CELEX: 61991CJ0328
Ligebehandling
invaliditetsydelser
tilknytning til pensionsalder

1 Ved dom af 27. november 1991 indgaaet til Domstolen den 17. december 1991 har House of Lords i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt fire praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 7, stk. 1, litra a), i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring (EFT 1979 L 6, s. 24).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en raekke sager, der verserer mellem Evelyn Thomas, Frances Iris Cooze, Joyce Beard, Sarah Murphy og Eleanor Ethel Morley paa den ene side og Adjudication Officer paa den anden side vedroerende de paagaeldende kvinders ret til "severe disablement allowance" (ydelse ved alvorlig invaliditet) eller "invalid care allowance" (plejevederlag).
3 I henhold til den britiske Social Security Act 1975, med senere aendringer, kan personer, der er uarbejdsdygtige, faa tilkendt en ydelse ved alvorlig invaliditet, mens personer, der passer en alvorligt invalideret person, kan faa tilkendt et plejevederlag. Personer, der har naaet pensionsalderen, som er paa 65 aar for maend og 60 aar for kvinder, er ikke berettiget til disse ydelser.
4 Thomas og Morley fik afslag paa deres ansoegninger om ydelse ved alvorlig invaliditet. Begrundelsen herfor var, at de havde naaet pensionsalderen paa det tidspunkt, hvor de havde opgivet deres arbejde som foelge af invaliditet. Cooze, Beard og Murphy fik i lighed hermed afslag paa deres ansoegninger om plejevederlag, fordi de havde indgivet deres ansoegninger, efter at de havde naaet pensionsalderen.
5 Secretary of State for Social Security har appelleret Court of Appeal' s afgoerelse om, at de britiske lovbestemmelser strider mod direktiv 79/7, til House of Lords, som har udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal:
"1) Naar en medlemsstat i medfoer af artikel 7, stk. 1, litra a), i direktiv 79/7 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring opretholder en pensionsalder, der er forskellig for maend og kvinder for saa vidt angaar ydelse af alders- og arbejdsophoerspensioner, er den undtagelse, der kan goeres i medfoer af ordene 'eventuelle foelger ... for andre ydelser' i artikel 7, stk. 1, litra a), da begraenset til
a) bestemmelser i ordninger vedroerende disse andre ydelser, som er noedvendige for, at ordningerne kan fungere i overensstemmelse med ordningerne vedroerende alders- og arbejdsophoerspensioner, uden at der opstaar ulogiske, uretfaerdige eller absurde konsekvenser, eller
b) bestemmelser i ordninger vedroerende disse andre ydelser, som medlemsstaten diskretionaert, men under overholdelse af proportionalitetsprincippet, har sammenkaedet med bestemmelser i alders- og arbejdsophoerspensionsordninger, eller
c) andre bestemmelser, og i bekraeftende fald hvilke?
2) Hvis proportionalitetsprincippet finder anvendelse, skal medlemsstaten da godtgoere
a) at bestemmelsen er hensigtsmaessig og noedvendig for at naa medlemsstatens maal, eller
b) at bestemmelsen er hensigtsmaessig og noedvendig for at naa formaalet med direktiv 79/7, eller
c) baade a) og b), eller
d) at bestemmelsen blev vedtaget med henblik paa at formindske de samlede diskriminerende virkninger af, at pensionsalderen for maend og kvinder er forskellig, mest muligt eller begraense dem, eller
e) at et andet kriterium er opfyldt, og i bekraeftende fald hvilket?
3) Kan medlemsstaten i henhold til artikel 7, stk. 1, litra a),
a) paaberaabe sig statistiske oplysninger vedroerende det moenster, der tegner sig med hensyn til maends og kvinders arbejdsliv og pensionering med henblik paa at retfaerdiggoere den forskellige behandling af maend og kvinder, eller
b) paaberaabe sig undtagelsen til trods for, at den, der ansoeger om ydelsen, i det konkrete tilfaelde kan godtgoere, at hun, selv om hun har passeret pensionsalderen, rent faktisk ikke modtager alders- eller arbejdsophoerspension, og/eller at hun ville have vaeret i arbejde, hvis den paagaeldende risiko (invaliditet eller alvorlig uarbejdsdygtighed) ikke var indtraadt?
4) Naar det i national ret bestemmes, at pensionsalderen for ydelse af alders- og arbejdsophoerspension skal vaere 60 aar for kvinder og 65 aar for maend, og at der skal gaelde en ordning for ydelser ved invaliditet for personer i den erhvervsaktive alder, kraeves det da efter direktiv 79/7, at en medlemsstat anvender samme oeverste aldersgraense (hvis der findes en saadan) for baade maend og kvinder, naar den fastlaegger raekkevidden af ordningen vedroerende invaliditetsydelser?"
6 Hvad angaar hovedsagernes faktiske omstaendigheder og retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
7 Foer det foerste spoergsmaal besvares, maa det indledningsvis fastslaas, at parterne i hovedsagerne er omfattet af direktiv 79/7' s personelle anvendelsesomraade, og at de lovbestemte ordninger, der er indbragt for den nationale ret, for saa vidt som de skal sikre beskyttelsen mod risikoen for invaliditet, henhoerer under direktivets artikel 3, stk. 1, litra a). Det skal desuden bemaerkes, at nationale regler som de, der beskrives af den forelaeggende ret, og som afskaerer kvinder over 60 aar fra at faa tilkendt de paagaeldende ydelser, mens maend kan faa del i disse, indtil de er fyldt 65 aar, er diskriminerende og derfor kun kan berettiges i medfoer af artikel 7, stk. 1, litra a), i direktiv 79/7, hvoraf det fremgaar, at direktivet ikke er til hinder for, at medlemsstaterne kan bestemme, at fastsaettelse af pensionsalderen for ydelse af alders- og arbejdsophoerspensioner og eventuelle foelger heraf for andre ydelser undtages fra direktivet.
8 Hvad angaar spoergsmaalet om raekkevidden af den undtagelse, der omhandles i denne bestemmelse, maa det foerst understreges, at i betragtning af den grundlaeggende betydning af princippet om ligebehandling, som Domstolen saa ofte har fremhaevet, maa de i artikel 7, stk. 1, litra a), i direktiv 79/7 fastsatte undtagelser fra forbudet mod forskelsbehandling paa grundlag af koen fortolkes snaevert (jf. dom af 26.2.1986, sag 152/84, Marshall, Sml. s. 723, praemis 36, og af 26.2.1986, sag 262/84, Beets-Proper, Sml. s. 773, praemis 38).
9 Domstolen fastslog desuden i dom af 7. juli 1992 (sag C-9/91, Secretary of State for Social Security, Sml. I, s. 4297, praemis 15), at selv om det i betragtningerne til direktiv 79/7 ikke praecist er angivet, hvad grunden til disse undtagelser er, kan det af karakteren af de i direktivets artikel 7, stk. 1, fastsatte undtagelser udledes, at faellesskabslovgiver havde til hensigt at tillade medlemsstaterne midlertidigt at opretholde de fordele, der var tildelt kvinder med hensyn til arbejdsophoer, for gradvist at saette dem i stand til at indrette deres pensionsordninger i den henseende, uden at bringe ordningernes komplekse oekonomiske ligevaegt i fare, et forhold, man ikke kunne undgaa at tage hensyn til. Domstolen tilfoejede, at disse fordele omfatter kvindelige arbejdstageres mulighed for at faa udbetalt pension paa et tidligere tidspunkt end mandlige arbejdstagere, saaledes som fastsat i artikel 7, stk. 1, litra a), i direktiv 79/7.
10 I denne dom, som ikke vedroerte de eventuelle foelger, en forskellig pensionsalder for maend og kvinder kan faa for andre ydelser, men drejede sig om forskelsbehandling med hensyn til bidragsperioder, fortolkede Domstolen artikel 7, stk. 1, litra a), saaledes, at det ifoelge bestemmelsen, med henblik paa ydelse af alders- og arbejdsophoerspensioner, er tilladt at fastsaette en lovbestemt pensionsalder, som er forskellig for de to koen, og at udoeve en forskelsbehandling, der noedvendigvis er knyttet til denne forskel.
11 Kravet om en saadan tilknytning gaelder dog af samme aarsager ogsaa for de diskriminerende foelger, det kan faa for andre ydelser, at der fastsaettes en forskellig pensionsalder for maend og kvinder med henblik paa ydelse af alders- og arbejdsophoerspension.
12 Det foelger heraf, at forskelsbehandling i forbindelse med ordninger vedroerende andre ydelser end alders- og arbejdsophoerspensioner kun kan berettiges af en forskellig pensionsalder for de to koen, hvis denne forskelsbehandling er objektivt noedvendig med henblik paa at undgaa, at den oekonomiske ligevaegt i den sociale sikringsordning forstyrres, eller med henblik paa at sikre sammenhaengen mellem ordningen vedroerende arbejdsophoerspensioner og ordningen vedroerende andre ydelser.
13 Selv om det i en praejudiciel sag er den nationale ret, som skal tage stilling til, om der i den konkrete sag foreligger en saadan noedvendighed, er Domstolen, hvis opgave det er at give den nationale ret fyldestgoerende svar, kompetent til, paa grundlag af det i hovedsagen oplyste, samt de for Domstolen afgivne skriftlige og mundtlige indlaeg, at vejlede den nationale ret paa en saadan maade, at denne kan traeffe sin afgoerelse.
14 Hvad angaar behovet for at sikre den oekonomiske ligevaegt mellem alderspensionsordningen og ordningerne vedroerende andre ydelser maa det paapeges, at det ikke har nogen direkte indflydelse paa den oekonomiske ligevaegt i bidragsbetingede pensionsordninger, at personer, der har vaeret udsat for visse risici, tilkendes ydelser under ikke-bidragsbetingede ordninger, heriblandt ydelse ved alvorlig invaliditet og plejevederlag, uanset om disse personer har ret til en alderspension baseret paa indbetalte bidrag.
15 Som generaladvokaten i oevrigt bemaerker i punkt 10 i forslaget til afgoerelse, er det heller ikke noedvendigt at forskelsbehandle maend og kvinder i forbindelse med ikke-bidragsbetingede ordninger, heriblandt ordningerne vedroerende ydelse ved alvorlig invaliditet og plejevederlag, for at bevare den oekonomiske ligevaegt i hele socialsikringssystemet. Det skyldes navnlig, at der er fastsat nationale regler til undgaaelse af, at ydelser, saasom ydelse ved alvorlig invaliditet og plejevederlag, oppebaeres samtidig med alderspension, og at disse ydelser reelt erstatter ydelser, der udbetales under andre ikke-bidragsbetingede ordninger, heriblandt bistandshjaelp til personer uden tilstraekkelige midler til livets opretholdelse.
16 Hvad angaar besvarelsen af sammenhaengen mellem ordninger vedroerende f.eks. ydelse ved alvorlig invaliditet og plejevederlag paa den ene side og pensionsordningerne paa den anden side maa det bemaerkes, at Det Forenede Kongeriges argument om, at formaalet med disse ydelser er at erstatte en indtaegt, saafremt forsikringsbegivenheden indtraeder, paa ingen maade generelt hindrer, at disse ydelser tildeles kvinder, der har overskredet pensionsalderen, men tvaertimod berettiger, at der i tilfaelde som de i hovedsagen omhandlede udbetales disse ydelser.
17 Domstolen har i ovennaevnte Marshall-dom netop knaesat kvinders ret til at vaere erhvervsaktive, efter at de har passeret den alder, hvor de har ret til at modtage alderspension, dvs. mindst indtil de naar den alder, hvor maend antages at gaa paa pension.
18 Saafremt kvinder fortsaetter med at arbejde ° hvilket de i oevrigt har ret til ifoelge national lovgivning, ogsaa efter at de har overskredet den saedvanlige pensionsalder for kvinder, og foer de har naaet den saedvanlige pensionsalder for maend, eller de, selv om de har naaet den saedvanlige pensionsalder, endnu ikke modtager nogen form for alderspension ° har de i tilfaelde af forsikringsbegivenhedens indtraeden ret til at modtage ydelser saasom ydelse ved alvorlig invaliditet eller plejevederlag.
19 Om Det Forenede Kongeriges argument om, at langt den overvejende del af alle kvinder modtager alderspension, naar de er fyldt 60 aar, skal det blot bemaerkes, at tildelingen af ydelser, saasom ydelse ved alvorlig invaliditet eller plejevederlag til kvinder, der endnu ikke modtager alderspension, selv om de har passeret den saedvanlige pensionsalder, maa betragtes som en individuel rettighed, som de ikke kan fratages med den begrundelse, at deres situation statistisk set er usaedvanlig i forhold til de fleste andre kvinders.
20 Af de ovenfor anfoerte grunde maa House of Lords' foerste spoergsmaal besvares med, at saafremt en medlemsstat i medfoer af artikel 7, stk. 1, litra a), i direktiv 79/9 fastsaetter en pensionsalder, der er forskellig for maend og kvinder, for saa vidt angaar ydelse af alders- og arbejdsophoerspensioner, omfatter den undtagelse, der kan goeres i medfoer af ordene "eventuelle foelger heraf for andre ydelser" i artikel 7, stk. 1, litra a), kun den forskelsbehandling, som forekommer i de andre ordninger vedroerende ydelser, og som noedvendigvis og objektivt er knyttet til forskellen i pensionsalder.
21 I betragtning af svaret paa det foerste praejudicielle spoergsmaal er det ikke fornoedent at besvare de oevrige tre spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
22 De udgifter, der er afholdt af forbundsregeringen, af Det Forenede Kongerige og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgoer et led i de sager, der verserer for den nationale domstol, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af House of Lords ved dom af 17. december 1991, for ret:
Saafremt en medlemsstat i medfoer af artikel 7, stk. 1, litra a), i Raadets direktiv 79/9/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring fastsaetter en pensionsalder, der er forskellig for maend og kvinder, for saa vidt angaar ydelse af alders- og arbejdsophoerspensioner, omfatter den undtagelse, der kan goeres i medfoer af ordene "eventuelle foelger heraf for andre ydelser" i artikel 7, stk. 1, litra a), kun den forskelsbehandling, som forekommer i de andre ordninger vedroerende ydelser, og som noedvendigvis og objektivt er knyttet til forskellen i pensionsalder.