CELEX: 62009CJ0488
TIR-konventionen
EF-toldkodeksen
transport på grundlag af et TIR-carnet
garanterende organisation
uregelmæssig aflæsning
fastlæggelse af det sted, hvor overtrædelsen fandt sted
opkrævning af indførselstold

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af forskellige EU-retlige toldbestemmelser samt konventionen om
international godstransport på grundlag af TIR-carneter, som blev undertegnet i Genève den 14. november 1975 (herefter »TIR-konventionen«),
godkendt på Det Europæiske Økonomiske Fællesskabs vegne ved Rådets forordning (EØF) nr. 2112/78 af 25. juli 1978 (EFT L 252,
s. 1), og som trådte i kraft den 20. juni 1983.
Anmodningen er blevet fremsat i forbindelse med en tvist mellem Asociación de Transporte Internacional por Carretera (herefter
»ASTIC«) og Administración General del Estado (den almindelige statslige forvaltning) angående opkrævning af en toldskyld,
som opstod som følge af en ulovlig aflæsning af en ladning cigaretter i Spanien.

Retsforskrifter

TIR-konventionen
TIR-konventionen bestemmer navnlig, at varer, som transporteres i henhold til den ved konventionen indførte TIR-procedure,
ikke ved gennemkørselstoldstederne belægges med ind- eller udførselstold eller ‑afgifter eller depositum herfor.
TIR-konventionens artikel 11 har følgende ordlyd:
»1.      I tilfælde, hvor et carnet ikke er afviklet eller er afviklet med forbehold, skal vedkommende kompetente myndigheder ikke
være berettiget til at afkræve den garanterende organisation de i artikel 8, stk. 1 og 2, nævnte beløb, medmindre de inden
for et år regnet fra den dag, da TIR-carnetet blev afgivet, skriftligt har meddelt organisationen, at carnetet ikke er afviklet
eller afviklet med forbehold. Samme bestemmelse skal gælde i tilfælde, hvor afviklingen er opnået på utilbørlig vis eller
svigagtig måde, men perioden skal i så fald være på to år.
2.      Krav på betaling af de beløb, som omhandles i artikel 8, stk. 1 og 2, skal fremsættes over for den garanterende organisation
tidligst tre måneder og senest to år regnet fra den dag, da organisationen modtog meddelelse om, at carnetet ikke var afviklet
eller var afviklet med forbehold, eller at afviklingen var opnået på utilbørlig vis eller svigagtig måde. Imidlertid skal
der i de tilfælde, hvor der inden for ovennævnte frist på to år bliver anlagt en retssag, fremsættes krav på betaling inden
et år regnet fra den dag, retsafgørelsen får retskraft.
3.      Den garanterende organisation skal have tilstået en frist på tre måneder regnet fra det tidspunkt, da kravet om betaling blev
fremsat, til betaling af det afkrævede beløb. Betalte beløb skal refunderes organisationen, såfremt det inden for et tidsrum
af to år regnet fra den dag, da kravet om betaling blev fremsat, på tilfredsstillende måde er godtgjort over for toldmyndighederne,
at ingen uregelmæssigheder havde fundet sted med hensyn til den pågældende transport.«
TIR-konventionens artikel 37 bestemmer:
»Når det ikke er muligt at fastslå, på hvilket territorium en uregelmæssighed er indtruffet, skal den anses for at være begået
på den kontraherende parts territorium, hvor den er opdaget.«

EU-retten
I henhold til artikel 203 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT
L 302, s. 1, herefter »toldkodeksen«) opstår toldskyld, når »en importafgiftspligtig vare unddrages toldtilsyn«, på det tidspunkt,
hvor varen unddrages toldtilsynet.
Toldkodeksens artikel 215 bestemmer:
»1.      Toldskylden opstår det sted, hvor de omstændigheder, der er årsag til toldskylden, indtræffer.
2.      Kan det i stk. 1 omhandlede sted ikke bestemmes, anses toldskylden for at være opstået på det sted, hvor toldmyndighederne
konstaterer, at varerne befinder sig i en situation, der giver anledning til en toldskyld.
3.      Når forpligtelserne i henhold til en toldprocedure ikke er opfyldt for en vare, anses toldskylden for at være opstået:
–        på det sted, hvor varen er henført under proceduren, eller
–        på det sted, hvor varen kommer ind i Fællesskabet under den pågældende procedure.
4.      Gør de oplysninger, som toldmyndighederne råder over, det muligt at fastslå, at toldskylden allerede var opstået, da varen
befandt sig på et andet sted, anses toldskylden som opstået på det første sted, hvor det er muligt at fastslå dens eksistens.«
Toldkodeksens artikel 221 bestemmer:
»1.      Så snart afgiftsbeløbet er bogført, underrettes debitor efter en passende fremgangsmåde om beløbets størrelse.
[...]
3.      Underretning af debitor kan ikke ske efter udløbet af en frist på tre år, regnet fra datoen for toldskyldens opståen. Hvis
det er på grund af en handling, der vil kunne give anledning til strafferetlig forfølgning, at toldmyndighederne ikke har
kunnet fastsætte det nøjagtige efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb, kan den nævnte underretning, for så vidt det er fastsat
i gældende bestemmelser, imidlertid ske efter udløbet af den nævnte frist på tre år.«
I medfør af artikel 451 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til
forordning nr. 2913/92 (EFT L 253, s. 1, herefter »gennemførelsesforordningen«) anses Den Europæiske Unions toldområde for
at udgøre et enkelt område med henblik på anvendelsen af ordningen for international godstransport på grundlag af TIR-carneter.
Det fremgår af gennemførelsesforordningens artikel 454, at:
»1.      Denne artikel gælder uanset TIR-konventionens og ATA-konventionens særlige bestemmelser vedrørende de garanterende sammenslutningers
ansvar i forbindelse med benyttelse af et TIR-carnet eller et ATA-carnet.
2.      Konstateres det, at der under eller i forbindelse med en forsendelse på grundlag af et TIR-carnet eller en transitforsendelse
på grundlag af et ATA-carnet er begået en overtrædelse eller uregelmæssighed i en bestemt medlemsstat, inddriver denne medlemsstat
importafgifter og andre afgifter, der eventuelt er forfaldet til betaling, i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne
eller de nationale bestemmelser, uden at det berører spørgsmålet om strafforfølgning.
3.      Er det ikke muligt at fastslå, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået, anses denne for at være begået i den
medlemsstat, hvor den er konstateret, medmindre der inden for den i artikel 455, stk. 1, fastsatte frist på en for toldmyndighederne
tilfredsstillende måde enten føres bevis for, at forsendelsen er gennemført forskriftsmæssigt, eller det påvises, hvor overtrædelsen
eller uregelmæssigheden faktisk er begået.
Når den pågældende overtrædelse eller uregelmæssighed i mangel af et sådant bevis fortsat anses som begået i den medlemsstat,
hvor den er konstateret, opkræves importafgifter og andre afgifter for de pågældende varer af denne medlemsstat i overensstemmelse
med fællesskabsbestemmelserne eller de nationale bestemmelser.
Hvis det sidenhen fastslås, i hvilken medlemsstat den pågældende overtrædelse eller uregelmæssighed rent faktisk er begået,
tilbagebetales den de afgiftsbeløb, der påhviler varerne i den pågældende medlemsstat (med undtagelse af de beløb, som er
opkrævet i henhold til andet afsnit som Fællesskabets egne indtægter) af den medlemsstat, der oprindelig havde inddrevet disse.
I så fald godtgøres et eventuelt overskud til den person, som oprindelig havde betalt afgiftsbeløbene.
Hvis de afgiftsbeløb, der oprindeligt blev opkrævet og tilbagebetalt af den medlemsstat, der havde inddrevet dem, er mindre
end de beløb, der er forfaldet til betaling i den medlemsstat, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden rent faktisk er
begået, opkræver denne medlemsstat forskellen i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne eller de nationale bestemmelser.
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til bekæmpelse af overtrædelser og uregelmæssigheder og til, at der
træffes effektive sanktioner mod disse.«
Gennemførelsesforordningens artikel 455 er affattet således:
»1.      Konstateres det, at der under eller i forbindelse med en forsendelse på grundlag af et TIR-carnet eller en transitforsendelse
på grundlag af et ATA-carnet er begået en overtrædelse eller en uregelmæssighed, meddeler toldmyndighederne indehaveren af
TIR- eller ATA-carnetet og de garanterende organisationer dette inden for den frist, der er angivet i artikel 11, stk. 1,
i TIR-konventionen, eller i artikel 6, stk. 4, i ATA-konventionen.
2.      Der føres bevis for, at den forsendelse, der er foretaget på grundlag af et TIR- eller et ATA-carnet som omhandlet i artikel
454, stk. 3, første afsnit, er gennemført forskriftsmæssigt inden for den frist, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, i TIR-konventionen
eller i artikel 7, stk. 1 og 2, i ATA-konventionen.
[...]«
Gennemførelsesforordningens artikel 457 bestemmer:
»Når en forsendelse kommer ind i Fællesskabets toldområde eller påbegyndes ved et afgangstoldsted beliggende i Fællesskabets
toldområde, jf. artikel 8, stk. 4, i TIR-konventionen, bliver eller er den garanterende sammenslutning ansvarlig over for
myndighederne i hver enkelt af de medlemsstater, hvis territorier TIR-transporten passerer indtil udpassagestedet i Fællesskabets
toldområde eller bestemmelsestoldstedet i dette område.«

Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
ASTIC er garanterende organisation for så vidt angår transport, der foretages på grundlag af et TIR-carnet (herefter »TIR-transport«)
på Spaniens område. I medfør af en garantiprotokol af 18. februar 1994 kan denne organisation højst holdes ansvarlig for et
beløb på 200 000 USD.
Bundesverband Güterkraftverkehr Logistik und Entsorgung eV (herefter »BGL«) er garanterende organisation for så vidt angår
TIR-transport på Tysklands område.
Den 18. marts 1994 blev der ved toldstedet i Lindau (Tyskland) registreret passage af TIR-carnet nr. 10099706 med en sending
bestående af cigaretter, som var afsendt fra Schweiz og havde toldstedet i Porto (Portugal) som bestemmelsessted. Efter at
have konstateret, at disse varer ikke var blevet frembudt bestemmelsesstedet, fastsatte toldstedet i Lindau den 12. og 17.
januar 1995 en afgiftsansættelse over for speditøren og indehaveren af TIR-carnetet. Toldstedet i Lindau meddelte endvidere
BGL den 17. januar 1995, at det nævnte TIR-carnet ikke var blevet afviklet, hvorefter det den 26. februar 1996 fremsendte
et betalingspåkrav til BGL for de skyldige afgifter.
Toldstedet i Lindau orienterede samtidigt den 17. januar 1995 statsadvokaturen om den konstaterede uregelmæssighed, hvorefter
denne instans indledte en efterforskning. Denne retlige procedure udmundede i en straffedom afsagt den 17. marts 1998 af Landgericht
Augsburg (Tyskland), der fastslog, at varerne var blevet læsset af i Sevilla (Spanien), og dømte speditøren for smugleri og
dokumentfalsk. På grundlag af disse faktiske omstændigheder fremsendte de tyske toldmyndigheder sagens akter til de spanske
toldmyndigheder med henblik på sidstnævntes opkrævning af toldskylden i medfør af toldkodeksens artikel 215, sammenholdt med
gennemførelsesforordningens artikel 454, stk. 3, tredje afsnit.
De spanske toldmyndigheder underrettede følgelig speditøren, indehaveren af TIR-carneterne og ASTIC om det unddragne beløb
og oplyste den 13. januar 1999 ASTIC i dennes egenskab af garanterende organisation for så vidt angår TIR-transport, der gennemføres
i Spanien, om de faktiske omstændigheder vedrørende den begåede overtrædelse, samt om størrelsen på de skyldige afgifter,
dvs. 230 342 114 ESP (svarende til ca. 1 384 384 EUR). Den 22. marts 1999 modtog ASTIC et betalingspåkrav vedrørende denne
skyld.
Efter at ASTIC ikke havde fået medhold i en administrativ klage, som organisationen havde indgivet over det nævnte betalingspåkrav,
eller i den indsigelsessag, som den havde indledt til prøvelse af afgørelsen om afslag på denne klage, anlagde den sag ved
Sala de lo Contencioso-Administrativo de la Audiencia Nacional (Spanien), der alene gav organisationen delvist medhold, idet
denne ret fandt, at ASTIC’s ansvar ikke kunne overskride 200 000 USD.
ASTIC har iværksat en appel til prøvelse af Sala de lo Contencioso-Administrativo de la Audiencia Nacionals dom ved Tribunal
Supremo, idet organisationen bl.a. har gjort gældende, at de spanske toldmyndigheder ikke havde kompetence til at opkræve
de skyldige afgifter, eftersom opkrævningen var forældet for denne organisations vedkommende, da der ikke var blevet fremsat
krav over for organisationen inden for fristen på to år regnet fra de tyske toldmyndigheders afgivelse af TIR-carnetet.
For det første giver denne ret udtryk for tvivl med hensyn til spørgsmålet, om de spanske toldmyndigheder er kompetente til
at indlede en ny sag med henblik på opkrævning af de skyldige afgifter, uanset at det sted, hvor overtrædelsen fandt sted,
dvs. på Spaniens område, blev fastlagt efter udløbet af den frist, der er fastsat i gennemførelsesforordningens artikel 454,
stk. 3, og artikel 455, og uanset at de tyske toldmyndigheder fremsendte et påkrav om betaling af den skyldige told til den
garanterende organisation for så vidt angår TIR-transport, der gennemføres på det tyske område.
For det andet ønsker den forelæggende ret oplyst, om udløbet af de frister, der er fastsat i gennemførelsesforordningens artikel
454, stk. 3, og artikel 455, toldkodeksens artikel 221, stk. 3, eller TIR-konventionens artikel 11, stk. 2, kan påberåbes
af en organisation som ASTIC under de i hovedsagen foreliggende omstændigheder for at gøre gældende, at krav om garanti, som
toldmyndighederne kan fremføre over for en sådan organisation, er forældede.
For det tredje spørger den forelæggende ret, om den afgiftsansættelse, som de tyske toldmyndigheder fremsendte til den garanterende
organisation for så vidt angår TIR-transport, der gennemføres på Tysklands område, har opsættende virkning i forhold til ASTIC,
eftersom disse myndigheder ikke har udsat betalingspåkravet til den nævnte organisation.
Tribunal Supremo har under disse omstændigheder besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      I det tilfælde, hvor en medlemsstat har konstateret en uregelmæssighed i toldproceduren for en TIR-transport og har fremsat
betalingspåkrav på et beløb svarende til afgiftsansættelsen mod den garanterende organisation på sit område, og det på et
senere tidspunkt fastslås, hvor overtrædelsen faktisk er blevet begået, er det da foreneligt med [gennemførelsesforordningens]
artikel 454, stk. 3, og artikel 455, at den medlemsstat, hvori overtrædelsen er begået, indleder en ny procedure til inddrivelse
af de pågældende afgifter hos de hovedforpligtede og hos den garanterende organisation inden for rammerne af dennes ansvarsbegrænsning
i den stat, hvor overtrædelsen faktisk har fundet sted, når det først blev fastslået, hvor overtrædelsen fandt sted, efter
udløbet af den i fællesskabslovgivningen fastsatte frist?
Såfremt spørgsmålet besvares bekræftende, bedes følgende oplyst:
2)      Kan den garanterende organisation i den medlemsstat, hvori uregelmæssigheden faktisk blev begået, gøre gældende, at retten
til at inddrive det beløb, for hvilket der er stillet sikkerhed, er forældet i henhold til [gennemførelsesforordningens] artikel
454, stk. 3, og artikel 455 eller […] toldkodeksens artikel 221, stk. 3, under henvisning til, at den fastsatte frist er udløbet,
uden at organisationen har haft kendskab til omstændighederne forud for denne frists udløb?
3)      Har betalingspåkravet mod den garanterende organisation i den medlemsstat, som konstaterede uregelmæssigheden, fremsat af
toldmyndigheden i den pågældende stat i henhold til TIR-konventionens artikel 11, stk. 2, opsættende virkning i forhold til
den procedure, der er indledt mod den garanterende organisation på det sted, hvor overtrædelsen blev begået?
4)      Kan sidste afsnit i TIR-konventionens artikel 11, stk. 2, fortolkes således, at den frist, der er fastsat heri, er gældende
for den medlemsstat, hvori overtrædelsen er begået, selv i de tilfælde, hvor den medlemsstat, der har konstateret uregelmæssigheden,
ikke har udsat betalingspåkravet mod den garanterende organisation på trods af, at der er indledt en straffesag, som omhandler
de påviste forhold?«

Om de præjudicielle spørgsmål

Det første spørgsmål
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om gennemførelsesforordningens artikel 454 og
455 er til hinder for, at toldmyndighederne i den medlemsstat, hvori der er begået en overtrædelse af de toldbestemmelser,
der finder anvendelse på en TIR-transport, indleder en ny procedure til inddrivelse af de afgifter, der er opstået som følge
af overtrædelsen, uanset at det sted, hvor overtrædelsen fandt sted, blev fastlagt ad rettens vej, efter at de kompetente
myndigheder i en anden medlemsstat allerede har konstateret en uregelmæssighed i toldproceduren for den nævnte TIR-transport.
Det bemærkes indledningsvis, at EU’s toldområde under ordningen for international godstransport på grundlag af TIR-carneter
i henhold til gennemførelsesforordningens artikel 451 anses for at udgøre et enkelt område.
Endvidere opstår toldskyld i henhold til toldkodeksens artikel 203, når den importafgiftspligtige vare unddrages toldtilsynet.
Idet kompetencen til at inddrive toldskyld er delt mellem medlemsstaternes forskellige toldmyndigheder, bestemmer gennemførelsesforordningens
artikel 454, stk. 2, at kompetencen til at inddrive importafgifter, der opstår som følge af en overtrædelse eller en uregelmæssighed,
ligger hos den medlemsstat, i hvilken den nævnte overtrædelse eller uregelmæssighed er begået.
Det følger imidlertid af TIR-konventionens artikel 37, at såfremt det ikke er muligt med sikkerhed at fastslå, i hvilken stat
overtrædelsen eller uregelmæssigheden er blevet begået, anses den stat, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er konstateret,
indtil videre for kompetent. Denne formodning bortfalder imidlertid, såfremt det senere fastslås, at den første stat er kompetent
(jf. i denne retning dom af 23.3.2000, forenede sager C-310/98 og C-406/98, Met-Trans og Sagpol, Sml. I, s. 1797, præmis 37).
Denne ordning er baseret på, for det første at medlemsstaterne over for tredjelande, som er berørt af en forsendelse, der
afvikles efter reglerne om ekstern EU-forsendelse, udgør ét toldområde, og for det andet at spørgsmålet om bestemmelsen af
den medlemsstat, der er kompetent til at inddrive tolden, er et internt spørgsmål for EU, således at en ændring med hensyn
til den kompetente stat ikke berører det forhold, at toldskyldneren skal betale disse afgifter (jf. dommen i sagen Met-Trans
og Sagpol, præmis 38).
Hvad angår retten til at føre bevis for det sted, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden faktisk er begået, bemærkes,
at gennemførelsesforordningens artikel 454 og 455 ikke præciserer den person, der skal eller kan føre dette bevis (jf. dom
af 23.9.2003, sag C-78/01, BGL, Sml. I, s. 9543, præmis 50).
Hvad dernæst angår den frist, inden for hvilken det nævnte bevis skal føres, bemærkes, at gennemførelsesforordningens artikel
454, stk. 3, første afsnit, nærmere bestemt henviser til denne forordnings artikel 455, stk. 2 (jf. i denne retning BGL-dommen,
præmis 64-66).
Som Domstolen således allerede har fastslået, råder en garanterende organisation i medfør af de to bestemmelser i gennemførelsesforordningens
artikel 454 og 455 over en frist på to år regnet fra det tidspunkt, hvor kravet om betaling af den toldskyld, der er opstået
som følge af overtrædelsen eller uregelmæssigheden, blev fremsat over for den, med henblik på at føre bevis for det sted,
hvor denne overtrædelse eller uregelmæssighed faktisk blev begået (jf. i denne retning BGL-dommen, præmis 73).
I den forbindelse bemærkes dog, at TIR-konventionens artikel 11, stk. 2, som gennemførelsesforordningens artikel 455, stk. 2,
henviser til, og som dermed skal tages i betragtning ved fortolkningen af sidstnævnte bestemmelse, indeholder en udtrykkelig
undtagelse fra denne frist på to år, når de faktiske omstændigheder, der har givet anledning til den nævnte overtrædelse,
har været genstand for en retssag. Det følger heraf, at når gerningsstedet for overtrædelsen eller uregelmæssigheden er fastlagt
ad rettens vej, kan denne frist fraviges, dog under den forudsætning, at de nævnte faktiske omstændigheder har været genstand
for en retssag inden for en frist på to år regnet fra den dag, hvor den garanterende organisation for så vidt angår det område,
i hvilket overtrædelsen eller uregelmæssigheden blev konstateret, er blevet underrettet om denne overtrædelse eller uregelmæssighed.
For det første fremgår det i den foreliggende sag af forelæggelsesafgørelsen, at de tyske toldmyndigheder efter at have konstateret,
at de varer, der blev indført på Tysklands område under et TIR-carnet, ikke var ankommet til bestemmelsesstedet, informerede
BGL om denne uregelmæssighed den 17. januar 1995, hvorefter de den 26. februar 1996 fremsendte et betalingspåkrav til BGL
for de afgifter, der var opstået som følge af denne uregelmæssighed.
For det andet orienterede de tyske toldmyndigheder den 17. januar 1995 statsadvokaturen om den konstaterede uregelmæssighed,
hvilken instans indledte en efterforskning. Den efterfølgende retssag mundede ud i en dom afsagt af Landgericht Augsburg den
17. marts 1998, der fastlagde Spaniens område som det sted, hvor den i hovedsagen omhandlede vare var blevet unddraget toldtilsyn.
De tyske toldmyndigheder fremsendte den 24. august 1998 denne dom til de spanske toldmyndigheder.
Det følger af alle disse omstændigheder, i modsætning til det af ASTIC anførte, at selv om dommen, der fastslog det sted,
hvor overtrædelsen blev begået, blev afsagt mere end to år efter, at betalingspåkravet blev fremsat over for BGL, gav de tyske
toldmyndigheder ikke retsstridigt afkald på at inddrive den i hovedsagen omhandlede toldskyld til fordel for de spanske toldmyndigheder.
De faktiske omstændigheder i hovedsagen blev nemlig indbragt for de tyske domstole inden for de frister, der er fastsat i
de to bestemmelser i gennemførelsesforordningens artikel 454 og 455, og det var efter dommen i denne retssag, at Spaniens
område blev fastslået som gerningsstedet for den overtrædelse, der medførte denne toldskyld, og at de tyske toldmyndigheders
kompetence til at inddrive denne skyld derfor bortfaldt til fordel for de spanske toldmyndigheders kompetence.
Det første spørgsmål skal derfor besvares med, at gennemførelsesforordningens artikel 454 og 455 skal fortolkes således, at
når formodningen for, at den medlemsstat, i hvilken der konstateres en overtrædelse, der er begået under en TIR-transport,
har kompetence til at inddrive en toldskyld, bortfalder efter en dom, der fastslår, at denne overtrædelse blev begået på en
anden medlemsstats område, bliver toldmyndighederne i denne anden medlemsstat kompetente til at inddrive denne skyld under
den forudsætning, at de faktiske omstændigheder, der har givet anledning til den nævnte overtrædelse, er blevet indbragt for
domstolene inden for en frist på to år regnet fra den dag, hvor den garanterende organisation for så vidt angår det område,
i hvilket samme overtrædelse blev konstateret, er blevet underrettet om overtrædelsen.

Det andet til det fjerde spørgsmål
Den forelæggende ret ønsker med disse spørgsmål nærmere bestemt oplyst, om ASTIC kan påberåbe sig de forældelsesfrister, der
er fastsat i gennemførelsesforordningens artikel 454, stk. 3, og artikel 455, stk. 1, i TIR-konventionens artikel 11, stk. 1,
samt i toldkodeksens artikel 221, for at anfægte det betalingspåkrav, som de spanske toldmyndigheder har fremsat over for
denne organisation. Den forelæggende ret ønsker endvidere oplyst, hvilken betydning den sag, som de tyske toldmyndigheder
oprindeligt indledte, kan få for dette betalingspåkrav.
Indledningsvis må det erindres, at gennemførelsesforordningens artikel 454, stk. 3, vedrører den frist, der gives for fastlæggelsen
af den kompetente medlemsstat, og at toldkodeksens artikel 221, stk. 3, fastsætter fristen, efter udløbet af hvilken underretning
af debitor om toldskyld ikke længere kan ske.
Det er dermed gennemførelsesforordningens artikel 455, stk. 1, sammenholdt med TIR-konventionens artikel 11, stk. 1, der fastlægger
forældelsesfristen for planlagte inddrivelsesforanstaltninger over for den garanterende organisation. De kompetente myndigheder
er således alene berettigede til at kræve, at den garanterende organisation betaler toldskylden, hvis de skriftligt underretter
organisationen om den begåede overtrædelse inden for en frist på et år regnet fra den dag, hvor de afgav TIR-carnetet.
I den foreliggende sag modtog ASTIC den 13. januar 1999 underretning om, at overtrædelsen var begået på Spaniens område, mens
det i hovedsagen omhandlede TIR-carnet blev afgivet af de tyske toldmyndigheder den 18. marts 1994, hvilket er mere end fire
år før den nævnte underretning.
ASTIC kan imidlertid ikke under de særlige omstændigheder, der foreligger i hovedsagen, gøre gældende, at de spanske toldmyndigheders
ret til for deres vedkommende at kræve betaling af toldskylden op til garantibeløbet er forældet i medfør af gennemførelsesforordningens
artikel 455, stk. 1, sammenholdt med TIR-konventionens artikel 11, stk. 1.
En anerkendelse af, at dette betalingspåkrav er forældet under sådanne omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende, ville
nemlig undergrave den effektive virkning af den ordning med inddrivelse af toldafgifter, der er indført med TIR-konventionen,
toldkodeksen og gennemførelsesforordningen.
Den frist, der er fastsat i gennemførelsesforordningens artikel 455, stk. 1, sammenholdt med TIR-konventionens artikel 11,
stk. 1, har til formål at sikre, at myndighederne anvender bestemmelserne om opkrævning af told og afgifter ensartet og hurtigt
med henblik på, at EU’s egne indtægter stilles til rådighed uden ophold. I lyset af dette formål skal fristen i denne bestemmelse
følgelig anses for en sagsbehandlingsforskrift, som kun er rettet til forvaltningsmyndighederne med henblik på at tilskynde
disse til at handle hurtigst muligt (jf. analogt dom af 14.5.2009, sag C-161/08, Internationaal Verhuis- en Transportbedrijf
Jan de Lely, Sml. I, s. 4075, præmis 50 og 51, hvad angår Kommissionens forordning (EØF) nr. 1593/91 af 12.6.1991 om gennemførelsesbestemmelser
til Rådets forordning (EØF) nr. 719/91 om benyttelse inden for Fællesskabet af TIR- og ATA-carneter som forsendelsesdokumenter
(EFT L 148, s. 11)).
Selv om toldmyndighederne handler med den fornødne agtpågivenhed og hurtighed, vil inddrivelsen af sådanne afgifter blive
umulig, hvis – efter en retssag, der slutter mere end et år efter, at TIR-carnetet blev afgivet – toldmyndighederne i den
medlemsstat, hvori overtrædelsen blev konstateret, mister deres kompetence i henhold til gennemførelsesforordningens artikel
454, stk. 3, sammenholdt med denne forordnings artikel 455, stk. 2, til fordel for toldmyndighederne i den medlemsstat, hvori
overtrædelsen blev begået, men sidstnævnte ikke er i stand til at inddrive toldskylden, da det nævnte TIR-carnet blev afgivet
mere end et år forinden.
Under disse omstændigheder bemærkes, at selv om EU’s toldområde under ordningen for international godstransport på grundlag
af TIR-carneter i henhold til gennemførelsesforordningens artikel 451 anses for at udgøre et enkelt område, er hver enkelt
af de 27 medlemsstater kompetent til gennem deres egne toldmyndigheder at inddrive toldskyld, der er opstået på deres område.
Hertil kommer, at der i hver enkelt medlemsstat findes en garanterende organisation, der er ansvarlig for betaling af toldskyld,
der opstår eller formodes at opstå på den pågældende medlemsstats område i forbindelse med en TIR-transport. En garanterende
organisation som ASTIC kan imidlertid ikke udnytte denne administrative opdeling med henblik på at forhindre inddrivelse af
toldafgifter op til det beløb, som den garanterer.
Det må følgelig under de særlige omstændigheder, der foreligger i hovedsagen, lægges til grund, at den frist på et år, der
er fastsat i gennemførelsesforordningens artikel 455, stk. 1, sammenholdt med TIR-konventionens artikel 11, stk. 1, begyndte
at løbe fra den dag, hvor de spanske toldmyndigheder blev informeret om den retskraftige dom, der fastlagde Spaniens område
som det, hvor overtrædelsen blev begået.
Hvad angår spørgsmålet om, hvilken indvirkning den procedure, som de tyske toldmyndigheder indledte, har på de spanske toldmyndigheders
procedure, fremgår det ikke af de sagsakter, der foreligger for Domstolen, at de nævnte tyske toldmyndigheder tog de nødvendige
skridt til gennemførelse af det betalingspåkrav, de fremsendte til BGL.
Såfremt den forelæggende ret måtte konstatere, at de tyske toldmyndigheder har inddrevet en del af de skyldige afgifter hos
denne garanterende organisation, skal det under alle omstændigheder bemærkes, at gennemførelsesforordningens artikel 454,
stk. 3, fastsætter en ordning for tilbagebetaling af afgifter, der allerede er blevet opkrævet af toldmyndighederne i den
medlemsstat, hvori overtrædelsen blev konstateret, til fordel for den medlemsstat, hvori overtrædelsen faktisk blev begået.
Det andet til det fjerde spørgsmål skal følgelig besvares med, at gennemførelsesforordningens artikel 455, stk. 1, sammenholdt
med TIR-konventionens artikel 11, stk. 1, skal fortolkes således, at under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen,
kan en garanterende organisation ikke påberåbe sig den forældelsesfrist, der er fastsat i disse bestemmelser, når toldmyndighederne
i den medlemsstat, for hvis område den er ansvarlig, inden for en frist på et år regnet fra den dag, hvor disse myndigheder
blev informeret om en retskraftig dom, der fastslog deres kompetence, underretter den garanterende organisation om de faktiske
omstændigheder, der gav anledning til den toldskyld, for hvilken denne organisation hæfter op til garantibeløbet.

Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
1)
Artikel 454 og 455 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets
forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at når formodningen for, at den medlemsstat,
i hvilken der konstateres en overtrædelse, der er begået under en transport dækket af et TIR-carnet, har kompetence til at
inddrive en toldskyld, bortfalder efter en dom, der fastslår, at denne overtrædelse blev begået på en anden medlemsstats område,
bliver toldmyndighederne i denne anden medlemsstat kompetente til at inddrive denne skyld under den forudsætning, at de faktiske
omstændigheder, der har givet anledning til den nævnte overtrædelse, er blevet indbragt for domstolene inden for en frist
på to år regnet fra den dag, hvor den garanterende organisation for så vidt angår det område, i hvilket samme overtrædelse
blev konstateret, er blevet underrettet om overtrædelsen.
2)
Artikel 455, stk. 1, i forordning nr. 2454/93, sammenholdt med artikel 11, stk. 1, i konventionen om international godstransport
på grundlag af TIR-carneter, som blev undertegnet i Genève den 14. november 1975, skal fortolkes således, at under omstændigheder
som dem, der foreligger i hovedsagen, kan en garanterende organisation ikke påberåbe sig den forældelsesfrist, der er fastsat
i disse bestemmelser, når toldmyndighederne i den medlemsstat, for hvis område den er ansvarlig, inden for en frist på et
år regnet fra den dag, hvor disse myndigheder blev informeret om en retskraftig dom, der fastslog deres kompetence, underretter
den garanterende organisation om de faktiske omstændigheder, der gav anledning til den toldskyld, for hvilken denne organisation
hæfter op til garantibeløbet.
Underskrifter
*
Processprog: spansk.