CELEX: 62005CJ0007
Växtförädlarrätt
Rimlig nivå på ersättningen till innehavaren av gemenskapens växtförädlarrätt
Artikel 5.2, 5.4 och 5.5 i förordning (EG) nr 1768/95, i dess lydelse enligt förordning (EG) nr 2605/98
Begreppet 'betydligt lägre ersättningsbelopp än det belopp som krävs för en licens för produktion av förökningsmaterial'

1       Begäran om förhandsavgörande rör tolkningen av artikel 5.2, 5.4 och 5.5 i kommissionens förordning (EG) nr 1768/95 av den
24 juli 1995 om införande av genomförandebestämmelser för det undantag i jordbruket som föreskrivs i artikel 14.3 i rådets
förordning (EG) nr 2100/94 om gemenskapens växtförädlarrätt (EGT L 173, s. 14), i dess lydelse enligt kommissionens förordning
nr 2605/98 av den 3 december 1998 (EGT L 328, s. 6) (nedan kallad förordning nr 1768/95).
2       Begäran har framställts i en tvist mellan Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (nedan kallat STV), en organisation av innehavare
av växtförädlarrätter (nedan kallade rättsinnehavarna), och Ulrich Deppe, Hanne-Rose Deppe, Thomas och Mathias Deppe samt
Christine Urban, vilka är arvtagare till Dieter Deppe, och mellan STV och jordbrukarna Siegfried Hennings och Hartmut Lübbe,
angående betalning av ersättning för plantering av utsäde som omfattas av ett sådant skydd.

Tillämpliga bestämmelser
3       Enligt artikel 1 i rådets förordning (EG) nr 2100/94 av den 27 juli 1994 om gemenskapens växtförädlarrätt (EGT L 227, s. 1;
svensk specialutgåva, område 3, volym 60, s. 196) (nedan kallad grundförordningen) införs genom förordningen gemenskapens
växtförädlarrätt som den enda formen i gemenskapen av industriellt rättsskydd för växtsorter.
4       I artikel 14.1 i nämnda förordning föreskrivs ett undantag från gemenskapens växtförädlarrätt:
”Trots vad som sägs i artikel 13.2 och i syfte att skydda jordbruksproduktionen är det tillåtet för jordbrukare att för förökning
på mark i sina egna jordbruksföretag använda den skördeprodukt som de har erhållit genom att i sina egna företag använda förökningsmaterial
av en sort, undantaget hybrider och syntetiska sorter, som omfattas av gemenskapens växtförädlarrätt.”
5       Artikel 14.3 fjärde strecksatsen rör de finansiella villkor under vilka andra jordbrukare än småjordbrukare kan använda sig
av detta privilegium. Dessa jordbrukare skall ”betala rättsinnehavaren en rimlig ersättning, vilken skall vara betydligt lägre
än det belopp som utkrävs för en licens för produktion av förökningsmaterial av samma sort i samma område. Storleken på ersättningen
kan variera med tiden beroende på i vilken utsträckning undantaget i punkt 1 skall tillämpas beträffande den berörda sorten”.
6       Enligt artikel 1 i förordning nr 1768/95 fastställs i denna förordning bestämmelser om villkoren för att tillämpa det undantag
som föreskrivs i artikel 14.1 i grundförordningen.
7       I artikel 2 i förordning nr 1768/95 föreskrivs följande:
”1.      De villkor som anges i artikel 1 skall uppfyllas både av rättsinnehavaren, såsom företrädare för förädlaren, och av jordbrukaren
på sådant sätt att de skyddar varandras legitima intressen.
2.      De legitima intressena skall inte anses vara skyddade, om ett eller flera av dessa intressen ogynnsamt påverka[s] utan hänsyn
till behovet att bibehålla en skälig balans mellan dem alla eller proportionalitet mellan syftet med villkoret i fråga och
dess verkliga effekt.”
8       I artikel 5 i nämnda förordning föreskrivs följande:
”1.      Nivån på den rimliga ersättning som skall betalas till rättsinnehavaren enligt artikel 14.3 fjärde strecksatsen i grundförordningen
kan fastställas i ett avtal mellan rättsinnehavaren och den berörda jordbrukaren.
2.      Då ett sådant avtal inte har slutits eller inte kan tillämpas skall ersättningsbeloppet vara betydligt lägre än det belopp
som krävs för en licens för produktion av förökningsmaterial av den lägsta kategori som uppfyller kraven för officiell certifiering
av samma sort och inom samma område.
Om ingen produktion under licens av förökningsmaterial av den berörda sorten har skett i det område där jordbrukarens anläggning
är belägen och om en enhetlig nivå för det nämnda beloppet har fastställts för hela gemenskapen, skall ersättningen vara betydligt
lägre än det belopp som normalt ingår för nämnda ändamål i det pris till vilket förökningsmaterial av den lägsta kategori
som kan erhålla officiell certifiering av den sorten är sål[t] inom det området, under förutsättning att det inte är högre
än det nämnda belopp som skall betalas i det område där det förökningsmaterialet har framställts.
3.      Ersättningsnivån skall anses vara avsevärt lägre enligt lydelsen i artikel 14.3 fjärde stycket i grundförordningen, såsom
anges i punkt 2 ovan, om den inte överskrider den nödvändiga för att fastställa eller stabilisera, som en ekonomisk faktor
som avgör i vilken utsträckning undantaget utnyttjas, ett rimligt avvägt förhållande mellan användningen av tillåtet spridningsmaterial
och planteringen av skördeprodukten av respektive arter som omfattas av gemenskapens skördeförädlarrätt. Ett sådant förhållande
skall anses vara rimligt avvägt om det säkerställer att rättsinnehavaren erhåller en på det hela taget rättfärdig kompensation
för den totala användningen av sin sort.”
9       Genom förordning nr 2605/98, som trädde i kraft den 24 december 1998, har bland annat följande punkter lagts till artikel
5 i förordning nr 1768/95, i dess ursprungliga lydelse:
”4.      Om, när det gäller punkt 2, ersättningsnivån fastställs i avtal mellan organisationer för rättsinnehavare och jordbrukarorganisationer,
med eller utan deltagande bearbetningsorganisationer, vilka är etablerade inom gemenskapen på gemenskapsnivå, nationell eller
regional nivå, skall de avtalade nivåerna användas som riktlinjer för att fastställa vilken ersättning som skall betalas inom
området och för arterna i fråga, om dessa nivåer och villkoren för dessa skriftligen har anmälts till kommissionen av de aktuella
organisationernas bemyndigade företrädare och om de avtalade nivåerna och villkoren för dessa har offentliggjorts i den officiella
tidning som ges ut av gemenskapens växtsortsmyndighet.
5.      Om, när det gäller punkt 2, inget sådant avtal som avses i punkt 4, har ingåtts, skall ersättningen enligt punkt 2 uppgå till
50 % av de belopp som erlagts för produktion av förökningsmaterial på licens.
Om en medlemsstat före den 1 januari 1999 anmäler till kommissionen att ett avtal mellan de relevanta organisationerna etablerade
på nationell eller regional nivå är nära förestående, enligt vad som anges i punkt 4, skall den ersättning som betalas i området
och för arten i fråga uppgå till 40 % istället för 50 % som anges ovan, men endast i de fall sådana undantag i jordbruket
utnyttja[t]s innan avtalen genomfördes och senast den 1 april 1999.
6.      Om jordbrukaren, när det gäller punkt 5, under den aktuella perioden har utnyttjat undantaget i jordbruket för mer än 55 %
av allt material av sorten i fråga som denne använder i sin produktion, skall nivån på ersättningen i området och för arten
i fråga vara den som tillämpas för sorten om den vore skyddad i medlemsstaten av dess nationella ordning för växtförädlarrätt,
såvida det finns en nationell ordning som fastställer en sådan nivå och förutsatt att nivån överstiger 50 % av de belopp som
erlagts för produktion av förökningsmaterial på licens enligt vad som fastställs i punkt 2. Om den nationella ordningen inte
innehåller någon sådan nivå skall bestämmelserna i punkt 5 gälla oberoende av vilken andel som används.”
10     I artikel 6.1 i förordning nr 1768/95 föreskrivs följande:
”Utan att bestämmelserna i punkt 2 påverkas, skall en jordbrukares individuella förpliktelse att betala den rimliga ersättningen
uppstå, när han faktiskt använder skördeprodukten för förökningsändamål som utsäde.
Rättsinnehavaren kan bestämma datum och form för betalningen. Han skall dock inte ange ett tidigare datum för betalningen
än det datum då förpliktelsen uppstår.”

Tvisten i målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
11     STV har till Bundesgerichtshof överklagat ett beslut meddelat i andra instans om avslag på dess ansökan om kompletterande
ersättning från arvtagarna till Dieter Deppe, Siegfried Henning och Hartmut Lübbe.
12     Enligt den hänskjutande domstolen har det varken i de lägre domstolarna eller i doktrinen utvecklats en enhetlig vägledning
i fråga om vare sig innebörden av begreppet ”betydligt lägre” i den mening som avses i artikel 5.2 i förordning nr 1768/95
eller enligt vilka kriterier denna ersättning skall fastställas.
13     Dessutom anges inte i artikel 5 i förordning nr 1768/95 vem som har befogenhet att fastställa nämnda ersättning när det inte
har slutits något avtal mellan rättsinnehavaren och den odlande jordbrukaren. Eftersom rättsinnehavaren med tillämpning av
artikel 6 i denna förordning kan fastställa datumet för och sättet på vilket betalningen skall ske, har han eventuellt även
rätt att fastställa storleken på ersättningsbeloppet.
14     Den nationella domstolen anser att svarandena i målet är skyldiga enligt nämnda artikel 5 att utge en rimlig ersättning för
sin sådd, vilken i avsaknad av ett avtal mellan parterna måste vara betydligt lägre än det belopp som krävs för en licens
för produktion av förökningsmaterial av den lägsta kategori som uppfyller kraven för officiell certifiering av samma sort
och inom samma område (nedan kallade C‑rättigheter). Begreppet ”betydligt lägre” innebär åtminstone en betydande prisnedsättning
i förhållande till C-rättigheterna. Inom näringslivet anses en prisnedsättning med 20 procent vara betydande.
15     Den hänskjutande domstolen vill veta vilka kriterier som skall läggas till grund för bedömningen av huruvida den ersättning
som skall beräknas enligt lag är rimlig. Den anser att det av förordning nr 2605/98 följer att rättsinnehavaren är skyldig
att, när ett avtal mellan organisationer av rättsinnehavare och jordbrukarorganisationer fungerar som riktlinje, hålla sig
inom vissa gränser när den fastställer vilken ersättning icke avtalsbundna jordbrukare skall utge, utan att de olika beräkningsreglerna
behöver användas. Enligt 1996 års samarbetsavtal, som kan vara lämpligt att använda som riktlinje, borde 80 procent av den
schablonmässiga licenssats som föreskrivs i avtalet kunna utgöra en rimlig ersättningsnivå.
16     Bundesgerichtshof anser att det av ett sådant vägledande avtal mellan yrkesorganisationer likaledes följer att de väsentliga
delarna i avtalet är direkt tillämpliga också när ersättningen skall beräknas enligt lag. Därmed förhindras att det uppstår
någon väsentlig skillnad mellan den ersättning som beräknas med stöd av avtal och den som beräknas enligt lag.
17     Den hänskjutande domstolen har emellertid påpekat att 1996 års samarbetsavtal offentliggjordes i
Officiell tidskrift för Gemenskapens växtsortsmyndighet
(nedan kallad växtsortsmyndigheten) först den 16 augusti 1999. Frågan är därför om formkraven i artikel 5 i förordning nr
1768/95 även skall tillämpas på de samarbetsavtal som lagligen ingåtts före ikraftträdandet av förordning nr 2605/98.
18     Det är mot denna bakgrund som Bundesgerichtshof har beslutat att vilandeförklara målet och hänskjuta följande frågor till
domstolen för ett förhandsavgörande:
”1.      Är det krav avseende beräkningen av planteringsersättningen som anges i artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1768/95, enligt vilket
ersättningsbeloppet skall vara ’betydligt lägre’ än det belopp som krävs för en licens för produktion av förökningsmaterial
av samma sort och inom samma område, uppfyllt även när ersättningen schablonmässigt fastställs till 80 procent av nämnda belopp?
2.       Innebär artikel 5.4 och 5.5 i förordning (EG) nr 1768/95, i dess lydelse enligt förordning (EG) nr 2605/98, att värdet på
planteringsersättningen har fastställts i de fall som ersättningen skall beräknas enligt lag?
Om svaret är jakande: Skall denna fastställelse anses utgöra uttryck för en allmän princip och gälla även i fråga om plantering
som genomförts före ikraftträdandet av förordning (EG) nr 2605/98?
3.      Medför det förhållandet att ett avtal mellan organisationer för rättsinnehavare och jordbrukarorganisationer skall fungera
som riktlinje, i den mening som avses i artikel 5.4 i förordning (EG) nr 1768/95, i dess lydelse enligt förordning (EG) nr
2605/98, att avtalets väsentliga delar (beräkningskriterierna) skall tillämpas i de fall som ersättningen skall beräknas enligt
lag, även när rättsinnehavaren vid beräkningen av denna ersättning varken känner till alla de parametrar avseende den jordbrukare
som genomfört planteringen som är nödvändiga för en beräkning på grundval av avtalet eller har rätt att kräva att jordbrukaren
skall lämna uppgifter avseende dessa omständigheter?
Om svaret är jakande: Krävs för att ett sådant avtal skall vara giltigt, i den bemärkelse att det skall kunna fungera som
riktlinje, att de särskilda krav som anges i artikel 5.4 i förordning (EG) nr 1768/95, i dess lydelse enligt förordning (EG)
nr 2605/98, iakttas även när avtalet har ingåtts före ikraftträdandet av nämnda förordning?
4.      Föreskrivs i artikel 5.5 i förordning (EG) nr 1768/95, i dess lydelse enligt förordning (EG) nr 2605/98, en övre gräns för
ersättningsbeloppet vad gäller ersättning enligt avtal och/eller lag?
5.      Kan ett avtal mellan yrkesorganisationer tillämpas som riktlinje i den mening som avses i artikel 5.4 i förordning (EG) nr
1768/95, i dess lydelse enligt förordning (EG) nr 2605/98, när ersättningssatsen om 50 procent av beloppet enligt artikel
5.5 i förordning (EG) nr 2605/98 därmed överskrids?”
19     Genom beslut av domstolens ordförande den 26 januari 2005 förenades målen C‑7/05–C-9/05 vad gäller det skriftliga och det
muntliga förfarandet samt med avseende på domen.

Den första frågan
20     Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan i syfte att få klarhet i om en ersättning på 80 procent av C-rättigheterna
kan anses uppfylla kravet på en ”betydligt lägre ersättning” än den som utgår för C‑rättigheterna i den mening som avses i
artikel 5.2 i förordning nr 1768/95.
21     Domstolen påpekar inledningsvis att rättsinnehavaren kan få ersättning på tre olika sätt. Rättsinnehavaren kan ingå ett avtal
med jordbrukaren med stöd av artikel 5.1 i förordning nr 1768/95. Vidare kan ett avtal ingås mellan en organisation av rättsinnehavare
och en jordbrukarorganisation med stöd av artikel 5.4 i nämnda förordning. Slutligen kan ersättningsnivån beräknas med stöd
av vissa riktlinjer i artikel 5.2 och 5.5 i samma förordning.
22     Med hänsyn till att det inte har ingåtts något avtal och att parterna inte heller har anslutit sig till något avtal i förevarande
fall är det den tredje av de ovan i punkt 21 nämnda ersättningsmodellerna som är tillämplig.
23     Kommissionen har i sitt yttrande angett att det skall göras åtskillnad mellan olika fall, beroende på om de har uppstått före
eller efter ikraftträdandet av förordning nr 2605/98.
24     Beträffande de förstnämnda fallen påpekas att det framgår av artikel 2.2 i förordning nr 1768/95 att rättsinnehavarens och
jordbrukarnas legitima intressen inte skall anses vara skyddade såvida inte ”behovet att bibehålla en skälig balans mellan
dem alla eller proportionalitet mellan syftet med villkoret i fråga och dess verkliga effekt” beaktas.
25     Det avgörande kriteriet i artikel 5.3 i nämnda förordning för att ersättningen skall anses vara ”betydligt lägre” är dessutom
nödvändigheten av att fastställa eller stabilisera ett rimligt avvägt förhållande mellan användningen av tillåtet spridningsmaterial
och planteringen av skördeprodukten av respektive arter som omfattas av gemenskapens skördeförädlarrätt.
26     I artikel 5.2 i samma förordning hänvisas dessutom till ”det belopp som krävs för en licens för produktion av förökningsmaterial
av den lägsta kategori som uppfyller kraven för officiell certifiering av samma sort och inom samma område”.
27     För de fall som uppstod innan förordning nr 2605/98 trädde i kraft föreskrivs i artikel 5.5 i förordning nr 1768/95 att ersättningen
till rättsinnehavarna skall uppgå till 50 procent av C-rättigheterna. Vidare fastställs en övergångsnivå på 40 procent i syfte
att ge rättsinnehavarna och jordbrukarna incitament att ingå avtal.
28     Härav följer att den schablonmässiga nivå på 80 procent av C‑rättigheterna vid beräkningen av den ersättning som skall utges
till rättsinnehavarna är för hög, och för att räkna ut den rätta ersättningsnivån måste de omtvistade sorterna och det berörda
området beaktas.
29     Den första frågan skall således besvaras enligt följande. Den schablonmässiga ersättning på 80 procent av det belopp som utges
för C-rättigheter vid tillämpning av jordbruksundantaget i artikel 14.3 i grundförordningen uppfyller inte kravet i artikel
5.2 i förordning nr 1768/95, enligt vilket ersättningsbeloppet skall vara ”betydligt lägre” än det belopp som krävs för en
licens för produktion av förökningsmaterial, med förbehåll för den nationella domstolens bedömning av övriga relevanta omständigheter
i vart och ett av de aktuella målen.

Den andra frågan
30     Den hänskjutande domstolen har ställt sin andra fråga i syfte att få klarhet i huruvida artikel 5.4 och 5.5 i förordning nr
1768/95 innehåller de kriterier som vid bedömningen av rättsinnehavarens rättigheter krävs för att beräkna det ersättningsbelopp
som skall utges.
31     Det framgår klart av artikel 5.4 att de kriterier med vars hjälp ersättningsbeloppet kan fastställas skall vara integrerade
i de avtal som organisationer av rättsinnehavare och jordbrukarorganisationer ingår i och tjäna som riktlinjer när nämnda
avtal antingen har anmälts till kommissionen eller publicerats av växtsortsmyndigheten.
32     Enligt artikel 5.5 i förordning nr 1768/95 uppgår, vid avsaknad av avtal, nämnda ersättningsbelopp till 50 procent av det
belopp som utges för C‑rättigheter, eventuellt anpassat till en rörlig skala på nationell nivå enligt sjunde skälet till förordning
nr 2605/98.
33     Den hänskjutande domstolen vill även veta om dessa regler innehåller en allmän princip som var tillämplig före ikraftträdandet
av förordning nr 2605/98.
34     Kommissionen menar att det skulle strida mot rättssäkerhetsprincipen att retroaktivt tillämpa bestämmelserna i nämnda förordning
på transaktioner som ägde rum innan den trädde i kraft.
35     Domstolen påpekar att bestämmelserna i artikel 5.4 och 5.5 i förordning nr 1768/95 infördes genom förordning nr 2605/98 och
att det i dessa inte uttryckligen anges att de skall tillämpas retroaktivt på transaktioner som ägde rum innan sistnämnda
förordning trädde i kraft.
36     Punkterna 4 och 5 i artikel 5 i förordning nr 1768/95 kan, genom att de kompletterar och uttryckligen hänvisar till nämnda
artikel, tjäna som riktlinjer vid fastställandet av det ersättningsbelopp som skall utges i fall som uppstått innan de trädde
i kraft.
37     Den andra frågan skall därför besvaras enligt följande. I artikel 5.4 och 5.5 i förordning nr 1768/95 anges de kriterier som
gör det möjligt att räkna ut det ersättningsbelopp som skall utges till rättsinnehavaren. Kriterierna saknar retroaktiv verkan
men kan tjäna som riktlinjer vid beräkningen av ersättning för sådana utsäden som har ägt rum innan förordning nr 2605/98
trädde i kraft.

Den tredje och den femte frågan
38     Den hänskjutande domstolen vill med dessa två frågor få klarhet i räckvidden och innebörden av ett avtal som ingåtts mellan
organisationer av rättsinnehavare och jordbrukarorganisationer.
39     Domstolen påpekar inledningsvis att det framgår av artikel 5.4 i förordning nr 1768/95 att ett sådant avtal tjänar som riktlinje
vid beräkningen av den ersättning som skall betalas inom området och för arterna i fråga, om ersättningsnivåerna och villkoren
för dessa har anmälts till kommissionen och offentliggjorts i
Officiell tidskrift för Gemenskapens växtsortsmyndighet
.
40     Vidare framgår tydligt av artikel 5.5 i förordning nr 1768/95 att nämnda ersättning har fastställts till 50 procent av det
belopp som utges för C-rättigheterna när ett avtal som ingåtts mellan organisationer av rättsinnehavare och jordbrukarorganisationer
inte är tillämpligt.
41     Denna nivå på 50 procent är således inte den enda ersättningsnivå som kan fastställas mellan de berörda parterna i framförhandlingen
av ett sådant avtal.
42     Mot bakgrund av att det i förordning nr 2605/98 inte görs någon åtskillnad mellan avtal ingångna före och efter förordningens
ikraftträdande påpekas att ett avtal som ingåtts mellan organisationer av rättsinnehavare och jordbrukarorganisationer före
ikraftträdandet av förordning nr 2605/98 inte kan tjäna som riktlinje annat än om det uppfyller de formella kraven på att
ha anmälts och offentliggjorts.
43     Av det anförda följer att den tredje och den femte frågan skall besvaras enligt följande. För att ett avtal som ingåtts mellan
organisationer av rättsinnehavare och jordbrukarorganisationer enligt artikel 5.4 i förordning nr 1768/95 skall kunna tjäna
som riktlinje med hänsyn till samtliga omständigheter måste avtalet ha anmälts till kommissionen och offentliggjorts i
Officiell tidskrift för Gemenskapens växtsortsmyndighet.
Detta gäller även om avtalet har ingåtts före den dag då förordning nr 2605/98 trädde i kraft. I ett sådant avtal kan parterna
enas om en annan ersättningsnivå än den vägledande ersättningsnivån i artikel 5.5 i förordning nr 1768/95.

Den fjärde frågan
44     Bundesgerichtshof vill med sin fjärde fråga få klarhet i huruvida satsen på 50 procent i artikel 5.5 i förordning nr 1768/95
utgör en övre gräns när ersättningsbeloppet fastställs.
45     Domstolen påpekar att nämnda artikel 5.5 endast är tillämplig när ett mellan organisationer av rättsinnehavare och jordbrukarorganisationer
ingått avtal inte är tillämpligt.
46     Såsom generaladvokaten har angett i punkt 55 i sitt förslag till avgörande framgår det av bestämmelsens ordalydelse att det
relativa värde som angetts är bindande och att det inte endast utgör en övre eller undre gräns. Det faktum att gemenskapslagstiftaren
har infört ett undantag i bestämmelsens andra stycke vederlägger inte detta, eftersom undantaget endast gällde under en begränsad
tid för att påskynda ingåendet av nya avtal mellan organisationer av rättsinnehavare och jordbrukarorganisationer före den
1 april 1999.
47     Den fjärde frågan skall således besvaras enligt följande. I avsaknad av ett tillämpligt avtal mellan organisationer av rättsinnehavare
och jordbrukarorganisationer, skall ersättningen till rättsinnehavaren fastställas med stöd av artikel 5.5 i förordning nr
1768/95 till ett fast belopp som varken utgör en övre eller under gräns.

Rättegångskostnader
48     Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttranden till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:
1)
Den schablonmässiga ersättning på 80 procent av det belopp som krävs för en licens för produktion av förökningsmaterial av
den lägsta kategori som uppfyller kraven för officiell certifiering av samma sort och inom samma område vid tillämpning av
jordbruksundantaget i artikel 14.3 i rådets förordning (EG) nr 2100/94 av den 27 juli 1994 om gemenskapens växtförädlarrätt
uppfyller inte kravet i artikel 5.2 i kommissionens förordning (EG) nr 1768/95 av den 24 juli 1995 om införande av genomförandebestämmelser
för det undantag i jordbruket som föreskrivs i artikel 14.3 i förordning nr 2100/94, i dess lydelse enligt kommissionens förordning
(EG) nr 2605/98 av den 3 december 1998, enligt vilket ersättningsbeloppet skall vara ”betydligt lägre” än det belopp som krävs
för en licens för produktion av förökningsmaterial, med förbehåll för den nationella domstolens bedömning av övriga relevanta
omständigheter i vart och ett av de aktuella målen.
2)
I artikel 5.4 och 5.5 i förordning nr 1768/95, i dess lydelse enligt förordning nr 2605/98, anges de kriterier som gör det
möjligt att räkna ut det ersättningsbelopp som skall utges till rättsinnehavaren av gemenskapens växtförädlarrätt. Kriterierna
saknar retroaktiv verkan men kan tjäna som riktlinjer vid beräkningen av denna ersättning för sådana utsäden som har ägt rum
innan förordning nr 2605/98 trädde i kraft.
3)
För att ett avtal som ingåtts mellan organisationer av rättsinnehavare och jordbrukarorganisationer enligt artikel 5.4 i förordning
nr 1768/95, i dess lydelse enligt förordning nr 2605/98, skall kunna tjäna som riktlinje med hänsyn till samtliga omständigheter
måste avtalet ha anmälts till Europeiska gemenskapernas kommission och offentliggjorts i
Officiell tidskrift för Gemenskapens växtsortsmyndighet
. Detta gäller även om avtalet har ingåtts före den dag då förordning nr 2605/98 trädde i kraft. I ett sådant avtal kan parterna
enas om en annan ersättningsnivå än den vägledande ersättningsnivån i artikel 5.5 i förordning nr 1768/95, i dess lydelse
enligt förordning nr 2605/98.
4)
I avsaknad av ett tillämpligt avtal mellan organisationer av rättsinnehavare och jordbrukarorganisationer, skall ersättningen
till en innehavare av gemenskapens växtförädlarrätt fastställas med stöd av artikel 5.5 i förordning nr 1768/95, i dess lydelse
enligt förordning nr 2605/98, till ett fast belopp som varken utgör en övre eller en undre gräns.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: tyska.