CELEX: 62004CJ0209
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Direktiiv 79/409/EMÜ
Loodusliku linnustiku kaitse
Rukkirääk
Rahvuspargi Lauteracher Ried erikaitseala
Alade Soren ja Gleggen-Köblern väljajätmine
Direktiiv 92/43/EMÜ
Looduslike elupaikade kaitse
Looduslik loomastik ja taimestik
Ehitamise kava või projekti puudutav menetlus
Kiirtee trassi kinnitamise menetlus
Keskkonnamõju hindamise menetlus
Menetlusnormide rikkumised, mis on seotud Austria territooriumil föderaalse kiirtee S 18 ehitamise projektiga
Direktiivi 92/43 ajaline kohaldamine

1       Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagiavaldusega Euroopa Kohtul tuvastada, et
–       kuna Austria Vabariik ei ole erikaitsealana klassifitseeritud Lauteracher Riedi (edaspidi „Lauteracher Ried”) rahvuspargi
koosseisu arvatud alasid Soren ja Gleggen‑Köblern, mis kuuluvad vastavalt nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ
loodusliku linnustiku kaitse kohta (EÜT L 103, lk 1; ELT eriväljaanne 15/01, lk 98‑117), mida on muudetud komisjoni 29. juuli
1997. aasta direktiiviga 97/49/EÜ (EÜT L 223, lk 9; ELT eriväljaanne 15/03, lk 344; edaspidi „linnudirektiiv”), artikli 4
lõigetele 1 ja 2 teaduslike kriteeriumide alusel samal põhjusel nagu antud erikaitseala arvuliselt ja suuruselt kõige sobivamate
alade hulka ning
–       kuna Austria Vabariik ei järginud Bodensee föderaalse kiirtee S 18 ehitamise projektile loa andmisel nõukogu 21. mai 1992. aasta
direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT L 206, lk 7; edaspidi
„loodusdirektiiv”) artikli 6 lõikes 4 sätestatud nõudeid selle kohta, kui projekt viiakse ellu hoolimata selle keskkonnamõju
hindamise negatiivsest tulemusest,
siis on Austria Vabariik rikkunud linnudirektiivi artikli 4 lõigetest 1 ja 2 ning loodusdirektiivi artikli 6 lõikest 4 ja
artiklist 7 tulenevaid kohustusi.

Õiguslik raamistik

Austria Vabariigi Euroopa Liiduga ühinemise akt
2       Akt Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate
muudatuste kohta (EÜT 1994, C 241, lk 21 ja EÜT 1995, L 1, lk 1; edaspidi „ühinemisakt”) kirjutati alla 24. juunil 1994 ja
jõustus 1. jaanuaril 1995.
3       Ühinemisakti artikli 2 kohaselt: „Alates ühinemiskuupäevast on asutamislepingute sätted ning institutsioonide poolt enne ühinemist
vastuvõetud aktid uutele liikmesriikidele siduvad ja neid kohaldatakse nendes riikides vastavalt kõnealustes lepingutes ja
käesolevas aktis sätestatud tingimustele.”
4       Ühinemisakti artikkel 168 sätestab:
„Uued liikmesriigid jõustavad meetmed, mida on vaja, et nad võiksid alates ühinemiskuupäevast järgida direktiive ja otsuseid
EÜ asutamislepingu artikli 189 ja EURATOMi asutamislepingu artikli 161 tähenduses ja soovitusi ning otsuseid ESTÜ asutamislepingu
artikli 14 tähenduses, kui XIX lisas ega käesoleva akti muudes sätetes ei ole ette nähtud muud tähtaega.”

Linnudirektiiv
5       Artikli 1 lõike 1 kohaselt käsitleb linnudirektiiv „kõikide looduslikult esinevate linnuliikide kaitset nende liikmesriikide
Euroopa territooriumil, mille suhtes kohaldatakse asutamislepingut. See hõlmab nende liikide kaitset, hoidmist ja kontrolli
ning kehtestab nende kasutamise eeskirjad.”
6       Rukkirääk (
Crex crex
) on komisjoni 25. juuli 1985. aasta direktiiviga 85/411/EMÜ, millega muudeti direktiivi 79/409 (EÜT L 233, lk 33; ELT eriväljaanne 15/01,
lk 98‑117), linnudirektiivi I lisasse (edaspidi „I lisa”) kantud liik.
7       Linnudirektiivi artikkel 4 näeb ette:
„I lisas nimetatud liikide elupaikade kaitseks tuleb rakendada erimeetmeid, et kindlustada nende liikide säilimine ja paljunemine
levikualal.
Sellega seoses võetakse arvesse järgmist:
a)      väljasuremisohus liigid;
b)      liigid, mis on tundlikud teatavate muutuste suhtes oma elupaigas;
c)      liigid, mida peetakse nende väikesearvuliste asurkondade või piiratud kohaliku leviku tõttu haruldaseks;
d)      teised liigid, mis oma elupaiga eripära tõttu nõuavad erilist tähelepanu.
Hindamisel võetakse arvesse arvukuse arengutendentse ja muutumist.
Liikmesriigid klassifitseerivad erikaitsealadena nende liikide kaitseks eelkõige arvuliselt ja suuruselt kõige sobivamad alad,
võttes arvesse nende liikide kaitsenõudeid geograafilistel maismaa- ja merealadel, kus käesolevat direktiivi kohaldatakse.
2. Liikmesriigid võtavad samalaadseid meetmeid I lisas nimetamata, kuid reeglipäraselt esinevate rändliikide ja nende pesitsus‑,
sulgimis‑ ja talvitusalade ning rändepeatuspaikade suhtes, pidades silmas nende kaitsmise vajadust geograafilistel maismaa‑
ja merealadel, kus käesolevat direktiivi kohaldatakse.
[…]
4. Liikmesriigid võtavad lõigetes 1 ja 2 osutatud kaitsealade suhtes vajalikke meetmeid, et vältida elupaikade saastamist
või kahjustamist või lindude mis tahes häirimist, niivõrd kui see on käesoleva artikli eesmärkide seisukohast oluline. Liikmesriigid
püüavad elupaikade saastamist või kahjustamist vältida ka väljaspool kaitsealasid.”

Loodusdirektiiv
8       Loodusdirektiivi artikli 6 lõige 3 ja lõike 4 esimene lõik sätestavad:
„3.      Iga kava või projekti, mis ei ole otseselt seotud ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis tõenäoliselt
avaldab alale olulist mõju eraldi või koos muude kavade või projektidega, tuleb asjakohaselt hinnata seoses tagajärgedega,
mida see ala kaitse‑eesmärkidele avaldab. Pädevad siseriiklikud asutused annavad kavale või projektile kava või projekti tagajärgede
hindamise järelduste alusel ning lõike 4 sätete kohaselt nõusoleku alles pärast seda, kui nad on kindlaks teinud, et see ei
avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju, ja teevad seda vajaduse korral pärast avaliku arvamuse saamist.
4.      Kui hoolimata negatiivsest hinnangust kava või projekti tagajärgedele ala suhtes ja alternatiivsete lahenduste puudumisel
tuleb kava või projekt üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsetel või majanduslikel põhjustel
siiski ellu viia, peab liikmesriik võtma kõik vajalikud asendusmeetmed, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse.
Liikmesriik teatab komisjonile vastuvõetud asendusmeetmetest.”
9       Sama direktiivi artikkel 7 sätestab:
„Käesoleva direktiivi artikli 6 lõigetest 2, 3 ja 4 tulenevad kohustused asendavad kõik direktiivi 79/409/EMÜ artikli 4 lõike 4
esimesest lausest tulenevad kohustused artikli 4 lõike 1 kohaselt klassifitseeritud alade või artikli 4 lõike 2 kohaselt tunnustatud
alade osas alates käesoleva direktiivi rakendamise kuupäevast või alates ala direktiivi 79/409/EMÜ kohasest klassifitseerimisest
või tunnustamisest liikmesriigi poolt, kui viimane kuupäev on hilisem.”

Vaidluse taust
10     Lauteracher Ried asub Vorarlbergi liidumaal. Pärast Austria Vabariigi ühinemist Euroopa Liiduga teavitas selle liikmesriigi
valitsus 7. juunil 1995 komisjoni selle rahvuspargi kvalifitseerimisest erikaitsealana ja esitas hiljem mõned täiendavad dokumendid.
Alad Soren ja Gleggen‑Köblern selle erikaitseala piiridesse ei kuulunud.
11     Mis puudutab maantee S 18 ehitamise projekti, siis selle trassi kinnitamise menetlust alustati 1992. aastal. Pärast 29. aprillil
1992 Dornbirni omavalitsusüksuse valitsusega peetud arutelu tehti projekt täielikult ümber, et arvestada Vorarlbergi liidumaa
ametliku keskkonna- ja maastikukaitsespetsialisti koostatud aruandega. Projekti tutvustamise menetlus ja puudutatud isikute
ärakuulamise menetlus, mille eesmärk oli kinnitada mainitud tee kulgemise trass, algatati 1971. aasta föderaalse teeseaduse
alusel 8. märtsil 1994. Menetlus lõppes trassi kinnitamisega föderaalse majandusministri 8. aprilli 1997. aasta määrusega.
Projekti selles järgus jõudsid Austria ametiasutused järeldusele, et maantee S 18 kulgemiseks ei ole olemas alternatiivseid
marsruute.
12     Kõnealuse maantee ehitamisele loa andmise menetlus algatati 27. jaanuaril 1999. Bregenzi ja Dornbrini omavalitsusüksuste ametiasutused
andsid Vorarlbergi liidumaa seadusandluse alusel tee ehitamisele loa 6. juuli 2001. aasta otsusega. Selle otsusega ei olnud
võimalik kinnitada teistsugust trassi kui see, mis oli eelnevalt kinnitatud föderaalse majandusministri mainitud määrusega.
13     Mainitud otsus vaidlustati Vorarlbergi liidumaa valitsuses. Viimane võttis 21. veebruaril 2003 vastu kinnitava otsuse, mille
täitmise Verwaltungsgerichtshof peatas 29. augustil 2003. Hetkel on maantee S 18 ehitamise projekti elluviimine peatatud.

Kohtueelne menetlus
14     Komisjon saatis talle esitatud kaebuse põhjal 12. novembril 2001 Austria ametiasutustele kirja, mis puudutas erikaitseala
Lauteracher Ried ornitoloogilisest vaatepunktist puudulikku klassifitseerimist, maantee S 18 ehitamise projekti kahjulikke
tagajärgi, mis ohustavad rukkiräägu ja teiste seal kaitstavate linnuliikide asurkondi, samuti muid nende kaitsmisega seotud
küsimusi.
15     Pärast seda, kui komisjon oli tutvunud Austria valitsuse 1. veebruaril 2002 saadetud vastusega, edastas ta Austria Vabariigile
märgukirja. Rahuldumata viimase esitatud selgitustega, saatis komisjon 11. juulil 2003 põhjendatud arvamuse, kutsudes seda
liikmesriiki võtma selle täitmiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul selle teatavakstegemisest.
16     Leides, et argumendid, mis Austria Vabariik esitas 26. septembri 2003. aasta vastuses sellele põhjendatud arvamusele, ei olnud
veenvad ja arvestades sellega, et etteheidetud rikkumist ei olnud kõrvaldatud, otsustas komisjon esitada käesoleva hagi.

Hagi
17     Komisjon esitab oma hagi toetuseks kaks etteheidet. Esiteks heidab ta Austria Vabariigile ette, et viimane ei ole järginud
linnudirektiivi artikli 4 lõigetes 1 ja 2 erikaitsealade valiku ja klassifitseerimise menetluse kohta kehtestatud sätteid.
Teiseks osutab ta sellele, et maantee S 18 ehitamise projektile loa andmisel ei järgitud loodusdirektiivi artikli 6 lõikes 4
kehtestatud nõudeid.

Esimene etteheide, mis puudutab linnudirektiivi artikli 4 lõigete 1 ja 2 rikkumist
Poolte argumendid
18     Esimese etteheitega väidab komisjon seda, et erikaitseala Lauteracher Ried klassifitseerimine ja praegused piirid ei vasta
sellel alal esinevate linnuliikide, iseäranis rukkiräägu ja teiste läheduses pesitsevate rändlinnuliikide, kaitsmise ja säilitamise
nõuetele. Komisjoni arvates tuleb linnudirektiivi artikli 4 lõigete 1 ja 2 nõuetele vastamiseks laiendada selle erikaitseala
pindala aladele Soren ja Gleggen‑Köblern.
19     Selle etteheite toetuseks osundab komisjon esiti sellele, et erikaitseala piiritlemise puhul on määrava tähtsusega asjaolu
kaitsealuste linnuliikide esinemine. Teadusliku informatsiooni ja aastatel 2000‑2002 korraldatud loenduste põhjal ei ole antud
alad rukkiräägu ja teiste läheduses pesitsevate rändlinnuliikide jaoks mitte üksnes elupaigad, vaid osa peamistest pesitsusaladest.
Lisaks rõhutab komisjon, et alal Lauteracher Ried ja selle ümber paiknevad rohumaad moodustavad lindude kaitse seisukohalt
ühtse loodusliku elupaiga, mille struktuur on iseäranis sobiv ning mida kasutavad samad lindude asurkonnad. Komisjon lisab,
et Vorarlbergi liidumaal asuvas Reini orus esinevad rukkiräägud on omavahel tihedas kontaktis ja moodustavad ühtse terviku.
20     Edasi väidab komisjon, et kohustus määrata erikaitsealaks kõik alad, mis ornitoloogiliste kriteeriumide alusel on kõige sobivamad,
ei lõpe esimese teatavaks tegemisega. Ohustatud liikide kaitse eesmärgist tuleneb kohustus vaadata määramine uuemate teaduslike
andmete valguses uuesti läbi ja võib-olla määrata olemasolevale erikaitsealale uued piirid.
21     Asjaolu, et Austria Vabariik klassifitseeris erikaitsealana alad Bangs ja Matschels, mis asuvad samuti Vorarlbergi liidumaal
ja on mõeldud rukkiräägu kaitse tagamiseks, ei muuda mingil moel selle liikmesriigi kohustust teha sama ka aladega Soren ja
Gleggen‑Köblern, mis külgnevad määratletud erikaitsealaga.
22     Austria Vabariik viitab sellele, et erikaitseala Lauteracher Ried praegused piirid vastavad optimaalselt linnudirektiivi nõuetele,
et kaitsta rukkirääku ja Vorarlbergi liidumaa Reini orus regulaarselt peatuvaid rändlinnuliike.
23     Austria Vabariigi arvates on ta täitnud linnudirektiivist tulenevad kohustused sellega, et on piiritlenud kogu kõnealuse erikaitseala,
aga ka loomastiku, taimestiku, elupaikade ja lindude kaitseala Bangs ja Matschels, olles seega kuulutanud erikaitsealaks ja
tunnistanud sellistena Vorarlbergi liidumaal asuva Reini oru alad, mis on arvuliselt ja suuruselt I lisas nimetatud rukkiräägu,
samuti reeglipäraselt esinevate rändliikide kaitsmiseks kõige sobivamad.
24     Austria Vabariik täpsustab, et erikaitseala piir määrati selle ala valimise ja klassifitseerimise ajal kättesaadavate teaduslike
tõendite põhjal, mille Euroopa Kohtu praktika on tunnistanud usaldusväärseks ning mis viisid ainult selle ala klassifitseerimiseni,
kuna tegemist oli kõige tähtsama rohumaadel elavate lindude paljunemisalaga Vorarlbergi liidumaal.
25     Austria Vabariik lisab, et antud ala klassifitseerimisel lähtus ta üksnes ornitoloogilistest või ökoloogilistest kaalutlustest,
mida võib tuletada linnudirektiivi artikli 4 lõigetest 1 ja 2. Ta väidab, et rukkiräägu arenguks vältimatult vajalik puutumatu
looduskooslus esineb just erikaitsealal Lauteracher Ried, kuid ei ulatu allapanu saamiseks mõeldud rohumaadele, mis asuvad
aladel Soren ja Gleggen‑Köblern.
26     Austria Vabariigi arvates tuleb kõige sobivamate alade tuvastamisel arvestada mitmete kriteeriumidega ning eelkõige asjaoluga,
kas kahte liiki linnud külastavad kindlat piirkonda või osa sellest. Viimatimainitud kriteerium ei ole aga üksinda otsustav,
et täita linnudirektiivi nõudeid. Selleks, et piirkond kuuluks direktiivi tähenduses kõige sobivamate alade hulka, peab ta
vastama ka teistele ornitoloogilistele ja ökoloogilistele parameetritele. Nõnda tuleks uurida ja hinnata, kas see ala on sobiv
oma pindalalt ja kvantitatiivsest vaatepunktist, oma seisukorralt ja keskkonnalt. Siinkohal on silmas peetud ala olemasolevaid
kahjustusi, mis on tekkinud puhketegevuse, ala väärtuse suurendamise või muude asjaolude tõttu, ning sellest tulenevat elupaiga
seisundi halvenemist. Kõnealuse liikmesriigi kohaselt ei vasta alad Soren ja Gleggen‑Köblern olemasolevate häiringute ja piirangute
ning nende alade praeguse kvaliteedi tõttu linnudirektiivi asjaomastele kriteeriumidele, et neid klassifitseerida erikaitsealadena.
27     Selle taustal märgib Austria Vabariik, et ala pindalalise sobivuse hindamisel võib vähemalt kaudselt tähendust omada ka sotsiaalmajanduslike
kaalutlustega arvestamine ja ta rõhutab samuti, et sellise olukorraga on tegemist üksikisikute õiguste kahjustamise korral.
28     Austria Vabariigi arvates pole väitel, et ta oleks pidanud erikaitseala Lauteracher Ried edaspidi muutma ja pidevalt kohandama,
mingit õiguslikku alust. Selline kohustus võib osutuda raskesti ühitatavaks haldustegevuse seaduslikkuse põhimõttega ja vastuolus
olevaks Euroopa Kohtu praktikaga.
29     Lisaks täpsustab Austria Vabariik, et kuigi alad Soren ja Gleggen‑Köblern ei kuulu linnudirektiivi artikli 4 lõike 1 esimese
lõigu tähenduses kõige sobivamate alade hulka, ei ole nad siiski jäetud ilma igasuguse kaitseta. Maantee S 18 ehitamise projektiga
seotud vaidemenetluse käigus kehtestati nende suhtes mainitud artikli lõike 4 teises lauses ettenähtud kaitsekord.
Euroopa Kohtu hinnang
30     Käesoleva kohtuasja lahendamiseks tuleb kõigepealt meelde tuletada põhimõtteid, mis puudutavad liikmesriikide linnudirektiivist
tulenevaid kohustusi erikaitsealade valikul ja klassifitseerimisel.
31     Mainitud direktiivi artikli 4 lõike 1 neljandast lõigust tuleneb, et liikmesriigid klassifitseerivad erikaitsealadena I lisas
nimetatud liikide kaitseks arvuliselt ja suuruselt kõige sobivamad alad. Seda tehes peavad nad võtma arvesse nende liikide
kaitsenõudeid geograafilistel maismaa‑ ja merealadel, kus käesolevat direktiivi kohaldatakse. Sama artikli lõike 2 kohaselt
võtavad liikmesriigid samalaadseid meetmeid I lisas nimetamata, kuid reeglipäraselt esinevate rändliikide ja nende pesitsus-,
sulgimis- ja talvitusalade ning rändepeatuspaikade suhtes.
32     Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kohustavad linnudirektiivi artikli 4 lõiked 1 ja 2 liikmesriike andma
erikaitsealade kaitsele sellise õigusliku staatuse, mis tagaks eelkõige I lisas nimetatud linnuliikide säilimise ja paljunemise
ja samuti I lisas nimetamata, kuid reeglipäraselt esinevate rändliikide pesitsemise, sulgimise ja talvitumise (vt 18. märtsi
1999. aasta otsus kohtuasjas C‑166/97: komisjon
vs
. Prantsusmaa, EKL 1999, lk I‑1719, punkt 21 ja viidatud kohtupraktika).
33     Lisaks eelnevale on Euroopa Kohus otsustanud, et hindamisruum, mis kuulub liikmesriikidele erikaitsealadena klassifitseerimiseks
kõige sobivamate alade valikul, ei puuduta mitte võimalust klassifitseerida erikaitsealadena ornitoloogiliste kriteeriumide
alusel kõige sobivamateks osutuvad alad, vaid üksnes nende kriteeriumide rakendamist eesmärgiga tuvastada alad, mis on kõige
sobivamad I lisas loetletud liikide kaitsmiseks (vt eelkõige 19. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑3/96: komisjon
vs.
Madalmaad, EKL 1998, lk I‑3031, punkt 61).
34     Samuti tuleb meelde tuletada, et teaduslike uuringute ja loenduse tulemusena, mis komisjon esitas menetluse käigus ja millele
Austria valitsus ei ole vastu vaielnud, märgati 580‑hektarilisel erikaitsealal Lauteracher Ried aastate 2000–2002 jooksul
vastavalt 4 või 5, 4 ja 3 laulvat isaslindu liigist rukkirääk. Alasid Soren ja Gleggen-Köblern, mille pindala on 64 ja 352
hektarit, puudutavad numbrid olid üksnes vähesel määral väiksemad – seal märgati vastavalt 4, 2 ja 3 lindu.
35     Lisaks väidab komisjon ilma, et talle selles küsimuses oleks vastu vaieldud, et nendel kahel alal, mida Austria ametiasutused
ei ole erikaitsealaks määranud, pesitses aastal 2001 oluline arv rändlinnuliikide tikutaja (
Gallinago gallinago
), kiivitaja (
Vanellus vanellus
) ja suurkoovitaja (
Numenius arquata
) isendeid. Erikaitsealal Lauteracher Ried pesitsevaid tikutajapaare oli 3–5, kiivitajapaare 11 või 12 ja suurkoovitajapaare
3. Aladel Soren ja Gleggen-Köblern esines vastavalt 3 ja 3 või 4 tikutajapaari, 6 ja 9 kiivitajapaari ja (arvatavasti) 1 ning
8 suurkoovitajapaari.
36     Sellest järeldub, nagu märgib ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 32, et alad Soren ja Gleggen-Köblern on nii rukkiräägu
kui ka I lisas nimetamata rändlinnuliikide nagu tikutaja, kiivitaja ja suurkoovitaja jaoks vähemalt samaväärse tähtsusega
kui erikaitsealal Lauteracher Ried asuvad alad. Lisaks ei ole numbreid, mis Austria valitsus esitas standardsel andmevormil
nende kolme rändlinnuliigi kohta, võimalik saavutada, kui ei võeta arvesse ka väljaspool kõnealust erikaitseala asuvaid maatükke.
37     Mis puudutab Austria valitsuse argumenti, et alad Soren ja Gleggen‑Köblern ei ole olemasolevate häiringute ja piirangute ning
nende alade praeguse seisundi kvaliteedi tõttu ülalmainitud linnuliikide kaitsmiseks kõige sobivamad, siis selle kohta tuleb
meelde tuletada, et nendel esineb, nagu on märgitud antud kohtuotsuse punktides 34 ja 35, kõnealuse erikaitseala omast väiksemal
pindalal seal täheldatuga samaväärne arv pesitsevaid linde.
38     Järelikult tuleb tõdeda, et ornitoloogiliste kriteeriumide kohaselt kuuluvad alad Soren ja Gleggen‑Köblern samal põhjusel
nagu erikaitseala Lauteracher Ried arvuliselt ja suuruselt vastavalt linnudirektiivi artikli 4 lõigetele 1 ja 2 erikaitsealaks
klassifitseerimiseks kõige sobivamate alade hulka.
39     Seda tõdemust ei sea kahtluse alla Austria valitsuse argument, mille kohaselt tuli ala, mida sooviti klassifitseerida erikaitsealana,
omaduste hindamisel arvestada kaudselt majanduslike ja sotsiaalsete kriteeriumidega.
40     Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei saa liikmesriik erikaitseala valikul ja piiritlemisel võtta arvesse majanduslikke nõudmisi
ei linnudirektiivis sätestatud ökoloogilisest eesmärgist tähtsama üldise huvina ega üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvate
põhjustena, nagu need on loetletud loodusdirektiivi artikli 6 lõike 4 esimeses lõigus (vt eelkõige 11. juuli 1996. aasta otsus
kohtuasjas C‑44/95: Royal Society for the Protection of Birds, EKL 1996, lk I‑3805, punktid 31 ja 42).
41     Mis puudutab Austria valitsuse argumenti, et kohapeal läbiviidud loenduse tulemused ei luba järeldada, et alad Soren ja Gleggen‑Köblern
kõlbavad kaitsealuste linnuliikide kaitsmiseks, siis selle kohta tuleb tõdeda, et nende väljaarvamine erikaitsealast ei ole
teaduslikult põhjendatud. Vastupidi, nende alade klassifitseerimine erikaitsealadena peab kindlustama rukkiräägu kui I lisasse
kantud liigi ja teiste reeglipäraselt esinevate rändlinnuliikide kaitstuse vastavalt linnudirektiivi eesmärkidele.
42     Antud valitsuse argumentatsiooniga, mille kohaselt komisjoni väide, et erikaitseala Lauteracher Ried tuleb pidevalt muuta
ja kohandada, on ekslik, kuna sellisel nõudel puudub õiguslik alus, ei saa nõustuda.
43     Siinkohal tuleb tõdeda, et kuigi on tõsi, et kohustus klassifitseerida kõige sobivamad alad erikaitsealadena jõustus Austria
Vabariigi suhtes täies ulatuses 1. jaanuaril 1995 ehk selle liikmesriigi Euroopa Liiduga ühinemise kuupäeval, ei lõpe selline
kohustus antud kuupäeval. Linnudirektiiv ja selle artikli 4 sõnastus ei sisalda vähimatki viidet, mis täpsustaks, et direktiivi
ülevõtmise kohustus lõppes täielikult sellel kuupäeval. Peale selle, nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 39,
ei oleks kaitsealuste liikide kaitsmiseks suurepäraste alade kaitsmata jätmine üksnes seetõttu, et nende suurepärased omadused
ilmnevad alles pärast direktiivi ülevõtmist, kooskõlas lindude tõhusa kaitse eesmärgiga.
44     Mis puudutab Austria valitsuse argumenti, et ta tugines föderaalse keskkonnakaitse agentuuri ja BirdLife’i koostöös 1995. aastal
läbi viidud uurimusele pealkirjaga „Important Bird Areas in Österreich”, mis oli Lauteracher Riedi erikaitsealana valimise
ja klassifitseerimise ajal ainus ülevaade ja usaldusväärne teaduslik allikas, siis selle kohta piisab tõdemisest, et nagu
komisjon õigustatult väidab, ei ole klassifitseerimiskohustus piiratud antud kuupäeva teaduslike teadmiste tasemega.
45     Toimikust nähtub, et on olemas ka muid teaduslikke uurimusi ja ornitoloogilisi ekspertiise ning uuemate loenduste tulemusi
kui need, mille põhjal toimus erikaitseala Lauteracher Ried klassifitseerimine. Selle erikaitseala klassifitseerimine tuli
järelikult antud andmete põhjal, mille täpsust Austria Vabariik ei ole vaidlustanud, uuesti üle vaadata.
46     Samuti ei ole Austria Vabariigil võimalik väita, et klassifitseerides kaitsealadena alad Bangs ja Matschels, kus rukkirääk
samuti esineb, ei ole tal erikaitsealaks vaja klassifitseerida alasid Soren ja Gleggen‑Köblern.
47     Euroopa Kohus on varemalt otsustanud, et liikmesriigid peavad erikaitsealadena klassifitseerima kõik alad, mis osutuvad ornitoloogiliste
kriteeriumide alusel kõnealuste liikide kaitsmiseks kõige sobivamaks (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Madalmaad, punkt 62).
48     Viimaseks tuleb Austria valitsuse argumendi kohta, et alasid Soren ja Gleggen‑Köblern ei ole jäetud ilma igasuguse kaitseta,
meenutada vaid seda, et linnudirektiivi artikli 4 lõige 1 paneb liikmesriikidele kohustuse klassifitseerida erikaitsealadena
I lisas loetletud liikide kaitseks arvuliselt ja suuruselt kõige sobivamad alad, mille täitmist ei ole võimalik asendada muude
eriliste kaitsemeetmete vastuvõtmisega (eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Madalmaad, punkt 55).
49     Arvestades eelnevat, tuleb asuda seisukohale, et komisjoni esimene etteheide on põhjendatud.

Teine etteheide, mis puudutab loodusdirektiivi artikli 6 lõike 4 nõuete rikkumist
50     Teise etteheitega väidab komisjon, et arvestades erikaitsealal Lauteracher Ried biotoopide ja elupaikade kaitseks kehtestatud
nõudeid on Austria Vabariik maantee S 18 ehitamise projektile loa andmisel rikkunud loodusdirektiivi artikli 6 lõikest 4 ja
artiklist 7 tulenevaid kohustusi.
51     Komisjon märgib esiteks, et enne 2000. aasta maid ei toimunud ühtegi linnudirektiivi nõuetele vastavat konkreetset ja üksikasjalikku
hindamist. Tema väitel ei tehtud pärast seda, kui 2000. aasta mais selgus keskkonnauurimusest Vorarlbergi liidumaa ametliku
spetsialisti negatiivne arvamus, mis põhines maantee S 18 ehitamise projektiga erikaitsealale avalduvatel tagajärgedel, ühtegi
uuringut, et teha kindlaks, kas selle maantee trassi jaoks on mõeldavad ka alternatiivsed võimalused. Edasi rõhutab komisjon,
et pärast 6. juulil 2001. aastal ehitusloa andmise kohta tehtud otsust ei teavitatud teda vahetult selle ehituse negatiivsete
mõjude leevendamiseks võetud asendusmeetmetest. Viimasena väidab komisjon, et kõigi Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe
tagamiseks vajalike asendusmeetmete võtmine ei ole leidnud kinnitust.
52     Austria Vabariik vaidleb vastu kõigile teise etteheite toetuseks esitatud argumentidele.
Loodusdirektiivi ajaline kohaldamine
53     Kuna käesoleva kohtuotsuse punktist 11 nähtub, et mõned maantee S 18 ehitamise projektiga seotud faktilised asjaolud leidsid
aset enne Austria Vabariigi Euroopa Liiduga liitumise kuupäeva, siis tuleb enne loodusdirektiivi väidetava rikkumise üle otsustamist
analüüsida, kas see on kohaldatav komisjoni hagi aluseks oleva vaidluse asjaoludele.
54     Kindel on see, et maantee S 18 ehitamise projektiga alustati 1992. aastal. Menetlust, mis oli vahepeal peatatud, alustati
uuesti 8. märtsil 1994, kui toimus mainitud projekti ametlik esitamine ja alustati selle hindamise menetlust 1971. aasta föderaalse
teeseaduse alusel.
55     Lisaks nähtub toimikust, et föderaalse ekspertiisi lõplik aruanne avalikustati samal aastal ehk enne 1. jaanuarit 1995, mis
on Austria Vabariigi Euroopa liiduga ühinemise kuupäev.
56     Euroopa Kohtu praktikast järeldub, et keskkonda oluliselt mõjutada võivate projektide keskkonnamõju hindamise põhimõtet ei
kohaldata olukorras, kus projekti kohta loa taotluse esitamise kuupäev on varasem kuupäevast, millal möödus direktiivi ülevõtmise
tähtaeg (vt nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise
kohta (EÜT L 175, lk 40; ELT eriväljaanne 15/01, lk 248) käsitlev 11. augusti 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑431/92: komisjon
vs. Saksamaa, EKL 1995, lk I‑2189, punktid 29 ja 32 ning 18. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑81/96: Gedeputeerde Staten
van Noord‑Holland, EKL 1998, lk I‑3923, punkt 23).
57     Euroopa Kohus leidis, et see formaalne kriteerium on ainsana kooskõlas õiguskindluse põhimõttega ja võimaldab säilitada direktiivi
kasuliku mõju. Selline tõdemus on tingitud asjaolust, et selline direktiiv nagu loodusdirektiiv puudutab enamasti laiaulatuslikke
projekte, mille elluviimiseks on väga sageli vaja palju aega. Nõnda ei ole otstarbekas, et menetlusi, mis on juba liikmesriigi
tasandil keerulised ja mida ametlikult alustati enne mainitud direktiivi ülevõtmise tähtaja möödumist, koormataks ja muudetaks
aeganõudvamaks direktiivi spetsiifiliste nõuetega ning et sellega mõjutataks juba kujunenud asjaolusid (vt analoogia alusel
eespool viidatud kohtuotsus Gedeputeerde Staten van Noord‑Holland, punktid 23 ja 24).
58     Nii direktiiv 85/337 kui loodusdirektiiv käsitlevad mõlemad teatud riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamist. Mõlemal
juhul toimub mõjude hindamine enne projektilahenduse lõplikku valikut. Selle hindamise tulemusi tuleb projekti üle otsustamisel
arvesse võtta, kusjuures projekti võidakse selle tulemustest lähtuvalt muuta. Projekti hindamise erinevad etapid on omavahel
seotud ja moodustavad keerulise menetluse. Asjaolu, et mõnede eeskirjade sisu on erinev, ei saa oma olemuselt seda hinnangut
küsitavaks muuta. Sellest järeldub, et etteheite hindamisel tuleb lähtuda kuupäevast, millal projekt ametlikult esitati ehk
käesoleva otsuse punktis 54 mainitud kuupäevast.
59     Seejärel tuleb meelde tuletada, et ühinemisaktide sätete kohaselt on ühenduse õigusest tulenevad õigused ja kohustused, kui
erandid välja arvata, uutes liikmesriikides koheselt kohaldatavad (vt selle kohta 15. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑179/00:
Weidacher, EKL 2002, lk I‑501, punkt 18).
60     Ühinemisaktist nähtub, et linnu- ja loodusdirektiivi kohustused jõustusid Austria Vabariigi jaoks 1. jaanuaril 1995 ning sellele
liikmesriigile ei olnud võimaldatud ühtegi erandit ega üleminekuperioodi.
61     Järelikult tuleb sedastada, et maantee S 18 ehitamise projektile loa andmise menetlus algatati ametlikult enne Austria Vabariigi
Euroopa Liiduga ühinemise kuupäeva.
62     Sellest järeldub, et vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 56 viidatud kohtupraktikale ei olnud loodusdirektiivist tulenevad
kohustused antud juhul Austria Vabariigile siduvad ja et selle direktiiviga sätestatud kohustused ei kehtinud maantee S 18
ehitamise projekti suhtes.
63     Arvestades eespool esitatut tuleb järeldada, et komisjoni teine etteheide ei ole põhjendatud.
64     Järelikult tuleb sedastada, et kuna Austria Vabariik ei ole erikaitseala Lauteracher Ried koosseisu arvanud alasid Soren ja
Gleggen‑Köblern, mis kuuluvad vastavalt linnudirektiivi artikli 4 lõigetele 1 ja 2 teaduslike kriteeriumide alusel samal põhjusel
nagu antud erikaitseala arvuliselt ja suuruselt kõige sobivamate alade hulka, siis on Austria Vabariik rikkunud kõnealuse
direktiivi mainitud sätetest tulenevaid kohustusi.

Kohtukulud
65     Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on
seda nõudnud. Kodukorra artikli 69 lõike 3 esimese lõigu alusel võib Euroopa Kohus määrata kulude jaotuse või jätta kummagi
poole kohtukulud tema enda kanda, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks, või kui tegemist on eriliste
põhjustega. Kuna käesoleval juhul jäeti nii osa komisjoni kui ka osa nõukogu nõudeid rahuldamata, tuleb kohtukulud jätta nende
kummagi enda kanda. Kuna nii komisjoni kui ka Austria Vabariigi nõuded on osaliselt rahuldamata jäetud, tuleb kohtukulud jätta
kummagi poole enda kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Kuna Austria Vabariik ei ole Lauteracher Riedi rahvuspargi erikaitseala koosseisu arvanud alasid Soren ja Gleggen-Köblern,
mis kuuluvad vastavalt nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta, mida on muudetud
komisjoni 29. juuli 1997. aasta direktiiviga 97/49/EÜ, artikli 4 lõigetele 1 ja 2 teaduslike kriteeriumide alusel samal põhjusel
nagu antud erikaitseala arvuliselt ja suuruselt kõige sobivamate alade hulka, siis on Austria Vabariik rikkunud kõnealuse
direktiivi mainitud sätetest tulenevaid kohustusi.
2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
3.
Euroopa Ühenduste Komisjon ja Austria Vabariik kannavad oma kohtukulud ise.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: saksa.