819, 28 punktas), ieškovė teigia, kad neatmetama galimybė, jog vien dėl fonetinio prekių ženklų panašumo
gali atsirasti galimybė supainioti.
22     Dėl pardavimo prekybos centruose ieškovė tvirtina, kad nors paprastas vartotojas turi galimybę apžiūrėti prekes, Apeliacinė
taryba neatsižvelgė į tai, jog tiesiogiai palyginti skirtingus prekių ženklus vartotojas gali labai retai ir turi pasitikėti
prisimenamu neryškiu vaizdu.
23     VRDT neginčija, kad šioje byloje nagrinėjamos prekės yra tapačios arba labai panašios, bet teigia, kad šių žymenų vizualūs
ir konceptualūs skirtumai visiškai pašalina galimybę supainioti.
24     VRDT pastebi, kad dėl ginčijamame sprendime nurodytų priežasčių žymenys vizualiai skiriasi.
25     Dėl nagrinėjamų žymenų konceptualaus palyginimo VRDT teigia, kad prašomo įregistruoti prekių ženklo vaizdinis elementas ir
žodžiui „kinji“ naudojami bambuko lazdelių formos raštmenys yra skiriamieji elementai, primenantys egzotišką animacinio filmo
personažą, t. y. meškėną, pavadintą tuo pačiu vardu. Tikriausiai vartotojui tai sukels šią asociaciją, o ankstesnis prekių
ženklas neturi jokios prasmės. VRDT manymu, to, kad vienas iš nagrinėjamų prekių ženklų turi semantinį turinį, o kitas jo
neturi, pakanka padaryti išvadai, kad žymenys konceptualiai skiriasi.
26     Kalbant apie fonetinį palyginimą, VRDT pripažįsta, kad priešingai tam, ką Apeliacinė taryba nustatė ginčijamame sprendime,
tam tikrų valstybių narių visuomenė gali suvokti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, kaip fonetiškai panašius. Tačiau VRDT
priduria, jog šio fakto nepakanka, kad ginčijamas sprendimas būtų pripažintas neteisėtu, nes žymenų fonetinio panašumo laipsnį
nusveria jų vizualūs ir konceptualūs skirtumai, todėl net pripažįstant, jog ankstesnis prekių ženklas turi didesnį galimą
skiriamąjį požymį, nėra jokios galimybės supainioti.
27     Dėl to VRDT teigia, kad abiejų prekių ženklų fonetinio panašumo laipsnis yra mažiau reikšmingas tuo atveju, kai prekės parduodamos
taip, kad pirkdama nurodyta visuomenė prekių ženklą paprastai suvokia vizualiai. Taip yra ieškovės prekių atveju.
28     VRDT teigia, kad net baruose ir restoranuose buteliai paprastai yra išdėstyti lentynose už prekystalio taip, kad vartotojai
galėtų juos apžiūrėti. Be to, net jeigu barai ir restoranai parduodant gaiviuosius vaisių sulčių gėrimus nėra nereikšmingi
platinimo kanalai, tačiau, palyginti su pardavimo apimtimis prekybos centruose, šie kanalai vis dar nereikšmingi.
29     Įstojusi į bylą šalis iš esmės pakartoja Apeliacinės tarybos ginčijamame sprendime išdėstytus argumentus. Ji teigia, kad prekių
ženklai, dėl kurių kilo ginčas, vizualiai, fonetiškai ir konceptualiai skiriasi.
30     Dėl vizualaus palyginimo įstojusi į bylą šalis priduria, kad atsižvelgiant į jos prekių ženklo reputaciją Beniliukso valstybėse,
žodžiai „by SPA“ pritraukia vartotojų dėmesį ir pašalina bet kokią galimybę supainioti nagrinėjamų prekių kilmę.
31     Dėl fonetinio palyginimo įstojusi į bylą šalis tvirtina, kad net šalyse, kuriose raidė „j“ tariama kaip raidė „y“ anglų kalba,
žodinio prekių ženklo KINNIE galutinė priesaga tariama ilgiau, o to pakanka nagrinėjamus žymenis atskirti fonetiškai.
–       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
32     Ankstesnio prekių ženklo savininkui pateikus protestą, prekių ženklas, kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, pagal Reglamento
Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą neregistruojamas, „jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo
jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę
toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas; suklaidinimo galimybė apima ir galimybę sieti su ankstesniu
prekių ženklu.“
33     Pagal nusistovėjusią teismų praktiką galimybė supainioti egzistuoja, jeigu visuomenė gali manyti, jog nagrinėjamas prekes
ar paslaugas pagamino ta pati įmonė arba tam tikru atveju ekonomiškai susijusios įmonės. Pagal tą pačią praktiką galimybė
supainioti turi būti visapusiškai įvertinama atsižvelgiant į tai, kaip atitinkama visuomenės dalis suvokia tam tikrus žymenis
ar prekes ir paslaugas, ir į visas konkrečiam atvejui būdingas aplinkybes. Šis visapusiškas vertinimas apima tam tikrą šių
veiksnių, į kuriuos atsižvelgta, konkrečiai kalbant, prekių ženklų panašumo ir jais žymimų prekių ir paslaugų panašumo, tarpusavio
priklausomybę. Taip mažas prekių ženklais pažymėtų prekių arba paslaugų panašumo laipsnis gali būti kompensuojamas padidintu
prekių ženklų panašumo laipsniu ir atvirkščiai (žr. 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Laboratorios RTB prieš VRDT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS)
, T‑162/01, Rink. p. II‑2821, 30–33 punktus ir nurodytą teismų praktiką).
34     Šiuo atveju reikia pažymėti: kadangi ankstesnis prekių ženklas yra Bendrijos prekių ženklas, teritorija, į kurią reikia atsižvelgti
norint įvertinti galimybę supainioti, yra visos Europos Bendrijos teritorija.
35     Be to, kadangi nagrinėjamos prekės yra kasdieninio vartojimo prekės, tikslinė visuomenės dalis yra sudaryta iš paprastų, pakankamai
informuotų ir protingai pastabių bei nuovokių Europos vartotojų.
36     Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia palyginti nagrinėjamas prekes ir žymenis, dėl kurių kilo ginčas.
37     Dėl prekių palyginimo reikia pažymėti, kad prekių ženklo paraiškoje nurodytos prekės ir ankstesniu prekių ženklu žymimos prekės
yra arba panašios, arba tapačios, o to šalys neginčijo.
38     Dėl žymenų palyginimo iš teismų praktikos matyti, kad visapusiškas galimybės supainioti įvertinimas, kiek jis susijęs su vizualiu,
fonetiniu ar konceptualiu nagrinėjamų prekių ženklų panašumu, turi būti pagrįstas bendru jų daromu įspūdžiu, ypač atsižvelgiant
į jų skiriamuosius ir dominuojančius elementus (1997 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo
SABEL
, C‑251/95, Rink. p. I‑6191, 23 punktas ir minėto sprendimo
Lloyd Schuhfabrik Meyer
25 punktas).
39     Taigi žymenis, dėl kurių šioje byloje kilo ginčas, reikia palyginti vizualiai, fonetiškai ir konceptualiai.
40     Dėl vizualaus palyginimo Apeliacinė taryba nusprendė, kad prašomo įregistruoti prekių ženklo stiprus žodinis elementas „kinji“
ir papildomi grafiniai bei tekstiniai elementai leidžia vizualiai atskirti abu prekių ženklus (ginčijamo sprendimo 18 punktas).
41     Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas yra sudėtinis žymuo, sudarytas iš vaizdinių ir žodinių
elementų. Šis sudėtinis žymuo apima paryškinto stiliaus bambuko formos stilizuotais raštmenimis parašytą žodį „kinji“, mažesniais
raštmenimis apačioje parašytus žodžius „by SPA“ bei viršuje – vaizdinį elementą, vaizduojantį šokinėjantį meškėną, dėvintį
marškinėlius su užrašu „kinji“. Reikia pripažinti, kad prašomo įregistruoti žymens grafiniai požymiai, t. y. animacinio filmo
meškėno personažas, pagrindinį žodinį elementą sudarančių raidžių rašymo būdas ir mažais rašmenimis parašyti žodžiai „by SPA“,
yra gerai matomi, patraukia vartotojo žvilgsnį ir padeda abu žymenis atskirti vizualiai, kaip tai teisingai pabrėžė Apeliacinė
taryba (ginčijamo sprendimo 18 punktas).
42     Priešingai, ankstesnis prekių ženklas yra konkrečių grafinių ir vaizdinių požymių neturintis žodinis prekių ženklas.
43     Apeliacinė taryba ginčijamo sprendimo 18 punkte taip pat teisingai pažymėjo, kad, išskyrus tris pirmąsias raides „kin“, tarp
įstojusios į bylą šalies žymens stipraus žodinio elemento ir ieškovės žymens nėra didelio panašumo. Kaip VRDT taip pat teisingai
nurodo, atitinkami du žodiniai elementai yra skirtingo ilgio, jų pabaigos – atitinkamai „nie“ ir „ji“ – vizualiai skiriasi,
o ankstesnio prekių ženklo dviguba priebalsė „n“ ypač išsiskiria. Be to, paryškintų sudėtingų bambuko formos raidžių naudojimas
užrašant žodį „kinji“ ir žodinio elemento „by SPA“ įrašymas mažais raštmenimis priduria vizualaus skirtumo elementą. Galiausiai
ankstesniame prekių ženkle KINNIE prie skiemens „kin“ yra pridurtas trijų raidžių skiemuo „nie“. Priešingai nei ginčijamo
prekių ženklo KINJI skiemuo „ ji“, sudarytas iš dviejų raidžių, skiemuo „nie“ sukuria visiškai simetrišką žodį, kuriame dvi
centrinės raidės „n“, dvi raidės „i“ ir raidės „k“ bei „e“ puikiai suderintos. Ši simetrija žodžiui „kinnie“ suteikia kitokį
nei žodžio „kinji“ vizualų pobūdį.
44     Iš to išplaukia, kad abiejų žymenų vizualų nepanašumą, atsiradusį dėl šių dviejų žodinių elementų išskirtinio požymio, sustiprina
prašomo įregistruoti prekių ženklo ypatingi vaizdiniai elementai, nurodyti šio sprendimo 41 punkte.
45     Šiuo atžvilgiu reikia nurodyti, jog priešingai nei teigia ieškovė, kai žymenį sudaro ir vaizdiniai, ir žodiniai elementai,
tai automatiškai nereiškia, kad žodinis elementas turi būti visada laikomas dominuojančiu.
46     Iš tiesų sudėtinis prekių ženklas gali būti laikomas panašiu į kitą prekių ženklą, tapatų vienai iš sudėtinio prekių ženklo
sudedamųjų dalių ar panašų į ją, tik jeigu pastaroji yra dominuojantis elementas sudėtinio prekių ženklo sukurtame bendrame
įspūdyje. Taip yra tada, kai vien tik ši sudedamoji dalis gali dominuoti šio prekių ženklo vaizde, kurį atitinkama visuomenės
dalis prisimena, o kitos prekių ženklo sudedamosios dalys yra nežymios jo sukurtame bendrame įspūdyje (2002 m. spalio 23 d.
Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Matratzen
Concord prieš VRDT – Hukla Germany (MATRATZEN)
, T‑6/01, Rink. p. II‑4335, 33 punktas).
47     Iš Pirmosios instancijos teismo praktikos taip pat aišku, kad sudėtiniame žymenyje vaizdinis elementas gali būti toks pat
svarbus kaip ir žodinis elementas (žr. 2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimo
Vedial prieš VRDT – France Distribution (HUBERT)
, T‑110/01, Rink. p. II‑5275, 53 punktą).
48     Be to, net tuo atveju, kai du prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, apima panašius žodinius elementus – o taip nėra šioje
byloje – vien tas faktas neleidžia daryti išvados, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra vizualiai panašūs. Dėl vieno iš
žymenų vaizdinių elementų ypatingos ir originalios konfigūracijos bendras kiekvieno žymens sudarytas įspūdis gali būti skirtingas
(šiuo klausimu žr. 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Laboratorios RTB prieš VRDT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO AIRE
), T‑156/01, Rink. p. II‑2789, 74 punktą).
49     Nagrinėjamoje byloje reikia pripažinti, kad visi prašomame įregistruoti prekių ženkle esantys vaizdiniai elementai neginčijamai
sudaro individualią ir originalią konfigūraciją, vaidinančią svarbų vaidmenį vizualiai suvokiant prašomą įregistruoti prekių
ženklą ir leidžiančią jį atskirti nuo ankstesnio prekių ženklo. Todėl ieškovės argumentas, kad Apeliacinė taryba neteisingai
suteikė per daug reikšmės keliems prašomo įregistruoti prekių ženklo grafiniams elementams ir mažais raštmenimis užrašytiems
žodžiams „by SPA“, nes šie elementai, ieškovės manymu, yra papildomi vizualiai suvokiant nagrinėjamus žymenis, nėra pagrįstas
ir turi būti atmestas.
50     Iš pirmiau nurodytų samprotavimų matyti, kad Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, jog dėl nagrinėjamų prekių ženklų žodinių
elementų didelių skirtumų ir prašomo įregistruoti prekių ženklo papildomų vaizdinių elementų kiekvieno šių dviejų prekių ženklų
sukurtas bendras įspūdis yra skirtingas.
51     Kalbant apie konceptualų palyginimą, Apeliacinė taryba nusprendė, kad nors nė vienas iš nagrinėjamų žymenų dominuojančių žodinių
elementų neturi žinomos reikšmės, prašomo įregistruoti prekių ženklo grafiniai elementai vaizduoja kelias koncepcijas, kurių
visiškai neturi ankstesnis prekių ženklas (ginčijamo sprendimo 20 ir 21 punktai).
52     Iš esmės šiuo atžvilgiu teigtina, kad nei žodis „kinnie“, nei žodis „kinji“ neturi konkrečios ir žinomos reikšmės. Tačiau,
kaip teigė Apeliacinė taryba ir jai pritaria VRDT bei įstojusi į bylą šalis, prašomas įregistruoti prekių ženklas yra turtingas
bent jau konceptualiai ir vizualiai. Šis prekių ženklas pagrindinio žodinio elemento užrašymui naudoja stilizuotą bambuko
formos rašmenį ir apima vaizdinį elementą – panašų į žmogų meškėną, dėvintį marškinėlius su užrašu „kinji“. Todėl galima tikėtis,
kad šie elementai juos pamačiusiam asmeniui gali reikšti, jog prekių ženklas ir nagrinėjamos prekės yra susijusios su gamta
arba laukiniu gyvenimu.
53     Kaip nusprendė Pirmosios instancijos teismas minėtame sprendime
HUBERT
, „siekiant patikrinti, ar nagrinėjami prekių ženklai yra konceptualiai panašūs, pakanka konstatuoti, kad tikslinė visuomenė
nustatys kiekvieno žymens sukeliamų idėjų skirtumus“ (minėto sprendimo
HUBERT
58 punktas). Kadangi šioje byloje ankstesnis žodinis prekių ženklas neturi jokios prasmės, o prašomo įregistruoti prekių
ženklo raiškos galia, priešingai, atrodo pakankamai aiški, kad vartotojai ją pastebėtų, laikytina, kad prekių ženklai, dėl
kurių kilo ginčas, nėra konceptualiai panašūs.
54     Dėl fonetinio palyginimo, atrodo, neginčytina, kaip tai aiškiai pripažino VRDT, jog priešingai tam, ką ginčijamame sprendime
(19 punktas) nusprendė Apeliacinė taryba, tam tikrų valstybių narių visuomenė gali suvokti prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas,
fonetinį panašumą. Iš tiesų švedų, danų ir olandų kalbomis, pavyzdžiui, raidė „j“ tariama kaip raidė „y“ anglų kalba. Todėl
pagal tam tikrų Europos kalbų tarimo taisykles prašomas įregistruoti prekių ženklas bus tariamas „kinyi“. Nors šis panašumas
susijęs tik su nedaug valstybių narių, reikia pripažinti, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, bent jau šiose valstybėse
narėse yra fonetiškai panašūs.
55     Dėl galimybės supainioti žymenis, dėl kurių kilo ginčas, visapusiško vertinimo pastebėtina, kad ginčijami prekių ženklai vizualiai
ir konceptualiai labai skiriasi. Nagrinėjamu atveju laikytina, kad vizualūs ir koncepciniai skirtumai aiškiai nusveria jų
fonetinį panašumą.
56     Iš tiesų, kaip pagrįstai pastebėjo VRDT, abiejų prekių ženklų fonetinio panašumo laipsnis yra nelabai svarbus tuo atveju,
kai prekės parduodamos taip, kad jas pirkdama atitinkama visuomenė paprastai jas žymintį prekių ženklą suvokia vizualiai (šiuo
klausimu žr. 2003 m. spalio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Phillips-Van Heusen prieš VRDT – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS)
, T‑292/01, Rink. p. II‑4335, 55 punktą).
57     Taigi priešingai tam, ką teigia ieškovė, taip yra šiuo atveju. Iš tiesų pažymėtina, kad ieškovė nepateikė jokio įrodymo, patvirtinančio,
kad šios prekės yra paprastai parduodamos taip, kad visuomenė prekių ženklo nesuvokia vizualiai. Ieškovė paprasčiausiai teigia,
kad vienas iš tradicinių pardavimo kanalų yra barai ir restoranai, kuriuose vartotojas užsisako prekes žodžiu, kreipdamasis
į padavėją, ir visiškai nemato atitinkamo prekių ženklo.
58     Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad, kaip teisingai pastebėjo VRDT, net jeigu barai ir restoranai yra reikšmingi ieškovės
prekių pardavimo kanalai, buteliai ten yra paprastai išdėstyti lentynose už prekystalio taip, kad vartotojai juos galėtų apžiūrėti.
Todėl net jei negalima atmesti galimybės, kad nagrinėjamos prekės taip pat gali būti parduodamos jas užsisakius žodžiu, šis
būdas negali būti laikomas įprastiniu prekybos šiomis prekėmis būdu. Be to, net jei vartotojai gėrimą gali užsisakyti žodžiu
iš anksto neapžiūrėję lentynų, bet kuriuo atveju jie galės apžiūrėti jiems pateiktą butelį.
59     Be to, ir tai yra svarbiausia, neginčijama, kad barai ir restoranai nėra vieninteliai atitinkamų prekių pardavimo kanalai.
Iš tiesų šios prekės yra taip pat parduodamos prekybos centruose ir kitose mažmeninės prekybos vietose (žr. ginčijamo sprendimo
14 punktą). Reikia pripažinti, kad tose vietose pirkdami prekes vartotojai prekių ženklus galės suvokti vizualiai, nes gėrimai
yra pateikti lentynose, nors jie gali nerasti šių prekių vienų šalia kitų.
60     Ieškovė taip pat teigia, jog Apeliacinė taryba turėjo nuspręsti, kad yra didesnė galimybė supainioti prekių ženklus, nes ankstesnis
prekių ženklas turi ryškų skiriamąjį požymį. Šiuo atžvilgiu pakanka pastebėti, kad prekių ženklo ryškus skiriamasis požymis
turi būti nustatytas atsižvelgiant arba į būdingus prekių ženklo požymius, arba į jo žinomumą (2003 m. sausio 15 d. Pirmosios
instancijos teismo sprendimo
Mystery Drinks prieš VRDT – Karlsberg Brauerei (MYSTERY)
, T‑99/01, Rink. p. II‑43, 34 punktas). Nors prekių ženklas KINNIE yra neginčijamai originalus, ieškovė nepateikė jokio įrodymo,
patvirtinančio, kad jos prekių ženklas turi ryškų skiriamąjį požymį. Reikalaudama, kad būtų atsižvelgta į jo ryškų skiriamąjį
požymį, ji tik nurodė faktą, kad tai yra visiškai išgalvotas pavadinimas.
61     Galiausiai reikia atmesti ieškovės argumentą, kad paprastas vartotojas atpažįsta nagrinėjimus prekių ženklus kaip vizualiai
panašius, nes vizualiam raidžių, sudarančių žymenų žodinius elementus, suvokimui didelę įtaką daro jų tarimas: paprastas vartotojas,
matydamas abu žymenis, neaiškiai prisimins, kaip skamba prekių pavadinimai, tačiau neprisimins juos užrašant naudotų raidžių
formos. Iš tiesų paprastas vartotojas paprastai prekių ženklą suvokia kaip visumą ir nenagrinėja jo atskirų detalių (nurodyto
sprendimo
SABEL
23 punktas). Tačiau reikia pripažinti, kad nagrinėjamu atveju paprasto vartotojo prašomo įregistruoti sudėtinio žymens suvokimo
nelems vieno iš jo elementų, t. y. žodinio elemento „kinji“, palyginimas su ieškovės žymeniu.
62     Šiomis aplinkybėmis reikia daryti išvadą, kad nors nagrinėjamais prekių ženklais žymimos prekės yra tapačios arba labai panašios,
vizualūs ir konceptualūs žymenų, dėl kurių kilo ginčas, skirtumai pateikia pakankamai pagrindų išvadai, kad nėra jokios galimybės
suklaidinti atitinkamą visuomenę. Iš to aišku, jog Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad nėra galimybės supainioti prašomą
įregistruoti prekių ženklą ir ankstesnį prekių ženklą.
63     Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, pagrindas, susijęs su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu, turi
būti atmestas kaip nepagrįstas.
Dėl antro pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio pažeidimu
–       Šalių argumentai
64     Ieškovė teigia, kad nesuteikdama šalims galimybės pateikti savo paaiškinimų dėl ginčijamo sprendimo 14 punkte nurodytų pagrindų,
susijusių su požiūriu į tai, kaip gėrimai užsisakomi ir parduodami baruose ir restoranuose, Apeliacinė taryba pažeidė Reglamento
Nr. 40/94 73 straipsnį. Taip ji kaltina Apeliacinę tarybą pažeidus tam tikrus esminius procedūrinius reikalavimus.
65     VRDT tvirtina, kad nuoroda į „pardavimo būdus“ ir prekių ženklų suvokimą atitinkamoje rinkoje nėra pagrindas
per se
Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio prasme, bet argumentas, patvirtinantis samprotavimą, kad vizualūs ir konceptualūs prekių
ženklų skirtumai gali pašalinti bet kokią galimybę atitinkamoje rinkoje supainioti nagrinėjamas prekes. Tokia nuoroda nėra
nepriklausoma nuo galimybės supainioti vertinimo, tačiau yra Apeliacinės tarybos argumentavimo dalis.
66     Todėl VRDT mano, kad nesuteikusi ieškovei progos pateikti savo paaiškinimų dėl argumento, susijusio su „pardavimo būdais“,
Apeliacinė taryba nepažeidė Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio, nes šis argumentas buvo panaudotas tik siekiant pateisinti
ginčijamą sprendimą, remiantis pagrindais ir samprotavimais, apie kuriuos ieškovė jau žinojo.
67     Įstojusi į bylą šalis teigia, kad ji jau buvo pateikusi ieškovės šiame ieškinyje ginčijamą argumentą jos 2003 m. sausio 27 d.
paaiškinimuose, vykstant procedūrai Apeliacinėje taryboje, kuriuose ji nurodė, kad „abiem prekių ženklais žymimos prekės yra
gaivieji gėrimai, parduodami tose pačiose parduotuvėse ir apskritai prekybos centruose, ir kad priešingai nei savo sprendime
(7 puslapis, 3 pastraipa) pripažino Protestų skyrius, paprastas vartotojas tikrai turi galimybę palyginti prekes tiesiogiai“.
68     Įstojusi į bylą šalis daro išvadą, kad ieškovė tikriausiai nemanė, jog yra būtina ginčyti šį tvirtinimą nurodant savo 2003 m.
kovo 21 d. „atsiliepime į apeliaciją“, kad taip nėra bare ar restorane.
–       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
69     Pagal Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnį Tarnybos sprendimai grindžiami tiktai tokiais motyvais, apie kuriuos šalys galėjo
pateikti savo atsiliepimus (2002 m. spalio 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
KWS Saat prieš VRDT
(Oranžinis atspalvis), T‑173/00, Rink. p. II‑3843, 57 punktas).
70     Šiuo atveju reikia pastebėti, kad Apeliacinė taryba ginčijamo sprendimo 14 punkte nurodė, jog „nors prekės <…> yra parduodamos
baruose ir restoranuose, vartotojas, esant šioms aplinkybėms, paprastai jų neužsisakys nurodydamas jų pavadinimą, priešingai
nei jis tai daro užsisakydamas, pavyzdžiui, vyno arba alaus“. Toliau Apeliacinė taryba pridūrė, kad „apskritai barų ir restoranų
klientai šias prekes užsisako paprastai nurodydami bendrą jų pavadinimą ir prašo, pavyzdžiui, „šviežių apelsinų sulčių“.
71     Iš tiesų reikia pastebėti, kad Apeliacinė taryba ginčijamo sprendimo 14 punkte siekia įrodyti, kad tipiškas vartotojas prieš
pirkdamas prekes paprastai galės jas apžiūrėti. Šis požiūris patvirtinamas ginčijamo sprendimo 14 punkto paskutiniame sakinyje,
kur Apeliacinė taryba apibendrina savo vertinimą, nurodydama, kad „kitais žodžiais tariant, tipiškas vartotojas prieš pirkdamas
prekes paprastai galės jas ir jas žyminčius prekių ženklus vizualiai patikrinti (nors yra įmanoma, kad jis neras dviejų prekių
ženklų vieno šalia kito)“.
72     Todėl atrodo, kad teiginiai dėl to, kaip vartotojai užsisako bylos šalių prekes restoranuose arba baruose, yra ne ginčijamo
sprendimo nepriklausomas pagrindas, o Apeliacinės tarybos samprotavimų dėl galimybės supainioti visapusiško vertinimo dalis.
Tačiau tai, kad ieškovė šiuo klausimu nepateikė argumentų, nereiškia, kad ji negalėjo apibrėžti savo pozicijos dėl pagrindų,
susijusių su nagrinėjamų žymenų vizualiu ir fonetiniu palyginimu, kuriais yra grindžiamas ginčijamas sprendimas.
73     Šiomis aplinkybėmis šis pagrindas, susijęs su Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio pažeidimu, turi būti atmestas.
74     Todėl atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, visas ieškinys turi būti atmestas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
75     Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo priteisti iš VRDT ir (arba) įstojusios į bylą šalies bylinėjimosi išlaidas, susijusias
su protesto nagrinėjimu. Savo dokumentuose ji nepateikė su šiuo prašymu susijusių konkrečių argumentų. Tačiau vykstant žodinei
proceso daliai ji pritarė VRDT šiuo klausimu pateiktiems argumentams.
76     VRDT tvirtina, kad šis prašymas yra nepriimtinas, nes šios bylinėjimosi išlaidos nėra atlygintinos pagal Pirmosios instancijos
teismo procedūros reglamento 87 ir 136 straipsnius.
77     Šiuo atžvilgiu primintina, kad Procedūros reglamento 136 straipsnio 2 dalyje nurodyta:
„Šalių patirtos būtinos išlaidos, susijusios su bylos nagrinėjimu Apeliacinėje taryboje, <…> laikomos atlygintinomis.“
78     Kadangi bylinėjimosi išlaidos, susijusios su protesto nagrinėjimu, nėra atlygintinos Procedūros reglamento 136 straipsnio
2 dalies prasme, šis prašymas turi būti atmestas kaip nepriimtinas.
79     Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti VRDT ir įstojusios į bylą šalies išlaidas pagal jų pateiktus
reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija)
nusprendžia :
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Vilaras
Martins Ribeiro
Jürimäe
Paskelbta 2005 m. lapkričio 24 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
E. Coulon

M. Vilaras
*
Proceso kalba: anglų.