CELEX: 62002CJ0168
Briuselio konvencija
5 straipsnio 3 punktas
Jurisdikcija delikto arba kvazidelikto bylose
Vieta, kurioje buvo padarytas pažeidimas
Turtinė žala, padaryta investuojant kapitalą kitoje Susitariančioje valstybėje

2002 m. balandžio 9 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2002 m. gegužės 6 d.,
Oberster Gerichtshof
, remdamasis 1971 m. birželio 3 d. protokolu dėl Teisingumo Teismo 1968 m. rugsėjo 27 d. Konvencijos dėl teismo jurisdikcijos
ir sprendimų civilinėse ar komercinėse bylose vykdymo aiškinimo pateikė prejudicinį klausimą dėl šios Konvencijos 5 straipsnio
3 punkto (OL 1972, L 299, p. 32) su pakeitimais, padarytais 1978 m. spalio 9 d. Konvencija dėl Airijos, Danijos Karalystės,
Jungtinės Didžiosios Britanijos bei Šiaurės Airijos Karalystės įstojimo (OL L 304, p. 1 ir – tekstas su pakeitimais – p. 77),
1982 m. spalio 25 d. Konvencija dėl Graikijos Respublikos įstojimo (OL L 388, p. 1), 1989 m. gegužės 26 d. Konvencija dėl
Ispanijos Karalystės ir Portugalijos Respublikos įstojimo (OL L 285, p. 1) ir 1996 m. lapkričio 29 d. Konvencija dėl Austrijos
Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės įstojimo (OL 1997, C 15, p. 1, toliau – Konvencija), išaiškinimo.
Šis klausimas kilo byloje tarp R. Kronhofer, gyvenančio Austrijoje, ir M. Maier, C. Möller, W. Hofius bei Z. Karan (toliau
– atsakovai pagrindinėje byloje), gyvenančių Vokietijoje, siekiant, kad R. Kronhofer būtų atlyginta turtinė žala, kurią jis
teigia patyręs dėl atsakovų pagrindinėje byloje neteisėto elgesio, šiems einant investicijų valdytojų arba konsultantų pareigas
bendrovėje
Protectas Vermögensverwaltungs GmbH
(toliau –
Protectas
), kurios buveinė yra Vokietijoje.

Ieškinio pagrindas
Konvencijos 2 straipsnio pirma pastraipa nustato:
„Atsižvelgiant į šios Konvencijos nuostatas, Susitariančiojoje valstybėje nuolatinę gyvenamąją vietą turintiems asmenims,
kokia bebūtų jų pilietybė, byla keliama tos valstybės teismuose“.
Pagal Konvencijos 5 straipsnio 3 punktą:
„Susitariančiosios valstybės teritorijoje gyvenančiam atsakovui byla gali būti keliama kitos valstybės narės teismuose:
<...>
3) deliktu ar kvazideliktu ? vietos, kurioje buvo padarytas pažeidimas, teismuose.“

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
R. Kronhofer
Landesgericht Feldkirch
(Austrija) pareiškė ieškinį atsakovams pagrindinėje byloje dėl turtinės žalos, kurią jis teigia patyręs dėl jų neteisėto elgesio,
atlyginimo.
Jo teigimu, pagrindiniai atsakovai per telefoninį pokalbį jį paskatino sudaryti akcijų pasirinkimo sandorį, iš anksto neįspėję
apie šios operacijos riziką. Dėl to 1997 m. lapkričio ir gruodžio mėnesiais į
Protectas
investicijų sąskaitą Vokietijoje R. Kronhofer pervedė bendrą 82 500 JAV dolerių sumą, kuri vėliau buvo panaudota Londono
vertybinių popierių biržoje sudarant labai rizikingus pirkimo pasirinkimo sandorius. Dėl aptariamos operacijos buvo prarasta
dalis pervestos sumos, ir R. Kronhofer tik iš dalies susigrąžino investuotą pinigų sumą.

Landesgericht Feldkirch
jurisdikciją turėjo pagal Konvencijos 5 straipsnio 3 punktą, kaip vietos, kurioje buvo padarytas pažeidimas, ir kur šiuo
atveju yra R. Kronhofer gyvenamoji vieta, teismas.
Kadangi ieškinys buvo atmestas, dėl šio sprendimo R. Kronhofer pateikė apeliacinį skundą
Oberlandesgericht Innsbruck
(Austrija), kuris pareiškė, jog byla jam neteisminga, kadangi gyvenamosios vietos teismas nėra „vietos, kurioje buvo padarytas
pažeidimas“ teismas, nes nei vieta, kurioje buvo padarytas pažeidimas, nei vieta, kurioje ta žala atsirado, nėra Austrijoje.
Gavęs ieškinį dėl „Revision“
Oberster Gerichtshof
mano, kad Teisingumo Teismas dar neišsprendė klausimo, ar formuluotė „vieta, kurioje buvo padarytas pažeidimas“ turi būti
aiškinama plačiąja prasme, kad žalos, padarytos kitoje Susitariančioje valstybėje esančio nukentėjusiojo turto daliai, atveju,
ji taip pat apimtų jo gyvenamąją vietą ir pagrindinę turto buvimo vietą.
Manydamas, kad bylai išspręsti reikia išaiškinti Konvenciją,
Oberster Gerichtshof
nusprendė sustabdyti bylą ir Teisingumo Teismui pateikti šį prejudicinį klausimą:
„Ar <...> Konvencijos 5 straipsnio 3 punkte esanti formuluotė „vieta, kurioje buvo padarytas pažeidimas” turtinės žalos, atsiradusios
investavus žalą patyrusio asmens turto dalį, atveju, taip pat apima vietą, kurioje šis asmuo gyveno investicijų kitoje Bendrijos
valstybėje narėje vykdymo metu?“

Dėl prejudicinio klausimo
Nacionalinis teismas iš esmės klausia, ar Konvencijos 5 straipsnio 3 punkte esanti formuluotė „vieta, kurioje buvo padarytas
pažeidimas” reiškia ieškovo gyvenamąją vietą, kur yra „pagrindinė jo turto buvimo vieta“, vien dėl to, kad joje jis patyrė
finansinių nuostolių praradęs savo turto dalį kitoje Susitariančioje valstybėje.
Visų pirma, primintina, kad Konvencijos II skirsnyje numatyta bendros jurisdikcijos priskyrimo sistema yra pagrįsta principu,
nustatytu Konvencijos 2 straipsnio pirmoje pastraipoje, pagal kurį Susitariančiojoje valstybėje nuolatinę gyvenamąją vietą
turintiems asmenims, kokia bebūtų jų pilietybė, byla keliama tos valstybės teismuose.
Remiantis leidžiančia nukrypti nuo šio pagrindinio principo, jog jurisdikcija priklauso nuo atsakovo gyvenamosios vietos,
nuostata, Konvencijos II skirsnio 2 skyriuje numatyti tam tikri specialios jurisdikcijos priskyrimo atvejai, tarp kurių yra
ir Konvencijos 5 straipsnio 3 punktas.
Šios specialiosios jurisdikcijos taisyklės yra aiškintinos siaurinamai, neleidžiant jų aiškinti plačiau nei tai aiškiai numatyta
konvencijoje (žr. 1988 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo
Kalfelis
, 189/87, Rink., p. 5565, 19 punktą ir 2004 m. sausio 15 d. Sprendimo
Blijdenstein
, C-433/01, dar nepaskelbta Rinkinyje, 25 punktą).
Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Konvencijos 5 straipsnio 3 punkte nustatyta taisyklė yra paremta ginčo ir
kitos nei atsakovo gyvenamosios vietos teismų glaudžiu tarpusavio ryšiu, kuris pateisina jurisdikcijos priskyrimą šiems teismams
tinkamo teisingumo vykdymo bei veiksmingo proceso organizavimo sumetimais (žr.,
inter alia
, 1976 m. lapkričio 30 d. Sprendimo
Bier
, dar vadinamo
Mines de potasse d’Alsace
, 21/76, Rink. p. 1735, 11 punktą ir 2002 m. spalio 1 d. Sprendimo
Henkel
, C-167/00, Rink. p. I-8111, 46 punktą).
Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad tuo atveju, kai vieta, kurioje buvo padarytas pažeidimas, dėl kurio gali kilti
deliktinė arba kvazideliktinė atsakomybė, ir vieta, kurioje dėl šio pažeidimo atsirado žala, nesutampa, Konvencijos 5 straipsnio
3 punkte esanti formuluotė „vieta, kurioje buvo padarytas pažeidimas“ reiškia žalos atsiradimo vietą ir pažeidimo, dėl kurio
žala atsirado, vietą, todėl atsakovui ieškinys gali būti pareiškiamas ieškovo nuožiūra vienos iš šių dviejų vietų teisme (žr.
minėto sprendimo
Mines de potasse d'Alsace
24 ir 25 punktus bei 2004 m. vasario 5 d. sprendimo
DFDS Torline
, C-18/02, dar nepaskelbta Rinkinyje, 40 punktą).
Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį nutarimą aišku, kad
Oberster Gerichtshof
mano, jog pagrindinėje byloje vieta, kurioje atsirado žala, taip pat vieta, kurioje buvo padarytas pažeidimas, yra Vokietijoje.
Šio atvejo ypatybė yra ta, jog dėl kitoje Susitariančioje valstybėje ieškovo tariamai patirtų finansinių nuostolių galiausiai
nukentėjo visas jo turtas kaip visuma.
Be to, kaip teisingai pažymima generalinio advokato išvados 46 punkte, šiuo atveju nėra pateisinama priskirti jurisdikciją
Susitariančios valstybės, kitos nei tos, kurios teritorijoje buvo padarytas pažeidimas bei atsirado žala, t. y. visuma sudedamųjų
atsakomybės dalių, teismams. Toks jurisdikcijos priskyrimas neatitiktų jokio objektyvaus tikslo įrodymų arba proceso organizavimo
atžvilgiu.
Teisingumo Teismas nusprendė, kad formuluotė „vieta, kurioje buvo padarytas pažeidimas“ negali būti aiškinama plačiąja prasme,
kaip apimanti bet kurią vietą, kurioje pasireiškė pažeidimo, dėl kurio žala atsirado kitoje vietoje, žalingos pasekmės (žr.
1995 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
Marinari
, C-364/93, Rink. p. I-2719, 14 punktą).
Tokiomis aplinkybėmis pagrindinėje byloje dėl šio aiškinimo kompetentingo teismo nustatymas priklausytų nuo tokių neaiškių
aplinkybių kaip vieta, kurioje buvo nukentėjusiojo „pagrindinė turto buvimo vieta“; o tai trukdytų stiprinti Bendrijoje įsisteigusių
asmenų teisinę apsaugą, kadangi Konvencija taip pat siekiama, kad pareiškėjas lengvai galėtų nustatyti teismą, į kurį jis
gali kreiptis, ir kad atsakovas pagrįstai galėtų numatyti teismą, kuriame jam gali būti pareikštas ieškinys (žr. 2002 m. vasario
19 d. Sprendimo
Besix
, C-256/00, Rink. p. I-1699 25 ir 26 punktus ir minėto sprendimo
DFDS Torline
36 punktą). Be to, toks aiškinimas dažnai leistų pripažinti ieškovo gyvenamosios vietos teismų jurisdikciją, kuriai, kaip
Teisingumo Teismas nustatė šio sprendimo 14 punkte, Konvencija nėra tokia palanki, išskyrus joje aiškiai nurodomus atvejus.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Konvencijos 5 straipsnio 3 dalyje esanti formuluotė
„vieta, kurioje buvo padarytas pažeidimas“ neapima ieškovo gyvenamosios vietos, kurioje yra „pagrindinė jo turto buvimo vieta“,
vien dėl to, kad joje jis patyrė finansinių nuostolių, praradęs savo turto dalį kitoje Susitariančioje valstybėje.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Austrijos, Jungtinės Karalystės, Vokietijos vyriausybių bei Komisijos, kurios pateikė Teisingumo Teismui savo pastabas, išlaidos
nėra atlygintinos. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje,
išlaidų klausimą turi spręsti nacionalinis teismas.
Remdamasis šiais motyvais,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
atsakydamas į 2002 m. balandžio 9 d
. Oberster Gerichtshof
nutartimi pateiktą klausimą, nutaria:
1968 m. rugsėjo 27 d. Konvencijos dėl jurisdikcijos ir sprendimų vykdymo civilinėse ir komercinėse bylose su pakeitimais,
padarytais 1978 m. spalio 9 d. Konvencija dėl Airijos, Danijos Karalystės, Jungtinės Didžiosios Britanijos bei Šiaurės Airijos
Karalystės įstojimo, 1982 m. spalio 25 d. Konvencija dėl Graikijos Respublikos įstojimo, 1989 m. gegužės 26 d. Konvencija
dėl Ispanijos Karalystės ir Portugalijos Respublikos įstojimo ir 1996 m. lapkričio 29 d. Konvencija dėl Austrijos Respublikos,
Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės įstojimo, 5 straipsnio 3 punkte esanti formuluotė „vieta, kurioje buvo padarytas
pažeidimas“ neapima ieškovo gyvenamosios vietos, kur yra „pagrindinė jo turto buvimo vieta“, vien dėl to, kad joje jis patyrė
finansinių nuostolių, praradęs savo turto dalį kitoje Susitariančioje valstybėje.
Timmermans
Puissochet
Cunha Rodrigues
Schintgen

Colneric
Paskelbta 2004 m. birželio 10 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Sekretorius

Pirmininkas
R. Grass

C. W. A. Timmermans
*
Proceso kalba: vokiečių.