CELEX: 62004CJ0294
76/207/EGK irányelv
Férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód
Szülési szabadság
Tisztviselőként való foglalkoztathatóság
Versenyvizsgán való részvételét követően határozatlan idejű állásra felvételt nyerő, szülési szabadságon levő ideiglenes alkalmazott
A szolgálati idő kiszámítása

Az előzetes döntéshozatali kérelem a férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a munkavállalás, a szakképzés, az előmenetel
és a munkakörülmények terén történő végrehajtásáról szóló, 1976. február 9‑i 76/207/EGK tanácsi irányelv (HL L 39., 40. o.;
magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 187. o.), a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi
biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1992. október 19‑i 92/85/EGK tanácsi
irányelv (tizedik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikke (1) bekezdésének értelmében) (HL L 348., 1. o.; magyar nyelvű
különkiadás 5. fejezet, 2. kötet, 110. o.), valamint az UNICE, a CEEP és az ESZSZ által a szülői szabadságról kötött keretmegállapodásról
szóló, 1996. június 3‑i 96/34/EK tanácsi irányelv (HL L 145., 4. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 2. kötet, 285. o.)
értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a C. Sarkatzis Herrero és az Instituto Madrileño de la Salud (madridi egészségügyi intézet, a továbbiakban: Imsalud)
közötti jogvitában terjesztették elő, az érdekelt tisztviselőként megszerzett szolgálati idejének kiszámításakor figyelembe
veendő időponttal kapcsolatban; C. Sarkatzis Herrero álláspontja szerint kinevezésének időpontját kell figyelembe venni, annak
ellenére, hogy akkor szülési szabadságon volt, és nem pedig az említett szabadságot követő tényleges munkába állásának időpontját.

Jogi háttér

A közösségi szabályozás
A 76/207 irányelv 2. cikke kimondja:
„(1) A következő rendelkezések alkalmazásában az egyenlő bánásmód elve azt jelenti, hogy semmiféle nemi megkülönböztetés nem
alkalmazható sem közvetlenül, sem közvetetten, különös tekintettel a családi állapotra és a családi jogállásra történő hivatkozással.
[…]
(3) Ez az irányelv nem érinti a nők védelméről szóló rendelkezéseket, különös tekintettel a terhességre és az anyaságra [helyesen:
különösen ami a terhesség és az anyaság idejét illeti].
[…]”
Ugyanezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„(1) Az egyenlő bánásmód elvének alkalmazása azt jelenti, hogy nemi alapon semmiféle megkülönböztetés nem állhat fenn a munkakörök
vagy állások betöltésének a kiválasztást is magában foglaló feltételeiben, függetlenül a tevékenység területétől vagy a gazdasági
ágazattól, illetve a foglalkoztatási hierarchia szintjétől.”
A 92/85 irányelv 8. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a [várandós, gyermekágyas, szoptató] munkavállalók
jogosultak legyenek legalább 14 hetes folyamatos szülési szabadságra, amely a gyermekszülés előtt, illetve után a nemzeti
jogszabályoknak, illetve gyakorlatnak megfelelően vehető igénybe.”
Ugyanezen irányelvnek „A munkaviszonyhoz kapcsolódó jogok” című 11. cikkének 2. pontja értelmében rendelkezni kell arról,
hogy:
„a 8. cikkben említett esetben biztosítsák az alábbiakat:
a)      a [várandós, gyermekágyas, szoptató] munkavállalók munkaviszonyhoz kapcsolódó, az alábbi b) pontban említetteken kívüli jogait;
b)      a [várandós, gyermekágyas, szoptató] munkavállalók munkabérének védelmét, illetve a megfelelő ellátáshoz való jogosultságát”.
A 96/34 irányelv hajtja végre az általános iparági szervezetek által elfogadott, a szülői szabadságról szóló, 1995. december
14‑i keretmegállapodást; e keretmegállapodás 2. záradékának 5. pontja értelmében „a szülői szabadság leteltével a munkavállalók
jogosultak korábbi munkahelyükre visszatérni, vagy ha ez nem lehetséges, akkor munkaszerződésükkel vagy munkaviszonyukkal
egyező, az előző munkahelyüknek megfelelő vagy ahhoz hasonló munkahelyet elfoglalni”.

A nemzeti szabályozás
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból következik, hogy a tisztviselői helyek betöltésére vonatkozó spanyol jogi szabályozás
értelmében az ehhez kapcsolódó jogok megszerzésének feltétele a munkába állás. Az 1971. július 5‑i végzéssel jóváhagyott,
a társadalombiztosítás egészségügyi intézményeinél dolgozó nem egészségügyi alkalmazottak jogállásáról szóló jogszabály (Estatuto
de personal no sanitario al servicio de las Instituciones Sanitarias de la Seguridad Social, BOE 174. sz., 1971. július 22.,
12015. o.) nem tartalmaz erre vonatkozó kivételt.
1997. december 3‑i határozatával az Instituto Nacional de la Salud (nemzeti egészségügyi intézet, a továbbiakban: Insalud)
nyílt versenyvizsgát rendezett, amelynek során meghatározta az ezen intézethez kapcsolódó egészségügyi intézményekben betölthető,
különböző kategóriájú álláshelyek odaítéléséhez szükséges felvételi vizsgákra vonatkozó közös szabályokat. A kinevezésre és
a munkába állásra vonatkozó részben e határozat 9. pontjának (2) bekezdése kimondja, hogy a kinevezett jelölteknek a kinevezésre
vonatkozó határozat közzétételét követő első naptól számítva egy hónapon belül kell elfoglalniuk az állást. Ugyanezen pont
(3) bekezdése értelmében ha valamely jelölt az előírt határidőn belül nem foglalja el az állást, akkor a versenyvizsgán való
részvételéből eredő valamennyi jogától elesik, kivéve, ha a versenyvizsga szervezéséért felelős szervezethez megfelelő indokolást
terjeszt elő.
A kérdést előterjesztő bíróság e szabályozást a társadalombiztosítás egészségügyi intézményeiben foglalkoztatott közalkalmazottak
kiválasztásáról és az álláshelyek betöltéséről szóló, 1991. január 25‑i 118/1991. sz. királyi rendelet (Real Decreto sobre
selección de personal estatutario y provisión de plazas en las Instituciones Sanitarias de la Seguridad Social, BOE 33. sz.,
1991. február 7., 4325. o.) 12. cikkének (5) bekezdése kimondja, hogy a
vis major
esetét kivéve nem nevezhetők ki azok a sikeres vizsgázók, akik a megadott határidőn belül nem nyújtották be a versenyvizsga-felhívásban
előírt dokumentumokat.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
C. Sarkatzis Herrerót az Insalud – majd bizonyos hatásköröknek és az azokhoz kapcsolódó egészségügyi szolgálatoknak az alkalmazottak
áthelyezésével járó átvételét követően az Imsalud – foglalkoztatta ideiglenes alkalmazottként.
Amikor C. Sarkatzis Herrero még az Insalud alkalmazásában állt, az Insalud határozatlan időre kinevezett alkalmazottak felvételére
irányuló versenyvizsgát szervezett. Az alapügy felperese ezt sikeresen teljesítette, ezért egy 2002. december 20‑án közzétett
határozattal kisegítő tisztviselőnek nevezték ki. A határozat rendelkezett a beosztásáról, amelyet egy hónapon belül kellett
elfoglalnia.
C. Sarkatzis Herrero, aki ekkor szülési szabadságon volt, kezdeményezte a munkába állás határidejének a szülési szabadság
végéig történő meghosszabbítását, egyúttal előadta arra irányuló kérelmét, hogy az említett szabadságot vegyék figyelembe
a szolgálati idejének kiszámításakor. 2003. január 8‑i közleményében az Imsalud elfogadta a határidő meghosszabbítása iránti
kérelmet, azonban az érdekelt szolgálati idejének kiszámítására nem tért ki.
2003. szeptember 12‑én C. Sarkatzis Herrero keresetet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz az Imsalud ellen azért,
hogy a tisztviselőként megszerzett szolgálati idejét a kinevezésétől – és nem pedig a szülési szabadságát követő tényleges
munkába állásának időpontjától – kezdve számítsák.
2003. november 20‑i végzésével az említett bíróság felfüggesztette az eljárást, és felhívta az alapügyben eljáró feleket,
hogy tegyék meg észrevételeiket arra vonatkozóan, hogy szerintük volna‑e helye előzetes döntéshozatali kérelmet benyújtani
a Bírósághoz. Az említett bíróság meghozta az előzetes döntéshozatalra utaló határozatát, amelyben előzetes döntéshozatal
céljából három kérdést intéz a Bírósághoz.
Elsőként a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a közszolgálati jogok megszerzésének és az azokkal való rendelkezésnek
feltétele a tisztviselő munkába állása, valamint az, hogy a belső jogszabályok az alapügy felperesének helyzetéhez hasonló
esetekre tekintettel ne írjanak elő semmilyen kivételt, illetve azt is előadja, hogy jelen esetben az érintett hatóságok a
női munkavállaló anyaságát
vis majorként
vagy olyan indokként minősítették, amely alapján lehetséges a munkába állás elhalasztása.
A kérdést előterjesztő bíróság ebből egyrészt azt a következtetést vonja le, hogy az említett női munkavállaló munkába állására
előírt határidő meghosszabbításához kérelem benyújtása szükséges, amely tehát az elutasítás kockázatával jár, másrészt a szülési
szabadság leteltével az említett női munkavállaló nem rendelkezik valamennyi, őt megillető joggal. Ebből következően tehát
a díjazáshoz és a társadalombiztosítási ellátásokhoz való jogosultság csak a munkába állás időpontjában keletkezik, illetve
az érintett szolgálati ideje később kezdődik meg, mint azok esetében, akik a sikeres versenyvizsgát követően az előírt időpontban
ténylegesen munkába álltak.
A kérdést előterjesztő bíróság másrészt megállapítja, hogy az alapügy felperese – aki ideiglenes alkalmazottként már dolgozott
az Imsaludnál – határozatlan időre történő kinevezését követően annak ellenére előléptetésben részesült, hogy formálisan új
alkalmazásról volt szó.
E tények összessége alapján a kérdést előterjesztő bíróság azt a következtetést vonja le, hogy az alapügyben az Imsalud határozata
nem felel meg a 92/85 irányelv 11. cikke 2. pontja a) alpontjának.
A kérdést előterjesztő bíróság harmadrészt úgy véli, hogy a közszolgálatnál történő foglalkoztatásra vonatkozó hagyományos
szabályozás alapján hozott megállapítás nem sértheti a szülési szabadságra jogosult női tisztviselő jogait, és nem igazolhatja
munkával kapcsolatos helyzetének sérelmét, illetve nem akadályozhatja meg az érdekelt családi életének és rendes szakmai előmenetelének
összehangolását.
Az említett bíróság végül megállapítja, hogy a C. Sarkatzis Herrero és a vele azonos versenyvizsgát sikeresen teljesítő, az
állásukat rendesen betöltők közötti bánásmód különbözősége nem egyeztethető össze a szülési szabadságon levő női munkavállalónak
a szülési szabadság lejártát követően a korábbi állásába vagy annak megfelelő állásba nem kevésbé kedvező feltételekkel történő
visszatéréshez való jogával, valamint azzal, hogy rá is kiterjedjen munkakörülmények javulása, amely távolléte alatt őt is
megillette volna; ezt a jogot egyébként a 76/207 és a 96/34 irányelv is elismeri.
E körülmények között a Juzgado de lo Social n° 30 de Madrid felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából
a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      A közösségi jognak a szülési szabadság, valamint a munkavállalás terén a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód elvének tárgyában
hozott rendelkezéseit úgy kell‑e értelmezni, hogy az a nő, aki szülési szabadságon van, és ebben az időszakban tisztviselői
álláshoz jut, ugyanolyan jogokkal rendelkezik, mint a többi jelentkező, akik a közszolgálati jogviszony létesítéséhez szükséges
versenyvizsgán megfeleltek?
2)      Függetlenül attól, hogy milyen szabályok vonatkoznának az olyan munkavállalóra, aki először létesít munkaviszonyt, abban az
esetben, ha a szolgálati jogviszony fennáll, azonban azt szülési szabadság miatt felfüggesztették, a határozatlan időtartamú
közalkalmazotti vagy munkavállalói beosztás elfoglalásának joga része‑e az előmenetelhez való jognak, amelynek tényleges érvényesülését
nem befolyásolhatja hátrányosan az a tény, hogy a női munkavállaló szülési szabadságon van?
3)      A fent hivatkozott rendelkezésekre, valamint különösen a nők és férfiak közötti, a munkavállalásra, illetve a munkába állást
követően alkalmazandó egyenlő bánásmód elvére tekintettel az az ideiglenes jogviszonyban foglalkoztatott női munkavállaló,
aki határozatlan idejű álláshoz való jutásának időpontjában szülési szabadságon van, jogosult‑e az ezen állásra sikeresen
jelentkezőkkel egyenlő feltételek mellett az állást elfoglalni, és a tisztviselői jogviszonyt az e beosztáshoz kapcsolódó
jogokkal – így különösen a szolgálati idő számításánál figyelembe veendő kezdő időponttal – együtt megszerezni már ettől az
időponttól kezdődően, függetlenül attól, hogy az alkalmazandó nemzeti jogszabályok szerint az ő esetében a tényleges munkavégzéshez
kapcsolódó jogokat a munka gyakorlatban történő megkezdéséig fel lehet függeszteni?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Előzetesen meg kell állapítani, hogy a feltett – a szülési szabadsággal, illetve a férfiak és nők közötti egyenlő bánásmóddal
kapcsolatos közösségi jogi rendelkezésekre általánosságban vonatkozó – kérdések megválaszolásához meg kell határozni, hogy
melyek a vonatkozó közösségi szabályok.
Határozatának indokolásában a kérdést előterjesztő bíróság megemlíti a szülői szabadságról szóló 96/34 irányelvet.
Meg kell azonban állapítani, hogy tisztviselői kinevezésének időpontjában az alapügy felperese szülési, és nem pedig szülői
szabadságon volt. Mindebből következik, hogy a 96/34 irányelv a feltett kérdések vizsgálata során nem releváns.
Az alapügy felperesének helyzetét tehát a 92/85 irányelv alapján kell megvizsgálni; nevezetesen azt, hogy a C. Sarkatzis Herrerót
– állítása szerint – ért hátrányos bánásmód sérti‑e az említett irányelvvel védett jogokat.
A Bírósághoz benyújtott iratokból nem következik, hogy az alapügy felperese a fennálló munkaviszonyával összefüggésben hivatkozott
e jogainak megsértésére.
C. Sarkatzis Herrero helyzete – amelynek sajátossága az, hogy a szülési szabadsága alatt új munkaviszony keletkezett – alapvetően
különbözik attól a helyzettől, hogy a munkavállaló az említett szabadság leteltével korábbi állásába, illetve annak megfelelő
állásba tér vissza.
Egyebekben a Bíróság előtt észrevételt előterjesztő érdekeltek valamennyien megerősítik, hogy alapvető különbség van egy ideiglenes
alkalmazott és egy tisztviselő helyzete között.
Egy tisztviselő munkába állása ugyanis a jelen esetben alkalmazandó szabályozás szerint a versenyvizsgán való részvételétől
és a kinevezésről szóló határozattól függ. E tekintetben nincs jelentősége annak, hogy C. Sarkatzis Herrerót szülési szabadsága
előtt és azt követően is ugyanaz az intézmény alkalmazta.
C. Sarkatzis Herrero két, egymást követő helyzete között tehát – amelyet nem a korábbi állásába való visszatérésnek, hanem
a tisztviselővé válással új munkaviszony megkezdésének kell tekinteni – nincs jogfolytonosság.
Mindebből következik, hogy a 92/85 irányelv sem releváns a feltett kérdések megválaszolására. Ezért az előzetes döntéshozatalra
előterjesztett második kérdésre nem szükséges válaszolni.
Első és harmadik kérdésével – amelyeket érdemes együtt megvizsgálni – a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi,
hogy ellentétes‑e a közösségi joggal az a nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a tisztviselő szolgálati idejének kiszámításához
kizárólag az érdekelt munkába állásának időpontját kell figyelembe venni, anélkül, hogy a szülési szabadságon lévő nők esetében
eltérést írna elő arra az időpontra tekintettel, amíg betöltik azt az állást, amelyre őket kinevezték.
Ezeket a kérdéseket a 76/207 irányelv – jelen ügy tényállása idején hatályos változatának – 2. cikkének (1) és (3) bekezdése,
illetve 3. cikke alapján kell megvizsgálni annak eldöntéséhez, hogy amennyiben a női tisztviselő kinevezésekor szülési szabadságon
van, a foglalkoztatás megkezdésének a munkába állás időpontjára történő elhalasztása nemi alapú hátrányos megkülönböztetésnek
minősül‑e.
Elsőként emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság kimondta, hogy a 76/207 irányelv a közszolgálati munkaviszonyra vonatkozik.
Az irányelv általános hatályú, ami az irányelvben meghatározott elv jellegéből következik (lásd a 248/83. sz., Bizottság kontra
Németország ügyben 1985. május 21‑én hozott ítélet [EBHT 1985., 1459. o.] 16. pontját).
Mint azt indítványának 34. pontjában a főtanácsnok kifejtette: a 76/207 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése mindenféle nemi
alapú hátrányos megkülönböztetést tilt, illetve ugyanezen irányelv 3. és azt követő cikkei meghatározzák azokat a területeket,
ahol semmiféle megkülönböztetést nem lehet alkalmazni. Ennek megfelelően tilos a munkába állással – beleértve a kiválasztás
és a felvétel feltételeit –, a szakképzéssel, a magasabb szintű szakképzéssel, illetve az átképzés minden típusához és minden
szintjéhez történő hozzájutással, valamint a szakmai tapasztalattal, a munkakörülményekkel, valamint a munkavállalók és mások
reprezentatív képviseleti szervében történő részvétellel kapcsolatos valamennyi közvetlen vagy közvetett megkülönböztetés.
A nőknek – a 76/207 irányelv 2. cikkének (3) bekezdésével összhangban – biztosított jogok gyakorlása nem eredményezhet hátrányos
bánásmódot munkavállalásuk és a munkafeltételeiket illetően, mivel az irányelv célja e tekintetben a tényleges és nem a formális
egyenlőség (ebben az értelemben lásd a C‑136/95. sz. Thibault-ügyben 1998. április 30‑án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑2011. o.]
26. pontját).
Ennek megfelelően a várandós nők védelméről szóló rendelkezések alkalmazásának nem lehet következménye az, hogy a várandós
nők hátrányos bánásmódban részesüljenek, ugyanis a munkáltató nem tagadhatja meg a várandós jelölt alkalmazását azon az alapon,
hogy a munkavégzésnek a terhességgel indokolt tilalma megakadályozná, hogy a jelölt – a terhességének kezdetétől annak időtartama
alatt – a betölteni szándékozott állásba határozatlan időre kerüljön kinevezésre (a C‑207/98. sz. Mahlburg-ügyben 2000. február
3‑án hozott ítélet [EBHT 2000., I‑549. o.] 27. pontja).
Végül a szülési szabadságnak a szakmai előmenetel során történő figyelembevételével kapcsolatban a Bíróság kimondta, hogy
a női munkavállaló a munkaviszonyában minden olyan hátrányos bánásmód ellen védett, amelynek az az alapja, hogy ő szülési
szabadságon volt vagy van, illetve hogy az a nő, akit amiatt részesítenek hátrányos bánásmódban, mert szülési szabadság miatt
távol volt, terhessége és a szabadság miatt hátrányos megkülönböztetést szenved el (lásd a C‑284/02. sz. Sass-ügyben 2004.
november 18‑án hozott ítélet [EBHT 2004., I‑11143. o.] 35. és 36. pontját).
Ugyanakkor – mint arra az Egyesült Királyság Kormánya a tárgyalásra benyújtott észrevételeiben helyesen rámutatott – a fent
hivatkozott Sass-ítélet alapjául szolgáló tények egyértelműen különböznek az alapügy tényállásától, mivel U. Sass esetében
a szülési szabadság egybeesett a szakmai előmenetellel, így a jogvita a fizetési fokozat változásával volt kapcsolatos. Az
alapügyben azonban C. Sarkatzis Herrero a szülési szabadsága alatt nyert felvételt új munkahelyére, és munkába állását e szabadság
leteltét követő időpontra halasztotta el.
Ugyanakkor – mint azt indítványának 39. pontjában a főtanácsnok is kiemelte – mivel a 76/207 irányelv célja a tényleges és
nem a formális egyenlőség, ezen irányelv 2. cikkének (1) és (3) bekezdése, illetve 3. cikke úgy értelmezendő, hogy e rendelkezések
tiltják a női munkavállalóval kapcsolatos, a szülési szabadsága miatt vagy e szabadsággal összefüggő okból való hátrányos
bánásmódot (e szabadság ugyanis a várandós nő védelmét szolgálja), függetlenül attól a körülménytől, hogy az említett bánásmód
egy már meglévő vagy egy új munkaviszonnyal kapcsolatos.
Ezt az értelmezést a Bíróság Sass-ügyben hozott ítéletének 48. pontjában kifejtett álláspontja is megerősíti, amelynek értelmében
a közösségi jog előírja, hogy ennek a rendes védelmi szabadságnak az igénybevétele egyrészt sem az adott nő munkaviszonyát,
sem az ahhoz kapcsolódó jogok alkalmazását nem szakítják meg, másrészt nem vezethet a nőkkel való hátrányos bánásmódhoz.
Meg kell állapítani, hogy sem az ügy iratai, sem a spanyol kormány által a tárgyaláson előadott információk alapján nem lehet
bizonyossággal kijelenteni, hogy azok a munkavállalók, akiket az alapügy felpereséhez hasonlóan tisztviselői kinevezésüket
megelőzően ideiglenes alkalmazottként foglalkoztattak, tisztviselői jogviszonyuk megkezdésének időpontjában jogosultak voltak‑e
a korábban betöltött állásban szerzett szolgálati idő – beleértve az esetleges szülési szabadság idejének – beszámítására,
és amennyiben igen, ezt a szolgálati időt az említett munkavállalóknak a fizetési fokozatban történő szakmai előmenetele során
figyelembe veszik‑e.
Mivel egyrészt továbbra is kétséges, hogy az Imsalud által hivatkozott, a közszolgálatban betöltött korábbi munkavégzés elismeréséről
szóló, 1978. december 26‑i 70/1978. sz. törvény (Ley de Reconocimiento de Servicios Previos en la Administración Pública,
BOE 9. sz., 1979. január 10., 464. o.) és az 1989. szeptember 29‑i 1181/89. sz. végrehajtási rendelet (BOE 237. sz., 1989.
október 3., 30952. o.), valamint a tisztviselők díjazásáról szóló, 1987. szeptember 11‑i 3/1987. sz. királyi rendelet (Real
Decreto-Ley de la Jefatura del Estado, sobre retribuciones del personal estatutario del Instituto Nacional de la Salud, BOE
219. sz., 1987. szeptember 12., 27649. o.) alkalmazható‑e C. Sarkatzis Herrero helyzetére, másrészt mivel az egészségügyi
szolgálatok alkalmazottainak jogállásáról szóló, 2003. december 16‑i 55/2003. sz. törvény (Ley del Estatuto Marco del personal
estatutario de los Sercivios de Salud, BOE 301. sz., 2003. december 17., 44742. o.) az alapügy felperese szolgálati viszonyának
megkezdésekor még nem volt hatályban, a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak kiderítése, hogy C. Sarkatzis Herreróval
szemben ténylegesen hátrányos bánásmódot alkalmaztak‑e.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban ismertetett előzmények alapján meg kell állapítani, hogy az őt megillető szülési
szabadságot követően C. Sarkatzis Herrero tisztviselői minőségben történő munkába állásának elhalasztása a 76/207 irányelv
alkalmazásában hátrányos bánásmódnak minősül.
C. Sarkatzis Herrero helyzetének megítélésekor nincs jelentősége annak a körülménynek, hogy más személyeket – elsősorban férfiakat
– egyéb okokból ugyan, de lehet hozzá hasonló bánásmódban részesíteni, mivel az érdekelt munkába állása időpontjának elhalasztása
kizárólag az őt megillető szülési szabadság miatt történt.
A fenti megállapításokra tekintettel az első és harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 76/207 irányelvvel ellentétes
az a nemzeti szabályozás, amely nem ismeri el a szülési szabadságon levő női munkavállalónak a vele azonos felvételi versenyvizsgát
sikeresen teljesítőkkel megegyező, a tisztviselőként való foglalkoztathatósággal kapcsolatos jogait, amikor a női munkavállaló
munkába állását anélkül halasztja el a szülési szabadság leteltéig, hogy e szabadság időtartamát beszámítaná a munkavállaló
szolgálati idejébe.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
A férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a munkavállalás, a szakképzés, az előmenetel és a munkakörülmények terén
történő végrehajtásáról szóló, 1976. február 9‑i 76/207/EGK tanácsi irányelvvel ellentétes az a nemzeti szabályozás, amely
nem ismeri el a szülési szabadságon levő női munkavállalónak a vele azonos felvételi versenyvizsgát sikeresen teljesítőkkel
megegyező, a tisztviselőként való foglalkoztathatósággal kapcsolatos jogait, amikor a női munkavállaló munkába állását anélkül
halasztja el a szülési szabadság leteltéig, hogy e szabadság időtartamát beszámítaná a munkavállaló szolgálati idejébe.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: spanyol.