CELEX: 62004CJ0503
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, jossa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen todetaan
Täytäntöönpanon laiminlyönti
EY 228 artikla
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet
Sopimuksen purkaminen

Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteellaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut
EY 228 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut toimenpiteitä, jotka johtuvat yhdistetyissä
asioissa C‑20/01 ja C‑28/01, komissio vastaan Saksa, 10.4.2003 annetusta tuomiosta (Kok. 2003, s. I‑3609), joka koskee Bockhornin
kunnan (Saksa) tekemää jätevedenkäsittelysopimusta ja Braunschweigin kaupungin (Saksa) tekemää jätehuoltosopimusta, ja velvoittamaan
tämän jäsenvaltion maksamaan komissiolle Euroopan yhteisöjen omien varojen tilille uhkasakkoa 31 680 euroa päivässä niiden
toimenpiteiden toteuttamisen viivästyessä, joita edellytetään kyseisen tuomion noudattamiseksi Bockhornin kuntaa koskevan
sopimuksen osalta, sekä 126 720 euroa päivässä niiden toimenpiteiden toteuttamisen viivästyessä, joita edellytetään mainitun
tuomion noudattamiseksi Braunschweigin kaupunkia koskevan sopimuksen osalta, tässä asiassa annettavan tuomion antamispäivästä
siihen päivään asti, jona kyseiset toimenpiteet toteutetaan.
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 6.6.2005 antamalla määräyksellä Ranskan tasavalta, Alankomaiden kuningaskunta ja Suomen
tasavalta hyväksyttiin väliintulijoiksi tukemaan Saksan liittotasavallan vaatimuksia.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien
lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/665/ETY (EYVL L 395,
s. 33) 2 artiklan 6 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Edellä 1 kohdassa säädettyjen valtuuksien käytön vaikutukset urakan antamisesta johtuvaan sopimukseen on määriteltävä kansallisessa
lainsäädännössä.
Lisäksi, paitsi milloin päätös on poistettava ennen vahinkojen korvaamista, jäsenvaltio voi säätää, että sen jälkeen kun sopimus
on tehty, muutoksenhakumenettelystä vastaavan elimen toimivalta rajoittuu vahingonkorvausten määräämiseen niille, joiden etua
virheellinen menettely on loukannut.”
Direktiivin 89/665 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Komissio voi tehdä aloitteen tässä artiklassa säädetyn menettelyn käynnistämiseksi, jos se ennen sopimuksen tekemistä havaitsee,
että direktiivien 71/305/ETY ja 77/62/ETY soveltamisalaan kuuluvassa sopimuksentekomenettelyssä on tapahtunut selvä ja ilmeinen
julkisia hankintoja koskevien yhteisön säännösten vastainen virheellinen menettely.”

Edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa komissio vastaan Saksa annettu tuomio
Yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa komissio vastaan Saksa annetun tuomion tuomiolauselman
1 ja 2 kohdassa seuraavaa:
”1)      Koska Bockhornin kunta (Saksa) ei ole järjestänyt tarjouskilpailumenettelyä jätevedenkäsittelysopimuksesta eikä ole julkaissut
sopimuksen tekomenettelyn tuloksia Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä, Saksan liittotasavalta ei ole tässä julkisia
palveluhankintoja koskevassa menettelyssä noudattanut julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta
18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/50/ETY [EYVL L 209, s. 1] 8 artiklan sekä 15 artiklan 2 kohdan
ja 16 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan.
2)      Koska Braunschweigin kaupunki (Saksa) on tehnyt jätehuoltosopimuksen neuvottelumenettelyä noudattaen julkaisematta ennakolta
tarjouskilpailuilmoitusta, vaikka direktiivin 92/50/ETY 11 artiklan 3 kohdassa säädetyt edellytykset, jotka koskevat neuvottelumenettelyssä
tehtävien sopimusten tekemistä julkaisematta yhteisössä tarjouskilpailuilmoitusta, eivät olleet täyttyneet, Saksan liittotasavalta
ei ole tässä julkisia palveluhankintoja koskevassa menettelyssä noudattanut direktiivin 92/50/ETY 8 artiklan ja 11 artiklan
3 kohdan b alakohdan mukaisia velvoitteitaan.”

Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
Komissio kehotti 27.6.2003 päivätyllä kirjeellä Saksan hallitusta ilmoittamaan sille edellä mainitussa asiassa komissio vastaan
Saksa annetun tuomion täytäntöön panemiseksi toteutetut toimenpiteet.
Koska komissio ei ollut tyytyväinen Saksan hallituksen 7.8.2003 antamaan vastaukseen, se kehotti 17.10.2003 Saksan viranomaisia
esittämään sille huomautuksensa kahden kuukauden määräajan kuluessa.
Saksan hallitus ilmoitti 23.12.2003 päivätyssä tiedonannossa, että joulukuun 2003 alussa Ala-Saksin osavaltion hallitukselle
lähetettiin kirje, jossa sitä kehotettiin noudattamaan voimassa olevaa julkisia hankintoja koskevaa lainsäädäntöä ja ilmoittamaan
Saksan hallitukselle toimenpiteet, joilla on tarkoitus vastedes estää tämänkaltainen lain rikkominen. Saksan hallitus viittasi
lisäksi 1.2.2001 voimaan tulleen julkisia hankintoja koskevan asetuksen (Vergabeverordnung) 13 §:ään, jonka nojalla hankintaviranomaisen
tekemät julkisia hankintoja koskevat sopimukset ovat pätemättömiä, jos hylätyille tarjouksen tekijöille ei ole ilmoitettu
mainittujen sopimusten tekemisestä viimeistään 14 vuorokautta ennen urakan antamista. Kyseinen hallitus väitti lisäksi, että
yhteisön oikeuden nojalla ei voida edellyttää niiden kahden sopimuksen purkamista, joita edellä mainituissa yhdistetyissä
asioissa komissio vastaan Saksa annettu tuomio koskee.
Komissio toimitti Saksan liittotasavallalle 1.4.2004 perustellun lausunnon, johon tämä vastasi 7.6.2004.
Koska komissio katsoi, että Saksan liittotasavalta ei ollut toteuttanut edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa komissio
vastaan Saksa annetun tuomion täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä, se päätti nostaa nyt käsiteltävänä olevan kanteen.

Kanne

Kanteen kohde
Koska Saksan liittotasavalta ilmoitti vastineessaan, että Bockhornin kunnan tekemä sopimus, joka koskee sen jäteveden käsittelyä,
puretaan 28.2.2005, komissio ilmoitti vastineeseen antamassaan vastauksessa peruuttavansa kanteen ja luopuvansa uhkasakon
määräämistä koskevasta vaatimuksestaan siltä osin kuin ne koskevat kyseistä sopimusta.
Koska komissio näin ollen peruutti kanteensa osittain, tämä kanne on tutkittava vain siltä osin kuin se liittyy Braunschweigin
kaupungin tekemään jätehuoltosopimukseen.

Tutkittavaksi ottaminen
Saksan liittotasavalta vetoaa ensimmäiseksi siihen, ettei komissiolla ole oikeussuojan tarvetta, koska se ei ole tehnyt tuomion
tulkintaa koskevaa hakemusta työjärjestyksen 102 artiklan mukaisesti. Tämän jäsenvaltion mukaan edellä mainitun, asiassa komissio
vastaan Saksa annetun tuomion seurauksia koskeva riita-asia olisi voitu ja olisi pitänyt ratkaista tällaisen hakemuksen kautta
eikä EY 228 artiklan nojalla nostettavalla kanteella.
Tätä väitettä ei kuitenkaan voida hyväksyä.
EY 226 artiklaan perustuvassa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä yhteisöjen tuomioistuimelle
kuuluu vain sen toteaminen, että yhteisön oikeuden säännöstä tai määräystä on rikottu. EY 228 artiklan 1 kohdan nojalla asianomainen
jäsenvaltio on tämän jälkeen velvollinen toteuttamaan yhteisöjen tuomioistuimen tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat
toimenpiteet (ks. vastaavasti asia C‑126/03, komissio v. Saksa, tuomio 18.11.2004, Kok. 2004, s. I‑11197, 26 kohta). Koska
tuomiossa, jossa todetaan EY 226 artiklan mukainen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen, ei käsitellä sen täytäntöönpanon
edellyttämiä toimenpiteitä, tästä kysymyksestä ei voida esittää tällaista tuomion tulkintaa koskevaa hakemusta (ks. myös vastaavasti
yhdistetyt asiat 146/85 INT ja 431/85 INT, Maindiaux ym. v. TSK ym., määräys 20.4.1988, Kok. 1988, s. 2003, 6 kohta).
Lisäksi jäsenvaltion, jonka tehtävänä on toteuttaa toimenpiteet, jotka sen mukaan johtuvat tuomiosta, jossa jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättäminen todetaan, on nimenomaan mahdollisen EY 228 artiklan 2 kohdan nojalla nostetun kanteen yhteydessä
perusteltava nämä toimenpiteet, mikäli komissio on niitä arvostellut.
Toiseksi Saksan liittotasavalta, jota tukee Alankomaiden kuningaskunta, pyytää vastauksessaan yhteisöjen tuomioistuinta lopettamaan
vireillä olevan menettelyn työjärjestyksen 92 artiklan 2 kohdan mukaisesti, koska kanteesta on tullut perusteeton, kun myös
Braunschweigin kaupungin tekemä jätehuoltosopimus purettiin 10.7.2005 alkaen.
Komissio vastaa Ranskan tasavallan, Alankomaiden kuningaskunnan ja Suomen tasavallan väliintulokirjelmiä koskevissa huomautuksissaan,
että sen intressinä on edelleen, että yhteisöjen tuomioistuin lausuu siitä, oliko Saksan liittotasavalta EY 228 artiklan nojalla
toimitetussa perustellussa lausunnossa vahvistetun määräajan päättyessä jo noudattanut edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa,
asiassa komissio vastaan Saksa 10.4.2003 annettua tuomiota. Komissio täsmentää kuitenkin, että uhkasakon määräämistä ei ole
enää tarpeellista vaatia.
Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti EY 228 artiklassa tarkoitetun jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättämisen kannalta ratkaisevana ajankohtana on pidettävä kyseisen määräyksen nojalla annetussa perustellussa
lausunnossa asetetun määräajan päättymishetkeä (asia C‑119/04, komissio v. Italia, tuomio 18.7.2006, Kok. 2006, s. I‑6885,
27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt esillä olevassa asiassa perustellussa lausunnossa, jonka Saksan viranomaiset vastaanottivat vastaanottoleiman mukaan 1.4.2001,
oli maininta kahden kuukauden määräajasta. EY 228 artiklassa tarkoitetun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen kannalta
ratkaiseva ajankohta on siis 1.6.2004. Braunschweigin kaupungin tekemää jätehuoltosopimusta ei kuitenkaan ollut vielä purettu
kyseisenä päivänä.
Lisäksi kanne täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset, toisin kuin Saksan liittotasavalta väitti istunnon aikana sillä
perusteella, että komissio luopui uhkasakon määräämistä koskevasta vaatimuksesta.
Koska yhteisöjen tuomioistuimella on toimivalta määrätä rahamääräinen seuraamus, jota komissio ei ole esittänyt (ks. tältä
osin asia C‑304/02, komissio v. Ranska, tuomio 12.7.2005, Kok. 2005, s. I‑6263, 90 kohta), kannetta ei jätetä tutkimatta vain
siitä syystä, että komissio luopuu uhkasakon määräämistä koskevasta vaatimuksestaan tietyssä yhteisöjen tuomioistuimessa käytävän
menettelyn vaiheessa.
Siltä osin kuin kolmanneksi on kyse oikeudenkäyntiväitteestä, joka perustuu direktiivin 89/665 3 artiklaan ja johon julkisasiamies
viittaa ratkaisuehdotuksensa 44 kohdassa, on todettava, että kyseisessä säännöksessä säädetty erityinen menettely on ennaltaehkäisevä
toimenpide, jolla ei voida poiketa EY 226 ja EY 228 artiklassa komissiolle annetusta toimivallasta eikä korvata sitä (ks.
tältä osin asia C‑394/02, komissio v. Kreikka, tuomio 2.6.2005, Kok. 2005, s. I‑4713, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kanne on otettava tutkittavaksi.

Asiakysymys
Komissio katsoo, että Saksan liittotasavalta ei ole toteuttanut riittäviä toimenpiteitä edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa
komissio vastaan Saksa 10.4.2003 annetun tuomion noudattamiseksi, koska tämä jäsenvaltio ei ryhtynyt toimenpiteisiin Braunschweigin
kaupungin tekemän jätehuoltosopimuksen purkamiseksi ennen perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättymistä.
Saksan liittotasavalta toistaa Saksan hallituksen 23.12.2003 päivätyssä tiedonannossa ilmaiseman kannan, jonka mukaan tässä
tuomiossa kyseessä olevien sopimusten purkamista ei edellytetty, ja väittää, että tässä tiedonannossa mainitut toimenpiteet
olivat riittäviä kyseisen tuomion noudattamiseksi.
Tältä osin on muistutettava, että kuten edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa komissio vastaan Saksa 10.4.2003 annetun
tuomion 12 kohdasta käy ilmi, Braunschweigin kaupunki teki Braunschweigische Kohlebergwerken kanssa sopimuksen, jonka nojalla
viimeksi mainitun toimeksi annettiin kesä–heinäkuusta 1999 lukien 30 vuoden ajan huolehtia jätteiden kuumennuskäsittelystä.
Kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 72 kohdassa, Saksan hallituksen 23.12.2003 päivätyssä tiedonannossa mainitsemilla
toimenpiteillä pyrittiin kuitenkin vain estämään uusien sellaisten sopimusten tekeminen, jotka muodostaisivat samankaltaisia
jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisiä kuin kyseisessä tuomiossa todetaan. Näillä toimenpiteillä ei sen sijaan estetty,
että Braunschweigin kaupungin tekemän sopimuksen täydet vaikutukset jatkuivat 1.6.2004.
Koska kyseistä sopimusta ei näin ollen ollut purettu 1.6.2004, jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen jatkui kyseisenä
ajankohtana. Palvelujen tarjoamisen vapauden vaarantaminen jättämällä noudattamatta direktiivin 92/50 säännöksiä kestää nimittäin
koko sen ajan, jonka kuluessa sen vastaisesti tehdyt sopimukset pannaan täytäntöön (em. yhdistetyt asiat komissio v. Saksa,
tuomio 10.4.2003, 36 kohta). Lisäksi kyseisenä päivänä oli oletettavaa, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
jatkuu vielä vuosikymmenten ajan, kun otetaan huomioon, että kyseessä oleva sopimus oli tehty pitkäksi ajaksi.
Kun otetaan huomioon kaikki nämä seikat, nyt esillä olevassa asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa ei voida katsoa,
että Saksan liittotasavalta oli 1.6.2004 toteuttanut Braunschweigin kaupungin tekemän sopimuksen osalta edellä mainituissa
yhdistetyissä asioissa komissio vastaan Saksa 10.4.2003 annetun tuomion täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet.
Saksan liittotasavalta, jota tukevat Ranskan tasavalta, Alankomaiden kuningaskunta ja Suomen tasavalta, väittää kuitenkin,
että kun direktiivin 89/665 2 artiklan 6 kohdan toisessa alakohdassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus säätää kansallisissa
lainsäädännöissään, että sen jälkeen kun urakan antamisesta johtuva sopimus on tehty, kanteen nostaminen voi johtaa vain vahingonkorvausten
määräämiseen, ja näin ollen mahdollisuus sulkea pois se, että sopimus voidaan purkaa, tällä säännöksellä estetään se, että
EY 226 artiklan mukaista jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva toteamus, joka koskee tällaista sopimusta,
johtaa velvollisuuteen purkaa tämä sopimus. Näiden jäsenvaltioiden mukaan tälle ovat esteenä myös oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan
periaatteet, pacta sunt servanda ‑periaate, omaisuudensuojaa koskeva perusoikeus, EY 295 artikla ja tuomion vaikutusten ajallista
rajoittamista koskeva yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö.
Näitä perusteluita ei kuitenkaan voida hyväksyä.
Siltä osin kuin ensimmäiseksi on kyse direktiivin 89/665 2 artiklan 6 kohdan toisesta alakohdasta, yhteisöjen tuomioistuin
on jo todennut, että vaikka onkin totta, että jäsenvaltiot valtuutetaan tällä säännöksellä pitämään julkisista hankinnoista
annettujen direktiivien vastaisesti tehtyjen sopimusten vaikutukset voimassa ja suojellaan näin sopimusosapuolten perusteltua
luottamusta, siitä ei voi yhteismarkkinoiden luomista koskevien EY:n perustamissopimuksen määräysten soveltamisalaa kaventamatta
aiheutua, että hankintaviranomaisen menettelyä ulkopuolisia kohtaan olisi pidettävä yhteisön oikeuden mukaisena tällaisten
sopimusten tekemisen jälkeen (em. yhdistetyt asiat komissio v. Saksa, tuomio 10.4.2003, 39 kohta).
Jos direktiivin 89/665 2 artiklan 6 kohdan toisella alakohdalla ei ole vaikutusta EY 226 artiklan soveltamiseen, sillä ei
myöskään voi olla vaikutusta EY 228 artiklan soveltamiseen, sillä muutoin nyt esillä olevassa asiassa kyseessä olevan kaltaisessa
tilanteessa kavennettaisiin yhteismarkkinoiden luomista koskevien perustamissopimuksen määräysten soveltamisalaa.
Lisäksi direktiivin 89/665 2 artiklan 6 kohdan toinen alakohta, jonka tavoitteena on taata kaikissa jäsenvaltioissa se, että
julkisia hankintoja koskevan yhteisön oikeuden tai sen täytäntöön panemiseksi annettujen kansallisten säännösten vastaisten
virheellisten menettelyjen varalta on käytettävissä tehokkaita muutoksenhakukeinoja, jotta voidaan varmistaa julkisia hankintoja
koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annettujen direktiivien tehokas soveltaminen (asia C‑470/99, Universale-Bau
ym., tuomio 12.12.2002, Kok. 2002, s. I‑11617, 71 kohta), koskee, kuten sen sanamuodosta käy ilmi, vahingonkorvausta, jonka
se, jota hankintaviranomaisen virheellinen menettely on loukannut, voi saada tältä viimeksi mainitulta. Tämän säännöksen erityispiirteiden
vuoksi ei kuitenkaan voida katsoa, että sillä säädellään myös jäsenvaltion ja yhteisön välistä suhdetta, josta on kyse EY 226
ja EY 228 artiklan asiayhteydessä.
Vaikka oletettaisiin siltä osin kuin toiseksi on kyse oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteista, pacta sunt servanda
‑periaatteesta sekä omistusoikeudesta, että hankintaviranomaisen sopimusosapuoli voi vedota näihin periaatteisiin ja tähän
oikeuteen hankintaviranomaista vastaan purettaessa sopimus, jäsenvaltio ei kuitenkaan voi vedota niihin perustellakseen sellaisen
tuomion täytäntöönpanon laiminlyöntiä, jossa todetaan EY 226 artiklan mukainen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen,
ja välttyäkseen näin yhteisön oikeuteen perustuvalta omalta vastuultaan (ks. analogisesti asia C‑470/03, A. G. M‑COS.MET,
tuomio 17.4.2007, 72 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Siltä osin kuin kolmanneksi on kyse EY 295 artiklasta, jossa määrätään, että ”sopimuksella ei puututa jäsenvaltioiden omistusoikeusjärjestelmiin”,
on muistutettava, että kyseinen artikla ei merkitse sitä, että jäsenvaltioissa vallitsevia omistusoikeusjärjestelmiä eivät
koskisi perustamissopimuksen perusmääräykset (asia C-463/00, komissio v. Espanja, tuomio 13.5.2003, Kok. 2003, s. I-4581,
67 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Jäsenvaltiossa voimassa olevan omistusoikeusjärjestelmän erityispiirteillä ei voida
siis perustella jatkuvaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä, joka muodostuu siitä, että direktiivin 92/50 säännösten
rikkomisella loukataan palveluiden tarjoamisen vapautta.
Lisäksi on muistutettava, ettei jäsenvaltio voi sisäisen oikeusjärjestyksensä oikeussääntöihin, toimintatapoihin tai tilaan
vetoamalla perustella sitä, ettei se ole noudattanut yhteisön oikeuden mukaisia velvoitteitaan (em. asia komissio v. Italia,
tuomion 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Siltä osin kuin neljänneksi on kyse yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, joka koskee tuomion ajallisten vaikutusten
rajoittamista, riittää kun todetaan, että tällä oikeuskäytännöllä ei kuitenkaan voida perustella sellaisen tuomion täytäntöönpanon
laiminlyöntiä, jossa EY 226 artiklan nojalla todetaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen.
Vaikka Braunschweigin kaupungin tekemän sopimuksen osalta on siis todettava, että Saksan liittotasavalta ei ollut 1.6.2004
toteuttanut edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa komissio vastaan Saksa 10.4.2003 annetun tuomion täytäntöönpanon edellyttämiä
toimenpiteitä, asia ei ollut enää näin sinä päivänä, jona yhteisöjen tuomioistuin tutki asian tosiseikkoja. Tästä johtuu,
että uhkasakon määrääminen, jota komissio ei myöskään enää vaadi, ei ole perusteltua.
Samalla tavoin nyt käsiteltävänä olevan asian tosiseikat ovat sellaiset, että kiinteämääräisen hyvityksen määrääminen ei ole
tarpeellista.
Näin ollen on todettava, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut EY 228 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se
ei ole komission tämän määräyksen nojalla toimittamassa perustellussa lausunnossa asetetussa määräajassa toteuttanut tarvittavia
toimenpiteitä pannakseen täytäntöön edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa komissio vastaan Saksa 10.4.2003 annetun tuomion,
joka koskee Braunschweigin kaupungin tekemää jätehuoltosopimusta.

Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Saksan liittotasavallan velvoittamista korvaamaan
oikeudenkäyntikulut ja koska Saksan liittotasavalta on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Saman artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan väliintulijoina olleet Ranskan tasavalta, Alankomaiden kuningaskunta
ja Suomen tasavalta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut EY 228 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole Euroopan yhteisöjen komission
tämän määräyksen nojalla toimittamassa perustellussa lausunnossa asetetussa määräajassa toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä
pannakseen täytäntöön yhdistetyissä asioissa C‑20/01 ja C‑28/01, komissio vastaan Saksa, 10.4.2003 annetun tuomion, joka koskee
Braunschweigin kaupungin (Saksa) tekemää jätehuoltosopimusta.
2)
Saksan liittotasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
3)
Ranskan tasavalta, Alankomaiden kuningaskunta ja Suomen tasavalta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.