CELEX: 62008CJ0447
Teenuste osutamise vabadus
Hasartmängud
Hasartmängude korraldamine Internetis
Teistes liikmesriikides korraldatud mängude propageerimine
Tegevused, millega võivad tegeleda ainult avalik-õiguslikud või mittetulunduslikud asutused
Kriminaalkaristused

Eelotsusetaotlused puudutavad EÜ artikli 49 tõlgendamist.
Need taotlused esitati O. Sjöbergi ja A. Gerdini suhtes algatatud kriminaalmenetluse raames, milles neid süüdistatakse lotterilag’i
(loterii‑ ja hasartmänguseadus;
SFS
1994, nr 1000), nende põhikohtuasjade asjaolude toimumise ajal kehtinud redaktsioonis (edaspidi „lotterilag”), § 54 lõike 2
rikkumises.

Siseriiklik õiguslik raamistik
Lotterilag reguleerib kõiki Rootsis avalikkusele pakutavate hasartmängude vorme.
Rootsi mängudealase poliitika eesmärgid on lotterilagi ettevalmistavates materjalides kokku võetud järgmiselt:
„Mängudealase poliitika peamine eesmärk on omada […] tulevikus tervet ja turvalist mänguturgu, kus sotsiaalse kaitse huvid
ja nõudlus mängude järele on esindatud kontrollitud kujul. Mängudest saadavat tulu tuleks kaitsta ja see peaks jääma eesmärkide
jaoks, mis on üldistes või avalikes huvides, st ühingute, ratsaspordi ja riigi tegevuste jaoks. Nagu on toimunud praeguseni,
peaks tähelepanu keskmes olema sotsiaalse kaitse kaalutluste tähtsustamine, pakkudes samal ajal mitmeid võimalusi mängimiseks
ja arvestades pettuse ja ebaseaduslike mängude riski.”
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on Rootsi mängudealaste õigusaktide eesmärk:
–        võidelda kuritegevusega;
–        võidelda negatiivsete sotsiaalsete ja majanduslike tagajärgede vastu;
–        kaitsta tarbijate huve ja
–        kasutada loteriitulusid eesmärkide jaoks, mis on üldistes või avalikes huvides.

Hasartmängude korraldamise loa nõue
Lotterilagi §‑s 9 on ette nähtud, et Rootsis peab hasartmängude korraldamiseks üldjuhul olema luba.
Vastavalt lotterilagi §‑le 15 võib loa anda Rootsi õiguse alusel asutatud mittetulunduslikele juriidilistele isikutele, kelle
peamine põhikirjajärgne eesmärk on edendada Rootsi territooriumil avalikes huvides olevat eesmärki ning kes tegelevad tegevustega,
mis teenivad peamiselt seda eesmärki. Vastavalt sama seaduse §‑le 45 võib Rootsi valitsus anda erilube ka hasartmängude korraldamiseks
muudel juhtudel kui need, mida on nimetatud seaduses mainitud.
Vastavalt Rootsi hasartmängude alaste õigusaktide aluspõhimõttele, mille kohaselt peab hasartmängude korraldamine toimuma
avalikes või üldistes huvides olevatel eesmärkidel, on Rootsi turg jagatud ühelt poolt Rootsi territooriumil avalikes huvides
tegutsevate mittetulundusühingute – kellele on luba antud lotterilagi § 15 alusel – ja teiselt poolt kahe ettevõtja vahel,
kes kuuluvad riigile või keda riik enamushäältega kontrollib, st mänge korraldav riigi äriühing AB Svenska Spel ja segaosalusega
äriühing AB Trav och Galopp, keda kontrollivad riik ja ratsaspordi organisatsioonid ning kellele kuuluvad lotterilagi § 45
alusel antud eriload.
Vastavalt lotterilagi §‑le 48 kontrollib ametiasutus, st Lotteriinspektion (loterii‑ ja hasartmänguinspektsioon), tsentraliseeritult
selle seaduse sätete järgimist. Lotteriinspektion on selle seaduse alusel volitatud välja töötama kontrolli ja sisekorraldust
reguleerivaid norme, mis on vajalikud erinevate mängude jaoks. Ta teostab järelevalvet AB Svenska Speli tegevuse üle ning
teostab pidevalt inspekteerimisi ja kontrolle.
Lotteriinspektion võib lotterilagi § 52 alusel teha ettekirjutusi või kehtestada keeldusid, mis on vajalikud selle seaduse
sätete järgimiseks, ning võtta selle seaduse alusel vastu eeskirju ja kehtestada tingimusi. Sellise ettekirjutuse või keeluga
võib rakendada ka rahatrahvi.

Keeld korraldada hasartmänge ilma loata
Brottsbalk’i (karistusseadustik; edaspidi „brottsbalk”) 16. peatüki § 14 kohaselt on Rootsis hasartmängude loata korraldamine
ebaseaduslikke hasartmänge puudutav süütegu. Selle eest karistatakse rahalise karistuse või kuni kaheaastase vangistusega.
Kui rikkumist käsitatakse raskena, karistatakse selle kui hasartmänge puudutava raske süüteo eest selle sama 16. peatüki §‑i 14
bis
alusel kuuekuulise kuni nelja‑aastase vangistusega.
Lisaks tuleneb lotterilagi § 54 lõikest 1, et isikut, kes tahtlikult või raskest hooletusest korraldab ebaseaduslikke hasartmänge
või valdab ebaseaduslikult teatud liiki mänguautomaate, karistatakse rahalise karistuse või kuni kuuekuulise vangistusega.
Brottsbalki sätted ebaseaduslike hasartmängudega seotud õigusrikkumiste kohta hõlmavad spetsiifiliselt kvalifitseeritavaid
süütegusid. Kergemate süütegude suhtes, mis seetõttu ei lange nimetatud artikli 14 kohaldamisalasse, kohaldatakse lotterilagi
§ 54 lõike 1 sätteid. § 57 lõike 1 alusel ei kohaldata seda viimast sätet juhul, kui süüteo suhtes on brottsbalkiga karistus
ette nähtud.
Kuna Lotterilag kehtib ainult Rootsi territooriumil, ei ole hasartmängude loata korraldamise keeld kohaldatav välismaal korraldatud
mängude suhtes. See keeld ei ole kohaldatav ka Rootsi tarbijatele teisest liikmesriigist Internetis pakutavate mängude suhtes
ning see seadus ei keela Rootsi tarbijatel osaleda välismaistes hasartmängudes. Samuti annab nimetatud seaduse alusel väljastatud
luba selle omanikule õiguse pakkuda mängualaseid teenuseid ainult selle seaduse ruumilisel kohaldamisalal, see tähendab Rootsi
territooriumil.

Ilma loata korraldatud hasartmängude propageerimise keeld
Lotterilagi § 38 lõike 1 punkt 1 sisaldab keeldu propageerida eriloata ja tulu saamise eesmärgil kutsetegevuses või mis tahes
muul viisil Rootsi territooriumil või väljaspool Rootsit ilma loata korraldatud hasartmängudes osalemist.
Sama § 38 lõike 2 kohaselt võib selle §‑i lõikes 1 osutatud keelust teha erandi hasartmängude suhtes, mis on korraldatud rahvusvahelise
koostöö raames Rootsi osalusel välismaise ettevõtja poolt, kellel on riigi, kus ta on asutatud, eeskirjade kohaselt õigus
hasartmänge korraldada ning rahvusvahelisel tasandil koostöös osaleda.
Lotterilagi § 54 lõikes 2 on ette nähtud, et isikut, kes tulu saamise eesmärgil kutsetegevuses või mis tahes muul viisil ebaseaduslikult
propageerib välismaal korraldatud hasartmängudes osalemist, karistatakse rahalise karistusega või kuni kuuekuulise vangistusega,
kui propageerimine on eelkõige suunatud tarbijatele, kelle elukoht on Rootsis.
Brottsbalki 23. peatüki § 4 lõike 1 kohaselt on sätestatud vastutus teatud süütegude eest ette nähtud mitte ainult selliste
tegude täideviijate suhtes, vaid ka nende suhtes, kes propageerimisele abi või teoga kaasa aitavad. Lisaks võetakse nimetatud
paragrahvi lõike 2 alusel vastutusele ka isik, keda ei saa küll käsitada kaastäideviijana, kuid kes on kolmandat isikut teo
toimepanemisele õhutanud, selle teo täideviimist provotseerinud või kes on selle täideviijat muul viisil abistanud.

Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
O. Sjöberg oli põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal ajalehe
Expressen
peatoimetaja ja vastutav väljaandja. Selles ametis oli ta ainuvastutav novembrist 2003 augustini 2004 kõnealuses ajalehes
ilmunud Rootsi avalikkusele suunatud reklaamide avaldamise eest äriühingute Expekt, Unibet, Ladbrokes ja Centrebet poolt välismaal
korraldatud hasartmängude kohta.
Mis puudutab A. Gerdinit, siis oli ta põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal ajalehe
Aftonbladet
peatoimetaja ja vastutav väljaandja. Selles ametis oli ta ainuvastutav novembrist 2003 juunini 2004 kõnealuses ajalehes ilmunud
Rootsi avalikkusele suunatud reklaamide avaldamise eest nimetatud äriühingute poolt välismaal korraldatud hasartmängude kohta.
Expekt, Unibet, Ladbrokes ja Centrebet on teistes liikmesriikides kui Rootsi Kuningriik asutatud tulunduslikud eraettevõtjad,
kes pakuvad eelkõige selle liikmesriigi elanikele Internetis hasartmänge. Need mängud hõlmavad muu hulgas spordikihlvedusid
ja pokrit.
Åklagaren (prokuratuur) esitas O. Sjöbergile ja A. Gerdinile lotterilagi § 54 lõike 2 rikkumise tõttu süüdistuse, kuna nad
propageerisid ebaseaduslikult ja tulu saamise eesmärgil Rootsi elanike osalemist välismaal korraldatud hasartmängudes.
Stockholms tingsrätt (Stockholmi esimese astme kohus) mõistis lotterilagi rikkumise eest O. Sjöbergile ja A. Gerdinile mõlemale
rahalise karistuse summas 50 000 Rootsi krooni.
O. Sjöberg ja A. Gerdin esitasid mõlemad neid puudutavas osas Svea hovrätt’ile (Svea apellatsioonikohus) apellatsioonkaebused,
nimetatud kohus keeldus siiski nende kahe otsuse peale esitatud apellatsioonkaebuste vastuvõetavust tunnustamast.
Kõne all olevad isikud kaebasid nende Svea hovrätti otsuste peale Högsta domstolen’ile (kõrgeim kohus) edasi, mille peale
tegi viimane 5. veebruaril 2008. aastal otsuse, millega tunnistas Svea hovrätti poolt tagasi lükatud apellatsioonkaebused
vastuvõetavaks ja saatis asja sellele kohtule tagasi.
Högsta domstolen leidis oma otsuses, et ei ole selge, kas lotterilagi karistusõiguslikud sätted kujutavad endast diskrimineerivat
karistust hasartmängudes osalemise propageerimise eest sõltuvalt sellest, kas neid korraldatakse Rootsis või mõnes teises
liikmesriigis. Igal juhul kerkib üles ka küsimus, kas sellised teenuste osutamise vabaduse piirangud, nagu on sätestatud lotterilagi
§‑des 38 ja 54, on lubatavad seetõttu, et need kuuluvad EÜ asutamislepingus otseselt sätestatud erandite alla või kas neid
võib pidada õigustatuks ülekaaluka üldise huvi tõttu.
Neil asjaoludel otsustas Svea hovrätt menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused, mis on mõlemas
põhikohtuasjas sõnastatud sama moodi:
„1.      Kas diskrimineerimine kodakondsuse alusel siseriiklikul mängu‑ ja loteriiturul võib teatud asjaoludel olla lubatud ülekaaluka
üldise huvi tõttu?
2.      Kui siseriiklikul mängu‑ ja loteriiturul kohaldataval piiraval poliitikal on mitu eesmärki ja üks neist on sotsiaalsete tegevuste
rahastamine, kas seda viimast võib siis pidada piirava poliitika täiendavaks tulusaks tagajärjeks? Kui vastus sellele küsimusele
on eitav, kas siis see piirav poliitika võib olla ikkagi lubatud juhul, kui sotsiaalsete tegevuste rahastamise eesmärki ei
saa pidada selle poliitika peamiseks eesmärgiks?
3.      Kas riik võib piirava mängudealase poliitika õigustamiseks tugineda ülekaalukale üldisele huvile, kui riigi kontrollitavad
äriühingud turustavad mänge ja loteriisid, mille tulu läheb osaliselt riigile, ja kui üks selle turustamise eesmärkidest on
sotsiaalsete tegevuste rahastamine? Kui vastus sellele küsimusele on eitav, kas siis võib teostatav piirav poliitika olla
ikkagi lubatud juhul, kui sotsiaalsete tegevuste rahastamist ei saa pidada turustamise peamiseks eesmärgiks?
4.      Kas täielik keeld turustada teises liikmesriigis korraldatud mänge ja loteriisid mänguettevõtjate poolt, kes asuvad selles
riigis ja kelle üle teostavad järelevalvet selle riigi ametivõimud, võib olla proportsionaalne eesmärgiga kontrollida mängudealast
tegevust ja teostada selle üle järelevalvet, kui samal ajal puuduvad piirangud selliste mängude ja loteriide turustamisele,
mida korraldavad mänguettevõtjad, kes asuvad piiravat poliitikat teostavas liikmesriigis? Milline on vastus küsimusele juhul,
kui nende õigusnormide eesmärk on piirata mängimist?
5.      Kas mänguettevõtjal, kellele on antud luba korraldada riigis teatud mänge ja kelle üle teostavad selles riigis järelevalvet
pädevad ametivõimud, on õigus turustada oma mänge teistes liikmesriikides näiteks ajalehekuulutuste kaudu, taotlemata kõigepealt
nende riikide pädevatelt ametivõimudelt luba? Kui vastus sellele küsimusele on jaatav, kas see tähendab siis, et liikmesriigi
õigusnormid, mis näevad välismaal korraldatud loteriides osalemise propageerimise eest ette kriminaalkaristuse, kujutavad
endast asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse takistust, mida ei saa kunagi õigustada ülekaaluka üldise huviga? Kas
esimese küsimuse vastuse jaoks on mingit tähtsust sellel, et liikmesriik, kus mänguettevõtja asub, tugineb samale ülekaalukale
üldisele huvile nagu riik, kus ettevõtja soovib oma mänge turustada?”
Euroopa Kohtu presidendi 7. novembri 2008. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑447/08 ja C‑448/08 kirjalikuks ja suuliseks
menetlemiseks ning kohtuotsuse tegemiseks.

Eelotsuse küsimused

Esimene ja viies küsimus
Sissejuhatuseks tuleb märkida, et lotterilagi § 38 lõige 1, mille alusel on põhikohtuasjades menetlused algatatud, sisaldab
keeldu propageerida eriloata ja tulu saamise eesmärgil kutsetegevuses või mis tahes muul viisil Rootsi territooriumil või
väljaspool Rootsit ilma loata korraldatud hasartmängudes osalemist.
Siiski on selge, et kõne all olevad menetlused puudutavad üksnes isikuid, kes on taganud mõnes teises liikmesriigis kui Rootsi
Kuningriik eraettevõtjate poolt tulu saamise eesmärgil korraldatud hasartmängude propageerimise. Neil asjaoludel tuleb Euroopa
Kohtul eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt esitatud küsimuste osas otsus teha üksnes seoses selle olukorraga.
Järelikult tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus oma teise ja viienda küsimusega, mida tuleb käsitleda koos ja enne esimesele
küsimusele vastamist, sisuliselt teada, kas EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus niisugused
liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis keelavad reklaamimast eraettevõtjate poolt mõnes teises liikmesriigis
tulu saamise eesmärgil korraldatud hasartmänge.
Alguses tuleb meenutada, et EÜ artikkel 49 nõuab teenuste osutamise vabaduse kõigi piirangute kaotamist, isegi kui need laienevad
samaväärselt nii selle riigi kui ka teiste liikmesriikide teenuseosutajatele, kui need võivad keelata, takistada või muuta
vähem soodsaks selle teenuseosutaja tegevuse, kelle asukoht on mõnes teises liikmesriigis, kus ta osutab seaduslikult sarnaseid
teenuseid. Lisaks sellele on teenuste osutamise vabadusest mõeldud kasu saama nii teenuste osutaja kui ka nende saaja (8. septembri
2009. aasta otsus kohtuasjas C‑42/07: Liga Portuguesa de Futebol Profissional ja Bwin International, kohtulahendite kogumikus
veel avaldamata, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
Seoses lotterilagi § 38 lõike 1 punktiga 1, mille eesmärk on keelata Rootsis nii seaduslikult teistes liikmesriikides korraldatud
hasartmängude kui ka ilma loata Rootsis korraldatud hasartmängude propageerimine, on selge, et see piirab Rootsi tarbijate
osalemist nendes mängudes. Selle sätte eesmärk on see, et viimased pühenduksid hasartmängudele ainult riiklikul tasandil lubatud
süsteemi raames, tagades niimoodi eelkõige selle sektori tulunduslike erahuvide välistamise.
Järelikult kujutab nimetatud säte endast piirangut Rootsi kodanike vabadusele kasutada teistes liikmesriikides Interneti kaudu
pakutavaid teenuseid. Lisaks sätestab see teistes liikmesriikides kui Rootsi asutatud hasartmänguteenuste osutajate suhtes
piirangu nende teenuste osutamise vabadusele Rootsis.
Seetõttu tuleb uurida, millises ulatuses on põhikohtuasjas kõne all olev piirang EÜ asutamislepingus otseselt sätestatud erandite
alusel lubatav või – vastavalt Euroopa Kohtu praktikale – õigustud ülekaaluka üldise huvi tõttu.
EÜ artikli 55 alusel kohaldatava EÜ artikli 46 lõige 1 lubab piiranguid, mis on õigustatud avaliku korra, avaliku julgeoleku
või rahvatervise huvides. Lisaks sellele on kohtupraktikas tunnustatud palju ülekaalukaid üldisi huve, näiteks tarbijakaitse,
pettuste ja hasartmängudega seotud liigse kulutamise ennetamise ning üldise avaliku korra säilitamise eesmärgid (vt 6. märtsi
2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑338/04, C‑359/04 ja C‑360/04: Placanica jt, EKL 2007, lk I‑1891, punkt 46, ning
eespool viidatud kohtuotsus Liga Portuguesa de Futebol Profissional ja Bwin International, punkt 56).
Selles kontekstis tuleb märkida, et hasartmängualased õigusnormid kuuluvad valdkonda, kus liikmesriikide vahel esinevad märkimisväärsed
kõlblusest tulenevad, usulised ja kultuurilised erinevused. Kui antud valdkonda ei ole ühenduse tasandil ühtlustatud, siis
on iga liikmesriigi ülesanne määratleda selles valdkonnas vastavalt oma väärtuste skaalale nõuded, mis tagavad asjaomaste
huvide kaitse (eespool viidatud kohtuotsus Liga Portuguesa de Futebol Profissional ja Bwin International, punkt 57).
Asjaomases valdkonnas vastu võetud õigusnormide vajalikkuse ja proportsionaalsuse hindamist ei mõjuta pelk asjaolu, et ühe
liikmesriigi valitud kaitsesüsteem erineb teises liikmesriigis rakendatud süsteemist. Nende hindamisel tuleb silmas pidada
vaid huvitatud liikmesriigi pädevate asutuste seatud eesmärke ning tagada soovitav kaitsetase (eespool viidatud kohtuotsus
Liga Portuguesa de Futebol Profissional ja Bwin International, punkt 58).
Liikmesriigid on seega vabad määrama kindlaks oma hasartmängupoliitika eesmärgid ja vajaduse korral täpselt määratlema soovitud
kaitsetaseme. Siiski peavad kehtestatud piirangud oma proportsionaalsuselt vastama tingimustele, mis tulenevad Euroopa Kohtu
praktikast (eespool viidatud kohtuotsus Liga Portuguesa de Futebol Profissional ja Bwin International, punkt 59).
Seega tuleb põhikohtuasjade puhul uurida eelkõige seda, kas lotterilagis sätestatud piirang teistes liikmesriikides kui Rootsi
Kuningriik eraettevõtjate poolt tulu saamise eesmärgil korraldatud hasartmängude reklaami kohta on asjaomase liikmesriigi
seatud õiguspärase eesmärgi või eesmärkide saavutamiseks sobiv ja kas see ei lähe kaugemale, kui selle eesmärgi saavutamiseks
vajalik. Siseriiklikud õigusnormid on konkreetse eesmärgi saavutamiseks sobivad üksnes juhul, kui need vastavad tõepoolest
huvile saavutada see eesmärk ühtselt ja süstemaatiliselt. Igal juhul tuleb neid piiranguid kohaldada mittediskrimineerival
viisil (eespool viidatud kohtuotsus Liga Portuguesa de Futebol Profissional ja Bwin International, punkt 60 ja 61).
Sellega seoses on eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul selge, et hasartmängude sektori tulunduslike erahuvide välistamine
on selles valdkonnas Rootsi õigusaktide üks aluspõhimõtteid. Rootsis on selliste tegevuste teostamine jäetud organisatsioonidele,
kes järgivad avalikes või üldistest huvides olevaid eesmärke, ning load hasartmängude korraldamiseks on antud ainult avaliku
sektori või heategevuslikele üksustele.
Selles kontekstis tuleb märkida, et eesmärki, mis näeb ette range piirangu kehtestamise tulu saamise eesmärgil hasartmängude
korraldamise suhtes, on kohtupraktikas tunnustatud; Euroopa Kohus on tunnistanud, et siseriiklikud õigusnormid, mille eesmärk
on takistada, et loteriisid ei korraldataks ainult kaubanduspõhimõtetest lähtuvalt ja eraõiguslike korraldajate poolt, kes
võivad iseenesest sellest tegevusest tulu saada, on liidu õigusega kooskõlas (vt selle kohta 24. märtsi 1994. aasta otsus
kohtuasjas C‑275/92: Schindler, EKL 1994, lk I‑1039, punktid 57–59).
Nimelt võivad kultuurilised, moraalsed või religioossed kaalutlused õigustada piiranguid hasartmängude korraldajate teenuste
osutamise vabadusele, eelkõige juhul, kui ei ole aktsepteeritav, et eratulu saadakse tulenevalt sellest, et kasutatakse ära
sotsiaalset probleemi või mängijate nõrkust ja nende ebaõnne. Vastavalt iga liikmesriigi väärtusteskaalale ja neile kuuluvast
kaalutlusõigusest lähtuvalt võib liikmesriik piirata hasartmängude korraldamist, andes selle õiguse ainult avalik‑õiguslikele
või mittetulunduslikele asutustele.
Põhikohtuasjas on korraldajad, kelle reklaamid avaldati ja millest tulenevalt kriminaalmenetlus algatati, tulu saavad eraettevõtjad,
kellele – nagu Rootsi valitsus seda kohtuistungil kinnitas – ei saaks kunagi Rootsi õigusaktide alusel hasartmängude korraldamiseks
luba anda.
Selliste korraldajate teenuste Rootsi tarbijatele suunatud propageerimise keeld vastab hasartmängude sektori tulundusliku
erahuvi välistamise eesmärgile ja seega võib seda pidada taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalikuks.
Järelikult tuleb esimesele ja viiendale küsimusele vastata, et EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada selliselt, et sellega ei ole
vastuolus liikmesriigi sellised õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis keelavad suunata selle liikmesriigi elanikele
reklaami hasartmängude kohta, mida eraettevõtjad mõnes teises liikmesriigis korraldavad tulu saamise eesmärgil.

Esimene küsimus
Esimene küsimus puudutab asjaolu, et lotterilagi § 54 lõige 2 näeb kriminaalkaristused ette ainult mõnes teises liikmesriigis
korraldatud hasartmängude propageerimise eest ja ei kohaldu Rootsis ilma loata korraldatud selliste mängude propageerimisele;
seda viimast õigusrikkumist karistatakse lotterilagi alusel sama seaduse §‑i 52 kohaldades ainult rahatrahviga. Eelotsusetaotluse
esitanud kohus tahab selles osas teada, kas selline nimetatud seaduses sätestatud erinevus kujutab endast diskrimineerimist,
mis on vastuolus EÜ artikliga 49.
Järelikult tuleb esimest küsimust mõista selliselt, et sellega soovitakse teada, kas EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada selliselt,
et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis allutavad hasartmängud ainuõiguste süsteemile ja mille kohaselt mõnes
teises liikmesriigis korraldatud hasartmängude propageerimine on raskemalt karistatav kui ilma loata selle liikmeriigi territooriumil
korraldatud selliste mängude propageerimine.
Kuigi põhimõtteliselt kuulub karistusõiguse alane seadusandlus liikmesriikide pädevusse, tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast,
et liidu õigus seab sellele pädevusele piirid – sellised õigusnormid ei tohi nimelt piirata liidu õigusega tagatud põhivabadusi
(eespool viidatud kohtuotsus Placanica jt, punkt 68).
Lisaks nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et liikmesriikide poolt üldise huvi järgimise eesmärgil kehtestatud piiranguid tuleb
kohaldada mittediskrimineerivalt (eespool viidatud kohtuotsus Placanica jt, punkt 49, ning eespool viidatud kohtuotsus Liga
Portuguesa de Futebol Profissional ja Bwin International, punkt 60).
Selle suhtes on ühelt poolt Rootsi valitsuse ning teiselt poolt O. Sjöbergi ja A. Gerdini vahel vaidlus küsimuses, kas Rootsi
õigusaktid – ja eelkõige brottsbalki 23. peatüki § 4 – sätestavad võrdsed karistused Rootsis ilma loata korraldatud hasartmängude
propageerimise eest ja mõnes teises liikmesriigis korraldatud selliste mängude propageerimise eest, mille puhul kohaldatakse
lotterilag § 54 lõiget 2.
Rootsi valitsuse sõnul on Rootsis ilma loata korraldatud hasartmängude propageerimine karistatav brottsbalki 23. peatüki § 4
alusel juhul, kui tegemist on osavõtuga kas sama seaduse 16. peatüki §‑s 14 osutatud süüteost või seadusevastaste mängudega
seotud süüteost või lotterilagi § 54 lõikes 1 sätestatud hasartmängude ilma loata korraldamisest või teatud liiki mänguautomaatide
valdamises seisnevast süüteost.
O. Sjöberg ja A. Gerdin vaidlustavad seevastu brottsbalki 23. peatüki §‑i 4 kohaldamise Rootsis ilma loata korraldatud hasartmängude
propageerimise suhtes. Nende sõnul ei esine ühtegi meedet sellise propageerimise sanktsioneerimiseks, olenemata hasartmängude
korraldusloa olemasolust. A. Gerdin täpsustab, et nimetatud paragrahv on kohaldatav üksnes keelatud hasartmängude korraldamisele
kaasaaitamisele, kuid ei osuta nende propageerimisele.
Selles kontekstis tuleb meenutada, et EL toimimise lepingu artiklis 267 kehtestatud koostöökord põhineb liikmesriikide kohtute
ja Euroopa Kohtu ülesannete eristamisel. Selle artikli alusel algatatud menetluse raames on siseriiklike õigusnormide tõlgendamine
liikmesriikide kohtute ja mitte Euroopa Kohtu ülesanne (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Placanica jt, punkt 36,
ja eespool viidatud kohtuotsus Liga Portuguesa de Futebol Profissional ja Bwin International, punkt 37).
Järelikult on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne teha kindlaks, kas kõne alla olevat kahte rikkumist, isegi kui need
kuuluvad erinevate süsteemide alla, koheldakse kohaldatavate siseriiklike õigusaktide alusel võrdselt. See kohus peab eelkõige
kindlaks tegema, kas asjaolusid arvestades käsitlevad pädevad asutused nimetatud õigusrikkumisi samasuguse hoolega ning kas
pädevad kohtud määravad nende eest võrdsed karistused.
Nagu märkis kohtujurist oma seisukoha punktides 81–85, ei saa siseriiklikku süsteemi pidada diskrimineerivaks juhul, kui neid
kahte kõnealust süütegu käsitletakse võrdväärselt, kuigi sätted, mille alusel menetlust alustatakse ja milles on ette nähtud
kohaldatavad karistused, on kehtestatud erinevate õigusaktidega. Seevastu juhul, kui isikuid, kes propageerivad Rootsis ilma
loata Internetis korraldatud hasartmänge, karistatakse kergemalt kui neid isikuid, kes reklaamivad mõnes teises liikmesriigis
korraldatud hasartmänge, siis tuleb tõdeda, et nimetatud süsteem on diskrimineeriv ja et lotterilagi § 54 lõike 2 sätted on
vastuolus EÜ artikliga 49 ning sellest tulenevalt ei saa neid sätteid kasutada põhikohtuasjades süüdistatavate isikute vastu.
Järelikult tuleb esimesele küsimusele vastata, et EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus liikmesriigi
õigusnormid, mis allutavad hasartmängud ainuõiguste süsteemile ja mille kohaselt karistatakse mõnes teises liikmesriigis korraldatud
hasartmängude propageerimise eest rangemalt kui ilma loata selle liikmesriigi territooriumil korraldatud hasartmängude propageerimise
eest. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kindlaks teha, kas põhikohtuasjas kõne all olevate siseriiklike õigusnormide
puhul on olukord selline.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.
EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada selliselt, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi sellised õigusnormid, nagu on kõne all
põhikohtuasjas, mis keelavad suunata selle liikmesriigi elanikele reklaami hasartmängude kohta, mida eraettevõtjad mõnes teises
liikmesriigis korraldavad tulu saamise eesmärgil.
2.
EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis allutavad hasartmängud ainuõiguste
süsteemile ja mille kohaselt karistatakse mõnes teises liikmesriigis korraldatud hasartmängude propageerimise eest rangemalt
kui ilma loata selle liikmesriigi territooriumil korraldatud hasartmängude propageerimise eest. Eelotsusetaotluse esitanud
kohtu ülesanne on kindlaks teha, kas põhikohtuasjas kõne all olevate siseriiklike õigusnormide puhul on olukord selline.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: rootsi.