CELEX: 62005CJ0328
Apeliacinis skundas
Konkurencija
Kartelis
Baudų nustatymo metodo gairės
Pranešimas dėl bendradarbiavimo
Non bis in idem principas

Savo apeliaciniu skundu
SGL Carbon AG
(toliau –
SGL Carbon
) prašo iš dalies panaikinti 2005 m. birželio 15 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą
Tokai Carbon ir kt. prieš Komisiją
(T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ir T‑91/03, Rink. p. II‑0000, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo atmestas jos ieškinys dėl
2002 m. gruodžio 17 d. Komisijos sprendimo C(2002) 5083 (galutinis), susijusio su EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio
taikymo procedūra ((byla COMP/E-2/37.667 – Specialiosios paskirties grafitas, toliau – ginčijamas sprendimas), ir sumažinti
šiuo ginčijamu sprendimu jai paskirtą baudą.

Teisinis pagrindas

Reglamentas Nr.  17
1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties (81) ir (82) straipsnius (OL 13,
1962, p. 204), 15 straipsnis numato:
„1. Komisija gali priimti sprendimą taikyti įmonėms arba įmonių asociacijoms baudas nuo 100 iki 5000 apskaitos vienetų, jeigu
tyčia arba dėl neatsargumo:
<…>
b) atsakydamos į 11 straipsnio 3 arba 5 dalyse nurodytą prašymą jos pateikia neteisingą informaciją.
< ... >
2.      Komisija gali priimti sprendimą taikyti įmonėms arba įmonių asociacijoms baudas nuo 1 000 iki 1 000 000 apskaitos vienetų
arba didesnes, bet ne didesnes kaip 10 % kiekvienos iš pažeidime dalyvaujančių įmonių praėjusių verslo metų metinės apyvartos,
jeigu tyčia arba dėl neatsargumo:
a)      jos pažeidžia Sutarties (81) straipsnio 1 dalį arba (82) straipsnį <...>
<…>
Nustatant baudos dydį, atsižvelgiama į pažeidimo sunkumą ir trukmę.“

Gairės
Komisijos pranešimo „Baudų nustatymo metodo gairės, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB Sutarties 65 straipsnio
5 dalimi“ (OL C 9, 1998, p. 3, toliau – gairės) preambulėje nustatyta:
„Čia aprašyti principai turėtų užtikrinti Komisijos sprendimų skaidrumą bei nešališkumą įmonių ir Teisingumo Teismo požiūriu,
kartu išlaikant atitinkamų teisės aktų įtvirtintą Komisijos diskreciją nustatyti baudas iki 10 % bendrosios įmonės apyvartos.
Vis dėlto šia diskrecija turi būti naudojamasi laikantis nuoseklios ir nediskriminuojančios politikos, suderinamos su bausmės
už konkurencijos taisyklių pažeidimus tikslais.
Naujasis baudos dydžio nustatymo metodas bus grindžiamas toliau aprašyta schema, paremta pagrindine baudos suma, kuri gali
būti didinama dėl sunkinančių aplinkybių arba mažinama dėl lengvinančių aplinkybių.“
Pagal gairių 1 punktą „pagrindinė bauda nustatoma remiantis pažeidimo sunkumu ir trukme, kurie yra vieninteliai kriterijai,
numatyti Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje“. Pagal jų 2 punktą pagrindinė bauda didinama esant tokioms sunkinančioms
aplinkybėms, pavyzdžiui, pakartotini to paties pobūdžio tos pačios įmonės (-ių) pažeidimai. Gairių 3 punktas numato, kad pagrindinė
bauda gali būti sumažinta esant tam tikroms lengvinančioms aplinkybėms.

Pranešimas dėl bendradarbiavimo
Pranešime dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais (OL C 207, 1996, p. 4, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo)
Komisija apibrėžė sąlygas, kurioms esant įmonėms, bendradarbiaujančioms su ja atliekant tyrimą dėl kartelio, gali būti neskiriama
arba sumažinama bauda, kuri joms būtų paskirta kitu atveju.
Pagal pranešimo dėl bendradarbiavimo A skyriaus 5 dalį:
„Įmonės bendradarbiavimas su Komisija yra tik vienas iš daugelio kriterijų, į kuriuos Komisija atsižvelgia, nustatydama baudą
<...>.“
Šio pranešimo C skyrius „Didelis baudos sumažinimas“ nustato:
„B skyriaus b–e punktų sąlygas įvykdžiusiai įmonei, pranešusiai apie slaptą kartelį po to, kai Komisija, priėmusi atitinkamą
sprendimą, atliko patikrinimą kartelyje dalyvavusiose įmonėse, kuris nesuteikė pakankamo pagrindo pradėti tyrimo procedūros
sprendimui priimti, bauda sumažinama 50–75 %.“
Pranešimo dėl bendradarbiavimo B skyriuje išdėstytos sąlygos, kuriomis remiasi C skyrius, numato, kad nagrinėjama įmonė:
„a)       praneša Komisijai apie slaptą kartelį iki pastaroji, priėmusi atitinkamą sprendimą, atlieka patikrinimą kartelyje dalyvaujančiose
įmonėse, ir jei dar neturi pakankamai informacijos, kad įrodytų kartelinio susitarimo, apie kurį pranešama, egzistavimą;
b)      pirmoji pateikė informacijos, turinčios lemiamos reikšmės įrodant kartelinio susitarimo egzistavimą;
c)      nutraukė savo dalyvavimą neteisėtoje veikloje ne vėliau kaip pranešimo apie kartelį momentu;
d)      suteikia Komisijai visą naudingą informaciją, visus turimus dokumentus bei įrodymus apie kartelį ir nuolat bei visapusiškai
bendradarbiauja per visą tyrimą;
e)      nevertė kitos įmonės dalyvauti kartelyje ir nekurstė jos atlikti neteisėtų veiksmų bei nebuvo pagrindinė jų vykdytoja.“
Pranešimo dėl bendradarbiavimo D skyrius „Reikšmingas baudos sumažinimas“ numato:
„1.      Jei įmonė bendradarbiauja su Komisija, nors neįvykdytos visos B ir C skyrių sąlygos, bauda, kuri jai būtų skirta, jei nebūtų
bendradarbiavusi su komisija, sumažinama 10–50 %.
2.      Taip visų pirma yra tuomet, kai:
–        iki išsiunčiant pranešimą apie kaltinimus įmonė suteikė Komisijai informacijos, pateikė dokumentus ar kitus įrodymus, padedančius
atskleisti padarytą pažeidimą,
–        gavusi pranešimą apie kaltinimus, įmonė informuoja Komisiją, kad ji neginčija faktinių aplinkybių, kuriomis Komisija grindžia
savo kaltinimus.“

Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos Protokolas Nr. 7
1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos Protokolo Nr. 7
4 straipsnis numato:
„Teisė nebūti dukart teisiamam ar nubaustam už tą patį nusikaltimą
1.      Niekas negali būti antrą kartą persekiojamas ar baudžiamas tos pačios valstybės institucijų už nusikaltimą, dėl kurio jis
jau buvo išteisintas arba nuteistas galutiniu nuosprendžiu pagal tos valstybės įstatymus ir baudžiamąjį procesą.
2.      Ankstesnės dalies nuostatos nedraudžia atnaujinti bylos proceso pagal tos valstybės įstatymus ir baudžiamąjį procesą tuo atveju,
kai iškyla nauji ar naujai paaiškėję faktai ar nustatomos esminės ankstesnio proceso klaidos, galėjusios turėti reikšmės bylos
baigčiai.
<…>“

Faktinės bylos aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
Skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas taip išdėstė faktines aplinkybes, kuriomis remiantis buvo pareikštas
ieškinys:
„1.       (Ginčijamu) sprendimu Komisija konstatavo įvairių įmonių susitarimus ir suderintuosius veiksmus EB 81 straipsnio 1 dalies
ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnio 1 dalies prasme specialiosios paskirties grafito sektoriuje ir
tai tesėsi nuo 1993 m. liepos mėn. iki 1998 m. vasario mėnesio.
2.      (Ginčijamame) sprendime „specialiosios paskirties grafitas“ reiškia grafito produktų grupę, būtent įvairiose srityse naudojamus
izostatinį grafitą, ekstruzinį grafitą ir forminį grafitą.
3.      Izostatinio grafito mechaninės savybės yra geresnės nei ekstruzinio ar forminio grafito, o kiekvienos grafito rūšies kaina
priklauso nuo jos mechaninių savybių. Izostatinis grafitas, be kita ko, naudojamas automobilių ir elektronikos pramonėje metalo
formoms elektrodo tipo elektroerozinėmis staklėmis gaminti. Jis taip pat naudojamas nepertraukiamo dengimo antgaliams iš geležies
neturinčių metalų (pavyzdžiui, varis ar jo lydiniai) gaminti.
4.      Izostatinio grafito ir ekstruzinio ar forminio grafito gamybos išlaidų skirtumas yra mažiausia 20 %. Apskritai ekstruzinis
grafitas yra pats pigiausias ir todėl jam teikiama pirmenybė, jeigu tik jis atitinka naudotojo reikalavimus. Ekstruzijos būdu
pagaminti produktai yra plačiai naudojami pramonėje, daugiausia geležies ir plieno, aliuminio ir chemijos bei metalurgijoje.
5.      Forminis grafitas dažniausiai naudojamas tik dideliais kiekiais, nes paprastai yra prastesnės kokybės nei ekstruzinis grafitas.
6.      Paprastai specialiosios paskirties grafito produktai klientams pristatomi arba tiesiogiai iš gamybos vietų kaip galutiniai
apdirbti produktai, arba per staklių parduotuves. Šios parduotuvės perka neapdirbtą grafitą briketų, plytelių ar juostelių
pavidalu, jį apdirba, t. y. pritaiko prie kliento poreikių, ir perparduoda apdirbtą produktą galutiniam klientui.
7.      Sprendimas yra susijęs su dviem atskirais karteliais, iš kurių vienas buvo sudarytas specialiosios paskirties izostatinio
grafito rinkoje, o kitas – specialiosios paskirties ekstruzinio grafito rinkoje. Įrodymų dėl pažeidimo forminio grafito atžvilgiu
nebuvo. Minėti karteliai apėmė labai specifinius produktus, būtent grafitą standartiniais ir pjaustytais luitais, bet neapėmė
apdirbtų produktų, pagamintų pagal kliento užsakymą.
8.      Didžiausi specialiosios paskirties grafito gamintojai Vakarų pasaulyje yra daugianacionalinės korporacijos. Specialiosios
paskirties grafito 2000 m. parduota už maždaug 900 milijonų eurų, iš kurių maždaug 500 milijonų eurų – už izostatinį grafitą
ir 300 milijonų eurų už ekstruzinį grafitą. Bendrijoje ir EEE bendrai 2000 m. pardavimo vertė buvo nuo 100 milijonų ir 120 milijonų
eurų už izostatinius produktus ir nuo 60 milijonų iki 70 milijonų eurų už ekstruzinius produktus. Neapdirbti produktai atitiko
maždaug nuo 35 milijonų iki 50 milijonų eurų izostatinio grafito rinkoje ir maždaug 30 milijonų eurų ekstruzinio grafito rinkoje.
9      Kai buvo priimamas (ginčijamas) sprendimas, didžiausi specialiosios paskirties izostatinio grafito gamintojai, be kitų, Bendrijoje
ir EEE bendrai buvo Vokietijos bendrovė
SGL Carbon
<...>.
<…>
12      1997 m. birželio mėn. Komisija pradėjo tirti grafito elektrodų rinką. Atlikus šį tyrimą priimtas 2001 m. liepos 18 d. Komisijos
sprendimas 2002/271/EB, susijęs su EB sutarties 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūra – Byla COMP/E–1/36.490
– Grafito elektrodai (OL L 10, 2002, p. 1). <…>
<…>
14      2000 m. kovo mėn. ir 2001 m. vasario mėn. Jungtinėse Valstijose pradėtos baudžiamosios bylos (
Le Carbone-Lorraine SA
) dukterinei bendrovei bei (Japonijos bendrovei
Toyo Tanso Co. Ltd
) dėl dalyvavimo neteisėtame kartelyje specialiosios paskirties grafito rinkoje. Bendrovės pripažino pažeidimą ir sutiko sumokėti
baudas.  <…>
15      2002 m. gegužės 17 d. Komisija išsiuntė pranešimą apie kaltinimus (ginčijamo) sprendimo adresatėms. <...> Nė viena iš jų iš
esmės neginčijo faktinių aplinkybių.
<…>
17      Administracinė procedūra buvo baigta priėmus 2002 m. gruodžio 17 d. (ginčijamą) sprendimą. <...>
<…>
19      (Ginčijame) sprendime konstatuojama, kad slapti susitarimai izostatinio grafito rinkoje buvo įgyvendinami rengiant nuolatinius
daugiašalius susitikimus keturiais lygiais:
–        „aukščiausiojo lygio susitikimai“, kuriuose dalyvaudavo aukščiausieji bendrovių vadovai ir kuriuose būdavo nustatomi pagrindiniai
bendradarbiavimo principai,
–        „tarptautinio lygio susitikimai“, kuriose grafito luitai buvo skirstomi į įvairias kategorijas ir nustatomos mažiausios kainos
kiekvienai iš kategorijų,
–        „regioniniai“ (Europos) susitikimai,
–        „vietiniai“ (nacionaliniai) susitikimai dėl Italijos, Vokietijos, Prancūzijos, Jungtinės Karalystės ir Ispanijos rinkų.
<…>
22      Remdamasi (ginčijamame) sprendime konstatuotomis faktinėmis aplinkybėmis ir teisiniu vertinimu, Komisija atitinkamoms bendrovėms
paskyrė baudas, apskaičiuotas pagal metodą, išdėstytą Baudų nustatymo metodo gairėse, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio
2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi <..>, ir pranešime dėl bendradarbiavimo.
23      Pagal (ginčijamo) sprendimo rezoliucinės dalies 1 straipsnio 1 dalį šios įmonės pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo
53 straipsnio 1 dalį, dalyvaudamos susitarimuose ir suderintuosiuose veiksmuose, darančiuose poveikį Bendrijos ir EEE specialiosios
paskirties izostatinio grafito rinkai:
<…>
b)
SGL
(
Carbon
) – nuo 1993 m. liepos mėn. iki 1998 m. vasario mėnesio;
<…>
24      Pagal to paties straipsnio 2 dalį šios įmonės pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį, dalyvaudamos
susitarimuose ir suderintuosiuose veiksmuose, darančiuose poveikį Bendrijos ir EEE specialiosios paskirties ekstruzinio grafito
rinkai:
–
SGL
(
Carbon
) – nuo 1993 m. vasario mėn. iki 1996 m. lapkričio mėnesio;
<…>
25      (Ginčijamo sprendimo) rezoliucinės dalies 3 straipsnyje skiriamos tokios baudos:
<…>
b)
SGL
(
Carbon
):
–      specialiosios paskirties izostatinis grafitas: 18 940 000 eurų,
–      specialiosios paskirties ekstruzinis grafitas: 8 810 000 eurų;
<...>
26      Toliau (minėtame) 3 straipsnyje nurodoma, kad baudos turi būti sumokėtos per tris mėnesius nuo pranešimo apie (ginčijamą)
sprendimą dienos, ir nustatomi 6,75 % delspinigiai.
27      (Ginčijamas) sprendimas ieškovėms buvo išsiųstas kartu su 2002 m. gruodžio 20 d. lydraščiu, kuriame nurodyta, kad, praleidus
(šiame) sprendime nustatytą terminą baudai sumokėti, Komisija imsis veiksmų išieškoti atitinkamas sumas; tačiau sprendimą
apskundus Pirmosios instancijos teisme Komisija nesiims veiksmų sprendimui įgyvendinti, jeigu bus sumokėtos 4,75 % palūkanos
ir pateikta banko garantija.“

Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
Atskirais ieškiniais, pateiktais Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2003 m. kovo mėn.,
SGL Carbon
ir kitos įmonės, kurioms skirtas ginčijamas sprendimas, pareiškė ieškinius dėl jo panaikinimo.
Skundžiamo sprendimo rezoliucinėje dalyje Pirmosios instancijos teismas, be kita ko, paskelbė tokį sprendimą:
„<...>
4)      byloje T‑91/03
SGL Carbon prieš Komisiją
:
–        (Ginčijamo) sprendimo <...> 3 straipsnyje ieškovei paskirtą baudą už pažeidimą izostatinio grafito sektoriuje sumažinti iki
9 641 970 eurų,
–        atmesti likusią ieškinio dalį,
–        ieškovė padengia du trečdalius savo ir du trečdalius Komisijos bylinėjimosi išlaidų, o Komisiją vieną trečdalį savo ir vieną
trečdalį ieškovės bylinėjimosi išlaidų.“

Apeliacinį skundą pateikusių šalių reikalavimai
Savo apeliaciniame skunde
SGL Carbon
Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti tą skundžiamo sprendimo dalį, kuria atmestas jos ieškinys,
–        papildomai – dar labiau sumažinti jai paskirtą baudą bei delspinigius ir palūkanas,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Atsiliepime į skundą Komisija Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl apeliacinio skundo
Savo apeliaciniam skundui pagrįsti
SGL Carbon
pateikia šešis pagrindus.
Pirmuoju apeliacinio skundo pagrindu
SGL Carbon
tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė
non bis in idem
principą, atsisakęs atsižvelgti į baudas, kurios anksčiau jai buvo skirtos Jungtinėse Valstijose. Antruoju pagrindu ginčijamas
baudos, skirtos
SGL Carbon
dėl jos, kaip vienintelės grupės lyderės, vaidmens, padidinimas. Kaip trečiąjį apeliacinio skundo pagrindą ji nurodo, kad
Pirmosios instancijos teismas neišnagrinėjo ieškinio pagrindo, pagal kurį teisė į gynybą, kiek ji apima teisę būti išklausytai,
buvo pažeista, nes Komisijos sudarytos tyrimo grupės nariai nepakankamai mokėjo vokiečių kalbą. Ketvirtasis pagrindas susijęs
su Pirmosios instancijos teismo pateiktu
SGL Carbon
bendradarbiavimo su Komisija vertinimu. Penktuoju apeliacinio skundo pagrindu apeliantė tvirtina, jog Pirmosios instancijos
teismas neatsižvelgė į jos ekonominės veiklos rezultatus, kad įvertintų jos finansinį pajėgumą sumokėti baudą, be to, jai
paskirta bauda buvo neproporcinga. Galiausiai kaip šeštąjį apeliacinio skundo pagrindą ji nurodo, kad Pirmosios instancijos
teismas klaidingai apskaičiavo palūkanų normą.

Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo, pagrįsto pareigos atsižvelgti į trečiojoje valstybėje paskirtas sankcijas pažeidimu
Šalių argumentai
Kaip pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą
SGL Carbon
nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas padarė klaidą paneigdamas
non bis in idem
principo taikymą šioje byloje, nes nustatant baudą turėjo būti atsižvelgta į Jungtinėse Valstijose jai paskirtas sankcijas,
bent jau sumažinant baudos dydį.
Posėdyje
SGL Carbon
pažymėjo, kad nors Teisingumo Teismas savo 2006 m. birželio 29 d. Sprendimuose
Showa Denko prieš Komisiją
(C‑289/04 P, Rink. p. I‑5859, 50–63 punktai) ir
SGL Carbon prieš Komisiją
(C‑308/04 P, Rink. p. I‑5977, 26–39 punktai) atmetė teiginį, pagal kurį nustatant baudą reikia atsižvelgti į trečiojoje valstybėje
paskirtas sankcijas konkurencijos teisės srityje, Komisija neturėjo pagrindo visiškai nepaisyti šių aplinkybių.
Iš tikrųjų,
SGL Carbon
manymu, atsižvelgiant į būtinybę prižiūrėti, kad skiriamos sankcijos būtų proporcingos, Komisija gali manyti turinti pareigą
atsižvelgti į trečiosios valstybės valdžios institucijų paskirtas sankcijas, įgyvendindama savo diskreciją.
Komisija mano, kad apeliantė šioje byloje neteisingai remiasi
non bis in idem
principu. Iš tikrųjų administracinės ir teisminės procedūrų tikslai Jungtinių Valstijų ir Bendrijos konkurencijos teisės
srityje yra nevienodi.
Komisija nurodo, kad iš minėtų sprendimų
Showa Denko prieš Komisiją
ir
SGL Carbon prieš Komisiją
matyti, jog pareiga atsižvelgti į bendrovei trečiojoje valstybėje paskirtas sankcijas neturi jokio teisinio pagrindo Bendrijos
teisėje.
Komisija priduria, jog bet kokios pareigos atsižvelgti į šias sankcijas nebuvimas atitinka bendruosius teisės principus. Iš
tikrųjų, jei visame pasaulyje veikiantis kartelis nustato kainas pasauliniu lygiu, kartelyje dalyvaujančios įmonės daro ne
vieną bendrą pažeidimą, bet tiek pažeidimų, kurių skaičius atitinka nepriklausomas teisines sistemas, draudžiančias kainų
nustatymą, galintį turėti realios ar galimos įtakos jų teritorijose.
Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma reikia priminti, kad minėtuose sprendimuose
Showa Denko
prieš Komisiją
ir
SGL Carbon prieš Komisiją
Teisingumo Teismas jau išnagrinėjo klausimą, ar
non bis in idem
principą, įtvirtintą Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos Protokolo Nr. 7 4 straipsnyje, galima taikyti
tada, kai trečiosios valstybės valdžios institucijos, vadovaudamosi savo įgaliojimais, paskyrė sankcijas konkurencijos teisės,
taikomos šios valstybės teritorijoje, srityje.
Dėl šio klausimo Teisingumo Teismas minėtų sprendimų
SGL Carbon prieš Komisiją
ir
Showa Denko prieš Komisiją
atitinkamai 28 ir 52 punktuose priminė, jog kartelis, kuris veikia tarptautiniu lygiu, pasižymi tuo, kad atitinkamoje teritorijoje
taikomos trečiųjų valstybių teisinės sistemos.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas minėtų sprendimų
SGL Carbon prieš Komisiją
ir
Showa Denko prieš Komisiją
atitinkamai 29 ir 53 punktuose konstatavo, kad įgyvendinant šių valstybių valdžios institucijų, atsakingų už laisvos konkurencijos
apsaugą, valdžią jų teritorinėje jurisdikcijoje taikomi šių valstybių reikalavimai. Iš tikrųjų kitų valstybių teisinės sistemos
konkurencijos srityje pamatiniai elementai turi ne tik specialius tikslus ir uždavinius, bet dėl jų taip pat priimamos kiekvienai
valstybei individualios materialinės taisyklės ir jos numato labai skirtingas teisines pasekmes administracinės, baudžiamosios
ar civilinės teisės srityse, kai minėtų valstybių valdžios institucijos nustato konkurencijos srityje taikomų taisyklių pažeidimą.
Teisingumo Teismo tvirtinimu, iš to matyti, kad Komisija, nustatydama sankciją už neteisėtą įmonės veiklą, net ir susijusią
su tarptautiniu karteliu, siekia apsaugoti laisvą konkurenciją bendrojoje rinkoje, o tai pagal EB 3 straipsnio 1 dalies g punktą
yra vienas iš pagrindinių Bendrijos tikslų. Iš tikrųjų dėl Bendrijos lygmeniu teisiškai saugomų vertybių Komisijos, remiantis
jos įgaliojimais šioje srityje, pateikti vertinimai gali labai skirtis nuo trečiųjų valstybių valdžios institucijų pateiktų
vertinimų (žr. minėtų sprendimų
SGL Carbon prieš Komisiją
31 punktą ir
Showa Denko prieš Komisiją
55 punktą).
Todėl Teisingumo Teismas nusprendė, kad
non bis in idem
principas netaikomas tokiose situacijose, kai taikomos trečiųjų valstybių teisinės sistemos ir remdamosi savo jurisdikcija
veikia šių valstybių konkurenciją prižiūrinčios valdžios institucijos (minėtų sprendimų
SGL Carbon prieš Komisiją
32 punktas ir
Showa Denko prieš Komisiją
56 punktas).
Kalbant apie šį apeliacinį skundą, reikia pastebėti, kad Pirmosios instancijos teismas, iš esmės vadovaudamasis tokiu pačiu
samprotavimu, skundžiamo sprendimo 112–116 punktuose nusprendė, jog negalima taikyti
non bis in idem
principo, kai Komisijos prašoma įgyvendinti savo kompetenciją pagal Bendrijos teisę, nors trečiosios valstybės valdžios institucijos
atitinkamai įmonei jau paskyrė baudas už joje taikomų konkurencijos taisyklių pažeidimą.
Tokiomis aplinkybėmis negalima priimti
SGL Carbon
apeliaciniame skunde nurodytų argumentų, pagrįstų
non bis in idem
pažeidimu.
Kalbant apie posėdyje nurodytus apeliantės argumentus, pagal kuriuos minėtus sprendimus
SGL Carbon prieš Komisiją
ir
Showa Denko prieš Komisiją
reikia suprasti kaip reiškiančius, kad Komisijos diskreciją dėl to, ar ji privalo atsižvelgti į atitinkamai įmonei trečiosios
valstybės valdžios institucijų paskirtas sankcijas už joje taikomų konkurencijos taisyklių pažeidimą, prireikus galima „susiaurinti“
taip, kad Komisija galėtų būti laikoma privalančia atsižvelgti į šias sankcijas, pakanka konstatuoti, kad toks minėtų sprendimų
aiškinimas remiasi klaidingų jų, ir visų pirma atitinkamai 36 ir 60 punktų, supratimu.
Iš tikrųjų minėtuose 36 ir 60 punktuose Teisingumo Teismas nepareiškė nuomonės dėl
non bis in idem
principo taikymo, bet atsakė į papildomus apeliančių argumentus, kuriais jos siekė įrodyti, kad teismas pažeidė proporcingumo
ir teisingumo principus.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas tik priminė, kad baudų už Bendrijos konkurencijos teisės pažeidimus nustatymas patenka į
Komisijos diskreciją šioje srityje.
Iš to matyti, kad Pirmosios instancijos teismas nepadarė teisės klaidos, skundžiamo sprendimo 128 punkte nuspręsdamas, kad
Komisija neprivalėjo atsižvelgti į sankcijas, kurias
SGL Carbon
paskyrė Jungtinių Valstijų valdžios institucijos.
Todėl
SGL Carbon
pateiktas pirmasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas.

Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo, pagrįsto neteisėtu baudos, paskirtos apeliantei už jos, kaip kartelio lyderės, vaidmenį,
padidinimu
Šį pagrindą sudaro dvi dalys. Pirma,
SGL Carbon
tvirtina, kad pagrindinės baudos padidinimas yra neteisėtas, nes Pirmosios instancijos teismo faktinių aplinkybių konstatavimas
niekaip nepagrindžia šio padidinimo. Antra, apeliantės teigimu, šiuo klausimu Pirmosios instancijos teismas pažeidė teisę
į gynybą, nes prieš priimant ginčijamą sprendimą ji negalėjo žinoti esminės aplinkybės savo gynybai, t. y. to, kad Komisija
ją laikys vienintele kartelio lydere.
Dėl antrojo pagrindo pirmos dalies
–       Šalių argumentai

SGL Carbon
nurodo, kad Pirmosios instancijos teismo jai priskirtas kartelio lyderės vaidmuo neatitinka skundžiamame sprendime pateikto
faktinio bylos konteksto.
Ji taip pat mano, kad Pirmosios instancijos teismo nurodytos faktinės aplinkybės, pirmiausia – tvirtinimai, kurie, beje, prieštarauja
vienas kitam, negali būti aplinkybėmis, galinčiomis pateisinti jai paskirtos baudos padidinimą.
Komisija nurodo, kad tiek, kiek apeliantė ginčija Pirmosios instancijos teismo pateiktą faktų vertinimą dėl jos, kaip kartelio
lyderės, vaidmens, toji pagrindo dalis yra nepriimtina.
Ji priduria, kad apeliantės argumentas, pagal kurį jos, kaip grupės lyderės, kvalifikavimas atsispindėjo baudoje, taip pat
yra nepriimtinas, nes kalbama apie tuos pačius argumentus, kurie jau buvo pateikti Pirmosios instancijos teisme.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma reikia priminti, kad iš EB 225 straipsnio 1 dalies ir Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmosios pastraipos
matyti, jog tik Pirmosios instancijos teismas yra kompetentingas, pirma, nustatyti faktines aplinkybes, išskyrus atvejus,
kai jo išvados iš esmės neatitinka jam pateiktų bylos dokumentų, bei, antra, vertinti šias faktines aplinkybes. Pirmosios
instancijos teismui konstatavus ar įvertinus faktines aplinkybes, remiantis EB 225 straipsniu, Teisingumo Teismas kompetentingas
patikrinti šių faktinių aplinkybių teisinę kvalifikaciją ir teisines išvadas, kurias Pirmosios instancijos teismas padarė
jomis remdamasis. Teisingumo Teismas nėra kompetentingas nei patvirtinti faktinių aplinkybių, nei iš esmės nagrinėti įrodymų,
kuriais Pirmosios instancijos teismas grindė šias faktines aplinkybes. Iš tikrųjų, jeigu šie įrodymai gauti teisėtai, buvo
laikomasi proceso taisyklių, taikomų įrodinėjimo pareigai ir įrodymo administravimo srityje, tik Pirmosios instancijos teismas
sprendžia dėl jam pateiktų įrodymų vertės. Todėl toks vertinimas, išskyrus šių įrodymų iškraipymo atvejį, savaime nėra teisės
klausimas, kurį turi nagrinėti Teisingumo Teismas (žr. 2006 m. balandžio 6 d. Sprendimo
General Motors prieš Komisiją
, C‑551/03 P, Rink. p. I‑3173, 51 ir 52 punktus ir nurodytą Teisingumo Teismo praktiką).
Kalbant apie antrojo pagrindo pirmąją dalį, reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 316–331 punktuose Pirmosios instancijos
teismas išsamiai išnagrinėjo faktines aplinkybes, kurios Komisijai leido laikyti
SGL Carbon
kartelio lydere ir manyti, kad toks vaidmuo buvo sunkinanti aplinkybė.
Kalbant apie tokią aplinkybę, reikia pažymėti, kad remiantis nusistovėjusia teismo praktika (žr., be kita ko, 2005 m. birželio
28 d. Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
, C‑189/02 P, C‑202/02 P, nuo C‑205/02 P iki C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 240–242 punktus), pažeidimo sunkumo
laipsnis nustatomas remiantis daugeliu veiksnių, kurių atžvilgiu Komisija turi diskreciją. Pagal gaires nustatydama baudos
dydį ir atsižvelgdama į tai, kad yra sunkinančių aplinkybių, Komisija tik įgyvendina jai tenkantį uždavinį, t. y. prižiūrėti,
kad laikomasi Bendrijos konkurencijos taisyklių.
Siekiant nustatyti pažeidimo sunkumo laipsnį, reikia atsižvelgti, be kita ko, į kiekvienos įmonės elgesį, vaidmenį, kurį kiekviena
iš jų atliko kuriant kartelį, taip pat pelną, kurį šios įmonės gavo iš šių veiksmų (šiuo klausimu žr. 1983 m. birželio 7 d.
Sprendimo
Musique Diffusion française ir kt. prieš Komisiją
, 100/80‑103/80, Rink. p. 1825, 129 punktą).
Tokiomis aplinkybėmis
SGL Carbon
pateiktais argumentais dėl sunkinančios aplinkybės, susijusios su jos, kaip kartelio lyderės, vaidmeniu, siekiama, kad Teisingumo
Teismas iš naujo išnagrinėtų visas faktines aplinkybes, dėl kurių Pirmosios instancijos teismas jau pareiškė nuomonę.
Šiuo klausimu
SGL Carbon
nepateikia nei jokio dokumento, nei jokios kitos informacijos, galinčios įrodyti, kad Pirmosios instancijos teismas, vertindamas
su kartelio kilme ir raida susijusį šios įmonės vaidmenį, padarė teisės klaidą.
Be to, šiame vertinime taip pat nėra prieštaravimų dėl
SGL Carbon
ir kitų kartelyje dalyvavusių įmonių elgesio pakitimų.
Iš to matyti, kad antrojo pagrindo pirma dalis turi būti atmesta kaip nepriimtina.
Dėl antrojo pagrindo antros dalies
–       Šalių argumentai

SGL Carbon
tvirtina, kad Komisija jos tinkamai nesuprato dėl pažeidimo vertinimo ir kad Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė į
tokios aplinkybės teisinę reikšmę. Iš tikrųjų pranešime apie kaltinimus Komisija jai kartu su kita įmone priskyrė kartelio
lyderės vaidmenį. Tačiau ginčijamo sprendimo motyvų 485–488 punktuose Komisija tvirtino, kad tik apeliantė yra „pažeidimo
organizatorė ir kurstytoja izostatinio grafito rinkoje“, maksimaliai, t. y. 50 %, padidindama pagrindinę baudą.
Todėl
SGL Carbon
mano, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė jos teisę į gynybą. Iš tikrųjų pranešime apie kaltinimus negalima tik paminėti,
kad nustatant baudą bus atsižvelgta į pažeidimo sunkumą ir trukmę; siekiant sudaryti sąlygas naudingai gynybai, jame turėtų
būti išvardytos aplinkybės, į kurias Komisija galėtų atsižvelgti priimdama sprendimą.

SGL Carbon
pažymi, kad jos tariamas lyderės vaidmuo yra esminis veiksnys baudai nustatyti. Iš tikrųjų, nors pranešime apie kaltinimus
buvo nurodyta, kad Komisija ketina taip įvertinti pažeidimo sunkumą, apeliantė tam paprieštaravo.
Komisija nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas teisingai nusprendė, jog buvo laikomasi teisės į gynybą, visų pirma teisės
būti išklausytai, nes pranešime apie kaltinimus pagrindinės faktinės ir teisinės aplinkybės dėl padarytų pažeidimų, kaip antai
jų sunkumo ir trukmės, buvo nurodytos. Iš tiesų teisė būti išklausytai nėra susijusi su tuo, kaip Komisija ketina pasinaudoti
pažeidimo sunkumo ir trukmės kriterijais baudoms nustatyti.
Komisija tvirtina, kad apeliantės, kaip kartelio lyderės, veiklos svarba ar tai, kaip Pirmosios instancijos teismas įvertino
su tuo susijusias aplinkybės, yra fakto klausimai, kuriuos apeliaciniame procese galima tikrinti tik įrodymų iškraipymo atveju.
Šiuo klausimu ji pastebi, kad apeliantė neginčijo Pirmosios instancijos teismo atlikto faktinių aplinkybių nustatymo atitikties
teisei. Ji taip pat negali nurodyti argumentų, padedančių nustatyti, kad Pirmosios instancijos teismas galbūt iškraipė įrodymus.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia priminti, kad, pirma, būtent pranešimas apie kaltinimus ir, antra, galimybė susipažinti su bylos medžiaga leidžia įmonėms,
dėl kurių pradėtas tyrimas, susipažinti su Komisijos turimais įrodymais ir teisei į gynybą suteikia visišką veiksmingumą (žr. 2002 m.
spalio 15 d. Sprendimo
Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją
, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, nuo C‑250/99 P iki C‑252/99 P ir C‑254/99 P, Rink. p. I‑8375, 315 ir 316 punktus
bei 2004 m. sausio 7 d. Sprendimo
Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją
, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink. p. I‑123, 66 ir 67 punktus).
Taip pat iš nusistovėjusios teismų praktikos išplaukia: kadangi Komisija pranešime apie kaltinimus nurodo pagrindines faktines
ir teisines aplinkybes, dėl kurių gali būti skiriama bauda, kaip antai tariamo pažeidimo sunkumą ir trukmę, bei aplinkybę,
kad pažeidimas padarytas „tyčia arba dėl neatsargumo“, Komisija laikosi pareigos paisyti įmonių teisės būti išklausytoms (šiuo
klausimu žr. 1983 m. lapkričio 9 d. Sprendimo
Michelin prieš Komisiją
, 322/81, Rink. p. 3461, 19 ir 20 punktus ir minėto sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
428 punktą).
Kalbant apie šį apeliacinį skundą, reikia pripažinti, kad skundžiamo sprendimo 138–142 punktuose Pirmosios instancijos teismas
teisingai nustatė pranešimą apie kaltinimus ir įmonių teisę būti išklausytoms reglamentuojantį teisinį pagrindą.
Todėl skundžiamo sprendimo 144 ir 145 punktuose Pirmosios instancijos teismas teisingai manė, kad buvo paisyta teisės į gynybą,
nes
SGL Carbon
buvo suteikta galimybė pateikti pastabas dėl padaryto pažeidimo trukmės, sunkumo ir pobūdžio. Minėto sprendimo 146 punkte
Pirmosios instancijos teismas taip pat teisingai pažymėjo, kad pranešime apie kaltinimus Komisija neprivalėjo aiškinti, kaip
ji ketina pasinaudoti kiekvienu iš šių kriterijų baudai nustatyti (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
434, 435 ir 439 punktus).
Iš to matyti, kad Pirmosios instancijos teismas nepadarė teisės klaidos nuspręsdamas, jog pranešime apie kaltinimus buvo pakankamai
nuorodų dėl to, kaip Komisija ketino nustatyti baudą, pirmiausia kalbant apie padaryto pažeidimo sunkumą.
Būtina pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 148 punkte Pirmosios instancijos teismas konstatavo, jog pranešime apie kaltinimus
buvo nuoroda, kad
SGL Carbon
atliko pažeidimo organizatorės ir kurstytojos vaidmenį. Todėl apeliantė buvo įspėta, kad į šią aplinkybę galėjo būti atsižvelgta
nustatant baudą.
Skundžiamo sprendimo 149 punkte Pirmosios instancijos teismas taip pat teisingai nusprendė, kad niekas neleidžia manyti, jog
SGL Carbon
, kaip kartelio lyderės, atsakomybė sumažėjo dėl to, kad ginčijamame sprendime Komisija atsisakė priskirti tokį patį vaidmenį
kitai šiame kartelyje dalyvavusiai įmonei.
Tokiomis aplinkybėmis, kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 59 punkte, tai, kad ginčijamame sprendime Komisija
laikė
SGL Carbon
vienintele kartelio lydere, nepakeitė šios įmonės padėties taip, kad būtų pažeista teisė į gynybą, nes pranešimas apie kaltinimus
yra negalutinis ir gali būti pakeistas per vertinimą, kurį vėliau atlieka Komisija, remdamasi pastabomis, kurias jai pateikė
šalys, ir kitomis nustatytomis faktinėmis aplinkybėmis.
Todėl antrojo pagrindo antra dalis nėra pagrįsta.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad turi būti atmestas visas
SGL Carbon
pateiktas antrasis pagrindas jos apeliaciniam skundui pagrįsti.

Dėl trečiojo pagrindo, pagrįsto teisės į gynybą, kiek ji apima teisę būti išklausytai, pažeidimu
Šalių argumentai

SGL Carbon
nurodo, jog skundžiamo sprendimo 154 punkte Pirmosios instancijos teismas klaidingai nusprendė, kad argumentai, pagrįsti
tuo, jog pažeidimą tiriantys Komisijos pareigūnai nepakankamai mokėjo vokiečių kalbą, nebuvo rimti įrodymai. Apeliantė įrodė,
kaip ir kuo remdamasi ji galėjo daryti prielaidą, kad nė vienas iš šių pareigūnų pakankamai nemokėjo šios kalbos.

SGL Carbon
teigimu, Komisijos pareigūnai turi galėti – ar tiesiogiai, ar remdamiesi vertimu – suprasti visus duomenis, kuriuos jiems
pateikia atitinkamos įmonės.
Komisija tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas manė, jog apeliantė nepateikė jokio rimto įrodymo, galinčio patvirtinti
tokią prielaidą.
Ji pažymi, kad individualios vieno ar kito pareigūno kalbos žinios negali turėti nė menkiausios įtakos teisės į gynybą paisymui.
Iš tikrųjų administracinę procedūrą atlieka Konkurencijos generalinis direktoratas ir ji baigiama Komisijos, kaip institucijos,
sprendimu.
Komisija priduria, kad susirašinėjimas per procedūrą vyko vokiečių kalba, išskyrus vieną išimtį. Tik apeliantei nusiųstas
trečiasis prašymas pateikti informaciją buvo pateiktas anglų kalba, tačiau ji nepaprašė vertimo, atsakydama vokiečių kalba.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia priminti, kad teisės į gynybą užtikrinimas per visą procedūrą, galinčią pasibaigti sankcijų paskyrimu, pirmiausia
vienkartinių arba periodinių baudų, yra vienas iš pagrindinių Bendrijos teisės principų, kurio turi būti laikomasi net ir
per administracinę procedūrą (žr. 2003 m. spalio 2 d.
Sprendimo Thyssen Stahl prieš Komisiją
, C‑194/99 P, Rink. p. I‑10821, 30 punktą).
Teisės į gynybą paisymas reikalauja, be kita ko, kad įmonė, dėl kurios pradėtas tyrimas, per administracinę procedūrą galėtų
veiksmingai pareikšti savo nuomonę dėl Komisijos nurodytų faktų tikrumo ir svarbos bei Komisijos turimų dokumentų (žr. 1995 m.
balandžio 6 d. Sprendimo
BPB Industries ir British Gypsum prieš Komisiją
, C‑310/93 P, Rink. p. I‑865, 21 punktą).
Kalbant apie apeliaciniam skundui pagrįsti nurodytą trečiąjį pagrindą, reikia pastebėti, jog tiek, kiek
SGL Carbon
ginčija, kad skundžiamo sprendimo 154 punkte Pirmosios instancijos teismas atmetė argumentus, pagal kuriuos Komisija patikėjo
bylos medžiagą pareigūnams, nepakankamai mokantiems vokiečių kalbą, ši išvada pagrįsta faktinių aplinkybių ir įrodymų, pateiktų
Pirmosios instancijos teismui, kurių, kaip buvo priminta šio sprendimo 41 punkte, negalima ginčyti apeliaciniame procese,
vertinimu.
Tačiau darant prielaidą, kad buvo įrodyta, jog bylą nagrinėjantys Komisijos pareigūnai neturėjo reikalingų vokiečių kalbos
žinių, pakanka nurodyti: kadangi
SGL Carbon
tvirtina, kad Komisija pažeidė teisę į gynybą, vieno iš tyrimą vykdančios grupės nario kalbos žinios savaime nėra lemiamos
vertinant, ar Komisija pažeidė teisę į gynybą.
Todėl Pirmosios instancijos teismas nepadarė teisės klaidos manydamas, kad Komisija nepažeidė teisės į gynybą.
Taigi negalima priimti
SGL Carbon
nurodyto trečiojo pagrindo jos apeliaciniam skundui pagrįsti.

Dėl ketvirtojo pagrindo, pagrįsto tuo, kad nebuvo atsižvelgta į SGL Carbon bendradarbiavimą su Komisija
Šalių argumentai

SGL Carbon
nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė į argumentus, pagal kuriuos šios įmonės bendradarbiavimas su Komisija
buvo nuvertintas,  palyginti su kitų atitinkamų įmonių bendradarbiavimu. Iš tikrųjų Komisija sumažino apeliantei paskirtą
baudą tik 35 %, nors tinkamas sumažinimas būtų buvęs 50‑75 %.
Ji mano bendradarbiavusi bent jau tiek pat, kiek ir kitos įmonės ir tik ji pateikė informaciją dėl kitų įmonių dalyvavimo
kartelyje.

SGL Carbon
taip pat tvirtina, kad klausimas, ar Komisija savo sprendime atsižvelgia į pažeidimus, kuriuos atskleidė kitos bendradarbiavusios
įmonės, yra ne vienintelis svarbus. Iš tikrųjų priešingu atveju bendradarbiauti norinčios įmonės kiekvienu momentu turėtų
bijoti, kad į jų bendradarbiavimą, tokį kaip apeliantės, nebus atsižvelgta ar bus atsižvelgta nevisiškai.
Komisija nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas nepadarė teisės klaidos dėl savo vertinimų, susijusių su
SGL Carbon
bendradarbiavimu per tyrimą. Kadangi jos pagalba nepadėjo nustatyti pažeidimą, mažinant baudą nereikėjo į jį atsižvelgti.
Komisija mano, kad Pirmosios instancijos teismas teisingai išnagrinėjo įrodymus dėl tam tikros atitinkamų įmonių pagalbos
per tyrimą. Apeliantė nepaaiškino, kaip šis vertinimas galėjo iškreipti įrodymus, o tai yra vienintelis veiksnys, kurį galima
patikrinti apeliaciniame procese.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 43 punkte, Komisija turi didelę diskreciją baudų apskaičiavimo metodo atžvilgiu ir šiuo klausimu
gali atsižvelgti į daugelį veiksnių, tarp kurių yra atitinkamų įmonių bendradarbiavimas per šios institucijos atliekamą tyrimą.
Tokioje situacijoje Komisija turi atlikti sudėtinį faktinių aplinkybių vertinimą, kaip antai susijusį su atitinkamu šių įmonių
bendradarbiavimu.
Kalbant apie šią bylą, reikia pastebėti, kad skundžiamo sprendimo 358–362 punktuose Pirmosios instancijos teismas pagrindė
savo vertinimą šioje srityje, remdamasis pranešimu dėl bendradarbiavimo, tvirtinimu, pagal kurį tik vienai įmonei, t. y. pirmajai,
pateikusiai informacijos, turinčios lemiamos reikšmės įrodant kartelinio susitarimo egzistavimą, galima iš esmės sumažinti
baudą, išskyrus kitas įmones, kurios vėlesnėje administracinės procedūros stadijoje pateikia specifinių, su tuo pačiu karteliu
susijusių įrodymų.
Kalbant apie įmonės bendradarbiavimą su Komisija, iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad tokia pagalba gali pateisinti
baudos sumažinimą pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo tik tuomet, kai ji faktiškai padeda Komisijai atlikti savo pareigą
ir nustatyti pažeidimo egzistavimą bei užkirsti jam kelią (šiuo klausimu žr. 2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimo
SCA Holding prieš Komisiją
, C‑297/98 P, Rink. p. I‑10101, 36 punktą ir minėto sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
399 punktą).
Konkrečiai kalbant, nors jau pranešimo dėl bendradarbiavimo C ir B skyriai numato baudos sumažinimą pirmajai įmonei, kuri
pateikė informacijos, turinčios lemiamos reikšmės įrodant kartelinio susitarimo egzistavimą, tikslas skatinti įmonių bendradarbiavimą
atskleidžiant slaptus kartelius, turinčius įtakos Bendrijai, visų pirma įmonių, kurios pirmosios pateikia informacijos, buvo
patvirtintas ir sustiprintas Komisijos pranešime dėl atleidimo nuo baudų ir baudų sumažinimo kartelių bylose (OL C 298, 2006,
p. 17).
Šioje byloje skundžiamo sprendimo 360 punkte Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad tik viena įmonė (ne
SGL Carbon
) buvo pirmoji, pateikusi minėtą informaciją.
Todėl skundžiamo sprendimo 367 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad
SGL Carbon
dėl savo, kaip kartelio lyderio, vaidmens neatitiko pranešime dėl bendradarbiavimo išdėstytų sąlygų, kad būtų galima smarkiai
sumažinti jai paskirtą baudą. Tokio vertinimo, pagrįsto faktinių aplinkybių analize, negalima  ginčyti apeliaciniame procese.
Kalbant apie
SGL Carbon
argumentus dėl atsižvelgimo į jos bendradarbiavimą su Komisija, nepaisant to, kad ši įmonė buvo kvalifikuota kaip kartelio
lyderė, reikia pažymėti, jog skundžiamo sprendime 368 punkte Pirmosios instancijos teismas teisingai manė, kad Komisija neprivalėjo
atsilyginti už bendradarbiavimą ir gerokai sumažinti baudą, nes įmonė faktiškai nepadėjo nustatyti pažeidimo bei užkirsti
jam kelio.
Galiausiai, kalbant apie
SGL Carbon
pareiškimą, kad jos bendradarbiavimas buvo nepakankamai įvertintas, palyginti su kitų kartelio dalyvių bendradarbiavimu,
reikia pažymėti, kad Komisija, kaip teisingai skundžiamo sprendimo 371 punkte nurodė Pirmosios instancijos teismas, turi didelę
diskreciją vertindama įvairių kartelio dalyvių bendradarbiavimo kokybę ir naudą, visų pirma palyginti su kitų įmonių pagalba.
Tačiau
SGL Carbon
nepateikė jokios informacijos, galinčios įrodyti, kur Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą analizuodamas Komisijos
diskrecijos, susijusios su įmonių bendradarbiavimu per tyrimą, įgyvendinimą.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad
SGL Carbon
nepagrįstai tvirtina, jog Pirmosios instancijos teismo vertinime dėl jos bendradarbiavimo su Komisija per tyrimą yra teisės
klaidų.
Todėl visas
SGL Carbon
pateiktas ketvirtasis pagrindas jos apeliaciniam skundui pagrįsti turi būti atmestas.

Dėl penktojo pagrindo, pagrįsto neproporcingu baudos dydžiu
Šalių argumentai

SGL Carbon
tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas klaidingai manė, jog Komisija, nustatydama baudą, neturi vertinti atitinkamos
įmonės ekonominės padėties.
Ji pažymi, kad Pirmosios instancijos teismas negali patvirtinti įmonės bankroto kaip baudos paskyrimo pasekmės, neatsižvelgdamas
į su tuo susijusį finansinį poveikį. Iš tikrųjų proporcingumo principas reikalauja atsižvelgti į didelį sankcijų poveikį atitinkamos
įmonės ekonominei padėčiai.
Komisija mano, kad penktasis pagrindas yra nepriimtinas. Iš tikrųjų
SGL Carbon
siekia, kad būtų peržiūrėtas baudos nustatymo adekvatumas, pateikdama keletą tvirtinimų, kurie nesusiję su Pirmosios instancijos
teismo skundžiamame sprendime pateiktais tvirtinimais. Iš tikrųjų tokių faktinių aplinkybių vertinimo negalima pateikti vertinti
Teisingumo Teismui per apeliacinį procesą.
Komisija tvirtina, kad penktasis pagrindas bet kuriuo atveju yra nepagrįstas. Iš tikrųjų įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją
Pirmosios instancijos teismas patvirtino nusistovėjusią teismų praktiką, pagal kurią Komisija, nustatydama baudą, neprivalo
atsižvelgti į įmonės ekonominę padėtį.
Komisija priduria, kad Pirmosios instancijos teismas apeliantei paskirtą baudą sumažino daugiau nei šia baudą buvo sumažinusi
ji pati.
Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma reikia priminti, kaip jau buvo konstatuota šio sprendimo 41 punkte, kad Teisingumo Teismo jurisdikcija apeliaciniame
procese kontroliuoti neapima išvadų, kurias Pirmosios instancijos teismas padarė dėl faktų, išskyrus tuos atvejus, kai jo
išvados iš esmės neatitinka jam pateiktų bylos dokumentų, kai Pirmosios instancijos teismas iškraipo įrodymus, kai jis klaidingai
teisiškai kvalifikuoja faktus ir kai reikia išsiaiškinti, ar buvo laikomasi taisyklių, taikomų įrodinėjimo pareigai ir įrodymų
administravimo srityje.
Be to, nagrinėdamas apeliacinį skundą Teisingumo Teismas teisingumo sumetimais negali savo vertinimu pakeisti Pirmosios instancijos
teismo, įgyvendinant savo neribotą jurisdikciją, pateikto vertinimo dėl įmonėms už Bendrijos teisės pažeidimą paskirtų baudų
dydžio (žr. 1997 m. liepos 17 d. Sprendimo
Ferriere Nord prieš Komisiją
, C‑219/95 P, Rink. p. I‑4411, 31 punktą ir 2007 m. sausio 25 d. Sprendimo
Dalmine prieš Komisiją
, C‑407/04 P, Rink. p. I‑0000, 152 punktą).
Kadangi
SGL Carbon
siekia užginčyti jai paskirtos baudos proporcingumą, apeliacinio skundo pagrindas turi būti pripažintas nepriimtinu, nes
juo siekiama, kad būtų peržiūrėtas faktinių aplinkybių vertinimas, o to daryti apeliaciniame procese Teisingumo Teismas neturi
jurisdikcijos (taip pat žr. 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo
British Sugar prieš Komisiją
, C‑359/01 P, Rink. p. I‑4933, 47 ir 48 punktus bei minėto sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
245 ir 246 punktus).
Kalbant apie argumentą, kad Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė į
SGL Carbon
ekonominį pajėgumą, reikia pripažinti, jog pagal nusistovėjusią teismų praktiką, kuria teisingai remiamasi skundžiamo sprendimo
333 punkte, Komisija nėra įpareigota apskaičiuodama baudą atsižvelgti į atitinkamos įmonės finansinę padėtį, nes tokios pareigos
pripažinimas reikštų, jog prasčiausiai prie rinkos sąlygų prisitaikiusiai įmonei būtų suteikiamas nepagrįstas pranašumas konkurencinėje
kovoje (žr. 1983 m. lapkričio 8 d. Sprendimo
IAZ International Belgium ir kt. prieš Komisiją
, 96/82–102/82, 104/82, 105/82, 108/82 ir 110/82, Rink. p. 3369, 54 ir 55 punktus bei minėto sprendimo
SGL Carbon prieš Komisiją
105 ir 106 punktus).
Tokiomis aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas nepadarė teisės klaidos, skundžiamo sprendimo 333 punkte atmetęs pagrindą,
pagrįstą tuo, kad Komisija atsisakė atsižvelgti į apeliantės finansinį pajėgumą.
Todėl negalima priimti
SGL Carbon
nurodyto penktojo pagrindo jos apeliaciniam skundui pagrįsti.

Dėl šeštojo pagrindo, pagrįsto Komisijos nustatytos palūkanų normos neteisėtumu
Šalių argumentai

SGL Carbon
mano, kad Pirmosios instancijos teismas neišnagrinėjo jos argumentų dėl palūkanų normos nustatymo ir dėl to skundžiamame
sprendime šiuo klausimu yra teisės klaida.
Ji mano, kad jai nustatytos palūkanos yra per didelės. Nesant teisinio pagrindo, Komisija negali nustatyti palūkanų, kurios
aiškiai didesnės už rinkos lygį. Nustatydama per dideles palūkanas, Komisija jai paskyrė papildomą baudą.

SGL Carbon
teigimu, Pirmosios instancijos teismas jokiu būdu negalėjo pagrįstai atmesti nuorodos į palūkanų normą, padidinančią išankstinius
įmonių įnašus išmokant joms paskirtas baudas, tvirtinant, kad šia norma tik siekiama užkirsti kelią Bendrijų nepagrįstam praturtėjimui.
Iš tikrųjų, net palūkanos normos, taikomos dar nesumokėtoms baudoms, vienintelis tikslas turėtų būti užkirsti kelią, kad atitinkama
įmonė gautų naudos iš suteiktos garantijos.
Komisija nurodo, kad šeštasis pagrindas yra nepriimtinas, nes juo siekiama, jog Teisingumo Teismas apeliaciniame procese peržiūrėtų
nustatytas palūkanas.
Komisija tvirtina, kad bet kuriuo atveju šis pagrindas nėra pagrįstas. Iš tikrųjų, jei įmonės galėtų gauti ekonominės naudos
atidėjus joms paskirtų baudų mokėjimą, sankcija susilpnėtų, o taip delsiančios įmonės turėtų finansinės naudos, palyginti
su įmonėmis, kurios baudas sumoka iki nurodyto termino.
Komisija priduria, kad Pirmosios instancijos teismas pakankamai pagrindė priežastį, dėl kurios Komisija nepiktnaudžiavo savo
diskrecija nustatydama palūkanas, ir kad ieškovė nepateikė jokio argumento, galinčio įrodyti, jog palūkanos buvo nustatytos
neproporcingai.
Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia priminti, kad Pirmosios instancijos teismas, atsakydamas į jam pateiktą pagrindą, skundžiamo sprendimo 411 punkte rėmėsi
nusistovėjusia teismų praktika, pagal kurią Komisijai suteiktos teisės pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį apima
galimybę nustatyti datą, iki kurios turi būti sumokėtos baudos, datą, nuo kurios pradedamos skaičiuoti palūkanos bei jų normą,
ir savo sprendimo įgyvendinimo tvarką.
Iš tikrųjų, jei Komisija neturėtų tokių teisių, įmonės galėtų pasinaudoti pavėluotu mokėjimu ir taip susilpninti sankcijos
poveikį (minėto sprendimo
SGL Carbon prieš Komisiją
114 punktas).
Todėl Pirmosios instancijos teismas teisingai nusprendė, kad Komisija turėjo teisę nustatyti didesnę nei rinkoje vidutiniam
skolininkui taikomą palūkanų normą, kaip būtiną priemonę atgrasinti nuo baudos mokėjimo atidėliojimo (žr. minėto sprendimo
SGL Carbon prieš Komisiją
115 punktą).
Reikia pridurti, kad
SGL Carbon
neįrodė, kur Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, skundžiamo sprendimo 412 punkte nuspręsdamas, kad Komisija
neperžengė diskrecijos ribų, kalbant apie palūkanų normos nustatymą. Iš tikrųjų apeliantė tik paprašė peržiūrėti Pirmosios
instancijos teismo pateiktą vertinimą šiuo klausimu.
Tačiau toks argumentas nepatenka į Teisingumo Teismo kontrolę apeliaciniame procese (žr. 2006 m. spalio 21 d. Sprendimo
Technische Unie prieš Komisiją
, C‑113/04 P, Rink. p. I‑0000, 81–83 punktus). Todėl apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas.
Kalbant apie
SGL Carbon
tvirtinimą, pagal kurį jos argumentas, pagrįstas tuo, kad Komisija nustato 2 % palūkanų normą, kai iš anksto sumokama grynaisiais,
buvo neteisingai atmestas kaip pavėluotas, reikia pastebėti, kad Pirmosios instancijos teismas teisingai atmetė šį argumentą,
kuris nebuvo pateiktas ieškinyje, kaip naują pagrindą Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalies prasme. Todėl jis turėjo
pagrindą jį atmesti kaip nepriimtiną, kaip tai ir padarė skundžiamo sprendimo 413 punkte.
Todėl
SGL Carbon
nurodytas šeštasis pagrindas jos apeliaciniam skundui pagrįsti yra iš dalies nepagrįstas ir iš dalies nepriimtinas.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad nė vienas iš
SGL Carbon
nurodytų pagrindų apeliaciniam skundui pagrįsti negali būti priimtas, todėl apeliacinis skundas turi būti atmestas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį,
pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija prašė priteisti
bylinėjimosi išlaidas iš
SGL Carbon
, o pastaroji pralaimėjo bylą, ji turi jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Priteisti iš
SGL Carbon AG
bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.