CELEX: 62006TJ0277
Ühenduse kaubamärk
Vastulausemenetlus
Ühenduse sõnamärgi OMNICARE taotlus
Varasem siseriiklik kujutismärk OMNICARE
Tähtaja ennistamise taotluse rahuldamata jätmine

Õiguslik raamistik
Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 (ühenduse kaubamärgi kohta (
EÜT L 11, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) (muudetud kujul)) artikli 78 lõigetes 1–5 on ette nähtud:
„1.   Ühenduse kaubamärgi taotleja või omaniku või muu ametis menetletava asja osalise puhul, kellel kõikidest asjaolude kohaselt võetud meetmetest hoolimata ei ole olnud võimalik ameti määratud tähtajast kinni pidada, võib tema taotluse korral tähtaja ennistada, kui tähtaja möödalaskmine toob käesoleva määruse sätetest tulenevalt vahetult kaasa õiguste või õiguskaitsevahendite kaotamise.
2.   Taotlus tuleb esitada kirjalikult kahe kuu jooksul alates tähtaja möödalaskmise põhjuse äralangemisest. Tegemata jäetud toiming tuleb sooritada selle aja jooksul. Taotluse võib esitada möödalastud tähtaja möödumisele järgneva aasta jooksul. Kui on jäetud esitamata pikendamistaotlus või on jäetud tasumata pikendamislõiv, arvatakse nimetatud üheaastasest tähtajast maha artikli 47 lõike 3 kolmandas lauses sätestatud kuuekuuline ajavahemik.
3.   Taotluses tuleb näidata alused ning faktid, millel see põhineb. Taotlust ei loeta esitatuks enne, kui õiguste taastamise lõiv on tasutud.
4.   Taotluse kohta teeb otsuse talitus, kelle pädevuses on teha otsus sooritamata jäetud toimingu kohta.
5.   Käesolevat artiklit ei kohaldata käesoleva artikli lõikes 2, artikli 42 lõikes 1 ja lõikes 3 ning artikli 78a osutatud tähtaegade suhtes.”
Määruse nr 40/94 artikli 78a kohaselt:
„1.   Ühenduse kaubamärgi taotleja või omanik või muu menetlusosaline, kes ei ole ameti ees pidanud kinni tähtajast, võib taotleda menetluse jätkamist, tingimusel et tegemata jäetud tegu on sooritatud taotluse esitamise ajaks. Menetluse jätkamist käsitlev taotlus võetakse vastu üksnes siis, kui see esitatakse kahe kuu jooksul alates selle tähtaja lõpust, millest kinni ei peetud. Avaldust ei loeta esitatuks enne, kui lõiv menetluse jätkamise eest on tasutud.
2.   Käesolevat artiklit ei kohaldata artikli 25 lõikes 3, artiklis 27, artikli 29 lõikes 1, artikli 33 lõikes 1, artikli 36 lõikes 2, artiklis 42, artiklis 43, artikli 47 lõikes 3, artiklis 59, artiklis 60a, artikli 63 lõikes 5, artiklis 78 ja artiklis 108 osutatud tähtaegade ja käesolevas artiklis sätestatud tähtaegade ega nende tähtaegade suhtes, mis artikli 157 lõikes 1 osutatud rakendusmääruses on sätestatud artikli 30 alusel prioriteedinõude, artikli 33 tähenduses näituseprioriteedi nõude või artikli 34 tähenduses vanemusnõude esitamiseks pärast taotluse tegemist.
3.   Taotluse kohta teeb otsuse talitus, kelle pädevuses on teha otsus sooritamata jäetud toimingu kohta.
4.   Kui amet võtab taotluse vastu, käsitatakse tähtaja täitmatajätmisest tulenevaid tagajärgi mittetoimunutena.
5.   Kui amet lükkab taotluse tagasi, hüvitatakse lõiv.”
Vaidluse taust
Hageja Omnicare, Inc. esitas 26. juunil 1996 taotluse sõnamärgi OMNICARE registreerimiseks kaupade ja teenuste jaoks, mis kuuluvad aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassidesse 16 ja 42.
Taotlus avaldati 15. novembri 1999. aasta väljaandes
Bulletin des marques communautaires
(Ühenduse Kaubamärgibülletään) nr 90/1999.
Yamanouchi Pharma GmbH – kelle õigusjärglane on Astellas Pharma GmbH, kes on käesolevas astmes menetlusse astuja – esitas 3. veebruaril 2000 määruse nr 40/94 artikli 42 alusel taotletava kaubamärgi registreerimisele vastulause, tuginedes Nizza kokkuleppe klassidesse 35, 41 ja 42 kuuluvate teenuste jaoks registreeritud järgmise kujutismärgi Saksa registreeringule nr 39401348:
Vastulause põhines kõikidel varasema registreeringuga hõlmatud teenustel ja oli suunatud kõigi taotluses mainitud kaupade ja teenuste vastu.
Vastulause aluseks oli tõenäosus, et taotletav kaubamärk ja varasem kaubamärk aetakse omavahel segi, nagu on sätestatud määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punktis b.
Vastulausete osakond tegi 30. novembril 2005 otsuse, millega lükkas registreerimistaotluse tervikuna tagasi ja mõistis menetluskulud välja hagejalt.
Nimetatud 30. novembri 2005. aasta otsus tehti pooltele teatavaks samal kuupäeval.
Hageja esitas 23. märtsil 2006 dokumendi, milles olid ära toodud selle kaebuse aluseks olevad väited, mille ta oli määruse nr 40/94 artiklite 57–62 alusel esitanud Siseturu Ühtlustamise Ametile (edaspidi „ühtlustamisamet”) vastulausete osakonna otsuse peale, ja viitas kaebusele, mille ta oli enda väitel kõnealuse otsuse peale esitanud.
Apellatsioonikodade kantselei teatas hagejale 27. märtsil 2006, et kaebus ei ole kohale jõudnud.
Hageja esitas 30. märtsil 2006 kaebuse ning uuesti ka dokumendi kaebuse aluseks olevate väidetega.
Apellatsioonikodade kantselei teatas 12. mail 2006 hagejale, et tema kaebus jäetakse tõenäoliselt vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kuna see ei olnud esitatud kahe kuu jooksul vastulausete osakonna otsuse teatavakstegemisest. Hagejal paluti esitada kahe kuu jooksul oma märkused ning kõik neid toetavad tõendid.
Hageja esitas 30. mail 2006 määruse nr 40/94 artikli 78 alusel tähtaja ennistamise taotluse.
Tähtaja ennistamise taotluse toetuseks esitas hageja koopiad tema väitel 30. jaanuaril 2006 ühtlustamisametile faksi teel saadetud kaebusest ja esitatud dokumendist, milles olid ära toodud kaebuse aluseks olevad väited. Lisaks tuletas ta meelde, et kohe, kui ühtlustamisamet talle teatas, et kaebus ei olnud kohale jõudnud, esitas ta kaebuse ja selle aluseks olevaid väiteid sisaldava dokumendi uuesti
Hageja selgitas veel, et kaebuse esitamise tähtaja järgimatajätmine oli tingitud inimlikust või tehnilisest veast dokumendi saatmisel faksi teel ja ta esitas oma väidete toetuseks kaks tunnistust.
Teine apellatsioonikoda jättis 24. juuli 2006. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus”) tähtaja ennistamise taotluse rahuldamata.
Apellatsioonikoda leidis sellega seoses, et:
„20.
Kaebuse esitaja möönab, et ühtlustamisamet teatas talle 27. märtsil 2006, et ta ei olnud kätte saanud kaebust, mis oli väidetavalt faksi teel saadetud , see tähendab kaebuse esitamise tähtaja viimasel päeval. Kaebus esitati uuesti pärast kõiki vajalikke kontrollitoiminguid. Seetõttu peab kaebuse esitaja olema teadlik sellest, et enne nimetatud kuupäeva oli kaebus esitamata.
21.
Tähtaja ennistamise taotlus esitati 30. mail 2006, see tähendab kahe kuu jooksul alates tähtaja möödalaskmise põhjuse äralangemisest (selle mitteteadmisest, et kaebus ei jõudnud faksi teel kohale). Järelikult on see vastuvõetav.
[…]
24.
Nimelt tuleneb määruse nr 40/94 muudetud artikli 78 lõikest 5 koosmõjus määruse nr 40/94 artikliga 78a, mis lisati nõukogu määrusega (EÜ) nr 422/2004, eelkõige selle lõikega 2, et tähtaega ei ennistata, kui mööda on lastud määruse nr 40/94 artiklis 59 kehtestatud kaebuse esitamise tähtaeg. Näib, et nende uute sätetega on seadusandja soovinud täita lünga, mis oli enne muudatusi artikli 78 lõikes 5, mille kohaselt oli tähtaja ennistamine välistatud üksnes siis, kui mööda oli lastud määruse nr 40/94 artiklis 42 sätestatud vastulause esitamise tähtaeg (vt selle kohta 22. mai 2003. aasta otsus liidetud asjades R-388/2002-2 ja R-393/2002-2: CosmoOne Hellas MarketSite
vs
. Cosmopolitan Television jt). Arvestades, et tähtajad vastulause esitamiseks (vastavalt määruse nr 40/94 artiklile 42) ja kaebuse esitamiseks (vastavalt määruse nr 40/94 artiklile 59) on lõplikud ja määrusega nr 40/94 kindlaks määratud, siis varasemal süsteemil, mille alusel oli tähtaja ennistamine välistatud esimesel juhul, aga mitte teisel, näis puuduvat sisemine ühtsus ja see oli tekitanud apellatsioonikodades kahtlusi (vt aasta otsus asjas R-194/2003-2: Met-L-Chek
vs
. Met-L-Check ja aasta otsus asjas R-937/2002-2: Paragon
vs
. Paragon). Seadusandja kõrvaldas selle vastuolu määrusega nr 422/2004, millega kehtestati kas otse muudetud artikli 78 lõikes 5 või kaudselt viitega määruse nr 40/94 uue artikli 78a sätetele määruse nr 40/94 alusel kehtivad lõplikud tähtajad, mille puhul tähtaega ei ennistata, võrdsustades vastulause esitamise lõpliku tähtaja kaebuse esitamise tähtajaga.
25.
Eespool viidatud sätetest, mis on muudetud või lisatud määrusega nr 422/2004, mis jõustus 25. juulil 2005, järeldub, et tähtaja ennistamine on välistatud, juhul kui on mööda lastud määruse nr 40/94 artiklis 59 sätestatud kaebuse esitamise tähtaeg.
26.
Seetõttu tuleb tähtaja ennistamise taotlus kaebuse hilinenud esitamise osas rahuldamata jätta.”
Menetlus ja poolte nõuded
Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud otsus täies ulatuses;
—
saata tähtaja ennistamise taotlus tagasi apellatsioonikojale;
—
mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.
Soovides jätta asja otsustada Esimese Astme Kohtu äranägemisel, palub ühtlustamisamet:
—
juhul kui Esimese Astme Kohus jõuab järeldusele, et apellatsioonikoda ei teinud artikli 78 tõlgendamisel viga:
—
jätta hagi rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja hagejalt;
—
juhul kui Esimese Astme Kohus jõuab järeldusele, et apellatsioonikoda tegi artikli 78 tõlgendamisel vea:
—
tühistada vaidlustatud otsus;
—
jätta kohtukulud iga poole enda kanda.
Menetlusse astuja palub Esimese Astme Kohtul jätta hagi rahuldamata ja mõista kohtukulud välja hagejalt.
Kuna ükski pool ei ilmunud 13. jaanuari 2009. aasta kohtuistungile, siis otsustas Esimese Astme Kohus pärast suulise menetluse avamist, et puudub vajadus kohtuvaidluste pidamiseks kooskõlas Esimese Astme Kohtu kodukorra artikliga 56, ja lõpetas suulise menetluse.
Õiguslik käsitlus
Poolte argumendid
Hageja väidab, et apellatsioonikoda on rikkunud määruse nr 40/94 artikli 78 lõiget 5.
Sellega seoses leiab ta, et määruse nr 40/94 artikli 78 lõiget 5 – mis näeb muudetuna ette: „Käesolevat artiklit ei kohaldata käesoleva artikli lõikes 2, artikli 42 lõikes 2 ja lõikes 3 ning artikli 78a osutatud tähtaegade suhtes” – tuleb mõista nii, et tähtaja ennistamise taotlust ei saa esitada, kui see puudutab mõnda nimetatud sätetes ette nähtud tähtaega.
Hageja väitel ei ole määruse nr 40/94 artikli 78 lõikes 5 seevastu ette nähtud, et sama artikli sätteid ei kohaldata nende tähtaegade suhtes, mida on mainitud eelkõige sama määruse artiklis 78a.
Apellatsioonikoda jõudis aga tema sõnul sellisele väärale järeldusele.
Hageja väitel leiab apellatsioonikoda, et määruse nr 40/94 artikli 78 lõiget 5 tuleb kohaldada mitte üksnes selles viidatud nelja sättega otse kehtestatud tähtaegade suhtes, vaid ka kõigi teiste tähtaegade suhtes, mida on kaudselt mainitud igas artiklis, mis on nendes neljas sättes loetletud.
Hageja sõnul aga kohaldatakse määruse nr 40/94 artikli 78 lõiget 5 selle sätte kohaselt üksnes tähtaegade suhtes, mis on „osutatud” selles mainitud neljas sättes, ja mitte neis kaudselt mainitud tähtaegade suhtes.
Kaebuse esitamise tähtaega ei ole mainitud määruse nr 40/94 artiklis 78a, vaid üksnes sama määruse artiklis 59. Järelikult ei ole seda tähtaja ennistamise taotluse kohaldamisalast välja jäetud.
Ühtlustamisamet leiab sisuliselt, et selline määruse nr 40/94 artikli 78 lõike 5 analüüs on põhjendatud.
Ühtlustamisamet täpsustab sisuliselt, et määruse nr 40/94 artikkel 78 käsitleb õiguste ennistamist pärast sellist olukorda, mis on samastatav vääramatu jõu juhuga, ning et selle määruse artikkel 78a käsitleb menetluse jätkamist.
Ühtlustamisameti sõnul võib loogiliselt asuda seisukohale, et neid olukordi ei saa ja ei tuleks reguleerida samal viisil, kuigi neil on ühiseid jooni.
Kuigi on selge, et ei saa korvata asjaolu, et vastulauset ei esitatud tähtaja jooksul, nagu näeb otseselt ette määruse nr 40/94 artikli 78 lõige 5, ei ole siiski ühtlustamisameti hinnangul samavõrd ilmselge, et sama kehtib ka siis, kui kaebus esitatakse hilinenult.
Ühtlustamisamet väidab, et see on peaaegu kindel, et vastavalt seadusandja tahtele puudutavad kõik määruse nr 40/94 artiklis 78a lõikes 2 loetletud arvukad sätted võimatust menetlust jätkata. Seevastu ei ole kaugeltki sama ilmselge, et nendega on soovitud hõlmata ka tähtaja ennistamist. Ühtlustamisamet leiab selles osas, et kui seadusandja oleks tahtnud selle välja jätta, on tõenäolisem, et ta oleks seda selgelt väljendanud, nagu ta on teinud vastulausete asjade osas, jätmata ruumi kahtlustele selles osas, mis seisukohta kõnealuses sättes ära toodud olukordade suhtes võtta.
Ühtlustamisameti sõnul näib kõnealune tõlgendus olevat kooskõlas ühtlustamisameti presidendi 16. septembri 2005. aasta teatisega nr 6/05 õiguste ennistamise kohta tähtaegade järgimatajätmise puhul (avaldatud Siseturu Ühtlustamise Ameti Teatajas 2005, lk 1402), milles on täpsustatud:
„Viidates artiklile 78a, jätab artikli 78 lõige 5 välja menetluse jätkamist käsitleva taotluse ja vastava lõivu tasumise tähtaja. Nimetatud säte on mõeldud üksnes selleks, et vältida sama tähtaja ennistamise kahekordset võimalust ning järelikult ei ole sellega mõeldud välja jätta tähtaegu, mille suhtes artiklit 78a ei kohaldata.”
Ühtlustamisamet kahtleb seega, kas teise apellatsioonikoja võetud seisukoht on õiguspärane.
Lisaks rõhutab ühtlustamisamet, et asjas R 628/2006-2: Sidescan otsustas üks teine apellatsioonikoda 13. septembri 2006. aasta otsuses kaebuse hilinenud esitamise kohta, et tähtaja ennistamise taotlus on vastuvõetav.
Lõpuks märgib ühtlustamisamet, et Esimese Astme Kohus on mitmes kohtuotsuses, näiteks 17. septembri 2003. aasta otsuses kohtuasjas
T-71/02: Classen Holding
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – International Paper (BECKETT EXPRESSION) (EKL 2003, lk II-3181)
analüüsinud kaebuse aluseks olevaid väiteid sisaldava dokumendi formaalsete nõuete ja tähtaja ennistamise taotluse esitamise tähtaja küsimust.
Menetlusse astuja leiab sisuliselt, et apellatsioonikoda jättis tähtaja ennistamise taotluse rahuldamata õigustatult ja et puudub alus vahet teha määruse nr 40/94 artikli 78 lõikes 5 otseselt sätestatud tähtaegade ja kaudselt osutatud tähtaegade vahel, nagu väidab hageja.
Menetlusse astuja on seega arvamusel, et määruse nr 40/94 artikli 78 lõikes 5 sätestatu hõlmab ka artiklit 59.
Ta lisab, et tähtaja ennistamise taotlus ei olnud vastuvõetav, kuna see ei vastanud määruse nr 40/94 artikli 78 lõike 2 tingimustele, mille kohaselt tuleb taotlus esitada kirjalikult kahe kuu jooksul alates tähtaja möödalaskmise põhjuse äralangemisest.
Menetlusse astuja tuletab aga meelde, et ühtlustamisamet võttis 27. märtsil 2006 hagejaga telefoni teel ühendust, teatades talle, et kaebust ei ole laekunud. Järelikult tuli tähtaja ennistamise taotlus esitada 27. maiks 2006. Kuna langes laupäevale, siis möödus kahekuuline tähtaeg Taotlus esitati ja seega pärast ettenähtud tähtaja möödumist.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Määruse nr 40/94 artikli 78 lõikes 5, muudetud nõukogu 19. veebruari 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 422/2004 (
ELT L 70, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/02, lk 3), on ette nähtud: „Käesolevat artiklit ei kohaldata käesoleva artikli lõikes 2, artikli 42 lõikes 1 ja lõikes 3 ning artiklis 78a osutatud tähtaegade suhtes.”
Tuleb märkida, et ei määruse nr 422/2004 põhjendustest ega selle määruse vastuvõtmist ettevalmistavates dokumentides ei leidu kasulikke selgitusi seadusandja kavatsuste kohta.
Määruse nr 40/94 muudetud artikli 78 lõikes 5 sisalduvaid sõnu „artiklis 78a osutatud tähtaegade suhtes” ei saa sellegipoolest tõlgendada nii, et nende kohaselt on määruse nr 40/94 artikli 78a lõikes 2 osutatud tähtajad ka sama määruse artikli 78 kohaldamisalast välja jäetud. Kõnealuseid tähtaegu ei ole tõepoolest määruse nr 40/94 artiklis 78a „osutatud.”
Apellatsioonikoja hinnangus, mille kohaselt vastulause esitamise lõplik tähtaeg ja kaebuse esitamise tähtaeg on võrdsustatud ja kummagi ennistamist ei ole võimalik taotleda, on seega viga.
Apellatsioonikoja argumentidele, mille kohaselt soovis seadusandja 2004. aastal täpsustada, et tähtaja ennistamise võimalust ei ole määruse nr 40/94 artikli 59 puhul, räägib kõigepealt vastu see, et artiklit 59 ei ole erandite loendis otse nimetatud. Kui seadusandja oleks soovinud selles osas selgust tuua, siis oleks mõistlikult olnud võimalik eeldada, et ta teeb seda otsesõnu, samas kui ta just muutis määruse nr 40/94 artikli 78 lõiget 5.
Apellatsioonikoja arutluskäigu, mis seisnes järkjärgulisel välistamisel, näib seadvat kahtluse alla asjaolu, et määruse nr 40/94 artiklit 42 on mainitud ka sama määruse artiklis 78a. Kui apellatsioonikoja arutluskäik oleks õige, siis oleks tulnud kõik viited määruse nr 40/94 artikli 42 lõigetele 1 ja 3 loogiliselt sama määruse artikli 78 lõikega 5 tühistada. Seda aga ilmselgelt ei tehtud, mis toetab seisukohta, et määruse nr 40/94 artikli 78 lõikes 5 kehtestatud piirangud ei puuduta selle määruse artiklit 59.
Lõpuks, kuna määruse nr 40/94 artikli 78 lõikega 5 on piiratud menetlusõigusi, mis selle artikliga on pooltele antud, siis tuleb seda sätet tõlgendada kitsendavalt. Apellatsioonikoja tõlgendus oleks aga selle põhimõttega vastuolus ning seetõttu ei saa seda järgida.
Järelikult tuleb vaidlustatud otsus tühistada.
Mis puutub tähtaja ennistamise taotluse hilinenud esitamisse, millele viitas menetlusse astuja, siis tuleb meenutada, et kodukorra artikli 134 lõike 3 esimese lõigu kohaselt võib menetlusse astuja oma vastuses nõuda apellatsioonikoja otsuse tühistamist või muutmist punktides, mida hagiavalduses ei ole esitatud, ning esitada väiteid, mida hagiavalduses ei ole esitatud.
Sellegipoolest tuleb nentida, et menetlusse astuja palus hagi rahuldamata jätta ja mitte vaidlustatud otsust muuta.
Lisaks tuleb märkida, et pooled ei ole oma kirjalikes märkustes tähtaja ennistamise taotluse vastuvõetavuse küsimust käsitlenud, ja kuna menetlusse astuja ning hageja andsid teada, et nad ei soovi osaleda kohtuistungil, siis ei olnud Esimese Astme Kohtul võimalust lasta pooltel kohtus seda küsimust arutada.
Kõigil eeltoodud põhjustel leiab Esimese Astme Kohus, et hagi tuleb rahuldada ja tähtaja ennistamise taotlus tuleb saata lahendamiseks tagasi ühtlustamisametile.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna kohtuotsus tehti ühtlustamisameti kahjuks, tuleb vastavalt hageja sellekohasele nõudele kõik kohtukulud välja mõista ühtlustamisametilt.
Menetlusse astuja kannab ise oma kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda)
otsustab:

1.
Tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) teise apellatsioonikoja 24. juuli 2006. aasta otsus (asi R 446/2006-2).

2.
Jätta ühtlustamisameti kanda lisaks tema kohtukuludele ka Omnicare, Inc-i kohtukulud.

3.
Jätta Astellas Pharma GmbH kulud tema enda kanda.

Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 7. mail 2009 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.