CELEX: 62005TJ0070
Contracte de achiziții publice de servicii
Proceduri de cerere de ofertă ale EMSA
Prestare de servicii informatice
Respingerea ofertei
Acțiune în anulare
Competența Tribunalului
Neconformitatea unei oferte
Egalitate de tratament
Respectarea criteriilor de atribuire stabilite în caietul de sarcini sau în anunțul de participare
Stabilirea de subcriterii pentru criteriile de atribuire
Eroare vădită de apreciere
Obligația de motivare

Cadrul juridic
Agenția Europeană pentru Siguranța Maritimă (EMSA) a fost instituită prin Regulamentul (CE) nr. 1406/2002 al Parlamentului
European și al Consiliului din 27 iunie 2002 (JO L 208, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 9, p. 152). Aceasta are ca misiune
asigurarea unui nivel ridicat, unitar și eficient de siguranță maritimă și prevenirea poluării cauzate de navele maritime
în Uniunea Europeană.
Potrivit articolului 5 alineatul (1) din acest regulament, EMSA este un organism al Comunității și are personalitate juridică.
Articolul 8 din Regulamentul nr. 1406/2002 prevede:
„(1) Răspunderea contractuală a [EMSA] este reglementată de legea aplicabilă contractului respectiv.
(2) Curtea de Justiție este competentă să se pronunțe în temeiul unei clauze de arbitraj cuprinse într‑un contract încheiat
de [EMSA].
(3) În cazul răspunderii extracontractuale, în conformitate cu principiile generale comune legislațiilor statelor membre,
[EMSA] repară orice prejudicii cauzate de serviciile sau funcționarii săi în exercitarea îndatoririlor ce le revin.
(4) Curtea de Justiție este competentă în litigiile privind despăgubirile pentru prejudiciile menționate la alineatul (3).
(5) Răspunderea personală a funcționarilor [EMSA] față de aceasta este reglementată de dispozițiile din statut sau din regimul
de angajare care le sunt aplicabile.”
Articolul 185 alineatul (1) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul
financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198, denumit
în continuare „Regulamentul financiar”) prevede:
„Comisia adoptă un regulament financiar‑cadru pentru organismele instituite de Comunități, care au personalitate juridică
și care beneficiază în mod efectiv de subvenții din buget. Normele financiare ale acestor organisme nu se pot îndepărta de
regulamentul‑cadru decât în cazul în care nevoile lor specifice de funcționare impun acest lucru și cu acordul prealabil al
Comisiei.”
Articolul 74 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2343/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 privind regulamentul financiar‑cadru
pentru organismele menționate la articolul 185 din Regulamentul financiar (JO L 357, p. 72, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 74),
în versiunea aplicabilă la data faptelor, prevede:
„În ceea ce privește achizițiile publice, se aplică dispozițiile relevante din regulamentul financiar general și normele de
aplicare a regulamentului în cauză.”
Această dispoziție este preluată la articolul 74 din Regulamentul financiar al EMSA adoptat de consiliul de administrație
al acesteia la 3 iulie 2003.
Atribuirea contractelor de achiziții publice de servicii de către organismele prevăzute la articolul 185 din Regulamentul
financiar este, prin urmare, supusă dispozițiilor Regulamentului (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie
2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului financiar (JO L 357, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 3, denumit
în continuare „Normele de aplicare”). Aceste dispoziții se inspiră din directivele în materie, în special, în ceea ce privește
contractele de achiziții de servicii, din Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor
de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50), cu modificările
ulterioare.
Potrivit articolului 89 alineatul (1) din Regulamentul financiar:
„Toate contractele de achiziții publice finanțate integral sau parțial din buget respectă principiile transparenței, proporționalității,
tratamentului egal și nediscriminării.”
Articolul 97 din Regulamentul financiar, în versiunea aplicabilă la data faptelor, prevede:
„(1) Criteriile de selecție pentru evaluarea capacității candidaților sau ofertanților și criteriile de atribuire pentru evaluarea
conținutului ofertelor se definesc în prealabil și se precizează în invitația la licitație.
(2) Contractele pot fi atribuite prin procedura de adjudecare automată sau prin procedura ofertei celei mai avantajoase din
punct de vedere economic.”
În această privință, articolul 138 din Normele de aplicare, în versiunea aplicabilă la data faptelor, prevede:
„[…]
(2) Oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere tehnicoeconomic este cea cu cel mai bun raport calitate‑preț, ținând seama
de criterii justificate de obiectul contractului, precum prețul oferit, meritul tehnic, caracteristici estetice și funcționale,
caracteristici de mediu, costuri de funcționare, rentabilitate, termene de finalizare sau de livrare, servicii postvânzare
și asistența tehnică.
(3) Autoritatea contractantă precizează, în notificarea de contractare sau în caietul de sarcini, ponderea aplicată fiecărui
criteriu pentru determinarea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere tehnicoeconomic.
Ponderea aplicată prețului față de celelalte criterii nu poate conduce la neutralizarea criteriului prețului în alegerea contractantului.
Dacă, în cazuri excepționale, ponderarea este practic imposibilă, în special datorită obiectului contractului, autoritatea
contractantă precizează numai ordinea descrescătoare a importanței în care criteriile urmează a fi aplicate.”
Articolul 98 din Regulamentul financiar prevede:
„(1) Modalitățile de prezentare a ofertelor trebuie să asigure concurența reală și confidențialitatea conținutului ofertelor
până în momentul deschiderii lor simultane.
[…]
(3) Cu excepția contractelor cu valoare redusă […], deschiderea dosarelor de candidatură și a ofertelor este asigurată de
o comisie de deschidere, desemnată în acest scop. Ofertele sau dosarele de candidatură pe care comisia le‑a declarat neconforme
cu condițiile stabilite sunt respinse.
(4) Dosarele de candidatură sau ofertele declarate de comisia de deschidere conforme cu condițiile stabilite sunt evaluate,
pe baza criteriilor de selecție și de atribuire stabilite în documentația privind invitația la licitație, de către o comisie
desemnată în acest scop, pentru a propune candidatul sau ofertantul căruia i se atribuie contractul.”
În versiunea aplicabilă la data faptelor, articolul 143 alineatul (2) din Normele de aplicare prevedea:
„Ofertanții pot depune oferte:
(a) prin poștă, în acest scop documentele de invitare la licitație precizând că data relevantă urmează a fi data de expediere
cu recomandare, dovedită de ștampila poștei, sau
(b) prin livrare la sediul instituției de către ofertant sau de către un agent, inclusiv un serviciu de curierat; în acest
scop documentele de invitare la licitație precizează, suplimentar față de informațiile prevăzute la articolul 130 alineatul
(2) litera (a), departamentul la care trebuie depuse ofertele pe baza unei confirmări de primire datate și semnate.”
Articolul 100 alineatul (2) din Regulamentul financiar prevede:
„Autoritatea contractantă notifică tuturor candidaților sau ofertanților ale căror candidaturi sau oferte au fost respinse
motivele pe care s‑a întemeiat această decizie și comunică tuturor ofertanților ale căror oferte sunt admisibile și care au
depus o cerere scrisă caracteristicile și avantajele relative ale ofertei reținute, precum și numele ofertantului căruia îi
este atribuit contractul.
Cu toate acestea, se impune a nu divulga anumite detalii în cazul în care dezvăluirea acestora ar împiedica aplicarea legii,
ar fi contrară interesului public sau ar dăuna intereselor legitime de afaceri ale întreprinderilor publice sau private sau
ar putea denatura concurența loială între întreprinderi.”
În această privință, articolul 149 din Normele de aplicare, în versiunea aplicabilă la data faptelor, prevede:
„(1) Autoritățile contractante informează cât mai curând posibil candidații și ofertanții cu privire la deciziile luate în
ceea ce privește adjudecarea contractului, inclusiv cu privire la motivele deciziei de a nu adjudeca un contract pentru care
a avut loc o licitație competitivă sau de a reîncepe procedura.
(2) Autoritatea contractantă comunică, în termen de maximum cincisprezece zile calendaristice de la primirea unei solicitări
scrise, informațiile prevăzute la articolul 100 alineatul (2) din Regulamentul financiar.”

Istoricul cauzei
Reclamanta, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, este o societate de
drept elen, care activează în domeniul tehnologiei informației și comunicațiilor.
Prezenta cauză privește două cereri de ofertă referitoare la „[v]alidarea SafeSeaNet și dezvoltare[a] viitoare”, cu numărul
EMSA C‑1/01/04-2004 (denumită în continuare „cererea de ofertă C‑1/01/04”), și, respectiv, la „[s]pecificarea și dezvoltare[a]
unei baze de date, a unei rețele și a unui sistem de gestiune referitoare la accidentele maritime (platformă de informare
cu privire la accidentele maritime)”, cu numărul EMSA C‑2/06/04 (denumită în continuare „cererea de ofertă C‑2/06/04”).
1.
Procedura de cerere de ofertă EMSA C‑1/01/04
Printr‑un anunț de participare din 1 iulie 2004, publicat în suplimentul la
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
(JO 2004, S 126), EMSA a lansat cererea de ofertă C‑1/01/04. Termenul de depunere a ofertelor a fost stabilit la 9 august
2004.
Punctul 13 din caietul de sarcini, intitulat „Criterii de atribuire a contractului”, are următorul cuprins:
„Contractul va fi atribuit ofertantului care depune oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic, evaluată pe baza
următoarelor criterii:
a)       Criterii de evaluare tehnică în ordinea importanței, astfel cum au fost ponderate, exprimate în procente:
1. Metodologie propusă pentru proiect – ceea ce include propunerile detaliate referitoare la modul de realizare a proiectului,
precum și etapele‑cheie și serviciile care trebuie furnizate (astfel cum sunt definite la punctul 3 [din caietul de sarcini])
(40 %).
2. Înțelegerea specificațiilor din caietul de sarcini și prezentare succintă care să ateste această înțelegere (20 %).
3. Calitatea serviciilor operaționale (Helpdesk) (10 %)
b)       Preț total (30 %)
Numai ofertele care obțin un rezultat total minim[al] de 70 % și un rezultat minim[al] de 60 % pentru fiecare criteriu vor
fi luate în considerare pentru atribuirea contractului.”
În ceea ce privește primul dintre aceste criterii de atribuire, caietul de sarcini prevedea la punctul 3, intitulat „Rapoarte
și documente care trebuie depuse”, că oferta trebuia să cuprindă informații detaliate cu privire la planul de punere în aplicare
a proiectului (project implementation structure), fiecare lot de lucru (work package) trebuind să fie definit în mod clar,
și că acest plan de punere în aplicare a proiectului trebuia să conțină (cel puțin) următoarele informații: activitățile orizontale
(punctul 3.1), descrierea echipei de gestiune a proiectului și a responsabilităților (punctul 3.2), controlul de calitate
(punctul 3.3), serviciile referitoare la gestiunea proiectului (deliverables on project management level) (punctul 3.4) și
descrierea loturilor de lucru și a relațiilor dintre acestea (work package description and relations) (punctul 3.5), precum
și alte informații relevante referitoare la prezentarea rapoartelor (punctul 3.6).
La 1 iulie 2004, reclamantei i‑au fost transmise invitația de participare și caietul de sarcini.
Reclamanta susține că a transmis EMSA, printr‑un fax din 31 iulie 2004, o cerere de informații suplimentare. Aceasta ar fi
reiterat cererea sa printr‑un fax din 1 august 2004.
Printr‑un e‑mail din 2 august 2004, EMSA a informat reclamanta că recepția faxului din 1 august 2004, referitor la cererea
de informații menționată, era incompletă și a invitat‑o să transmită întrebările sale prin e‑mail, ceea ce reclamanta a făcut
în aceeași zi. În acest e‑mail, reclamanta afirma că încercase să trimită respectivul fax la 31 iulie 2004 și din nou la 1
august 2004, însă pare să fi existat o problemă de transmitere a faxului. Aceasta solicita, așadar, să se dea curs cererii
sale, întrucât ultima zi pentru transmiterea acesteia, respectiv sâmbătă, 31 iulie 2004, nu era o zi lucrătoare.
Printr‑un e‑mail din 3 august 2004, EMSA a informat‑o pe reclamantă că nu va răspunde întrebărilor acesteia din cauza prezentării
tardive a acestora, conform punctului 8 din invitația de participare. Printr‑un e‑mail din aceeași zi, reclamanta a subliniat
din nou că încercase fără succes să transmită respectiva cerere de informații în zilele menționate și că, în orice caz, întrucât
termenul limită pentru depunerea întrebărilor se împlinea sâmbătă, 31 iulie 2004, acesta ar fi trebuit prelungit până în următoarea
zi lucrătoare, respectiv luni, 2 august 2004.
La 9 august 2004, reclamanta a depus o ofertă în cadrul procedurii de cerere de ofertă.
Printr‑o scrisoare din 6 decembrie 2004, EMSA a informat‑o pe reclamantă că oferta sa nu fusese selectată întrucât raportul
calitate‑preț era inferior celui al ofertei ofertantului selectat.
Prin faxul din 7 decembrie 2004, reclamanta a solicitat EMSA să îi comunice numele ofertantului selectat, caracteristicile
și avantajele relative, precum și notele acordate ofertei sale și celei a ofertantului selectat pentru fiecare criteriu de
atribuire, o copie a raportului comisiei de evaluare a ofertelor, precum și comparația dintre oferta sa financiară și cea
a ofertantului selectat.
Printr‑o scrisoare datată 16 decembrie 2004, pe care reclamanta afirmă că nu a primit‑o decât la 7 ianuarie 2005, EMSA a comunicat
reclamantei notele obținute de oferta sa pentru fiecare criteriu de atribuire, precum și nota totală a ofertei selectate.
În ceea ce privește caracteristicile acesteia din urmă, EMSA a precizat următoarele:
„Abordare clară în ceea ce privește metodologia care trebuie urmată pentru gestiunea ansamblului proiectului. Descrierea sarcinilor
este realistă (și completată prin tabele care indică efortul și resursele alocate, o diagramă Gantt și o repartizare a sarcinilor);
numărul de oameni/zi propus este suficient; serviciile care trebuie furnizate au fost definite prin tipul de sarcini [«deliverables
have been assigned per type of task»]; bună înțelegere a proiectului și o bună abordare a planului de gestiune; acordul cu
privire la nivelul serviciului [«Service Level Agreement»] propus este conform cerințelor proiectului.”
La 5 ianuarie 2005, reclamanta a adresat un fax EMSA arătând că nu fusese informată cu privire la rezultatul atribuirii contractelor
de achiziții în cadrul celor două cereri de ofertă în termenul prevăzut de Regulamentul financiar. Aceasta se plângea și de
faptul că EMSA semnase contractele cu ofertanții selectați și publicase această informație în Jurnalul oficial.
EMSA a răspuns, printr‑o scrisoare și printr‑un fax din 7 ianuarie 2005, anexând o copie a scrisorii sale din 16 decembrie
2004.
Printr‑un fax din 18 ianuarie 2005, reclamanta a subliniat întârzierea cu care primise scrisoarea EMSA datată 16 decembrie
2004. În plus, aceasta a reproșat EMSA încălcarea Regulamentului financiar, în măsura în care aceasta din urmă nu răspunsese
în termen la cererea sa de informații, nu comunicase numele ofertantului selectat, cuantumul ofertei sale financiare, precum
și evaluarea tehnică a acestei oferte în comparație cu a sa și decisese semnarea contractului. Aceasta a susținut, în plus,
că trimiterea făcută de EMSA, în scrisoarea sa din 16 decembrie 2004, la nota atribuită ofertei sale de comisia de evaluare
pentru fiecare criteriu de atribuire nu era detaliată și nu includea o justificare a deciziei sale. În sfârșit, aceasta a
solicitat mai multe lămuriri cu privire la aprecierea comisiei de evaluare.
Printr‑un fax din 9 februarie 2005, EMSA a răspuns reclamantei, comunicându‑i numele ofertantului selectat și indicând că
primise deja rezultatul evaluării ofertei sale și că informații mai detaliate, precum informații financiare și comerciale
referitoare la ofertantul selectat, ar leza interesele legitime ale acestuia și nu ar putea fi, prin urmare, divulgate.
2.
Procedura de cerere de ofertă EMSA C‑2/06/04
Printr‑un anunț de participare din 3 iulie 2004, publicat în suplimentul la
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
(JO 2004, S 128), EMSA a lansat cererea de ofertă C‑2/06/04. Termenul de depunere a ofertelor a fost stabilit la 9 august
2004.
Punctul 13 din caietul de sarcini, intitulat „Criterii de atribuire a contractului”, are următorul cuprins:
„Contractul va fi atribuit ofertantului care depune oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic, evaluată pe baza
următoarelor criterii, astfel cum au fost ponderate în procente:
a)      Criterii de evaluare tehnică: 70 % în total
Criterii de evaluare tehnică în ordinea importanței:
– metodologie propusă – aceasta trebuie să includă propuneri detaliate cu privire la modul de îndeplinire a totalității sarcinilor,
precum și cu privire la persoanele responsabile (persoane identificate), incluzând etapele‑cheie și serviciile care trebuie
furnizate (40 %);
– înțelegerea specificațiilor din caietul de sarcini și prezentare succintă care să ateste această înțelegere și experiență
anterioară într‑o activitate similară (20 %);
– calitatea instrumentelor, a programelor și a modulelor propuse (10 %).
b)      Preț total: (30 %)
Numai ofertele care au atins un rezultat total minim[al] de 70 % și un rezultat minim[al] de 60 % pentru fiecare criteriu
vor fi luate în considerare pentru atribuirea contractului.”
La 9 iulie 2004, reclamantei i‑au fost transmise invitația de participare și caietul de sarcini.
Printr‑un e‑mail din 26 iulie 2004, trimis tuturor întreprinderilor care și‑au manifestat interesul pentru cererea de ofertă,
responsabilul de proiect din cadrul EMSA a oferit o serie de informații suplimentare referitoare la cererea de ofertă în cauză.
Astfel cum s‑a arătat la punctul 21 de mai sus, reclamanta susține că a transmis prin fax, la 31 iulie 2004, o cerere de informații
suplimentare care viza și această cerere de ofertă. Aceasta ar fi reiterat cererea sa la 1 august 2004
La 2 august 2004, EMSA a primit prin e‑mail cererea de informații menționată. În acest e‑mail, reclamanta afirmă că încercase
să transmită documentele anexate la 31 iulie 2004 și din nou la 1 august 2004, dar că intervenise o problemă de transmitere
a faxului. Aceasta cerea astfel să se dea curs cererilor anexate, întrucât ultima zi prevăzută pentru depunerea acestora,
și anume 31 iulie 2004, nu era o zi lucrătoare.
Printr‑un e‑mail din 3 august 2004 care a urmat cererilor de lămuriri cu privire la anumite puncte din caietul de sarcini,
EMSA a adresat reclamantei și celorlalte întreprinderi interesate informații suplimentare referitoare la cererea de ofertă
C‑2/06/04.
La 5 august 2004, EMSA a informat‑o pe reclamantă că nu va mai răspunde la întrebările sale din cauza prezentării tardive
a acestora, potrivit punctului 8 din invitația de participare.
La 9 august 2004, reclamanta a depus o ofertă în cadrul procedurii de cerere de ofertă C‑2/06/04.
La 25 august 2004, comisia de deschidere a ofertelor – compusă din patru persoane și desemnată de EMSA la 16 iulie 2004 –
a efectuat deschiderea ofertelor, arătând printre altele că oferta prezentată de societatea SSPA Sweden AB (denumită în continuare
„SSPA”), primită la 10 august 2004, și anume la o zi după împlinirea termenului stabilit pentru depunerea ofertelor, necesita
o confirmare scrisă a trimiterii sale, plicul care o conținea fiind lipsit de orice ștampilă a poștei.
La 26 august 2004, președintele comisiei de deschidere a adresat o scrisoare SSPA, solicitându‑i să prezinte dovada că transmiterea
ofertei respectase atât termenul impus, cât și modalitățile precizate în invitația de participare.
După examinarea documentelor prezentate de SSPA, comisia de deschidere a decis, la 21 septembrie 2004, să accepte oferta prezentată
de aceasta din urmă.
Printr‑o scrisoare din 30 noiembrie 2004, pe care reclamanta arată că nu a primit‑o decât la 13 decembrie 2004, EMSA a informat‑o
că oferta sa nu fusese selectată întrucât raportul calitate‑preț era inferior celui al ofertei ofertantului selectat.
La 7 decembrie 2004, reclamanta a transmis un fax EMSA, având ca obiect și făcând trimitere la cererea de ofertă C‑1/01/04,
în care îi solicita, printre altele, să o informeze cu privire la acceptarea sau respingerea ofertei sale depuse pentru cererea
de ofertă C‑2/06/04 și să îi transmită aceleași informații ca și cele solicitate pentru prima cerere de ofertă.
Printr‑un fax din 5 ianuarie 2005, reclamanta a informat EMSA că nu primise informații referitoare la rezultatul celor două
cereri de ofertă în termenul prevăzut de Regulamentul financiar. Reclamanta se plângea și de faptul că EMSA semnase contractele
cu ofertanții selectați și publicase această informație în Jurnalul oficial.
EMSA a răspuns printr‑un e‑mail din 6 ianuarie 2005, transmis și prin fax la 7 ianuarie 2005, comunicând notele atribuite
ofertei reclamantei, precum și nota totală a ofertei selectate și o copie a anunțului de atribuire a contractului publicat
în Jurnalul oficial, care menționa numele ofertantului selectat. În ceea ce privește caracteristicile ofertei ofertantului
selectat, EMSA arăta următoarele:
„Oferta ofertantului selectat menționa experiența cerută și era prezentată ca o propunere bine gândită. Sarcinile și rolul
șefului de proiect erau descrise rezonabil. Șeful echipei conducea o echipă care avea o bogată experiență dobândită în proiecte
anterioare care corespundeau perfect proiectului care face obiectul cererii de ofertă. A fost demonstrată o foarte bună înțelegere
a proiectului. Instrumentele propuse au fost deja utilizate cu succes și sunt compatibile cu cadrul IT al EMSA.”
Răspunzând la acest ultim e‑mail, reclamanta a transmis EMSA, la 18 ianuarie 2005, un e‑mail în care îi reproșa încălcarea
Regulamentului financiar, întrucât aceasta din urmă nu răspunsese la cererea sa de informații în termenul prevăzut, nu comunicase
numele ofertantului selectat, cuantumul ofertei financiare a acestuia, precum și evaluarea tehnică a acestei oferte în comparație
cu a sa și decisese să semneze contractul. În sfârșit, acesta solicita mai multe lămuriri referitoare la aprecierea comisiei
de evaluare.
EMSA a răspuns reclamantei printr‑o scrisoare din 9 februarie 2005, indicându‑i că deținea deja informațiile relevante și
că informații mai detaliate, precum anumite informații financiare și comerciale referitoare la ofertantul selectat, ar leza
interesele legitime ale acestuia din urmă și, prin urmare, nu ar putea fi divulgate.

Procedura și concluziile părților
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 14 februarie 2005, reclamanta a introdus prezenta acțiune.
Pe baza raportului judecătorului raportor, Tribunalul (Camera a treia) a decis deschiderea procedurii orale și, în cadrul
măsurilor de organizare a procedurii prevăzute la articolul 64 din Regulamentul de procedură, a invitat părțile să prezinte
anumite documente, iar EMSA să răspundă în scris la o întrebare. Părțile au dat curs acestor cereri în termenele acordate.
Pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările adresate de Tribunal au fost prezentate în cadrul ședinței din
20 ianuarie 2009.
Reclamanta solicită Tribunalului:
–        anularea deciziilor EMSA de a nu selecta ofertele sale și de a atribui contractele ofertanților selectați;
–        anularea tuturor deciziilor ulterioare ale EMSA referitoare la cererile de ofertă în cauză;
–        obligarea EMSA la plata cheltuielilor de judecată, chiar și în cazul respingerii cererii.
EMSA solicită Tribunalului:
–        declararea acțiunii ca fiind inadmisibilă sau, în subsidiar, ca fiind neîntemeiată;
–        obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.

Cu privire la admisibilitate
Fără a invoca în mod formal o excepție de inadmisibilitate, EMSA a invocat două motive de inadmisibilitate, întemeiate pe
necompetența Tribunalului de a se pronunța asupra unei acțiuni introduse în temeiul articolului 230 CE împotriva unui act
al EMSA și, respectiv, pe o neregularitate de formă a cererii. Tribunalul va examina mai întâi primul motiv de inadmisibilitate.
1.
Cu privire la competența Tribunalului de a se pronunța asupra unei acțiuni introduse în temeiul articolului 230 CE împotriva
unui act al EMSA

Argumentele părților
EMSA arată că actele sale, tocmai din cauza calității sale, nu pot face obiectul unei acțiuni în temeiul articolului 230 CE.
Întrucât acest articol nu conține nicio referire explicită sau implicită la actele agențiilor sau ale organelor Uniunii, altele
decât instituțiile pe care le menționează, Tribunalul nu ar putea controla legalitatea acestor acte. În opinia acesteia, Hotărârea
Curții din 23 aprilie 1986, Les Verts/Parlamentul European, cunoscută sub numele „Les Verts” (294/83, Rec., p. 1339), nu este
aplicabilă în speță, dat fiind că aceasta privea controlul jurisdicțional al unei decizii a unei instituții, iar nu a unei
agenții.
Articolul 8 din Regulamentul nr. 1406/2002, care se limitează să prevadă competența Curții de a soluționa litigiile referitoare
la responsabilitatea contractuală și extracontractuală a EMSA, ar confirma,
per a contrario
, că nici Tribunalul și nici Curtea nu au competența de a controla legalitatea actelor sale. Mai mult, dat fiind că această
dispoziție nu face referire decât la Curte, ar trebui să se deducă, dacă o instanță ar fi competentă să se pronunțe, că aceasta
ar trebui să fie Curtea, iar nu Tribunalul.
Inadmisibilitatea unei acțiuni în anulare introduse împotriva unei decizii adoptate de o agenție ar fi, de altfel, confirmată
de Hotărârea Curții din 15 martie 2005, Spania/Eurojust (C‑160/03, Rec., p. I‑2077, punctele 35-37 și 40), precum și de Ordonanța
Tribunalului din 8 iunie 1998, Keeling/OAPI (T‑148/97, Rec., p. II‑2217).
Dat fiind că această hotărâre și această ordonanță introduc un dublu criteriu pentru a determina dacă articolul 230 CE este
aplicabil – și anume menționarea organismului în articolul menționat și lipsa unui control jurisdicțional efectiv –, ar însemna
că aceste două condiții trebuie să fie îndeplinite și, în speță, EMSA nu ar îndeplini prima condiție, întrucât nu este menționată
la articolul 230 CE. În plus, chiar dacă fiecare dintre aceste condiții ar fi în sine suficientă, a doua nu ar fi îndeplinită
în măsura în care articolul 8 din Regulamentul nr. 1406/2002 prevede într‑adevăr un control jurisdicțional, limitând însă
întinderea acestuia la litigiile referitoare la răspunderea contractuală și extracontractuală a EMSA.
Reclamanta contestă acest motiv de inadmisibilitate.

Aprecierea Tribunalului
Cu titlu introductiv, trebuie să se constate că agențiile înființate pe baza dreptului derivat, precum EMSA, nu figurează
printre instituțiile enumerate la articolul 230 primul paragraf CE.
Trebuie să se arate de asemenea că Regulamentul nr. 1406/2002 prevede, la articolul 8, că Curtea de Justiție este competentă
să soluționeze litigiile privind despăgubirile pentru prejudicii în cazul răspunderii extracontractuale a EMSA, precum și
să se pronunțe în temeiul unei clauze de arbitraj cuprinse într‑un contract încheiat de aceasta din urmă. În schimb, acest
regulament nu prevede competența Curții de a se soluționa acțiunile în anulare introduse împotriva celorlalte decizii ale
EMSA.
Aceste considerații nu se opun, cu toate acestea, ca Tribunalul să controleze legalitatea actelor EMSA care nu sunt prevăzute
la articolul 8 din Regulamentul nr. 1406/2002.
Într‑adevăr, astfel cum Tribunalul a arătat în Hotărârea din 8 octombrie 2008, Sogelma/AER (T‑411/06, Rep., p. II‑2771, punctul
36), referindu‑se la Hotărârea Les Verts, punctul 56 de mai sus, Comunitatea Europeană este o comunitate de drept, iar tratatul
a stabilit un sistem complet de căi de atac și de proceduri, destinat să încredințeze Curții controlul legalității actelor
instituțiilor. Sistemul tratatului constă în posibilitatea formulării unei acțiuni directe împotriva tuturor măsurilor adoptate
de instituții și care urmăresc producerea unui efect juridic. Pornind de la aceste premise, Curtea a concluzionat, așadar,
în Hotărârea Les Verts, punctul 56 de mai sus, că acțiunea în anulare poate fi îndreptată împotriva actelor Parlamentului
European destinate să producă efecte juridice față de terți, cu toate că dispoziția din tratat referitoare la acțiunea în
anulare, în versiunea sa aplicabilă la acea dată, nu menționa decât actele Consiliului și pe cele ale Comisiei. Astfel, o
interpretare a acestui articol care ar exclude actele Parlamentului European dintre cele care pot fi atacate ar conduce la
un rezultat contrar atât spiritului tratatului, astfel cum a fost exprimat la articolul 164 din Tratatul CE (devenit articolul
220 CE), cât și sistemului acestuia (Hotărârea Les Verts, punctul 56 de mai sus, punctele 23-25).
Din această hotărâre poate fi dedus principiul general că orice act emis de un organism cum este EMSA, destinat să producă
efecte juridice față de terți, trebuie să poată fi supus unui control jurisdicțional.
Desigur, Hotărârea Les Verts, punctul 56 de mai sus, nu menționează decât instituțiile, în timp ce EMSA, astfel cum s‑a constatat
la punctul 61 de mai sus, nu face parte dintre instituțiile menționate la articolul 230 CE. Cu toate acestea, situația unor
astfel de organisme, dotate cu competența de a adopta acte destinate să producă efecte juridice față de terți – cum se întâmplă,
fără îndoială, atunci când, în cadrul unei proceduri de atribuire a unor contracte de achiziții publice, aceste organisme
adoptă decizii prin care resping oferta unui ofertant și atribuie contractul unui alt ofertant –, este identică cu cea care
a condus la Hotărârea Les Verts, punctul 56 de mai sus. Prin urmare, nu poate fi acceptabil, într‑o comunitate de drept, ca
astfel de acte să se sustragă controlului jurisdicțional (a se vedea în acest sens Hotărârea Sogelma/AER, punctul 64 de mai
sus, punctul 37).
Rezultă că deciziile adoptate de EMSA în cadrul procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții, destinate să producă
efecte juridice față de terți, constituie acte atacabile.
Această concluzie nu este infirmată de jurisprudența citată de EMSA în sprijinul argumentației sale referitoare la inadmisibilitatea
acțiunii.
În ceea ce privește Hotărârea Spania/Eurojust, punctul 58 de mai sus, este adevărat că s‑a constatat de către Curte că actele
atacate nu erau reluate în cuprinsul listei actelor supuse controlului său de legalitate potrivit dispozițiilor articolului
230 CE (punctul 37 din această hotărâre). Cu toate acestea, la punctul următor din această hotărâre, Curtea a constatat că
articolul 41 UE, aplicabil în speță, nu prevede aplicarea articolului 230 CE la dispozițiile privind cooperarea polițienească
și judiciară în materie penală care figurează în cuprinsul titlului VI din Tratatul privind Uniunea Europeană, competența
Curții în această materie fiind precizată la articolul 35 UE, la care face trimitere articolul 46 litera (b) UE. Pe de altă
parte, în ceea ce privește dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă, Curtea a mai arătat, la punctele 41 și 42 din
aceeași hotărâre, că actele atacate în cauza respectivă nu erau dintre acelea care nu pot face obiectul niciunui control din
partea instanțelor judecătorești (a se vedea în acest sens Hotărârea Sogelma/AER, punctul 64 de mai sus, punctul 45).
În Ordonanța Keeling/OAPI, punctul 58 de mai sus, nici Tribunalul nu s‑a limitat să constate, la punctul 32, că Oficiul pentru
Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) nici nu este una dintre instituțiile Comunității
enumerate la articolul 4 din Tratatul CE (devenit articolul 7 CE), nici nu este prevăzut la articolul 173 primul paragraf
din Tratatul CE (devenit articolul 230 CE), ci a constatat de asemenea, la punctul 33, că și alte căi de atac pot fi exercitate,
potențial, împotriva deciziei în litigiu a președintelui OAPI și a menționat în special articolul 179 din Tratatul CE (devenit
articolul 236 CE). Această ordonanță nu se poate opune, așadar, faptului ca o acțiune în temeiul articolului 230 CE să fie
formulată împotriva unei decizii care provine de la un organism care nu este menționat la acest articol (a se vedea în acest
sens Hotărârea Sogelma/AER, punctul 64 de mai sus, punctul 46).
Jurisprudența invocată de EMSA nu infirmă, prin urmare, constatarea potrivit căreia un act care emană de la un astfel de organism
destinat să producă efecte juridice față de terți nu poate fi sustras controlului jurisdicțional.
În plus, această soluție nu poate fi infirmată de interpretarea Hotărârii Sogelma/AER, punctul 64 de mai sus, de care s‑a
prevalat EMSA cu ocazia ședinței, interpretare potrivit căreia situația sa ar fi diferită de cea a Agenției Europene pentru
Reconstrucție (AER), în măsura în care aceasta din urmă ar fi fost însărcinată de Comisie, în cadrul punerii în aplicare a
asistenței comunitare în favoarea Serbiei și Muntenegrului, cu pregătirea și evaluarea cererilor de ofertă și cu atribuirea
contractelor de achiziții. Ar rezulta că deciziile pe care le‑ar fi adoptat Comisia dacă nu ar fi delegat competențele sale
nu ar fi putut înceta să mai fie supuse controlului jurisdicțional pentru simplul motiv că aceasta și‑a delegat competențele
către AER, în caz contrar creându‑se un vid juridic.
Or, interpretarea EMSA ignoră cuprinsul punctelor 39 și 40 din Hotărârea Sogelma/AER, punctul 64 de mai sus, din care rezultă
că argumentul întemeiat pe natura competenței în temeiul căreia acționează AER este prezentat de Tribunal cu titlu suplimentar
și nu urmărește decât să consolideze concluzia formulată la punctul 37 din aceeași hotărâre, în care Tribunalul evocă principiul
general potrivit căruia orice act emis de un organism comunitar, destinat să producă efecte juridice față de terți, trebuie
să poată fi supus unui control jurisdicțional. În fond, contrar celor susținute de EMSA, un risc identic de creare a unui
vid juridic ar exista în speță dacă s‑ar considera că actele în cauză sunt sustrase controlului jurisdicțional.
În ceea ce privește, în sfârșit, argumentul EMSA potrivit căruia din cuprinsul articolului 8 din Regulamentul nr. 1406/2002
– care nu face trimitere decât la Curte – s‑ar putea deduce că, dacă ar fi să existe o instanță competentă în speță, aceasta
ar trebui să fie Curtea, iar nu Tribunalul, este suficient să se arate că utilizarea termenilor „Curtea de Justiție” este
utilizată în această dispoziție în mod generic, pentru a desemna instituția care cuprinde în prezent Curtea de Justiție, Tribunalul
și un tribunal specializat, Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene. Prin urmare, trimiterea pe care articolul 8 din
Regulamentul nr. 1406/2002 o face la „Curtea de Justiție” trebuie înțeleasă în sensul că se referă la această instituție,
iar nu la una dintre instanțele care o compun (a se vedea în acest sens, prin analogie, Hotărârea Curții din 17 martie 2005,
Comisia/AMI Semiconductor Belgium și alții, C‑294/02, Rec., p. I‑2175, punctul 49).
Astfel, din cuprinsul articolului 230 primul paragraf CE, astfel cum a fost interpretat în lumina Hotărârii Les Verts, punctul
56 de mai sus (punctele 23-25), și a Hotărârii Sogelma/AER, punctul 64 de mai sus (punctele 36 și 37), rezultă că prezenta
acțiune este admisibilă. Această soluție este, în fond, confirmată de articolul 263 primul paragraf TFUE, potrivit căruia
Curtea de Justiție a Uniunii Europene este competentă să controleze legalitatea actelor organelor, oficiilor sau agențiilor
Uniunii destinate să producă efecte juridice față de terți. Prin urmare, primul motiv de inadmisibilitate invocat de EMSA
nu poate decât să fie respins.
2.
Cu privire la
exceptio obscuri libelli

Argumentele părților
Prin excepția de inadmisibilitate întemeiată pe redactarea neclară a cererii, EMSA susține în esență că reclamanta nu precizează
care motiv se aplică fiecărei cereri de ofertă și că, în acest fel, cererea menționată, care confundă cele două cereri de
ofertă, nu cuprinde o expunere sumară, suficient de clară și de precisă, a motivelor invocate, cu încălcarea Statutului Curții
de Justiție, a Regulamentului de procedură al Tribunalului și a jurisprudenței relevante.
Reclamanta contestă această susținere.

Aprecierea Tribunalului
Trebuie amintit că, în temeiul articolului 21 primul paragraf din Statutul Curții, aplicabil procedurii în fața Tribunalului
în temeiul articolului 53 primul paragraf din același statut și al articolului 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul
de procedură al Tribunalului, orice cerere de sesizare a instanței trebuie să indice obiectul litigiului și expunerea sumară
a motivelor invocate. Această indicație trebuie să fie suficient de clară și de precisă pentru a permite pârâtului să își
pregătească apărarea, iar Tribunalului să își exercite controlul jurisdicțional, dacă este cazul, fără a se baza pe alte informații.
În vederea garantării securității juridice și a bunei administrări a justiției, este necesar, pentru ca o acțiune să fie admisibilă,
ca elementele esențiale de fapt și de drept pe care se întemeiază o acțiune să rezulte, cel puțin în mod sumar, dar coerent
și comprehensibil, din chiar textul cererii introductive (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 18 septembrie
1996, Asia Motor France și alții/Comisia, T‑387/94, Rec., p. II‑961, punctele 106 și 107, Hotărârea Tribunalului din 11 ianuarie
2002, Biret și Cie/Consiliul, T‑210/00, Rec., p. II‑47, punctul 34, și Hotărârea Tribunalului din 14 decembrie 2005, Honeywell/Comisia,
T‑209/01, Rec., p. II‑5527, punctele 55 și 56 și jurisprudența citată).
În speță, trebuie arătat că cererea îndeplinește condițiile stabilite de normele de procedură, în condițiile în care aceasta
permite atât pârâtei, cât și Tribunalului să identifice comportamentul reproșat EMSA și situația de fapt și împrejurările
aflate la originea litigiului. În plus, din dosar reiese că EMSA a putut să își organizeze în mod util apărarea și să prezinte
argumente detaliate pentru a răspunde la fiecare dintre motivele invocate de reclamantă.
Excepția de inadmisibilitate întemeiată pe neregularitatea formală a cererii trebuie, prin urmare, să fie respinsă.

Cu privire la fond
Reclamanta invocă patru motive în sprijinul cererilor sale de anulare. Primul se întemeiază pe o încălcare a principiilor
bunei‑credințe, bunei administrări și diligenței. Al doilea motiv se întemeiază pe o încălcare a Regulamentului financiar,
a Normelor de aplicare, precum și a Directivei 92/50. Al treilea motiv are la bază erori vădite de apreciere comise de EMSA.
Al patrulea motiv se întemeiază pe lipsa unor informații relevante și pe o lipsă a motivării. În plus, în urma depunerii de
către EMSA, ca anexe la memoriul său în apărare, a dosarelor administrative referitoare la cele două proceduri de cerere de
ofertă în cauză, reclamanta a prezentat, în replică, o serie de obiecții punctuale, în susținerea motivelor prezentate în
cererea introductivă, referitoare la mai multe pretinse încălcări care ar reieși din respectivele dosare administrative, precum
și, în ceea ce privește procedura de cerere de ofertă C‑2/06/04, un motiv autonom întemeiat pe neconformitatea ofertei depuse
de ofertantul selectat în raport cu modalitățile de depunere a ofertelor prevăzute la punctul 2 din invitația de participare.
Tribunalul va examina mai întâi cererea de anulare a deciziilor adoptate de EMSA în cadrul procedurii de cerere de ofertă
C‑2/06/04.
1.
Cu privire la cererea de anulare a deciziilor adoptate de EMSA în cadrul procedurii de cerere de ofertă C‑2/06/04

Cu privire la motivul întemeiat pe neconformitatea ofertei depuse de ofertantul selectat
Argumentele părților
În replica sa, reclamanta invocă un motiv nou, întemeiat pe faptul că oferta ofertantului selectat nu putea fi considerată
conformă punctului 2 litera (a) din invitația de participare menționată. Astfel, din dosar ar reieși că, întrucât ofertantul
selectat nu are dovada trimiterii ofertei sale, acesta s‑ar fi limitat la prezentarea
a posteriori
a unei atestări a unui agent al poștei suedeze care indica faptul că plicul fusese efectiv trimis în termen. Potrivit reclamantei,
scrisoarea unui angajat al poștei nu poate înlocui „ștampila poștei” și să conțină „data relevantă”; aceasta nu poate, prin
urmare, să constituie o dovadă suficientă. Acceptarea unei astfel de neregularități poate, în opinia reclamantei, să constituie
un precedent periculos și să creeze o incertitudine în ceea ce privește respectarea termenelor în materia contractelor de
achiziții publice.
EMSA răspunde că punctul 2 litera (a) din cererea de ofertă în cauză avea scopul de a stabili un mijloc prin care să se verifice
că toți ofertanții depun ofertele înainte de împlinirea unui termen. Decizia comisiei de evaluare de a accepta un alt mijloc
de probă ar fi, prin urmare, rezonabilă, dat fiind că, în speță, poșta, contrar practicii sale obișnuite, nu aplicase ștampila
sa pe scrisoare.
Aprecierea Tribunalului
Cu titlu introductiv, trebuie arătat că motivul întemeiat pe neconformitatea ofertei depuse de ofertantul selectat în cadrul
cererii de ofertă C‑2/06/04 în raport cu modalitățile de depunere a ofertelor prevăzute la punctul 2 din invitația de participare,
care a fost invocat de reclamantă în faza replicii, constituie un motiv nou. Acesta poate totuși să fie admis în temeiul articolului
48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, întrucât se bazează pe elemente de fapt și de drept care au apărut în cursul
procedurii, și anume procesul‑verbal al comisiei de deschidere a ofertelor referitor la cererea de ofertă menționată, pe care
EMSA l‑a depus la dosar ca anexă la memoriul său în apărare.
Or, potrivit unei jurisprudențe consacrate, autoritatea contractantă este obligată să asigure, în fiecare etapă a unei proceduri
de cerere de ofertă, respectarea principiului egalității de tratament și, în consecință, egalitatea de șanse pentru toți ofertanții
(a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 29 aprilie 2004, Comisia/CAS Succhi di Frutta, C‑496/99 P, Rec., p. I‑3801,
punctul 108; a se vedea de asemenea, în acest sens, Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2007, Evropaïki Dynamiki/Comisia,
T‑250/05, Rep., p. II‑85*, punctul 45 și jurisprudența citată, și Hotărârea Tribunalului din 12 martie 2008, European Service
Network/Comisia, T‑332/03, Rep., p. II‑32*, punctul 122). Un sistem de concurență nedenaturată, precum cel prevăzut de tratat,
nu poate fi garantat decât dacă egalitatea de șanse dintre diferiții operatori economici este asigurată (Hotărârea Evropaïki
Dynamiki/Comisia, citată anterior, punctul 46).
Trebuie amintit de asemenea că, potrivit articolului 98 alineatul (1) din Regulamentul financiar, „[m]odalitățile de prezentare
a ofertelor trebuie să asigure concurența reală și confidențialitatea conținutului ofertelor până în momentul deschiderii
lor simultane”.
În speță, anunțul de participare stabilise data limită pentru depunerea ofertelor la 9 august 2004. În plus, invitația de
participare – care, potrivit articolului 130 alineatul (2) litera (a) din Normele de aplicare, trebuie să precizeze cel puțin
„normele care reglementează depunerea și prezentarea ofertelor, în special data și ora limită” – indica, la punctul 2, că
ofertele puteau fi depuse fie prin expediere recomandată la adresa indicată și depuse la poștă cel târziu la 9 august 2004
(ștampila poștei este luată în considerare pentru respectarea termenului), fie prin înmânare directă la adresa indicată, unde
aceasta trebuia să ajungă cel târziu la 9 august 2004, ora 16.00, depunerea ofertei fiind certificată, în acest caz, printr‑o
chitanță semnată și datată întocmită de un funcționar al EMSA. Invitația de participare preciza de asemenea că orice tip de
transmitere a ofertei, alta decât expedierea recomandată, inclusiv livrarea prin intermediul unui serviciu de „curierat”,
va fi considerată „înmânare directă”.
Aceste modalități de comunicare sunt conforme cu articolul 143 alineatul (2) din Normele de aplicare, citat la punctul 12
de mai sus, potrivit căruia „ofertanții pot depune oferte […] prin poștă, în acest scop documentele de invitare la licitație
precizând că data relevantă urmează a fi data de expediere cu recomandare, dovedită de ștampila poștei, sau […] prin livrare
la sediul instituției de către ofertant sau de către un agent, inclusiv un serviciu de curierat; în acest scop documentele
de invitare la licitație precizează […] departamentul la care trebuie depuse ofertele pe baza unei confirmări de primire datate
și semnate”. În această privință, trebuie arătat că, în sensul articolului 2 punctul 9 din Directiva 97/67/CE a Parlamentului
European și a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind normele comune pentru dezvoltarea pieței interne a serviciilor poștale
ale Comunității și îmbunătățirea calității serviciului (JO 1998, L 15, p. 14, Ediție specială, 06/vol. 3, p. 12), prin „expediere
recomandată” se înțelege un serviciu care oferă o garanție forfetară împotriva riscurilor de pierdere, de furt sau de prejudiciu
și care furnizează expeditorului, după caz la cerere, dovada înmânării expedierii poștale și a distribuirii sale la destinatar.
Pe de altă parte, tot în temeiul punctului 2 din invitația de participare, neconformitatea cu condițiile formale menționate
trebuia să determine respingerea ofertei cu ocazia procedurii de deschidere.
Potrivit unui prim proces‑verbal întocmit de comisia de deschidere a ofertelor la 25 august 2004, oferta SSPA – respectiv
cea care, ulterior, a fost selectată – nu era însoțită de dovada trimiterii sale și, pentru a fi declarată conformă, era necesar,
așadar, ca ofertantul să prezinte o confirmare scrisă a trimiterii. Din al doilea proces‑verbal, întocmit la 21 septembrie
2004, rezultă că, în urma unei scrisori a comisiei de deschidere a ofertelor prin care era invitată să prezinte respectiva
dovadă scrisă, SSPA a trimis EMSA o atestare a unui angajat al poștei suedeze prin care se confirma că oferta fusese trimisă
în termen. Comisia de deschidere a ofertelor a considerat astfel că oferta SSPA era conformă.
Documentele anexate la acest din urmă proces‑verbal au fost depuse la dosar de EMSA ca răspuns la o măsură de organizare a
procedurii dispusă de Tribunal. Este vorba, printre altele, despre copii ale plicurilor care conțineau oferta trimisă de SSPA,
astfel cum au fost primite de EMSA, despre copii ale corespondenței dintre acestea, precum și despre o copie a chitanței oficiului
poștal din Göteborg, datată 6 august 2004, și despre declarația semnată de un angajat al aceluiași oficiu, datată 2 septembrie
2004, care afirmă, în esență, că plicul care se presupune că ar fi conținut oferta respectivă fusese expediat efectiv de oficiul
poștal menționat la 6 august 2004.
Or, în primul rând, din aceste documente reiese că oferta SSPA a fost primită la EMSA la 10 august 2004, cu alte cuvinte la
o zi după împlinirea termenului pentru depunerea ofertelor, și că pe plicul care conținea oferta menționată nu figura nicio
ștampilă a poștei, de trimitere sau de primire.
În al doilea rând, trebuie să se observe că, deși EMSA a indicat, în scrisoarea trimisă SSPA la 26 august 2004, că „plicul
nu purta nici o indicare că făcuse obiectul unei trimiteri recomandate, nici o dată de depunere la oficiul poștal”, invitând‑o
să îi prezinte „orice dovadă ulterioară [că oferta fusese trimisă] în termen și în forma cerută în invitația de participare”,
SSPA i‑a transmis o simplă chitanță de la un oficiu poștal din Göteborg.
În această privință, argumentul prezentat de EMSA cu ocazia ședinței, potrivit căruia respectiva chitanță ar dovedi înregistrarea
scrisorii – înregistrare care ar fi, într‑o oarecare măsură, asimilabilă unei expedieri recomandate –, nu poate fi admis.
În primul rând, o astfel de chitanță nu poate în niciun fel să fie asimilată unei recipise de depunere a unei trimiteri recomandate
care, independent de aplicarea ștampilei poștei pe plic, este de regulă eliberată expeditorului ca dovadă a depunerii trimiterii
poștale, astfel cum s‑a arătat la punctul 88 de mai sus. Astfel, pe această chitanță nu figurează nici numele expeditorului,
nici cel al destinatarului, nici chiar locul de destinație al scrisorii sau vreun oricare alt element care să ateste că viza
trimiterea unui plic recomandat. Pe de altă parte, din dosar rezultă că EMSA a considerat conformă oferta unui alt ofertant
numai după prezentarea de către acesta, din proprie inițiativă, a unei recipise care indica data trimiterii recomandate și
un cod numeric care o lega de plicul care conținea oferta, în condițiile în care aceasta din urmă fusese, într‑o primă etapă,
exclusă pe motiv că plicul care o conținea nu avea aplicată decât ștampila datei de recepție. În al doilea rând, contrar ideii
pe care EMSA a încercat să o impună cu ocazia ședinței, din dosar reiese cu claritate că nu chitanța menționată este cea care
a determinat‑o, în definitiv, să considere că oferta SSPA era conformă, ci declarația angajatului poștei suedeze, în condițiile
în care, în cazul ofertantului menționat mai sus, EMSA a considerat ca probă suficientă recipisa prezentată de acesta după
ce a luat cunoștință de respingerea ofertei sale.
În al treilea rând, trebuie să se constate că, în atestarea angajatului oficiului poștal din Göteborg, se precizează: „Prin
prezenta, atest […], după examinarea copiei chitanței anexate […] precum și a fotocopiei plicului trimis, că acest plic a
fost expediat de oficiul poștal menționat mai sus vineri, 6 august 2004”. Angajatul poștei suedeze a declarat astfel că a
expediat plicul care se consideră că ar fi conținut oferta SSPA la 6 august 2004, pe de o parte, fără a explica însă de ce
nu figura nicio ștampilă a poștei pe plicul menționat și, pe de altă parte, omițând să menționeze că era vorba despre o trimitere
recomandată. Întrebată cu privire la acest aspect cu ocazia ședinței, EMSA nu a putut dovedi că trimiterea se făcuse recomandat.
Prin urmare, din niciun element al dosarului nu rezultă că depunerea ofertei de către SSPA s‑a făcut prin expediere recomandată.
Prin urmare, se ridică întrebarea dacă oferta SSPA putea fi, mai întâi, deschisă de comisia de deschidere a ofertelor și,
apoi, examinată de comisia de evaluare, deși aceasta a fost primită la EMSA a două zi după împlinirea termenului de depunere
a ofertelor.
În această privință, trebuie amintit că data și ora limită pentru primirea ofertelor erau stabilite, în anunțul de participare,
la 9 august 2004, ora 16.00. Or, de la punctul 2 din invitația de participare reiese cu claritate că, de regulă, ofertele
trebuiau să ajungă la EMSA cel târziu la data și la ora menționate mai sus, indiferent dacă ofertele erau depuse direct sau
erau livrate prin intermediul unui serviciu de „curierat”, singura excepție de la această regulă fiind expedierea prin poștă
în plic recomandat, care trebuia efectuată cel târziu la data menționată, primirea putând avea loc ulterior, ștampila poștei
fiind luată în considerare pentru stabilirea datei trimiterii. Rezultă că, întrucât constituie o excepție, posibilitatea ca
ofertele să ajungă la destinație după data și ora limită stabilite, în principiu, pentru primirea acestora trebuie interpretată
strict.
Trebuie să se observe în continuare că punctul 2 litera (a) din invitația de participare indică două condiții formale distincte
care trebuie respectate de un ofertant care intenționează să trimită oferta sa prin poștă, care sunt data limită de trimitere
a ofertei și, respectiv, modalitatea de transmitere a acesteia prin expediere recomandată. Aceste condiții, deși sunt complementare,
capătă totuși o importanță autonomă în cadrul aprecierii conformității transmiterii ofertei cu dispozițiile cuprinse în documentele
de invitare la licitație, precum și cu articolul 143 din Normele de aplicare.
Respectarea acestor două condiții − a căror importanță fusese amintită în mod expres de EMSA în scrisoarea trimisă SSPA la
26 august 2004 − trebuie, prin urmare, să fie verificată de autoritatea contractantă, mai precis de comisia de deschidere
a ofertelor, înainte de a efectua deschiderea și, apoi, examinarea acestora. În această privință, comisia de deschidere a
ofertelor nu dispune de nicio marjă de apreciere: de îndată ce s‑a constatat că oferta primită în afara termenului nu a fost
transmisă conform cerințelor care rezultă din invitația de participare, precum și din Normele de aplicare, aceasta nu poate
decât să o respingă, cum s‑a amintit la punctul 86 de mai sus.
De altfel, faza de deschidere a ofertelor – ale cărei reguli de desfășurare sunt stabilite la articolul 145 din Normele de
aplicare – se caracterizează tocmai prin natura sa formală și are scopul de a permite unei comisii, compusă din cel puțin
trei persoane, să aprecieze și să garanteze respectarea normelor referitoare, printre altele, la modalitățile de comunicare
a ofertelor, având în vedere importanța pe care aceste norme o au în cadrul procedurii de atribuire a contractelor de achiziții.
Membrii acestei comisii parafează în special documentele care dovedesc data și ora trimiterii fiecărei oferte și semnează
procesul‑verbal de deschidere a ofertelor primite, care identifică ofertele conforme și ofertele neconforme și care motivează
respingerea pentru neconformitate în raport cu normele care reglementează depunerea prevăzute la articolul 143 din Normele
de aplicare. Este vorba, așadar, despre formalități a căror respectare este esențială pentru procedura de atribuire a contractelor
de achiziții.
Având în vedere considerațiile de mai sus și principiul egalității de tratament între ofertanți a căror respectare trebuie
asigurată, astfel cum s‑a arătat la punctul 85 de mai sus, în fiecare etapă a unei proceduri de cerere de ofertă, oferta prezentată
de SSPA în speță nu ar fi trebuit să fie deschisă și nici acceptată de comisia de deschidere a ofertelor, întrucât, în lipsa
unei ștampile a poștei care este luată în considerare pentru stabilirea datei și a unei dovezi privind trimiterea sa recomandată,
ar fi trebuit să se considere că aceasta a ajuns la EMSA la data primirii sale, respectiv 10 august 2004, cu alte cuvinte
tardiv. Rezultă că oferta SSPA a fost în mod greșit deschisă de comisia de deschidere a ofertelor și, ulterior, evaluată și
clasată pe prima poziție de comisia de evaluare.
Or, potrivit jurisprudenței, o neregularitate procedurală nu determină anularea în tot sau în parte a unei decizii decât dacă
se dovedește că, în lipsa acestei neregularități, procedura administrativă ar fi putut conduce la un rezultat diferit și,
în consecință, decizia atacată ar fi putut avea un conținut diferit (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 12
martie 2008, Evropaïki Dynamiki/Comisia, T‑345/03, Rep., p. II‑341, punctul 147, și Hotărârea European Service Network/Comisia,
punctul 85 de mai sus, punctul 130 și jurisprudența citată).
În speță, dacă oferta SSPA nu ar fi fost luată în considerare de EMSA din cauza neconformității sale în raport cu modalitățile
de depunere prevăzute la punctul 2 din invitația de participare, precum și la articolul 143 din Normele de aplicare, procedura
administrativă nu ar fi putut să conducă decât la un rezultat diferit, în condițiile în care oferta SSPA nu ar fi fost evaluată
de comisia de evaluare, iar conținutul deciziei de atribuire, care se întemeiază în special pe o analiză comparativă a ofertelor,
nu ar fi putut să fie decât diferit.
Pe de altă parte, având în vedere împrejurarea că, în speță, numai două întreprinderi au depășit pragul minim prevăzut la
punctul 13.1 litera d) din caietul de sarcini, dacă oferta SSPA ar fi fost respinsă încă din faza deschiderii ofertelor, ar
fi rămas numai o singură ofertă la încheierea procedurii de atribuire a contractului de achiziții în cauză. În aceste împrejurări,
autoritatea contractantă – întrucât nu ar mai fi în măsură să compare prețul sau celelalte caracteristici ale diferitelor
oferte pentru a atribui contractul ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic – nu ar fi fost obligată să
atribuie contractul singurului ofertant considerat în măsură să participe la acesta (a se vedea în acest sens și prin analogie
Hotărârea Curții din 16 septembrie 1999, Fracasso și Leitschutz, C‑27/98, Rec., p. I‑5697, punctele 31-33). În fond, această
considerație nu permite să se excludă posibilitatea EMSA, astfel cum aceasta a recunoscut cu ocazia ședinței în răspunsul
la o întrebare adresată în acest sens de Tribunal, de a anula procedura de atribuire în cauză și de a lansa o nouă cerere
de ofertă. În consecință, s‑a demonstrat suficient de temeinic că, în lipsa acestei neregularități, procedura administrativă
ar fi putut conduce la un rezultat diferit.
Prin urmare, trebuie anulată decizia EMSA prin care contractul a fost atribuit ofertantului selectat, în măsura în care aceasta
a încălcat articolul 143 din Normele de aplicare și punctul 2 din invitația de participare, fără a fi necesară pronunțarea
cu privire la celelalte motive invocate de reclamantă în ceea ce privește cererea de ofertă C‑2/06/04.
Astfel, Tribunalul nu va continua examinarea motivelor și a argumentelor reclamantei decât în măsura în care acestea sunt
invocate împotriva deciziilor EMSA de respingere a ofertei reclamantei și de atribuire a contractului unui alt ofertant, în
urma procedurii de cerere de ofertă C‑1/01/04.
2.
Cu privire la cererea de anulare a deciziilor adoptate de EMSA în cadrul procedurii de cerere de ofertă C‑1/01/04
Astfel cum s‑a arătat la punctul 81 de mai sus, reclamanta invocă patru motive în susținerea acțiunii sale în anulare, întemeiate,
în primul rând, pe o încălcare a principiilor bunei‑credințe, bunei administrări și diligenței, în al doilea rând, pe încălcarea
Regulamentului financiar, a Normelor de aplicare, precum și a Directivei 92/50, în al treilea rând, pe erori vădite de apreciere
și, în al patrulea rând, pe lipsa unor informații relevante și pe o lipsă a motivării. Tribunalul consideră că este oportun
să fie examinat mai întâi primul motiv, urmat de al doilea motiv, de al patrulea motiv și, în final, de al treilea motiv.

Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor bunei‑credințe, bunei administrări și diligenței
Argumentele părților
Potrivit reclamantei, EMSA a încălcat principiile bunei‑credințe, bunei administrări și diligenței, în măsura în care aceasta
a acționat cu o întârziere semnificativă și nu a oferit răspunsuri adecvate la întrebările adresate de ofertanți înaintea
depunerii ofertelor acestora, ceea ce, potrivit jurisprudenței, ar putea constitui un motiv de anulare a deciziei, cu condiția
ca această decizie să fi fost diferită în lipsa unei neregularități.
Aceasta amintește că a trimis întrebări la care EMSA a refuzat să răspundă, pretinzând că acestea nu fuseseră adresate în
termen, respectiv înainte de 31 iulie 2004. În această privință, reclamanta subliniază că a încercat fără succes să trimită
aceste întrebări prin fax la 31 iulie 2004 și că acestea nu au fost primite de EMSA, probabil din cauza unei funcționări defectuoase
a faxului acesteia, fapt recunoscut de EMSA în e‑mailul din 2 august 2004. Reclamanta subliniază, în plus, că întrebările
au fost în cele din urmă primite de EMSA duminică, 1 august 2004. În orice caz, dat fiind că termenul limită pentru prezentarea
unei cereri de informații suplimentare se împlinea într‑o zi de sâmbătă, EMSA ar fi trebuit să acorde o prelungire a termenului
până în următoarea zi lucrătoare, respectiv luni, 2 august 2004. Refuzând să răspundă la întrebările reclamantei, nu numai
că EMSA ar fi încălcat principiile bunei‑credințe, bunei administrări și diligenței, însă ar fi împiedicat‑o și să prezinte
o ofertă mai concurențială.
În sfârșit, reclamanta precizează că, contrar a ceea ce ar lăsa EMSA să se înțeleagă, nu a încercat niciodată să obțină informații
de care nu ar fi beneficiat ceilalți ofertanți, dat fiind – arată aceasta – că toate răspunsurile la cererile de informații
suplimentare sunt comunicate tuturor ofertanților. Reclamanta subliniază, în această privință, că autoritatea contractantă
este obligată să răspundă la cererile de informații suplimentare atunci când caietul de sarcini conține neclarități.
În plus, cu ocazia ședinței, reclamanta a invocat pentru prima dată faptul că EMSA încălcase articolul 141 din Normele de
aplicare, în condițiile în care, în invitația de participare, aceasta ar fi stabilit un termen pentru depunerea cererilor
de informații suplimentare mai scurt decât cel prevăzut la articolul 141 menționat.
EMSA contestă argumentele reclamantei.
Aprecierea Tribunalului
Reclamanta reproșează EMSA, pe de o parte, că a acționat cu o întârziere semnificativă și, pe de altă parte, că nu a dat răspunsuri
adecvate la cererile de informații suplimentare ale ofertanților. Reclamanta adaugă în continuare că a adresat, la 31 iulie
2004, întrebări prin care urmărea să obțină lămuriri cu privire la aspecte pretins imprecise ale cererilor de ofertă și la
care EMSA ar fi refuzat să răspundă.
Mai întâi, trebuie să se constate nu numai că reclamanta nu a dovedit în niciun fel afirmația potrivit căreia EMSA ar fi acționat
cu întârziere și nu ar fi dat răspunsuri adecvate la cererile ofertanților, dar aceasta, de asemenea, nu a indicat nici care
ar fi aceste răspunsuri, nici motivele pentru care aceste răspunsuri ar trebui considerate inadecvate. Rezultă că, în pofida
formulării sale destul de imprecise, acest motiv trebuie înțeles, în esență, în sensul că reclamanta reproșează EMSA că nu
a răspuns la întrebările sale, deși le‑a înaintat în termen, și că, pentru acest motiv, ar fi fost împiedicată să prezinte
o ofertă mai concurențială, atât din punct de vedere tehnic, cât și din punct de vedere financiar.
În această privință, în primul rând, trebuie să se arate că reclamanta nu a dovedit afirmațiile sale. Astfel, deși aceasta
face referire la numeroasele sale tentative de a trimite cererile de informații atât sâmbătă, 31 iulie, cât și duminică ,1
august 2004, aceasta nu prezintă niciun raport privind transmiterea care ar putea dovedi fie o transmitere (completă sau incompletă)
a acestor documente către EMSA, fie o eroare de transmitere a acestora. Reclamanta nu a arătat nici în ce fel această pretinsă
neregularitate ar fi putut influența decizia de atribuire a contractului.
În al doilea rând, trebuie să se constate că, potrivit punctului 8 din invitația de participare, orice informație suplimentară
putea fi obținută pe baza unei cereri scrise, trimisă cu cel puțin zece zile înainte de împlinirea termenului stabilit pentru
depunerea ofertelor. Or, contrar celor susținute de reclamantă, acest punct din invitația de participare nu poate fi interpretat
decât în sensul că ziua depunerii ofertelor nu trebuie luată în considerare pentru calcularea termenului. Întrucât acest termen
a fost stabilit, potrivit punctului 2 din invitația de participare, la 9 august 2004, termenul pentru prezentarea unor cereri
de informații suplimentare nu putea, prin urmare, să se împlinească decât vineri, 30 iulie, iar nu sâmbătă, 31 iulie, cum
pretinde reclamanta.
Or, astfel cum în mod întemeiat susține EMSA, reclamanta – astfel cum aceasta a admis în înscrisurile sale – ar fi încercat
să trimită cererea de informații suplimentare începând de sâmbătă, 31 iulie 2004, așadar după împlinirea termenului acordat
pentru prezentarea acesteia. Întrucât respectiva cerere era tardivă, refuzul EMSA de a răspunde la aceasta, presupunând că
a primit‑o, este întemeiat.
În ceea ce privește, în sfârșit, pretinsa încălcare a articolului 141 alineatul (2) din Normele de aplicare, Tribunalul arată
că acest motiv a fost invocat pentru prima dată în cursul procedurii orale. Potrivit articolului 48 alineatul (2) primul paragraf
din Regulamentul de procedură, pe parcursul procesului, invocarea de motive noi este interzisă, cu excepția cazului în care
acestea se bazează pe elemente de fapt și de drept care au apărut în cursul procedurii. Cu toate acestea, un motiv sau un
argument care constituie dezvoltarea unui motiv enunțat anterior, direct sau implicit, în cererea introductivă de instanță
și care prezintă o legătură strânsă cu acesta nu constituie un motiv nou în sensul articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul
de procedură (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2002, Scan Office Design/Comisia, T‑40/01,
Rec., p. II‑5043, punctul 96, și Hotărârea Tribunalului din 21 mai 2008, Belfass/Consiliul, T‑495/04, Rec., p. II‑781, punctul
87).
În speță, trebuie să se observe că motivul întemeiat pe articolul 141 alineatul (2) din Normele de aplicare, invocat de reclamantă
cu ocazia ședinței, nu poate fi considerat, pe de o parte, nici un motiv întemeiat pe elemente de fapt și de drept care au
apărut în cursul procedurii scrise, în condițiile în care acesta se întemeiază pe o pretinsă nelegalitate care putea fi cunoscută
și invocată încă de la momentul introducerii acțiunii, nici, pe de altă parte, dezvoltarea unui motiv enunțat anterior, întrucât
reclamanta nu a invocat norma de drept pretins încălcată decât în faza procedurii orale, iar cauza de nulitate astfel enunțată
nu fusese vizată nici direct, nici implicit în cererea introductivă de instanță, prezentul motiv fiind întemeiat pe o pretinsă
încălcare a principiilor bunei‑credințe, bunei administrări și diligenței (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 30
septembrie 1982, Amylum/Consiliul, 108/81, Rec., p. 3107, punctul 25). În fond, reclamanta nu invocă niciun element de fapt
sau de drept care să fi apărut în cursul procedurii și pe care s‑ar putea întemeia acest motiv. Rezultă că acest motiv este
inadmisibil din cauza invocării sale tardive în sensul articolului 48 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul de procedură.
În lumina considerațiilor care precedă, este necesar să se concluzioneze că, în ceea ce privește procedura de cerere de ofertă
C‑1/01/04, primul motiv trebuie respins ca nefondat.

Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea Regulamentului financiar, a Normelor de aplicare, precum și a Directivei
92/50
Argumentele părților
Prin intermediul acestui motiv, reclamanta invocă faptul că EMSA a încălcat Regulamentul financiar, Normele de aplicare și
Directiva 92/50 întrucât a utilizat criterii imprecise care nu erau corect definite în cererea de ofertă. Pe de altă parte,
aceasta pretinde, în etapa replicii, că, decizând să subdivizeze criteriile de atribuire în subcriterii, comisia de evaluare
nu numai că a recunoscut în mod deschis că respectivele criterii nu erau bine definite și că trebuiau clarificate și/sau înlocuite,
ceea ce ar fi fost recunoscut și de EMSA în memoriul său în apărare, dar a și încălcat Regulamentul financiar.
În plus, reclamanta susține că anumite elemente ale cererii de ofertă, precum durata reală a contractului, numărul statelor
membre care puseseră deja în aplicare aplicațiile, rolul tehnicienilor specifici (help desk), conținutul și durata serviciilor
acestora etc., care erau necesare pentru a depune o ofertă concurențială, erau de asemenea indicate în termeni impreciși,
cu încălcarea articolului 97 alineatul (1) din Regulamentul financiar și a articolului 17 alineatul (1) din Directiva 92/50.
În susținerea argumentației sale, reclamanta face trimitere la cereri de oferă ale unor instituții în care documentația ar
fi fost mult mai completă și mai clară.
În sfârșit, reclamanta critică EMSA pentru că a refuzat, în scrisoarea din 16 decembrie 2004, să îi comunice numele ofertantului
selectat din cauza dispozițiilor privind contractele de achiziții publice, în condițiile în care, câteva săptămâni mai târziu,
același agent care semnase scrisoarea i‑ar fi telefonat propunându‑i să se întâlnească pentru a comenta rezultatul procedurii
de cerere de ofertă, întâlnire pe care reclamanta ar fi refuzat‑o.
EMSA contestă argumentele reclamantei.
Aprecierea Tribunalului
Cu titlu introductiv, trebuie subliniat că reclamanta invocă în mod nejustificat încălcarea articolului 17 din Directiva 92/50.
Astfel, în temeiul articolului 105 din Regulamentul financiar, începând cu 1 ianuarie 2003 – data de la care se aplică regulamentul
menționat – directivele privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de bunuri, de servicii
și de lucrări nu se aplică contractelor de achiziții publice atribuite de instituții și de organisme în nume propriu decât
în ceea ce privește pragurile care determină modalitățile de publicare, alegerea procedurilor și a termenelor corespunzătoare.
Rezultă că, în speță, fiind vorba despre un contract de achiziții publice de servicii atribuit de o agenție, cum este EMSA,
obiecția reclamantei referitoare la criteriile de atribuire a contractului în litigiu trebuie examinată, asemenea normelor
aplicabile în ceea ce privește instituțiile, numai în raport cu dispozițiile Regulamentului financiar și ale Normelor de aplicare.
În această privință, trebuie arătat că articolul 97 alineatul (1) din Regulamentul financiar impune autorității contractante
obligația de a defini și de a preciza criteriile de atribuire în prealabil în documentele de invitare la licitație. Această
obligație, care constă în asigurarea unui nivel adecvat de publicitate pentru criteriile și condițiile care guvernează fiecare
contract de achiziție, este detaliată mai mult la articolul 138 din Normele de aplicare.
–       Cu privire la obiecția întemeiată pe caracterul imprecis al criteriilor de atribuire
În ceea ce privește obiecția reclamantei potrivit căreia EMSA ar fi încălcat Regulamentul financiar și Normele de aplicare,
în măsura în care utilizase criterii care nu erau corect definite în documentele de invitare la licitație, trebuie amintit,
mai întâi, că modul de atribuire a contractului în cauză era cel al ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic,
conform articolului 97 alineatul (2) din Regulamentul financiar, precum și articolului 138 alineatul (1) din Normele de aplicare
(a se vedea punctul 13 din caietul de sarcini, citat la punctul 18 de mai sus).
Atunci când atribuirea contractului se face prin atribuire în favoarea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic,
autoritatea contractantă trebuie să definească și să precizeze în caietul de sarcini criteriile de atribuire care să permită
evaluarea conținutului ofertelor. Aceste criterii trebuie, în plus, conform articolului 138 alineatul (2) din Normele de aplicare,
să fie justificate de obiectul contractului. Potrivit alineatului (3) al aceluiași articol, autoritatea contractantă trebuie
de asemenea să precizeze, în anunțul de participare sau în caietul de sarcini, ponderea aplicată fiecărui criteriu pentru
determinarea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic. Aceste dispoziții urmăresc să garanteze respectarea
principiilor egalității de tratament și transparenței în faza evaluării ofertelor în vederea atribuirii contractului (a se
vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea Curții din 20 septembrie 1988, Beentjes, 31/87, Rec., p. 4635, punctele 21
și 22, și Hotărârea Curții din 12 decembrie 2002, Universale‑Bau și alții, C‑470/99, Rec., p. I‑11617, punctele 90-92; a se
vedea de asemenea, în acest sens, Hotărârea Tribunalului din 12 noiembrie 2008, Evropaïki Dynamiki/Comisia, T‑406/06, Rep.,
p. II‑247*, punctul 85 și jurisprudența citată).
Scopul acestor dispoziții este, prin urmare, să permită tuturor ofertanților normal informați și suficient de diligenți să
interpreteze criteriile de atribuire în același mod (a se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea Curții din 18 octombrie
2001, SIAC Construction, C‑19/00, Rec., p. I‑7725, punctul 42) și să dispună, în consecință, de aceleași șanse în elaborarea
conținutului ofertei lor (a se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea Universale‑Bau și alții, punctul 129 de mai
sus, punctul 93).
Or, deși, într-adevăr, criteriile care pot fi reținute de către autoritățile contractante nu sunt enumerate în mod limitativ
la articolul 138 alineatul (2) din Normele de aplicare și această prevedere lasă astfel autorității contractante alegerea
criteriilor de atribuire a contractelor pe care înțelege să le rețină, nu este mai puțin adevărat că această alegere nu poate
avea ca obiect decât criteriile care au ca scop identificarea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic (a
se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea Curții din 24 ianuarie 2008, Lianakis și alții, C‑532/06, Rec., p. I‑251,
punctul 29 și jurisprudența citată; a se vedea de asemenea în acest sens Hotărârile Tribunalului din 25 februarie 2003, Renco/Consiliul,
T‑4/01, Rec., p. II‑171, punctul 66, și Strabag Benelux/Consiliul, T‑183/00, Rec., p. II‑135, punctele 73 și 74).
În plus, criteriile reținute de autoritatea contractantă pentru a identifica oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere
economic nu trebuie în mod necesar să fie de natură cantitativă sau orientate exclusiv spre preț. Chiar dacă în caietul de
sarcini sunt incluse criterii de atribuire care nu sunt exprimate în termeni cantitativi, acestea pot fi aplicate obiectiv
și uniform pentru a compara ofertele și sunt în mod clar pertinente pentru identificarea ofertei celei mai avantajoase din
punct de vedere economic (a se vedea în acest sens Hotărârea Renco/Consiliul, punctul 131 de mai sus, punctele 67 și 68).
În speță, EMSA a indicat, la punctul IV.2 din anunțul de participare, precum și la punctul 13 din caietul de sarcini, criteriile
de atribuire pe care intenționa să le rețină în scopul de a atribui contractul ofertei celei mai avantajoase din punct de
vedere economic, și anume, pe de o parte, trei criterii calitative cu ponderea relativă pe care intenționa să o acorde fiecăruia
dintre ele și, pe de altă parte, un criteriu cantitativ, respectiv prețul total al ofertei cu ponderea sa în ansamblul ofertei.
Cele trei criterii calitative și ponderea fiecăruia sunt prezentate după cum urmează:
„1. metodologie propusă pentru proiect – ceea ce include propunerile detaliate referitoare la modalitățile de realizare a
proiectului, precum și etapele‑cheie și serviciile care trebuie furnizate (astfel cum au fost definite la punctul 3 [din caietul
de sarcini]) (40 %);
2. înțelegerea specificațiilor caietului de sarcini și prezentare succintă care să ateste această înțelegere (20 %);
3. calitatea serviciilor operaționale (Helpdesk) (10 %)”.
Or, reclamanta se limitează la invocarea caracterului imprecis al criteriilor menționate, întrebându‑se cum putea EMSA să
evalueze obiectiv calitatea ofertelor în raport cu fiecare dintre acestea. Aceasta nu prezintă în sprijinul afirmațiilor sale
nicio probă care să permită să se considere că, atunci când a definit aceste criterii, EMSA a încălcat principiile transparenței,
egalității de tratament și nediscriminării.
În această privință, trebuie arătat că criteriile calitative în cauză, precum organizarea și metodologia preconizate pentru
prestarea serviciilor, o bună înțelegere a specificațiilor caietului de sarcini și calitatea serviciilor cerute, interpretate
în contextul lor, și anume în lumina precizărilor reluate la punctul 3 din caietul de sarcini (a se vedea punctul 19 de mai
sus), pot condiționa buna prestare a serviciilor care trebuie furnizate și, prin urmare, valoarea ofertelor propriu‑zise.
În consecință, acestea constituie criterii pertinente pentru identificarea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere
economic. De altfel, astfel cum s‑a amintit la punctul 132 de mai sus, simpla împrejurare că aceste criterii nu sunt de natură
cantitativă nu este suficientă pentru a deduce că autoritatea contractantă nu le‑a aplicat în mod obiectiv și uniform (a se
vedea în acest sens Hotărârea Renco/Consiliul, punctul 131 de mai sus, punctele 67 și 68). În sfârșit, trebuie să se arate
că EMSA a indicat, conform dispozițiilor aplicabile, ponderea relativă atribuită fiecăruia dintre criteriile calitative prin
intermediul unor procentaje, informând astfel ofertanții cu privire la importanța pe care aceasta intenționează să o acorde
fiecărui criteriu cu ocazia evaluării comparative a ofertelor.
Niciun element din dosar nu permite, contrar celor susținute de reclamantă, să se reproșeze depășirea de către EMSA a limitelor
care decurg din dispozițiile legale menționate mai sus cu ocazia alegerii și a definirii criteriilor de atribuire prin care
se urmărea identificarea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic.
Având în vedere considerațiile de mai sus, trebuie să se concluzioneze că reclamanta nu a demonstrat în mod temeinic că EMSA
și‑a încălcat obligația de definire și precizare în documentele de invitare la licitație a criteriilor de atribuire conform
principiilor transparenței, egalității de tratament și nediscriminării.
Această concluzie nu poate fi infirmată de afirmația reclamantei legată de termenii în care alte instituții au redactat documentele
de invitare la licitație în alte proceduri de atribuire a unor contracte de achiziții publice.
În această privință, trebuie amintit că, acordând autorităților contractante posibilitatea de a alege liber criteriile de
atribuire a contractului pe care intenționează să le rețină, legiuitorul a urmărit să le permită să ia în considerare natura,
obiectul și caracteristicile proprii fiecărui contract în cadrul alegerii și al formulării criteriilor de atribuire. Formularea
criteriilor de atribuire aleasă de alte instituții în cadrul altor proceduri de atribuire a contractelor de achiziții nu poate,
prin urmare, să fie invocată în mod util de reclamantă pentru a demonstra caracterul imprecis al criteriilor de atribuire
reținute în speță. Trimiterea la documentele de invitare la licitație ale unor alte proceduri de atribuire de contracte de
achiziții nu constituie un element de probă pertinent și suficient în acest scop.
În ceea ce privește, în sfârșit, argumentul potrivit căruia comisia de evaluare, atunci când a decis să subdividă criteriile
de evaluare alese în subcriterii, ar fi recunoscut în mod deschis că aceste criterii nu erau bine definite și trebuiau clarificate
și/sau înlocuite, trebuie să se observe că, independent de aspectul dacă în speță s‑a recurs la o astfel de subdivizare a
criteriilor, existența unor subcriterii pentru un criteriu principal nu demonstrează în niciun fel că criteriile principale
ar fi imprecise.
Prin urmare, obiecția întemeiată pe caracterul imprecis al criteriilor de atribuire trebuie respinsă ca nefondată.
–       Cu privire la obiecția întemeiată pe caracterul imprecis al anumitor elemente ale cererii de ofertă
În ceea ce privește argumentul întemeiat pe pretinsul caracter imprecis al anumitor elemente ale cererii de ofertă, trebuie
amintit că, astfel cum s‑a arătat la punctul 78 de mai sus, cererea trebuie să cuprindă obiectul litigiului și o expunere
sumară a motivelor invocate. Această indicare trebuie să fie suficient de clară și de precisă pentru a permite pârâtului să
își pregătească apărarea, iar Tribunalului să își exercite controlul jurisdicțional, dacă este cazul, fără să se bazeze pe
alte informații. Or, în speță, reclamanta se limitează să facă trimitere la o pretinsă încălcare a Regulamentului financiar
care ar decurge din caracterul imprecis al anumitor elemente ale cererii de ofertă fără a prezenta niciun fel de argument
în susținerea tezei sale și, în special, fără a preciza cererea de ofertă la care se referă. În consecință, având în vedere
principiile menționate mai sus, argumentul trebuie respins ca inadmisibil.
–       Cu privire la obiecția întemeiată pe nelegalitatea subdivizării unuia dintre criteriile de atribuire în subcriterii
Cu titlu introductiv, trebuie precizat că, deși a fost invocată de reclamantă în replică, această obiecție poate fi totuși
admisă în temeiul articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, întrucât se întemeiază pe elemente de drept
și de fapt care au apărut în cursul procedurii, respectiv raportul ordonatorului (Report to the authorising officer) din 19
noiembrie 2004, precum și fișele tehnice de evaluare, depuse la dosar de EMSA ca anexe la memoriul său în apărare.
Astfel cum s‑a arătat la punctul 129 de mai sus, potrivit articolului 97 din Regulamentul financiar și articolului 138 alineatul
(3) din Normele de aplicare, atunci când contractul este atribuit ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic,
autoritatea contractantă trebuie să indice, în caietul de sarcini sau în anunțul de participare, criteriile de atribuire aplicabile
și ponderea acestora.
Aceste ultime dispoziții, interpretate în lumina principiilor egalității de tratament a operatorilor economici și transparenței,
prevăzute la articolul 89 alineatul (1) din Regulamentul financiar, impun ca toate elementele luate în considerare de către
autoritatea contractantă pentru identificarea ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic și importanța relativă
a acestora să fie cunoscute de către ofertanții potențiali la momentul pregătirii ofertelor proprii (a se vedea în acest sens
și prin analogie Hotărârea Curții din 24 noiembrie 2005, ATI EAC e Viaggi di Maio și alții, C‑331/04, Rec., p. I‑10109, punctul
24, și Hotărârea Lianakis și alții, punctul 131 de mai sus, punctul 36).
Rezultă că o autoritate contractantă nu poate aplica subcriterii ale criteriilor de atribuire pe care nu le‑a adus în prealabil
la cunoștința ofertanților (a se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea Lianakis și alții, punctul 131 de mai sus,
punctul 38).
Potrivit unei jurisprudențe consacrate, este posibil, cu toate acestea, ca o autoritate contractantă să determine, după împlinirea
termenului de depunere a ofertelor, coeficienți de ponderare pentru subcriteriile criteriilor de atribuire stabilite în prealabil,
dacă sunt îndeplinite trei condiții, și anume ca această determinare
ex post
, în primul rând, să nu modifice criteriile de atribuire a contractului definite în caietul de sarcini sau în anunțul de participare,
în al doilea rând, să nu conțină elemente care, în cazul în care ar fi fost cunoscute la momentul pregătirii ofertelor, ar
fi putut influența această pregătire și, în al treilea rând, să nu fi fost adoptată în considerarea unor elemente susceptibile
să aibă un efect discriminatoriu în privința unuia dintre ofertanți (a se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârile
ATI EAC e Viaggi di Maio și alții, punctul 146 de mai sus, punctul 32, și Lianakis și alții, punctul 131 de mai sus, punctele
42 și 43).
În speță, trebuie amintit că punctul 13.1 din caietul de sarcini indica, drept prim criteriu de atribuire, „metodologia propusă
pentru proiect” și că aceasta trebuia să includă „propuneri detaliate referitoare la modul de realizare a proiectului”, precum
și etapele‑cheie și serviciile care trebuie prestate, astfel cum sunt definite la punctul 3 din caietul de sarcini. Caietul
de sarcini atribuia acestui criteriu 40 de puncte din 100.
Potrivit punctului 3 din caietul de sarcini, ofertanții trebuiau să includă în oferta lor informații detaliate cu privire
la planul de punere în aplicare a proiectului, fiecare lot de lucru trebuind să fie definit în mod clar, acest plan trebuia
să conțină cel puțin un anumit număr de informații (a se vedea punctul 19 de mai sus). Printre acestea figurau în special
activitățile orizontale (punctul 3.1), descrierea echipei de gestiune a proiectului și a responsabilităților (punctul 3.2),
serviciile referitoare la gestiunea proiectului (punctul 3.4) și descrierea loturilor de lucru și a relațiilor dintre acestea
(punctul 3.5). În particular, la punctul 3.2, referitor la descrierea echipei de gestiune a proiectului, se arată că ofertanții
trebuiau „să definească în mod clar în ofertă serviciile exacte și […] să aducă informații detaliate cu privire la timpul
de răspuns [și] să anexeze la oferta lor un curriculum vitae detaliat al fiecărui membru al personalului responsabil cu realizarea
muncii, inclusiv formarea acestuia, nivelul studiilor și diplomele acestuia, experiența profesională, activitățile de cercetare,
publicații și competențe lingvistice”. La punctul 3.4, privind serviciile referitoare la gestiunea proiectului, se arată în
plus că ofertantul trebuie să prezinte în oferta sa o descriere detaliată a condițiilor enumerate la același punct, precum
și diagrama Gantt referitoare la organizarea proiectului. În sfârșit, la punctul 3.5 se precizează că o imagine de ansamblu
completă a numărului de zile/om trebuia prezentată pentru fiecare lot de lucru.
Or, din raportul din 19 noiembrie 2004 al ordonatorului reiese că se prevăzuse de către comisia de evaluare împărțirea primului
criteriu, privind metodologia propusă pentru proiect (care trebuia să includă propuneri detaliate referitoare la modul de
realizare a proiectului, precum și etapele‑cheie și serviciile care trebuie prestate, astfel cum sunt definite la punctul
3 din caietul de sarcini), în două subcriterii: „repartizarea sarcinilor, calitatea mâinii de lucru oferite și oameni/zi (roadmap):
20 %; servicii cate trebuie furnizate: 20 %”.
Contrar celor susținute de reclamantă, comisia de evaluare nu a subdivizat criteriul de atribuire menționat în subcriterii
care să nu fi fost aduse în prealabil la cunoștința ofertanților. Astfel, aceste subcriterii corespund, în esență, descrierii
primului criteriu, referitor la metodologie, astfel cum este detaliat la punctul 13.1 din caietul de sarcini, interpretat
în lumina punctul 3 din acesta din urmă (a se vedea punctele 149 și 150 de mai sus). Trebuie să se constate că, prin urmare,
comisia de evaluare s‑a limitat la ponderarea celor 40 de puncte susceptibile să fie acordate pentru primul criteriu de atribuire
repartizându‑le în mod echitabil între subcriteriile menționate.
Având în vedere aceste considerații, trebuie să se determine dacă, prevăzând o astfel de ponderare, comisia de evaluare a
încălcat Regulamentul financiar și Normele de aplicare a acestuia.
Or, din jurisprudența menționată la punctul 148 de mai sus reiese că o autoritate contractantă nu încalcă Regulamentul financiar
și Normele de aplicare atunci când efectuează o repartizare, între elementele componente ale unui criteriu de atribuire stabilite
în prealabil, a numărului de puncte prevăzut pentru acest criteriu cu ocazia elaborării caietului de sarcini, cu condiția
ca această repartizare să nu modifice criteriile de atribuire definite în caietul de sarcini sau în anunțul de participare,
să nu conțină elemente care, în cazul în care ar fi fost cunoscute la momentul pregătirii ofertelor, ar fi putut influența
această pregătire și să nu fi fost adoptată în considerarea unor elemente susceptibile să aibă un efect discriminatoriu în
privința unuia dintre ofertanți.
În speță, trebuie să se constate că reclamanta, întrucât se mulțumește să invoce la modul general împrejurarea că autoritatea
contractantă ar fi subdivizat un criteriu în două subcriterii, nu a demonstrat că decizia autorității contractante de a efectua
o astfel de repartizare ar fi antrenat o modificare a criteriilor de atribuire a contractului definite în prealabil în documentele
de invitare la licitație, nici că aceasta ar fi conținut elemente susceptibile să influențeze pregătirea ofertelor și nici
că aceasta ar fi avut un efect discriminatoriu față de reclamantă sau față de unul dintre ofertanți.
În lumina acestor considerații, această obiecție trebuie respinsă ca nefondată.
În ceea ce privește, în sfârșit, obiecția întemeiată, în esență, pe comunicarea tardivă a numelui ofertantului selectat –
care, în loc să fie comunicat de EMSA, conform articolului 100 alineatul (2) din Regulamentul financiar, în termen de 15 zile
de la data cererii reclamantei, nu ar fi fost dezvăluit decât câteva săptămâni mai târziu prin intermediul anunțului de atribuire
a contractului publicat în Jurnalul Oficial anexat la scrisoarea EMSA din 6 ianuarie 2005 –, trebuie să se constate că această
întârziere, oricât de regretabilă și de nejustificată ar fi, nu a restrâns totuși posibilitatea reclamantei de a‑și valorifica
drepturile în fața Tribunal și nu poate, așadar, prin ea însăși, să conducă la anularea deciziei atacate (a se vedea în acest
sens și prin analogie Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2008, Evropaïki Dynamiki/Comisia, T‑465/04, punctul 52). În
fond, reclamanta nu indică ce consecințe ar putea avea această împrejurare asupra legalității deciziei de atribuire și nici
efectul concret pe care aceasta l‑ar fi putut avea asupra dreptului său la apărare.
În lumina a tot ceea ce precedă, trebuie să se concluzioneze că al doilea motiv trebuie, în ceea ce privește procedura de
cerere de ofertă C‑1/01/04, să fie respins în întregime.

Cu privire la al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare și pe lipsa unor informații relevante
Argumentele părților
Reclamanta arată că decizia EMSA de respingere a ofertei sale și de atribuire a contractului unui alt ofertant este viciată
de lipsa unei motivări adecvate.
În primul rând, aceasta reproșează EMSA că a privat‑o de posibilitatea de a aprecia legalitatea actelor sale întrucât nu a
răspuns la întrebările pe care i le adresase în termen și nu i‑a prezentat lămuririle solicitate în scris în mai multe rânduri.
În al doilea rând, aceasta arată că EMSA nu i‑a oferit toate informațiile solicitate cu privire la motivele respingerii ofertei
sale. Reclamanta amintește în acest sens că, potrivit articolului 253 CE și articolului 8 din Directiva 92/50, autoritatea
contractantă are obligația de a motiva suficient decizia de respingere a ofertei unui ofertant atunci când acesta cere să
i se comunice motivele unei astfel de respingeri, în termen de 15 zile de la data cererii.
Or, în speță, EMSA nu ar fi prezentat în mod clar motivele pentru care a respins oferta reclamantei, nefăcând decât să îi
ofere – cu o întârziere semnificativă și numai în urma unei corespondențe repetate – un mic număr de informații care nu erau
conforme dispozițiilor Regulamentului financiar și jurisprudenței în materia achizițiilor publice. Aceasta ar fi omis de asemenea
să facă vreo referire la caracteristicile și la avantajele comparative ale ofertei selectate, lipsind‑o astfel pe reclamantă
de posibilitatea de a formula comentarii semnificative cu privire la alegerea efectuată și de a o contesta, precum și de eventuala
posibilitate de a obține o reparație juridică.
În susținerea argumentației sale, reclamanta prezintă, cu titlu de exemplu, o copie a raportului unei comisii de evaluare,
referitor la o altă procedură de atribuire a unui contract de achiziții, care i‑ar fi fost trimis de o direcție generală a
Comisiei. Simpla comparare a acestui document cu scrisoarea EMSA datată 16 decembrie 2004 este suficientă pentru a demonstra
că aceasta din urmă nu îndeplinește obligația de motivare impusă de legislație și de jurisprudența în materia achizițiilor
publice.
În continuare, reclamanta contestă argumentul EMSA potrivit căruia numai decizia de a nu motiva poate fi anulată de Tribunal,
iar nu deciziile atacate. Acceptarea unui astfel de argument ar însemna că autoritățile contractante pot să ia decizii arbitrare,
fără a le motiva, și să treacă la semnarea contractului.
EMSA contestă argumentele reclamantei.
Aprecierea Tribunalului
Mai întâi, trebuie să se constate că, prin intermediul primei sale obiecții, reclamanta urmărește să critice refuzul EMSA
de a discuta cu ea calitățile ofertei sale în raport cu cele ale ofertei selectate. Or, în această privință, este suficient
să se amintească faptul că autoritatea contractantă nu este obligată, în temeiul obligației sale de motivare a deciziei de
respingere a unei oferte, să participe la o astfel de discuție (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 1 iulie
2008, AWWW/FEACVT, T‑211/07, Rep., p. II‑120*, punctul 43). Pe de altă parte, această împrejurare nu poate, prin ea însăși,
să repună în discuție legalitatea deciziei menționate (Hotărârea din 12 iulie 2007, Evropaïki Dynamiki/Comisia, punctul 85
de mai sus, punctul 78). Reclamanta nu poate, prin urmare, să reproșeze EMSA neîndeplinirea obligației de motivare ca urmare
a refuzului de a răspunde la întrebările și la cererile de lămuriri pe care i le adresase după primirea scrisorii datate 16
decembrie 2004.
În ceea ce privește a doua obiecție, referitoare la încălcarea obligației de motivare propriu‑zise pretinsă de reclamantă,
constând în aceea că EMSA nu i‑ar fi comunicat informațiile solicitate cu privire la motivele respingerii ofertei sale, trebuie
să se precizeze că, în cadrul unei proceduri de atribuire a unui contract de achiziții publice precum cea în cauză, dispozițiile
legale care determină conținutul obligației de motivare ce revine autorității contractante față de ofertantul a cărui ofertă
nu a fost selectată sunt articolul 100 alineatul (2) din Regulamentul financiar și articolul 149 din Normele de aplicare,
iar nu dispozițiile Directivei 92/50, cum pretinde reclamanta (a se vedea punctul 126 de mai sus).
Din articolele menționate mai sus rezultă că, în materia contractelor de achiziții publice, autoritatea contractantă își îndeplinește
obligația de motivare dacă se limitează, mai întâi, să comunice imediat fiecărui ofertant respins motivele respingerii ofertei
sale și pune, apoi, la dispoziția ofertanților, care au prezentat o ofertă admisibilă și care solicită în mod expres, caracteristicile
și avantajele relative ale ofertei selectate, precum și numele câștigătorului, într‑un termen de 15 zile calendaristice de
la primirea solicitării scrise (a se vedea Hotărârea din 12 iulie 2007, Evropaïki Dynamiki/Comisia, punctul 85 de mai sus,
punctul 68, și Hotărârea din 10 septembrie 2008, Evropaïki Dynamiki/Comisia, punctul 157 de mai sus, punctul 47 și jurisprudența
citată).
Acest mod de a proceda este conform cu finalitatea obligației de motivare înscrise la articolul 253 CE, potrivit căreia trebuie
prezentat în mod clar și neechivoc raționamentul autorului actului, astfel încât, pe de o parte, să se dea posibilitatea persoanelor
interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate pentru a‑și valorifica drepturile și, pe de altă parte, să permită
instanței să își exercite controlul (a se vedea Hotărârea din 10 septembrie 2008, Evropaïki Dynamiki/Comisia, punctul 157
de mai sus, punctul 48 și jurisprudența citată).
Trebuie adăugat că respectarea obligației de motivare trebuie apreciată în funcție de informațiile de care reclamantul dispune
la momentul introducerii unei acțiuni (Hotărârile Strabag Benelux/Consiliul, punctul 131 de mai sus, punctul 58, Renco/Consiliul,
punctul 131 de mai sus, punctul 96, și din 12 noiembrie 2008, Evropaïki Dynamiki/Comisia, punctul 129 de mai sus, punctul
50).
Trebuie în plus arătat că cerința motivării trebuie apreciată în funcție de împrejurările cauzei, în special de conținutul
actului, de natura motivelor invocate și de interesul de a primi explicații propriu destinatarului sau altor persoane vizate
în mod direct și individual de acest act (a se vedea Hotărârea Curții din 2 aprilie 1998, Comisia/Sytraval și Brink’s France,
C‑367/95 P, Rec., p. I‑1719, punctul 63 și jurisprudența citată).
În speță, trebuie amintit, în sfârșit, că în caietul de sarcini erau prevăzute, la punctul 13.1, trei criterii de atribuire,
intitulate „metodologie propusă pentru proiect” – care face o trimitere expresă la punctul 3 din caietul de sarcini, care
indică un anumit număr de informații detaliate care trebuie prezentate de ofertanți (a se vedea punctul 19 de mai sus) –,
„înțelegerea specificațiilor caietului de sarcini” și, respectiv, „calitatea serviciilor operaționale”. Un sistem de puncte
era stabilit pentru evaluarea ofertelor în raport cu fiecare dintre aceste trei criterii de atribuire. Se prevedea de asemenea
un prag minim de puncte (60 %) pentru fiecare criteriu și se cerea un minimum global de 70 %. Numai ofertele care obținuseră
pragurile minime de puncte trebuiau luate în considerare pentru atribuirea contractului.
Prin urmare, pentru a determina dacă EMSA a îndeplinit cerințele de motivare stabilite de Regulamentul financiar, precum și
de Normele de aplicare, trebuie să se examineze scrisoarea acesteia din 6 decembrie 2004, precum și cea datată 16 decembrie
2004, trimisă ca răspuns la cererea expresă a reclamantei din 7 decembrie 2004 prin care urmărea obținerea unor informații
suplimentare cu privire la atribuirea contractului în cauză și respingerea ofertei sale.
În această privință, trebuie să se constate că scrisoarea din 6 decembrie 2004 a informat‑o pe reclamantă că oferta sa nu
fusese selectată în cadrul fazei de atribuire pe motiv că raportul calitate‑preț al acestei oferte era inferior celui al ofertei
ofertantului selectat. În această scrisoare, EMSA o informa de asemenea pe reclamantă că putea solicita informații suplimentare
cu privire la motivele respingerii ofertei sale, caracteristicile și avantajele relative ale ofertei ofertantului selectat,
precum și numele acestuia, ceea ce reclamanta a făcut prin faxul din 7 decembrie 2004.
În ceea ce privește scrisoarea EMSA datată 16 decembrie 2004, trebuie să se observe, mai întâi, că reclamanta afirmă că nu
a primit‑o decât la 7 ianuarie 2005, ca anexă la faxul trimis de EMSA în acea zi, în urma unui fax al reclamantei din 5 ianuarie
2005 în care aceasta din urmă se plângea că nu primise nicio comunicare cu privire la atribuirea contractului în cauză. În
această privință, Tribunalul nu are niciun motiv să se îndoiască de faptul că EMSA a trimis efectiv scrisoarea menționată
la 16 decembrie 2004 – împrejurare pe care, de altfel, reclamanta nu o contestă explicit – și consideră că EMSA nu era obligată,
prin nicio dispoziție care reglementează procedura de atribuire a contractului în cauză, să respecte formalități de expediere
a acestui tip de comunicare care să îi permită să verifice recepția efectivă din partea ofertantului, deși este regretabil
că aceasta nu a considerat oportună folosirea unor modalități de comunicare susceptibile să îi permită să asigure o astfel
de verificare (a se vedea în acest sens Ordonanța Tribunalului din 19 octombrie 2007, Evropaïki Dynamiki/EFSA, T‑69/05, punctul
56). În orice caz, această întârziere nu a restrâns posibilitatea reclamantei de a‑și valorifica drepturile în fața Tribunalului
și nu poate, prin ea însăși, să conducă la anularea deciziei atacate. Astfel, din dosar reiese că reclamanta a utilizat toate
informațiile cuprinse în această scrisoare pentru a introduce prezenta acțiune.
În continuare, trebuie arătat că în această scrisoare EMSA a indicat numărul de puncte atribuit ofertei reclamantei pentru
fiecare criteriu de atribuire, precum și rezultatul final referitor la raportul calitate‑preț al ofertei sale, care era de
68,89 puncte din 100, în condițiile în care cel al ofertei ofertantului selectat era de 79,33 puncte din 100. În ceea ce privește
oferta ofertantului selectat, scrisoarea, al cărei cuprins este citat la punctul 27 de mai sus, cuprinde o analiză detaliată
a ofertei menționate.
Din dosar reiese că informațiile inerente metodologiei care trebuie urmată pentru gestiunea proiectului, descrierii sarcinilor,
numărului de oameni/zi propus, precum și serviciilor care trebuie furnizate privesc evaluarea ofertei ofertantului selectat
în raport cu primul criteriu, în timp ce informațiile legate de înțelegerea proiectului și de acordul cu privire la nivelul
serviciului propus privesc al doilea și, respectiv, al treilea criteriu.
De altfel, aceste informații trebuie interpretate în lumina punctului 3 din caietul de sarcini, care enumeră un anumit număr
de elemente care trebuie precizate în ofertă, printre care, în special, resursele alocate, diagrama Gantt, repartizarea sarcinilor,
numărul de oameni/zi propus, precum și serviciile care trebuie furnizate, definite pe tip de sarcini (a se vedea punctul 150
de mai sus). Întrucât reclamanta cunoștea aprofundat caietul de sarcini, fapt atestat de redactarea ofertei sale, aceasta
putea, prin urmare, să deducă avantajele relative ale ofertei selectate.
Or, în lumina ansamblului acestor informații, precum și a numărului de puncte atribuit ofertei sale cu privire la fiecare
criteriu, reclamanta era în măsură nu numai să identifice punctele slabe ale ofertei sale și, în acest fel, motivele respingerii
acesteia, respectiv faptul că aceasta nu atingea nivelul de calitate necesar pentru două dintre criteriile de atribuire, ci
și să compare rezultatul global al evaluării ofertei sale (68,69 puncte din 100) cu cel al ofertantului selectat (79,33 puncte
din 100) (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 iulie 2007, Evropaïki Dynamiki/Comisia, punctul 85 de mai sus, punctul
75 și jurisprudența citată).
De altfel, din ansamblul elementelor oferite în scrisoarea menționată reiese cu claritate că oferta reclamantei nu numai că
nu obținuse numărul minim de puncte cerut pentru primul („metodologie propusă pentru proiect”) și al treilea („calitatea serviciilor
operaționale”) criteriu de atribuire, însă aceasta nici măcar nu atinsese minimul global de 70 de puncte din 100 cerut, în
condițiile în care, potrivit caietului de sarcini, numai ofertele care au obținut pragul minim de puncte cerut vor fi luate
în considerare pentru atribuirea contractului în cauză.
Având în vedere toate cele ce precedă, trebuie să se concluzioneze că o astfel de motivare permitea reclamantei să își valorifice
drepturile în fața Tribunalului și acestuia din urmă să exercite controlul de legalitate cu privire la decizia de respingere
a ofertei. Prin urmare, prezentul motiv trebuie respins în ceea ce privește procedura de cerere de ofertă C‑1/01/04 ca nefondat.

Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe erori vădite de apreciere comise de EMSA
Argumentele părților
În cererea sa, reclamanta susține că EMSA a comis o eroare vădită de apreciere întrucât nu a evaluat corect și obiectiv calitatea
ofertei sale și a apreciat că aceasta era inferioară celei a ofertantului selectat.
În plus, aceasta susține că, în măsura în care EMSA nu a urmat o metodologie obiectivă, prestabilită și cunoscută de ofertanți,
este evident că decizia comisiei de evaluare se întemeia pe supoziții inexacte.
În etapa replicii, reclamanta contestă, mai întâi, afirmația EMSA potrivit căreia definirea metodologiei de evaluare ar fi
putut favoriza anumiți ofertanți. Potrivit reclamantei, o metodologie clară nu afectează drepturile ofertanților, ci, dimpotrivă,
le permite să propună oferte care prezintă cel mai bun raport calitate‑preț, iar Tribunalului să își exercite controlul. De
altfel, însuși faptul că comisia de evaluare a subdivizat în subcriterii criteriile de atribuire ar confirma că acestea din
urmă nu erau suficient definite.
În plus, reclamanta ridică obiecții cu privire la documentele comisiei de evaluare depuse la dosar de EMSA ca anexe la memoriul
său în apărare.
În această privință, potrivit reclamantei, subdivizarea primului criteriu de atribuire în două subcriterii efectuată de comisia
de evaluare a determinat‑o pe aceasta din urmă să se concentreze pe două aspecte particulare ale cererii de ofertă care nu
erau cunoscute de ofertanți anterior prezentării ofertei lor.
În ceea ce privește raportul de evaluare, în primul rând, reclamanta arată că, deși din acest raport reiese că oferta ofertantului
selectat conținea „erori minore”, i‑a fost imposibil să se pronunțe cu privire la importanța acestor erori, în condițiile
în care raportul menționat nu le precizează natura. În al doilea rând, evaluarea punctelor slabe ale ofertei sale ar fi fost
formulată în termeni impreciși, iar comentariile ar fi mult prea generale.
Reclamanta critică și anumite comentarii specifice care figurează în fișele de evaluare întocmite de fiecare evaluator. În
ceea ce privește oferta ofertantului selectat, aceasta subliniază contradicția care există între afirmația unuia dintre evaluatori
potrivit căruia oferta ofertantului selectat conținea „erori minore în ceea ce privește fluxul de informații care trebuie
tratat de sistemul SafeSeaNet și tipul de informații suportat” și constatarea că aceste erori nu au avut „un efect direct
asupra înțelegerii de către acesta a specificaților”. Aceasta evidențiază și faptul că, potrivit unuia dintre evaluatori,
ofertantul selectat avea o bună experiență în gestiunea de proiecte maritime, în condițiile în care experiența nu făcea parte
din criteriile de evaluare.
Aceasta contestă și anumite comentarii ale evaluatorilor referitoare la evaluarea ofertei sale. Este vorba, mai exact, în
ceea ce privește primul criteriu de atribuire litera a), despre comentariul primului evaluator potrivit căruia numărul de
833,5 oameni/zi de lucru ar fi, fără a include Helpdesk, exagerat, și despre comentariile celui de al doilea și ale celui
de al treilea evaluator referitoare la o lipsă de claritate a diagramei Gantt, la lipsa unei distincții între faza A și faza
B a diagramei menționate și, respectiv, la durata excesivă a fazei de analiză și de concepție. Potrivit reclamantei, oferta
sa ar indica în mod clar că, pe lângă resursele dedicate Help Desk, echipa de proiect ar fi recurs la serviciile unor ingineri
specializați incluși în cei 833,5 oameni/zi. În plus, oferta sa ar fi precizat bine funcționarea Help Desk, metodologia sa
clară, platforma informatică utilizată, gestiunea dosarelor, utilizarea „contractului privind nivelul serviciului” cerut.
Prin neluarea în considerare a acestor elemente, evaluatorii ar fi comis, așadar, o eroare vădită de apreciere.
O a doua eroare vădită de apreciere ar fi fost comisă de evaluatori atunci când au estimat că faza numită „de analiză și de
concepție”, descrisă în oferta reclamantei, era prea lungă. Reclamanta subliniază în această privință că, în condițiile în
care caietul de sarcini cerea o aplicație orientată spre Internet (web‑oriented), trebuia dezvoltată o aplicație SSN bazată
pe un model iterativ, potrivit principiilor UML (Unified Modeling Language), conform metodologiei urmate de toate instituțiile,
precum și de ansamblul pieței. Aceasta ar fi consacrat astfel 105 pagini din oferta sa explicării „metodologiei de dezvoltare
software”, din care o parte importantă ar explica principiile UML. Evaluatorii ar fi comis, prin urmare, o altă eroare vădită
de apreciere, întrucât nu ar fi evaluat convenabil oferta reclamantei și nici nu ar fi ținut seama de faptul că metodologia
aplicabilă era cea a UML.
În plus, în ceea ce privește lipsa de claritate a diagramei Gantt, reclamanta subliniază că utilizarea UML și a unei abordări
iterative pentru proces justifică diagrama sa Gantt. În particular, astfel cum ar fi explicat în detaliu în partea din oferta
sa referitoare la „metodologia de luare în primire”, faza de luare în primire trebuia să dureze o lună, iar validarea ar fi
trebuit să înceapă în același timp cu luarea în primire. Trei luni ar fi fost, prin urmare, mai mult decât suficiente pentru
validare. În această perioadă, reclamanta ar fi realizat de asemenea „analiza și concepția”, profitând de informațiile obținute
în faza de validare. Potrivit reclamantei, faza de punere în practică ar fi început de asemenea în același moment. În primele
două luni, echipa reclamantei s‑ar fi concentrat pe activitatea pregătitoare, în vederea organizării mediului de punere în
practică. Ar fi vorba despre o abordare clasică, care nu putea fi considerată anormală de către evaluatori, care ar fi comis,
așadar, o nouă eroare vădită de apreciere.
În sfârșit, în ceea ce privește lipsa din oferta reclamantei a unei distincții între faza A și faza B a diagramei Gantt, de
asemenea constatată de evaluatori, reclamanta reamintește că în caietul de sarcini trebuia să se indice că cele două faze
erau legate și că trebuiau considerate ca fiind unul și același proiect. Și în acest caz ar exista o eroare vădită de apreciere
din partea evaluatorilor.
În ceea ce privește primul criteriu de atribuire litera b), reclamanta contestă comentariile primului, ale celui de al doilea
și ale celui de al treilea evaluator referitoare la lipsa oricărei metodologii concrete, la lipsa de precizie cu privire la
reuniunile tehnice și, respectiv, la lipsa de claritate cu privire la serviciile care trebuie furnizate. În această privință,
reclamanta susține că oferta sa indica toate reuniunile care trebuiau să aibă loc, prezenta o listă clară a serviciilor care
trebuie furnizate și detalia metodologia a cărei utilizare o propunea pentru fiecare dintre aspectele cererii de ofertă, precum
și metodologia și abordarea utilizate pentru fiecare dintre proiectele care trebuiau realizate. Prin urmare, ar fi evident
că evaluatorii au comis o altă eroare vădită de apreciere.
În ceea ce privește, în sfârșit, al treilea criteriu de atribuire, reclamanta evidențiază că, potrivit primului evaluator,
activitatea Help Desk nu ar fi fost definită în termeni de funcționalitate și că nu ar exista nicio propunere concretă cu
privire la organizarea și gestiunea Help Desk, în timp ce, potrivit celui de al doilea evaluator, numărul de oameni/zi pentru
Help Desk și sprijinul oferit statelor membre nu ar fi fost suficiente și nu ar fi existat o metodologie clară cu privire
la gestionarea apelurilor primite și pentru procedurile de reducere a timpilor de intervenție. În această privință, reclamanta
subliniază că în oferta sa era clar că serviciul Help Desk se sprijinea pe serviciile unei părți dintre cei 833,5 oameni/zi
– număr pe care comisia de evaluare l‑ar fi considerat exagerat – și că oferta conținea, în plus, o descriere clară a metodologiei,
bazată pe proceduri de vârf și pe instrumente informatice avansate pentru gestiunea procesului.
EMSA contestă argumentele reclamantei.
Aprecierea Tribunalului
Potrivit unei jurisprudențe consacrate, autoritatea contractantă dispune de o importantă putere de apreciere în ceea ce privește
elementele care trebuie luate în considerare în vederea luării deciziei de a atribui un contract de achiziții publice în urma
unei cereri de ofertă, iar controlul Tribunalului trebuie să se limiteze la a verifica lipsa unei erori grave și vădite (Hotărârea
Curții din 23 noiembrie 1978, Agence européenne d’intérims/Comisia, 56/77, Rec., p. 2215, punctul 20, Hotărârea Tribunalului
din 6 iulie 2005, TQ3 Travel Solutions Belgium/Comisia, T‑148/04, Rec., p. II‑2627, punctul 47, și Hotărârea Belfass/Consiliul,
punctul 119 de mai sus, punctul 63).
În speță, trebuie arătat că argumentația dezvoltată de reclamantă în înscrisurile sale pentru a demonstra existența unor erori
vădite de apreciere se întemeiază, în esență, pe trei elemente principale.
În primul rând, aceasta invocă lipsa unei metodologii obiective, predeterminate și cunoscute de ofertanți pentru realizarea
clasamentului final. Aceasta invocă de asemenea necunoașterea de către ofertanți a subdivizării criteriilor în subcriterii
și pretinsul caracter general și abstract al criteriilor de atribuire și deduce din aceasta că evaluarea ofertelor nu putea
fi decât subiectivă și întemeiată pe supoziții inexacte.
Or, trebuie să se constate că reclamanta se limitează la afirmații generale, nesusținute și necoroborate de vreun alt element
probant. Prin această argumentație, reclamanta încearcă, în esență, să reintroducă în cadrul prezentului motiv argumentația
deja prezentată în cadrul celui de al doilea motiv, care a fost deja respinsă de Tribunal. De altfel, reclamanta nu demonstrează
în niciun fel cum ar fi putut toate pretinsele erori ale autorității contractante pe care le invocă să o conducă pe acesta
din urmă la supoziții inexacte și la o evaluare subiectivă a ofertelor. În orice caz, trebuie arătat că metodologia utilizată
de comisia de evaluare pentru întocmirea clasamentului final al ofertelor a fost prestabilită și precizată la punctul IV.2
din anunțul de participare și la punctul 13 din caietul de sarcini, în care EMSA a indicat criteriile în raport cu care trebuia
realizată selecția ofertelor, precum și ponderea care trebuia atribuită fiecăruia dintre criteriile respective.
Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că această primă categorie de argumente nu poate constitui temeiul prezentului motiv.
În al doilea rând, reclamanta contestă aprecierea ofertei ofertantului selectat realizată de comisia de evaluare în raportul
său final, în măsura în care, în pofida existenței unor erori minore identificate în oferta respectivă, comisia în cauză nu
ar fi precizat natura acestor erori.
Tribunalul arată că, în această privință, comentariul menționat mai sus al comisiei de evaluare se referă la al doilea criteriu
de atribuire și are următoarea redactare: „[o]fertantul demonstrează o bună înțelegere a proiectului, în pofida unor erori
minore în diagrama SafeSeaNet”. Or, un astfel de comentariu nu este, în sine, de natură să evidențieze o eroare sau chiar
o contradicție intrinsecă. Astfel, este întru totul posibil ca autoritatea contractantă să considere că o ofertă, deși prezintă
erori calificate ca fiind minore, demonstrează o bună înțelegere a proiectului. În orice caz, reclamanta nu a demonstrat caracterul
eronat al unui astfel de comentariu și, cu atât mai puțin, că acest comentariu pretins eronat ar fi condus la o eroare vădită
de apreciere săvârșită de comisie în evaluarea ofertei ofertantului selectat.
În al treilea rând, în ceea ce privește argumentele prezentate de reclamantă pentru a contesta comentariile specifice referitoare
la oferta sa, care figurează în fișele tehnice de evaluare întocmite de fiecare evaluator în ceea ce privește primul criteriu
de atribuire literele a) și b) și al treilea criteriu de atribuire ale cererii de ofertă în cauză (a se vedea punctele 188-194
de mai sus), trebuie arătat că acestea sunt inoperante.
Astfel, trebuie să se observe că comisia de evaluare, compusă din cel puțin trei persoane, este numită de ordonatorul de credite
responsabil pentru a emite un aviz consultativ conform articolului 146 alineatul (1) al doilea paragraf din Normele de aplicare.
Comisia este cea care întocmește procesul‑verbal de evaluare, semnat de toți membrii săi, care cuprinde, printre altele, numele
ofertanților excluși și motivele respingerii ofertei lor, precum și numele contractantului propus și motivele acestei alegeri.
Decizia definitivă în ceea ce privește atribuirea contractului este luată apoi de autoritatea contractantă conform articolului
147 alineatul (3) din Normele de aplicare.
Rezultă că fișele tehnice de evaluare, care au ca scop să cuprindă evaluările pe care le fac diferiții evaluatori ale căror
puncte de vedere pot, în mod evident, să fie divergente, nu au o valoare juridică autonomă. Prin urmare, în speță, aceste
fișe de evaluare luate individual nu pot fi utilizate de către reclamantă pentru a se sprijini pe eventuale contradicții între
evaluările cuprinse în una sau în alta dintre ele, întrucât ansamblul acestor evaluări a făcut obiectul unei munci de sinteză
din partea comisiei de evaluare a ofertelor, care a adoptat astfel poziția sa finală, care, de altfel, rămâne un aviz consultativ
pentru autoritatea contractantă.
Decizia comisiei respective referitoare la propunerea viitorului cocontractant și la motivele acestei alegeri nu poate fi
decât colectivă, evaluarea fiecărui membru al acestei comisii dizolvându‑se în raportul final. Prin urmare, este evident că
orice argument care urmărește invocarea unei erori vădite de apreciere nu poate, dacă este cazul, să fie îndreptat decât împotriva
raportului de evaluare adoptat de comisia de evaluare și numai în situațiile în care decizia finală a autorității contractante
se întemeiază efectiv pe acesta.
În orice caz, trebuie arătat că, în speță, reclamanta nu a demonstrat dacă și în ce fel aceste comentarii exprimate individual
de evaluatori în fișele tehnice de evaluare s‑au reflectat în raportul final al comisiei de evaluare și au determinat o eroare
vădită de apreciere a ofertei sale din partea autorității contractante. În această privință, reclamanta ar fi trebuit, cel
puțin, să explice în ce fel comentariile pretins eronate au afectat notele obținute de oferta sa în ceea ce privește primul
și al treilea criteriu de atribuire, care sunt cele pentru care oferta sa nu a atins pragul minim de puncte cerut de caietul
de sarcini și singurele pentru care aceasta a formulat obiecții. Or, este suficient să se constate că reclamanta nu a prezentat
o asemenea explicație.
Având în vedere aceste considerații, această obiecție trebuie de asemenea să fie respinsă.
Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că reclamanta nu a demonstrat existența unor erori vădite de apreciere, despre care
pretinde că ar fi fost comise de autoritatea contractantă, nici în cadrul evaluării ofertantului selectat, nici în cadrul
evaluării ofertei sale.
Prin urmare, al treilea motiv trebuie respins în întregul său, în ceea ce privește procedura de cerere de ofertă C‑1/01/04,
ca nefondat.
3.
Cu privire la cererea de anulare a deciziilor ulterioare ale EMSA
În al doilea capăt de cerere, reclamanta solicită Tribunalului anularea tuturor deciziilor ulterioare ale EMSA referitoare
la cererile de ofertă în cauză.
În această privință trebuie amintit că, astfel cum s‑a arătat deja la punctul 78 de mai sus, orice cerere trebuie să indice
obiectul litigiului și să cuprindă o expunere sumară a motivelor invocate. Aceste mențiuni trebuie să fie suficient de clare
și de precise pentru a permite pârâtului să își pregătească apărarea, iar Tribunalului să își exercite controlul jurisdicțional.
În vederea garantării securității juridice și a bunei administrări a justiției, este necesar ca elementele esențiale de fapt
și de drept pe care se întemeiază o acțiune să rezulte, cel puțin în mod sumar, dar coerent și comprehensibil, din chiar textul
cererii introductive.
În speță, reclamanta nu precizează ce acte sunt vizate prin al doilea capăt de cerere și nu prezintă nicio argumentație în
susținerea cererii sale.
În consecință, al doilea capăt de cerere trebuie înlăturat ca inadmisibil.

Cu privire la cererea de activități de cercetare judecătorească
Reclamanta cere, în esență, Tribunalului să invite EMSA să prezinte o copie a raportului comisiei de evaluare, precum și a
documentației relevante referitoare la acesta.
Întrucât EMSA a depus la dosar, ca anexă la memoriul său în apărare, documentele solicitate de reclamantă, iar aceasta nu
a prezentat alte observații în această privință, nu este necesară pronunțarea cu privire la această cerere.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 87 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, în cazul în care părțile cad în pretenții cu privire
la unul sau la mai multe capete de cerere, Tribunalul poate să repartizeze cheltuielile de judecată sau poate decide ca fiecare
parte să suporte propriile cheltuieli. În împrejurările din speță, Tribunalul consideră că se face o justă apreciere a cauzei
dacă se decide că fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.
Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a treia)
declară și hotărăște:
1)
Anulează decizia Agenției Europene pentru Siguranța Maritimă (EMSA) de a atribui contractul de achiziții ofertantului selectat
în cadrul procedurii de cerere de ofertă „EMSA C‑2/06/04”.
2)
Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.
3)
Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 2 martie 2010.
Semnături
Cuprins
Cadrul juridic
Istoricul cauzei
1.  Procedura de cerere de ofertă EMSA C‑1/01/04
2.  Procedura de cerere de ofertă EMSA C‑2/06/04
Procedura și concluziile părților
Cu privire la admisibilitate
1.  Cu privire la competența Tribunalului de a se pronunța asupra unei acțiuni introduse în temeiul articolului 230 CE împotriva
unui act al EMSA
Argumentele părților
Aprecierea Tribunalului
2.  Cu privire la exceptio obscuri libelli
Argumentele părților
Aprecierea Tribunalului
Cu privire la fond
1.  Cu privire la cererea de anulare a deciziilor adoptate de EMSA în cadrul procedurii de cerere de ofertă C‑2/06/04
Cu privire la motivul întemeiat pe neconformitatea ofertei depuse de ofertantul selectat
Argumentele părților
Aprecierea Tribunalului
2.  Cu privire la cererea de anulare a deciziilor adoptate de EMSA în cadrul procedurii de cerere de ofertă C‑1/01/04
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor bunei‑credințe, bunei administrări și diligenței
Argumentele părților
Aprecierea Tribunalului
Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea Regulamentului financiar, a Normelor de aplicare, precum și a Directivei
92/50
Argumentele părților
Aprecierea Tribunalului
–  Cu privire la obiecția întemeiată pe caracterul imprecis al criteriilor de atribuire
–  Cu privire la obiecția întemeiată pe caracterul imprecis al anumitor elemente ale cererii de ofertă
–  Cu privire la obiecția întemeiată pe nelegalitatea subdivizării unuia dintre criteriile de atribuire în subcriterii
Cu privire la al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare și pe lipsa unor informații relevante
Argumentele părților
Aprecierea Tribunalului
Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe erori vădite de apreciere comise de EMSA
Argumentele părților
Aprecierea Tribunalului
3.  Cu privire la cererea de anulare a deciziilor ulterioare ale EMSA
Cu privire la cererea de activități de cercetare judecătorească
Cu privire la cheltuielile de judecată
*
Limba de procedură: engleza.