CELEX: 62006CJ0304
Pritožba
Znamka Skupnosti
Uredba (ES) št. 40/94
Člen 7(1)(b)
Besedna znamka
EUROHYPO
Absolutni razlog za zavrnitev registracije
Znamka brez razlikovalnega učinka

S to pritožbo družba Eurohypo AG (v nadaljevanju: pritožnica) predlaga razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 3. maja 2006 v zadevi Eurohypo proti UUNT (EUROHYPO) (
T-439/04, ZOdl., str. II-1269
, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njeno tožbo zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 6. avgusta 2004 (zadeva R 829/2002-4, v nadaljevanju: sporna odločba).
UUNT je s sporno odločbo zavrnil registracijo besednega znaka „EUROHYPO“ kot znamko Skupnosti za storitve iz razreda 36 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, v revidirani in spremenjeni obliki (v nadaljevanju: Nicejski aranžma), to je razreda, ki ustreza temu opisu: „[f]inančni posli; denarni posli; posli v zvezi s posredovanjem nepremičnin, finančne storitve, financiranje […]“.
Pravni okvir
Člen 7 Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (
UL 1994, L 11, str. 1
), kot je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 3288/94 z dne 22. decembra 1994 (
UL L 349, str. 83
, v nadaljevanju: Uredba št. 40/94), določa:
„1.   Kot znamka se ne registrirajo:
[…]
b)
znamke, ki so brez slehernega razlikovalnega učinka;
c)
znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki lahko v gospodarskem prometu označujejo vrsto, kakovost, količino, namen, vrednost, geografski izvor ali čas proizvodnje blaga ali opravljanja storitve ali druge lastnosti blaga ali storitve;
d)
znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali označbe, ki so postali običajni v jezikovni rabi ali v dobroverni ustaljeni praksi trgovanja;
[…]
2.   Odstavek 1 se uporablja ne glede na to, da razlogi proti registraciji obstajajo le v delu Skupnosti.
[…]“
Člen 38(1) Uredbe št. 40/94 določa:
„Če znamka po členu 7 ne more biti registrirana za del ali celotno blago ali storitve, ki jih zajema prijava znamke Skupnosti, se prijava za to blago ali storitve zavrne.“
Člen 74(1) Uredbe št. 40/94 določa:
„1.   V postopku Urad preveri dejstva po uradni dolžnosti; […]“
Dejansko stanje
Pritožnica je 30. aprila 2002 pri UUNT zahtevala registracijo besednega znaka „EUROHYPO“ za storitve iz razreda 36 v smislu Nicejskega aranžmaja, ki ustreza temu opisu:
„finančni posli; denarni posli; posli v zvezi s posredovanjem nepremičnin; finančne storitve; financiranje; finančne analize; investicijski posli; zavarovalništvo“.
Ker je bila ta zahteva z odločbo preizkuševalca UUNT z dne 30. avgusta 2002 na podlagi člena 7(1)(b) in (c) ter (2) Uredbe št. 40/94 zavrnjena, je pritožnica pri UUNT vložila pritožbo.
UUNT je s sporno odločbo deloma ugodil pritožbi in razveljavil odločbo preizkuševalca v delu, v katerem se je nanašala na storitve „finančne analize; investicijski posli; zavarovalništvo“.
Nasprotno pa je bila pritožba za druge storitve iz razreda 36, in sicer za „finančn[e] posl[e]; denarn[e] posl[e]; posl[e] v zvezi s posredovanjem nepremičnin; finančne storitve; financiranje“, zavrnjena.
UUNT je v bistvu menil, da dela „EURO“ in „HYPO“ vsebujeta jasno razumljivo označbo lastnosti petih zgoraj navedenih storitev in da združitev teh dveh delov v eno besedo ne povzroči, da bi bila znamka manj opisna. Zato je presodil, da besedni znak „EUROHYPO“ opisuje „[f]inančn[e] posl[e]; denarn[e] posl[e]; posl[e] v zvezi s posredovanjem nepremičnin; finančne storitve; financiranje“ in da zato vsaj v nemško govorečih deželah nima razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 ter da to na podlagi člena 7(2) te uredbe zadošča za utemeljitev zavrnitve varstva.
Postopek pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijana sodba
Pritožnica je 5. novembra 2004 pri Sodišču prve stopnje vložila tožbo na razveljavitev sporne odločbe. V utemeljitev svoje tožbe je navedla dva tožbena razloga, prvega v zvezi s kršitvijo člena 74(1) in drugega v zvezi s kršitvijo člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94.
S prvim tožbenim razlogom v zvezi s kršitvijo člena 74(1) Uredbe št. 40/94 je pritožnica trdila, da UUNT v sporni odločbi ni popolnoma preučil tega, kako besedni znak „EUROHYPO“ zaznava javnost.
Sodišče prve stopnje je ta tožbeni razlog zavrnilo in v točki 20 izpodbijane sodbe presodilo, da „[…] dejstvo, da se je odbor za pritožbe odločil, da ne opravi dodatnih raziskav, saj je bil dovolj prepričan o opisnosti sestavnih delov ‚euro‘ in ‚hypo‘ ter izraza ‚eurohypo‘, da je sklenil zavrniti registracijo, ni v nasprotju s členom 74(1), prva poved, Uredbe št. 40/94.“
V drugem tožbenem razlogu je pritožnica navedla kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94, ker je četrti odbor za pritožbe presodil, da besedni znak „EUROHYPO“ opisuje zadevne finančne storitve.
V zvezi z utemeljenostjo sporne odločbe je Sodišče prve stopnje najprej v točkah 41, 43 in 44 izpodbijane sodbe poudarilo, da:
„41
[…] v nasprotju s tem, kar trdi UUNT, iz točke 12 in naslednjih [sporne] odločbe izhaja, da se odločba o zavrnitvi zahteve za registracijo besednega znaka EUROHYPO za storitve ‚finančni posli; denarni posli; posli v zvezi s posredovanjem nepremičnin, finančne storitve, financiranje‘ nanaša le na člen 7(1)(b) Uredbe št. 40/94. Analiza, opravljena v točkah od 13 do 16, ki podpira navedeno odločbo o zavrnitvi, pa zadeva opisnost besednega znaka EUROHYPO.
[…]
Vendar obstaja očitno prekrivanje področij uporabe razlogov, navedenih v točkah od (b) do (d), v navedeni določbi […].
Tudi iz sodne prakse Sodišča in Sodišča prve stopnje izhaja, da je besedna znamka, ki je za zadevne proizvode ali storitve opisna v smislu člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94, zaradi tega dejstva nujno brez razlikovalnega učinka za te proizvode ali storitve v smislu člena 7(1)(b) te uredbe […].“
Sodišče prve stopnje je v točki 45 izpodbijane sodbe torej navedlo, da „[…] presoja zakonitosti [sporne] odločbe pomeni preveriti, ali je odbor za pritožbe dokazal, da je besedni znak EUROHYPO opisen za storitve ‚finančni posli; denarni posli; posli v zvezi s posredovanjem nepremičnin, finančne storitve, financiranje‘ iz razreda 36. Če je tako, je zavrnitev registracije posledica tako pravilne uporabe člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 kot člena 7(1)(c) te uredbe in je treba [sporno] odločbo potrditi. […]“.
Sodišče prve stopnje je nato preučilo, ali je besedni znak „EUROHYPO“ za zadevne storitve opisen.
Prvič, v točkah 51 in 52 izpodbijane sodbe je presodilo, da je UUNT pravilno ugotovilo, da sta ločena sestavna dela „EURO“ in „HYPO“ za zadevne storitve opisna.
Drugič, Sodišče prve stopnje je preučilo, ali opisnost delov, ki sestavljata besedni znak „EUROHYPO“, velja tudi za sestavljeno besedo samo. V točki 55 izpodbijane sodbe je ugotovilo, da je to tako iz teh razlogov:
„55
V tej zadevi je po eni strani besedni znak EUROHYPO preprosta kombinacija dveh opisnih elementov, ki ne ustvarja vtisa, dovolj oddaljenega od vtisa preproste združitve elementov, ki ga sestavljata, da bi pomenila več kot le vsoto svojih elementov. Po drugi strani tožeča stranka ni dokazala, da bi ta beseda [postala del] vsakdanj[e] rab[e] in v vsakdanji rabi pridobila lasten pomen. Nasprotno trdi, da besedna znamka EUROHYPO ni [postala del] vsakdanj[e] rab[e] nemškega jezika, ki opisuje finančne storitve.“
Poleg tega je Sodišče prve stopnje v točki 56 izpodbijane sodbe razsodilo, da se rešitve iz sodbe Sodišča z dne 20. septembra 2001 v zadevi Procter & Gamble proti UUNT, imenovane „Baby-dry“ (
C-383/99 P, Recueil., str. I-6251
) ne da prenesti na ta primer, ker je bila:
„[z]adevna besedna zveza v omenjeni zadevi […] leksikalni izum neobičajne zgradbe, pri besednem znaku EUROHYPO pa ni tako“.
Zato je Sodišče prve stopnje v točki 57 izpodbijane sodbe ugotovilo:
„Odbor za pritožbe je […] zakonito presodil, da je besedni znak EUROHYPO opisen za storitve ‚finančni posli; denarni posli; posli v zvezi s posredovanjem nepremičnin, finančne storitve, financiranje‘ iz razreda 36 in je zato brez razlikovalnega učinka. Torej v skladu s tem, kar je bilo navedeno v točki 45 zgoraj, ni treba preučiti, ali je odbor za pritožbe predstavil druge razloge za ugotovitev, da je prijavljeni znak brez razlikovalnega učinka.“
Sodišče prve stopnje je v točki 58 izpodbijane sodbe presodilo, da je očitek glede intenzivnosti uporabe znamke nedopusten, ker se je nanj prvič sklicevalo pred Sodiščem prve stopnje.
Zato je Sodišče prve stopnje v celoti zavrnilo tožbo.
Predlogi strank
S pritožbo pritožnica Sodišču predlaga, naj:
—
razveljavi izpodbijano sodbo;
—
razveljavi sporno odločbo;
—
UUNT naloži plačilo stroškov.
UUNT Sodišču predlaga, naj zavrne pritožbo in pritožnici naloži plačilo stroškov.
Pritožba
Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja dva pritožbena razloga, prvega v zvezi s kršitvijo člena 74(1) in drugega v zvezi s kršitvijo člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94.
Prvi pritožbeni razlog
Trditve strank
Pritožnica s prvim pritožbenim razlogom zatrjuje, da člen 74(1) Uredbe št. 40/94 UUNT nalaga izvedbo poglobljene analize, da z gotovostjo dokaže, ali obstajajo razlogi za zavrnitev registracije. V tem primeru pa naj bi UUNT analiziral le opisnost ločenih sestavnih delov „EURO“ in „HYPO“, ne da bi predstavil dejanske ugotovitve v zvezi z besedno znamko EUROHYPO kot celoto.
Poleg tega pritožnica UUNT očita, da je opravil raziskave v zvezi z znamko EUROHYPO po internetu in da je namenoma prikril rezultate, ker z njimi ni bilo mogoče dokazati, da se ta znamka uporablja opisno. UUNT naj bi tako izkrivil dejstva.
Sodišče prve stopnje naj bi tako z ugotovitvijo, da nenavajanje raziskav, opravljenih po internetu, v zvezi z opisnostjo znamke EUROHYPO v obrazložitvi sporne odločbe ni v nasprotju s členom 74(1) Uredbe št. 40/94, napačno uporabilo pravo.
UUNT navaja, da ni vezan s strogimi zahtevami v zvezi z dokazovanjem. Zlasti v skladu z načelom proste presoje dokazov lahko na podlagi lastnega prepričanja razsodi, ali šteje določeno dejstvo za dokazano. Zato takrat, ko meni, da ima dovolj podatkov za sprejetje odločbe, ni več dolžan nadaljevati raziskav in analiz.
UUNT poleg tega poudarja, da opisna uporaba na novo ustvarjenega pojma ni upoštevno merilo za uporabo člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 in da torej ne bi bilo mogoče očitati odboru za pritožbe, da je ni navedel.
Presoja Sodišča
Najprej je treba ugotoviti, da pritožnica s prvim pritožbenim razlogom, tudi če formalno navaja napačno uporabo prava, želi izpodbijati presojo dejstev, ki jo je opravilo Sodišče prve stopnje, in zlasti izpodbijati dokazno vrednost določenih dejstev, ki so pripeljala slednje do ugotovitve, da UUNT ni bil dolžan izvesti dodatnih raziskav, saj je bil dovolj prepričan o opisnosti sestavnih delov „EURO“ in „HYPO“ ter izraza „EUROHYPO“.
Iz ustaljene sodne prakse pa izhaja, da Sodišče ni pristojno za ugotavljanje dejstev niti načeloma za presojo dokazov, ki jih je Sodišče prve stopnje sprejelo v podporo tem dejstvom. Če so bili dokazi pridobljeni zakonito in če so bila upoštevana splošna pravna načela in postopkovna pravila glede dokaznega bremena in izvajanja dokazov, je Sodišče prve stopnje izključno pristojno za presojo vrednosti elementov, ki so mu bili predloženi. Ta presoja torej ni pravno vprašanje, ki je predmet nadzora Sodišča, razen če bi šlo za izkrivljanje teh elementov (v tem smislu glej sodbe z dne 17. decembra 1998 v zadevi Baustahlgewebe proti Komisiji,
C-185/95 P, Recueil, str. I-8417
, točka 24; z dne 14. julija 2005 v zadevi Rica Foods proti Komisiji,
C-40/03 P, ZOdl., str. I-6811
, točka 60, in z dne 6. aprila 2006 v zadevi General Motors proti Komisiji,
C-551/03 P, ZOdl., str. I-3173
, točka 52).
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je izkrivljanje dokazov podano, če se zdi presoja obstoječih dokazov, ne da bi bilo treba poseči po novih dokazih, očitno napačna (sodbi z dne 18. januarja 2007 v zadevi PKK in KNK proti Svetu,
C-229/05 P, ZOdl., str. I-439
, točka 37, in z dne 18. julija 2007 v zadevi Industrias Químicas del Vallés proti Komisiji,
C-326/05 P, ZOdl., str. I-6557
, točka 60).
Treba pa je ugotoviti, da je pritožnica v okviru tega pritožbenega razloga zgolj izpodbijala analizo dejstev, ki jo je opravil UUNT v sporni odločbi, in zlasti domnevno nepopolnost take analize. Nasprotno pa ni dokazala niti zatrjevala, da je Sodišče prve stopnje očitno napačno presodilo dokaze.
Zato je treba prvi pritožbeni razlog razglasiti za nedopustnega.
Drugi pritožbeni razlog
Z drugim pritožbenim razlogom pritožnica navaja, da je Sodišče prve stopnje pri razlagi člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 napačno uporabilo pravo. Ta pritožbeni razlog se deli na tri ločene dele.
S prvim delom tega pritožbenega razloga pritožnica Sodišču prve stopnje očita, da ni upoštevalo, kakšen je celotni vtis, ki ga daje znamka EUROHYPO. V okviru drugega dela tega pritožbenega razloga pritožnica trdi, da je Sodišče prve stopnje napačno razlagalo merila za zavrnitev registracije, ki so določena v členu 7(1)(b) in (c) Uredbe št. 40/94. Nazadnje, v okviru tretjega dela tega pritožbenega razloga pritožnica trdi, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo načela, ki so se izoblikovala v zgoraj navedeni sodbi Baby-dry.
Prvi del drugega pritožbenega razloga
— Trditve strank
Pritožnica trdi, da je Sodišče analiziralo le opisnost sestavnih delov „EURO“ in „HYPO“ ločeno, pri čemer je le podredno preučilo vtis, ki ga daje znamka kot celota. Sodišče prve stopnje naj bi se v izpodbijani sodbi oprlo na domnevo, v skladu s katero velja, da če so deli sestavljene znamke opisni, je znamka kot celota načeloma tudi opisna.
UUNT izpodbija to argumentacijo in trdi, da je Sodišče prve stopnje del svoje presoje namenilo prav neposredni in posebni presoji razlikovalnega učinka sestavljene znamke kot celote in se ni oprlo zgolj na domnevo.
— Presoja Sodišča
V zvezi s sestavljeno znamko, kot je ta v obravnavanem primeru, presoja njenega razlikovalnega učinka ne more zajemati le analize vsakega od njenih izrazov ali delov ločeno, ampak se mora v vsakem primeru opreti na to, kako to znamko kot celoto zaznava upoštevna javnost, in ne na domnevo, da sestavni deli, ki so ločeno brez razlikovalnega učinka, združeni ne morejo imeti takega učinka (v tem smislu glej sodbo z dne 16. septembra 2004 v zadevi SAT.1 proti UUNT,
C-329/02 P, ZOdl., str. I-8317
, točka 35). Zgolj okoliščina, da je vsak od sestavnih delov ločeno brez razlikovalnega učinka, namreč ne izključuje, da ima lahko kombinacija teh delov tak učinek (sodba z dne 15. septembra 2005 v zadevi BioID proti UUNT,
C-37/03 P, ZOdl., str. I-7975
, točka 29).
V točki 54 izpodbijane sodbe pa je Sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da je za presojo opisnosti sestavljene znamke treba preučiti ne samo različne dele, iz katerih je sestavljena, ampak tudi znamko kot celoto.
V isti točki 54 je Sodišče prve stopnje res potrdilo, da znamka, sestavljena iz besede, ki je sestavljena iz delov, ki oba opisujeta lastnosti proizvodov ali storitev, za katere se zahteva registracija, tudi sama opisuje lastnosti teh proizvodov ali storitev.
Ne glede na to, ta ugotovitev ni vplivala na preučitev Sodišča prve stopnje v tem delu, saj vtisa, ki ga ustvarja celotna prijavljena znamka, ni preučilo le podredno, ampak je namenilo del obrazložitve presoji opisnosti celotnega znaka sestavljene znamke.
V točki 55 izpodbijane sodbe je Sodišče prve stopnje namreč presodilo, da vtis, ki ga daje zadevna znamka, ni dovolj oddaljen od vtisa preproste združitve delov, ki jo sestavljata, da bi pomenila več kot le vsoto svojih sestavnih delov, in da pritožnica ni dokazala, da bi ta beseda postala del vsakdanje rabe in bi v vsakdanji rabi pridobila lasten pomen.
Poleg tega je Sodišče prve stopnje v točki 56 te sodbe preučilo, ali je zadevna znamka leksikalni izum nenavadne zgradbe, in ugotovilo, da ni tako.
Na koncu, v točki 57 izpodbijane sodbe je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da je znamka „EUROHYPO“ kot celota za zadevne storitve opisna.
Zato Sodišču prve stopnje ni mogoče očitati, da ni preverilo, ali je znamka kot celota opisna, oziroma da je to preverilo le podredno.
Zato je treba prvi del prvega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
Drugi del drugega pritožbenega razloga
— Trditve strank
Pritožnica trdi, da je Sodišče prve stopnje pri analizi, ki je bila opravljena na podlagi člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94, napačno uporabilo merilo, ki je upoštevno le pri uporabi člena 7(1)(c) te uredbe. Sodišče prve stopnje je namreč presodilo, da znamka, sestavljena iz opisnih sestavnih delov, izpolnjuje pogoje za registracijo, če je zadevna beseda postala del vsakdanje rabe in če je v vsakdanji rabi pridobila lasten pomen, medtem ko – kot trdi pritožnica – je to merilo upoštevno le v okviru uporabe člena 7(1)(c) navedene uredbe.
Pritožnica poleg tega poudarja, da čeprav obstaja prekrivanje področij uporabe, ki so navedena v členu 7(1), od (b) do (d), Uredbe št. 40/94, je Sodišče prve stopnje vseeno dolžno samostojno razlagati razloge za zavrnitev z vidika različnih ciljev splošnega interesa, ki jih zasleduje vsaka od teh določb.
UUNT na te trditve odgovarja, da se področji uporabe določb člena 7(1)(b) in (c) Uredbe št. 40/94 ujemata in da zato opisni znak po navadi spada na področje uporabe obeh določb.
UUNT trdi, da dejstvo, da ti določbi zasledujeta različne splošne interese, ne privede do različne razlage pojma opisnosti glede na zadevno določbo. Zato naj Sodišče prve stopnje v okviru razlage člena 7(1)(b) navedene uredbe ne bi napačno uporabilo prava.
Presoja Sodišča
Najprej je treba spomniti na to, da čeprav je Sodišče že poudarilo, da obstaja določeno prekrivanje področij uporabe absolutnih razlogov za zavrnitev registracije znamke iz člena 7(1), od (b) do (d), Uredbe št. 40/94 (v zvezi z enakimi določbami člena 3(1) Prve direktive Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (
UL 1989, L 40, str. 1
) glej po analogiji sodbi z dne 12. februarja 2004 v zadevi Koninklijke KPN Nederland,
C-363/99, Recueil, str. I-1619
, točka 67, in v zadevi Campina Melkunie,
C-265/00, Recueil, str. I-1699
, točka 18), pa iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je vsak od razlogov za zavrnitev, ki so našteti v členu 7(1) Uredbe št. 40/94, neodvisen od drugih in zahteva ločeno preučitev (glej sodbe z dne 29. aprila 2004 v združenih zadevah Henkel proti UUNT,
C-456/01 P in C-457/01 P, Recueil, str. I-5089
, točka 45; z dne 21. oktobra 2004 v zadevi UUNT proti Erpo Möbelwerk,
C-64/02 P, ZOdl., str. I-10031
, točka 39, in z dne 12. januarja 2006 v zadevi Deutsche SiSi-Werke proti UUNT,
C-173/04 P, ZOdl., str. I-551
, točka 59).
Sodišče je prav tako že pojasnilo, da je treba omenjene razloge za zavrnitev razlagati v smislu splošnega interesa, ki je podlaga za vsakega od njih. Splošni interes, ki se ga upošteva pri preizkusu vsakega od teh razlogov za zavrnitev, lahko odraža različne ugotovitve o zadevnih razlogih za zavrnitev in jih celo mora odražati (zgoraj navedene sodbe Henkel proti UUNT, točki 45 in 46; SAT.1 proti UUNT, točka 25, in BioID proti UUNT, točka 59).
V zvezi s tem je treba poudariti, da se pojem splošnega interesa, ki ga vsebuje člen 7(1)(b) Uredbe št. 40/94, očitno zamenjuje z bistveno nalogo znamke, ki je zagotoviti potrošniku ali končnemu uporabniku istovetnost izvora proizvoda ali storitve, ki ju znamka označuje, in mu omogočiti, da ta proizvod ali storitev brez možnosti zmede razlikuje od tistih, ki izvirajo od drugod (zgoraj navedeni sodbi SAT.1 proti UUNT, točki 23 in 27, in BioID proti UUNT, točka 60).
V tem primeru pa presoja Sodišča prve stopnje izhaja iz napačne razlage načel, navedenih v točkah od 54 do 56 te sodbe.
Treba je namreč ugotoviti, da iz točk 45, 54, 55 in 57 izpodbijane sodbe izhaja, da je Sodišče prve stopnje presojo razlikovalnega učinka znamke „EUROHYPO“ opravilo samo z eno analizo njene opisnosti v smislu člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94. Zato ta sodba ne vsebuje nobene posamezne preučitve razloga za zavrnitev iz člena 7(1)(b) iste uredbe, na podlagi katere pa je Sodišče prve stopnje zavrnilo drugi tožbeni razlog, uveljavljan na prvi stopnji zoper sporno odločbo.
S tem je Sodišče prve stopnje analiziralo znamko EUROHYPO, ne da bi pri tem upoštevalo zlasti splošni interes, ki ga posebej varuje člen 7(1)(b) Uredbe št. 40/94, in sicer zagotoviti istovetnost izvora proizvoda ali storitve, ki ju znamka označuje.
Poleg tega je Sodišče prve stopnje v okviru take analize uporabilo napačno merilo za presojo, ali je mogoče zadevno znamko registrirati.
Na podlagi tega merila bi znamka, sestavljena iz opisnih sestavnih delov, lahko izpolnjevala pogoje za registracijo, če je beseda postala del vsakdanje rabe in v vsakdanji rabi pridobila lasten pomen. Vendar pa čeprav je to merilo upoštevno v okviru točke (c) člena 7(1) Uredbe št. 40/94, se na njegovi podlagi ne sme razlagati točke (b) tega člena.
Čeprav to merilo omogoča izključitev uporabe znamke za opis proizvoda ali storitve, pa ne omogoča ugotovitve, ali znamka lahko zagotovi potrošniku ali končnemu uporabniku istovetnost izvora proizvoda ali storitve, ki ju označuje.
V teh okoliščinah pritožnica utemeljeno trdi, da je Sodišče prve stopnje pri razlagi člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 napačno uporabilo pravo.
Iz navedenega izhaja, ne da bi bilo treba preučiti tretji del drugega pritožbenega razloga, da je treba izpodbijano sodbo razveljaviti v delu, v katerem je Sodišče prve stopnje presodilo, da četrti odbor za pritožbe UUNT, s tem ko je s sporno odločbo zavrnil registracijo izraza „EUROHYPO“ kot znamko Skupnosti za storitve iz razreda 36 v smislu Nicejskega aranžmaja, „[f]inančni posli; denarni posli; posli v zvezi s posredovanjem nepremičnin, finančne storitve, financiranje […]“, ni kršil člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94.
Tožba pred Sodiščem prve stopnje
V skladu s členom 61, prvi odstavek, druga poved, Statuta Sodišča lahko Sodišče v primeru razveljavitve odločbe Sodišča prve stopnje samo odloči o zadevi, če se o njej lahko odloči. V tem primeru je tako.
Najprej je treba poudariti, da tako kot izhaja iz točke 56 te sodbe, razlikovalni učinek znamke v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 pomeni, da je ta znamka primerna, da proizvode, za katere se zahteva registracija, označuje kot proizvode, ki izhajajo iz določenega podjetja, in jih tako razlikuje od proizvodov drugih podjetij (zgoraj navedena sodba Henkel proti UUNT, točka 34 in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem izhaja iz ustaljene sodne prakse, da je ta razlikovalni učinek treba presojati po eni strani glede na proizvode ali storitve, za katere se zahteva registracija, in po drugi strani glede na to, kako ga zaznava upoštevna javnost (sodbi z dne 29. aprila 2004 v združenih zadevah Procter & Gamble proti UUNT,
C-473/01 P in C-474/01 P, Recueil, str. I-5173
, točka 33, in z dne 22. junija 2006 v zadevi Storck proti UUNT,
C-25/05 P, ZOdl., str. I-5719
, točka 25).
V tem primeru je treba ugotoviti, kot je v sporni odločbi poudaril odbor za pritožbe, ne da bi mu pritožnica nasprotovala, da so zadevne storitve namenjene vsem potrošnikom. Poleg tega ni sporno, da je bil absolutni razlog za zavrnitev uveljavljan le v zvezi z enim jezikom Evropske unije, in sicer nemščino. Zato je upoštevna javnost, glede na katero je treba presoditi razlikovalni učinek znamke, povprečen nemški potrošnik, ki je normalno obveščen in razumno pazljiv ter preudaren.
Kot pa je UUNT v sporni odločbi pravilno poudaril, upoštevna javnost na področju, na katero se nanaša prijava znamke, razume besedni znak „EUROHYPO“ kot znak, ki se v celoti in na splošno nanaša na finančne storitve, za katere so potrebna stvarna jamstva, in zlasti na hipotekarna posojila, ki so izplačana v valuti Evropske ekonomske in monetarne unije. Poleg tega noben dodaten element ne omogoča presoje, da bi bila kombinacija pogostih in običajnih delov „euro“ in „hypo“ neobičajna ali da bi imela lasten pomen, na podlagi katerega bi se v zaznavi zadevne javnosti razlikovale storitve pritožnice od storitev, ki imajo drug tržni izvor. Zato upoštevna javnost zaznava zadevno znamko kot znamko, ki daje informacije o vrsti storitev, ki jih označuje, in ne kot znamko, ki bi označevala izvor zadevnih storitev.
Iz tega sledi, da prijavljena znamka nima razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94. Zato je treba tožbo pritožnice zoper sporno odločbo zavrniti.
Stroški
Člen 122 Poslovnika določa, da če pritožba ni utemeljena in če Sodišče samo dokončno odloči v sporu, odloči tudi o stroških.
Na podlagi člena 69(2) tega poslovnika, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi njegovega člena 118, se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. UUNT je predlagal, naj se pritožnici naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi pritožbenimi razlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov obeh stopenj.

Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

1.
Sodba Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 3. maja 2006 v zadevi Eurohypo proti UUNT (EUROHYPO) (T-439/04) se razveljavi v delu, v katerem je Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti presodilo, da četrti odbor za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), s tem ko je z odločbo z dne 6. avgusta 2004 (zadeva R 829/2002-4) zavrnil registracijo izraza „EUROHYPO“ kot znamko Skupnosti za storitve iz razreda 36 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, v revidirani in spremenjeni obliki, to je razreda, ki ustreza temu opisu: „[f]inančni posli; denarni posli; posli v zvezi s posredovanjem nepremičnin, finančne storitve, financiranje […]“, ni kršil člena 7(1)(b) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti, kot je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 3288/94 z dne 22. decembra 1994.

2.
Tožba zoper odločbo z dne 6. avgusta 2004 četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) se zavrne.

3.
Pritožnici se naloži plačilo stroškov obeh stopenj.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.