CELEX: 62007CJ0094
Člen 39 ES
Pojem ‚delavec‘
Nevladna organizacija, ki deluje v javnem interesu
Štipendija za doktorski študij
Pogodba o zaposlitvi
Pogoji

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 39 ES in člena 7 Uredbe Sveta št. 1612/68/EGS z dne 15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti (
UL L 257, str. 2
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med A. Raccanellijem in registriranim združenjem Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV (v nadaljevanju: MPG) zaradi delovnega razmerja, ki naj bi ga prvi sklenil z inštitutom Maxa Plancka za radioastronomijo s sedežem v Bonnu (v nadaljevanju: MPI), ki je del MPG.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
Člen 1 Uredbe št. 1612/68, ki je vključen v Naslov I te uredbe z naslovom „Dostop do zaposlitve“, določa:
„1.   Vsak državljan države članice ima – ne glede na njegovo prebivališče – pravico, da v drugi državi članici sprejme zaposlitev in se zaposli v skladu z zakoni ali drugimi predpisi, ki veljajo za zaposlovanje državljanov te države.
2.   Zlasti ima pravico, da sprejme razpoložljivo zaposlitev na območju druge države članice z enako prednostjo kot državljani te države.“
Člen 7 Uredbe št. 1612/68, ki je vključen v Naslov II te uredbe z naslovom „Zaposlovanje in enako obravnavanje“, določa:
„1.   Delavec, ki je državljan države članice, v drugi državi članici zaradi njegovega državljanstva ne sme biti deležen drugačnega obravnavanja kot domači delavci v zvezi z zaposlitvenimi in delovnimi pogoji, predvsem glede plačila, odpovedi in, če bi postal brezposeln, glede vrnitve na delovno mesto ali ponovne zaposlitve.
2.   Uživa enake socialne in davčne ugodnosti kot domači delavci.
[…]
4.   Vsaka določba kolektivne ali individualne pogodbe ali druge kolektivne ureditve glede dostopa do zaposlitve, zaposlitve, plačila in drugih delovnih pogojev ali odpovedi, je nična, če določa ali dopušča diskriminacijske pogoje za delavce, ki so državljani drugih držav članic.“
Nacionalna ureditev
Iz nacionalne zakonodaje izhaja, da je „pogodba o zaposlitvi BAT/2“ ali „BAT IIa/polovični delovni čas“ pogodba, ki se sklene na podlagi uvrstitve v plačni razred IIa v upoštevnem času veljavne plačne lestvice kolektivne pogodbe za zvezne uslužbence (BAT) in določa delovni čas, ki ustreza 50 % zaposlitve za polni delovni čas.
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
MPG je bil ustanovljen na podlagi nemškega zasebnega prava in ima status združenja, ki deluje v javnem interesu. V Nemčiji in drugih evropskih državah upravlja številne znanstvenoraziskovalne inštitute.
Ti raziskovalni inštituti, poimenovani „inštituti Maxa Plancka“, v splošnem interesu opravljajo temeljne raziskave na področju naravnih, bioloških, humanističnih in družboslovnih znanosti.
MPG izvaja dve obliki uveljavljanja mladih raziskovalcev, v okviru katerih lahko ti zlasti pripravijo disertacijo, in sicer sklepa z njimi pogodbe o štipendiranju in o zaposlitvi.
Dve obliki podpore študentom doktorskega študija se razlikujeta zlasti v dejstvu, da:
—
prejemniku štipendije ni treba opravljati dela za zadevni inštitut, ampak se lahko v celoti posveti delu za svojo disertacijo, medtem ko je
—
oseba, ki sklene pogodbo BAT IIa/polovični delovni čas, zavezana opravljati delo za inštitut, ki jo zaposli, pri čemer lahko opremo inštituta za potrebe disertacije uporablja le zunaj delovnega časa.
Poleg tega se ti pogodbi razlikujeta tudi z vidika davčnih obveznosti pogodbenih strank in njihove vključenosti v sistem socialne varnosti.
Tako prejemnikom štipendije ni treba plačevati dohodnine in niso vključeni v sistem socialne varnosti. Nasprotno so raziskovalci, ki sklenejo pogodbo BAT IIa/polovični delovni čas, zavezani plačevati ta davek, odvajati pa morajo tudi prispevke za socialno varnost.
A. Raccanelli, italijanski državljan, je od 7. februarja 2000 do 31. julija 2003 delal v MPI v okviru priprave doktorske disertacije. Podlaga za njegovo delo je bil dopis MPI z dne 7. februarja 2000, ki ga je sam podpisal.
MPI mu je s tem dopisom podelil mesečno štipendijo za obdobje od 7. februarja 2000 do 6. februarja 2002, ki naj bi v Nemčiji in tujini omogočila pripravo doktorata na temo „razvoj bolometrske kamere za valovno dolžino do 300 µm“.
V navedenem dopisu je bilo določeno:
„Sprejetje štipendije vas zavezuje, da se v celoti posvetite namenu, za katerega je bila podeljena. Drugo delo lahko opravljate le po predhodnem soglasju vodstva inštituta.
Namen štipendije je, da si z njo zagotovite preživljanje, in se ne podeljuje kot plačilo za vaše znanstveno delo.
Sprejetje štipendije vas ne zavezuje k opravljanju plačanega dela za Max-Planck-Gesellschaft. Štipendija je zato oproščena dohodnine na podlagi člena 3, točka 44, zakona o dohodnini (Einkommensteuergesetz) in davka na plače na podlagi člena 6, točka 22, uredbe o izvrševanju davka na plače (Lohnsteuerdurchführungsverordnung) ter zato tudi prispevkov za socialno varnost.“
Z dodatkom k „pogodbi študenta doktorskega študija“ z dne 29. novembra 2001 je bila ta podaljšana do 6. avgusta 2002, nato pa do 6. maja 2003. Za obdobje od 7. maja do 31. julija 2003 sta stranki 19. maja 2003 sklenili sporazum, v katerem je bilo določeno:
„A. Raccanelli sodeluje z našim inštitutom kot gost od 7. maja 2003 do 31. julija 2003. Inštitut mu omogoči ustrezno delovno mesto in nadzor svojih sodelavcev.
Drugo opremo lahko uporablja v okviru poslovnika inštituta in njegovih določb o izvajanju; zaveže se k spoštovanju teh določb.
To gostovanje ne ustvarja nikakršnega razmerja in ni podlaga za plačilo.
[…]“
A. Raccanelli je pri Arbeitsgericht Bonn vložil tožbo, v kateri je predlagal, naj to ugotovi, da je med njim in MPG od 7. februarja 2000 do 31. julija 2003 obstajalo delovno razmerje.
A. Raccanelli zatrjuje, da so ga v tem obdobju obravnavali enako kot nemške študente doktorskega študija, ki so sklenili pogodbe o zaposlitvi s polovičnim delovnim časom BAT IIa in za katere naj bi bile po njegovem mnenju pridržane navedene pogodbe, ki omogočajo prednost vključenosti v sistem socialne varnosti.
MPG zavrača te trditve.
Predložitveno sodišče, ne da bi se izreklo o dejanskem vidiku pogodbenega razmerja med strankama v navedenem obdobju, izhaja iz načela, da stopnja osebne odvisnosti A. Raccanellija od MPI ne zadošča za ugotovitev, da je med tema strankama obstajalo delovno razmerje.
Navedeno sodišče se sprašuje, ali MPG glede na njegovo ustanovitev v obliki zasebnopravnega združenja zavezuje načelo prepovedi diskriminacije, kot če bi šlo za subjekt javnega prava.
Glede na to je Arbeitsgericht Bonn prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba tožečo stranko obravnavati kot delavca v smislu skupnostnega pojma delavca, če mu ni treba opraviti več dela kot študentom doktorskega študija, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi BAT/2?
2.
V primeru nikalnega odgovora na prvo vprašanje, ali je treba člen 7 Uredbe […] št. 1612/68 […] razlagati tako, da je mogoče ugotoviti, da ni bilo diskriminacije, le če je imela tožeča stranka pred začetkom opravljanja doktorskega študija pri toženi stranki možnost izbire med pogodbo o zaposlitvi in štipendijo?
3.
Če je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da bi bilo treba tožeči stranki omogočiti sklenitev pogodbe o zaposlitvi, je treba zastaviti to vprašanje:

Kakšne so pravne posledice v primeru diskriminacije tujcev?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe
MPG v pisnih stališčih opozarja, da je treba predlog za sprejetje predhodne odločbe zavreči kot nedopustnega.
Meni namreč, da predložitveno sodišče ni navedlo dejanskega stanja spora med strankama v glavni stvari in ni obrazložilo podlage za zastavljena vprašanja. Zato naj Sodišče ne bi imelo potrebnih podatkov za koristen odgovor na ta vprašanja.
Glede tega je treba poudariti, da na podlagi ustaljene sodne prakse Sodišča potreba po posredovanju take razlage prava Skupnosti, ki bo koristila nacionalnemu sodišču, zahteva, da to opredeli dejanski in pravni okvir zastavljenih vprašanj ali vsaj obrazloži okoliščine, na katerih temeljijo ta vprašanja (sodbi z dne 17. februarja 2005 v zadevi Viacom Outdoor,
C-134/03, ZOdl., str. I-1167
, točka 22, in z dne 14. decembra 2006 v zadevi Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio,
C-217/05, ZOdl., str. I-11987
, točka 26).
Poleg tega je treba poudariti, da morajo podatki, ki so navedeni v predložitvenih odločbah, omogočiti ne samo Sodišču, da posreduje koristne odgovore, ampak tudi vladam držav članic in drugim zainteresiranim strankam, da predstavijo stališča v skladu s členom 20 Statuta Sodišča (sklep z dne 2. marca 1999 v zadevi Colonia Versicherung in drugi,
C-422/98, Recueil, str. I-1279
, točka 5, in sodba z dne 8. novembra 2007 v zadevi Schwibbert,
C-20/05, ZOdl., str. I-9447
, točka 21).
Da bi se prepričali, ali podatki, ki jih je posredovalo Arbeitsgericht Bonn, izpolnjujejo te zahteve, je treba upoštevati naravo in obseg zastavljenih vprašanj (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, točka 29).
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je prvo vprašanje za predhodno odločanje zelo splošno, saj naj bi privedlo do razlage skupnostnega pojma delavec, kot izhaja iz členov 39 ES in 7 Uredbe št. 1612/68.
Vprašanji, ki ju je Arbeitsgericht Bonn zastavilo podredno, se nanašata na načelo prepovedi diskriminacije, ki je urejeno v členu 12 ES.
Vendar ima Sodišče ne glede na to, da predlog za sprejetje predhodne odločbe ni popoln niti glede predstavitve dejanskega stanja niti glede obrazložitve tega predloga, na voljo dovolj dejavnikov, na podlagi katerih lahko opredeli obseg zastavljenih vprašanj in poda razlago zadevnih določb Skupnosti ter s tem koristen odgovor na ta vprašanja.
Poleg tega sta Komisija Evropskih skupnosti in v določenem obsegu tudi MPG menila, da je na podlagi podatkov, ki jih je predložilo predložitveno sodišče, Sodišču mogoče predložiti stališča.
Glede na to je treba ugotoviti, da je predlog za sprejetje predhodne odločbe dopusten.
Utemeljenost
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba raziskovalca v takem položaju, v kakršnem je tožeča stranka v postopku v glavni stvari, ki pripravlja doktorsko disertacijo na podlagi pogodbe o štipendiranju, ki jo je sklenila z MPG, obravnavati kot delavca v smislu člena 39 ES, če je dolžan opraviti toliko dela kot raziskovalec, ki pripravlja doktorsko diseratcijo na podlagi pogodbe o zaposlitvi BAT/2, ki jo je sklenil s tem združenjem.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pojem „delavec“ v smislu člena 39 ES pojem Skupnosti in se ne sme razlagati ozko. Za „delavca“ je treba šteti vsakogar, ki opravlja dejansko in resnično dejavnost, z izjemo dejavnosti tako omejenega obsega, da jih je mogoče opredeliti zgolj kot podrejene in pomožne. V skladu s to sodno prakso je značilnost delovnega razmerja, da oseba v določenem času v korist druge osebe in pod njenim vodstvom opravi storitve, za katere prejme plačilo (glej zlasti sodbe z dne 3. julija 1986 v zadevi Lawrie-Blum,
66/85, Recueil, str. 2121
, točki 16 in 17; z dne 23. marca 2004 v zadevi Collins,
C-138/02, Recueil, str. I-2703
, točka 26, in z dne 7. septembra 2004 v zadevi Trojani,
C-456/02, ZOdl., str. I-7573
, točka 15).
Tožeči stranki v postopku v glavni stvari se lahko zato status delavca prizna le, če bi predložitveno sodišče, ki je edino pristojno presojati dejansko stanje v postopku v glavni stvari, v tej zadevi ugotovilo, da sta izpolnjena temeljna dejavnika vsakega delovnega razmerja, in sicer podrejeni odnos in plačilo.
Ker mora predložitveno sodišče preizkusiti obstoj meril iz točke 33, bi moral ta preizkus obsegati zlasti vsebino pogodbe študenta doktorskega študija in dodatka k tej pogodbi ter način izvajanja teh aktov.
Iz zgoraj navedenega je torej mogoče sklepati, da je treba status delavca A. Raccanellija v smislu člena 39 ES ugotavljati objektivno na podlagi meril iz točke 33 te sodbe, nasprotno pa o tem statusu ni mogoče sklepati na podlagi primerjave dela, ki ga je opravljala tožeča stranka v postopku v glavni stvari, z delom, ki ga opravlja oziroma ga je dolžan opravljati raziskovalec, ki pripravlja doktorsko disertacijo na podlagi pogodbe o zaposlitvi BAT/2, ki jo sklene z MPG.
Zato je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba raziskovalca v takem položaju, v kakršnem je tožeča stranka v postopku v glavni stvari, ki pripravlja doktorsko disertacijo na podlagi pogodbe o štipendiranju, ki jo je sklenila z MPG, obravnavati kot delavca v smislu člena 39 ES, le če določen čas opravlja delo pod vodstvom inštituta, ki je del tega združenja, in v zameno za to prejema plačilo. Predložitveno sodišče mora opraviti potreben preizkus dejanskega stanja, da bo lahko presodilo, ali gre v zadevi, o kateri odloča, za tak primer.
Drugo vprašanje
Nacionalno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je mogoče ugotoviti, da ni bilo diskriminacije, le če je imela tožeča stranka v postopku v glavni stvari pred začetkom opravljanja doktorskega študija pri MPG možnost izbire med pogodbo o zaposlitvi in štipendijo.
Uvodoma je treba poudariti, da je vprašanje, ali bi moral A. Raccanelli imeti možnost izbire med pogodbo o štipendiranju in pogodbo o zaposlitvi BAT/2 na podlagi prakse MPG, čeprav ni imel statusa delavca v smislu členov 39 ES in 7 Uredbe št. 1612/68, vprašanje nacionalnega prava, o katerem Sodišče ni pristojno odločati.
Vendar iz drugega dela obrazložitve predložitvene odločbe izhaja, da Arbeitsgericht Bonn z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali MPG kljub ustanovitvi v obliki zasebnopravnega združenja zavezuje načelo prepovedi diskriminacije, kot če bi bilo subjekt javnega prava, in če je zato to združenje A. Raccanelliju dolžno omogočiti, da izbira med pogodbo o štipendiranju in pogodbo o zaposlitvi.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da na podlagi člena 39 ES prosto gibanje delavcev v Evropski skupnosti vključuje odpravo vsakršne diskriminacije na podlagi državljanstva delavcev držav članic v zvezi z zaposlitvijo, plačilom in drugimi delovnimi pogoji (sodba z dne 6. junija 2000 v zadevi Angonese,
C-281/98, Recueil, str. I-4139
, točka 29).
Poudariti je treba tudi, da je načelo prepovedi diskriminacije, ki ga ureja člen 39 ES, določeno s splošnimi pojmi in se ne nanaša posebej na države članice ali subjekte javnega prava.
Tako je Sodišče presodilo, da se prepoved diskriminacije ne podlagi državljanstva ne nanaša le na dejanja javnih organov, temveč obsega tudi druge predpise, s katerimi se kolektivno ureja plačano delo oziroma opravljanje storitev (glej sodbi z dne 12. decembra 1974 v zadevi Walrave in Koch,
36/74, Recueil, str. 1405
, točka 17, in zgoraj navedeno Angonese, točka 31).
Sodišče je namreč menilo, da bi bila odprava ovir za prosto gibanje oseb med državami članicami ogrožena, če bi odpravo ovir, ki izvirajo od države, izničile ovire, ki bi jih z izvrševanjem pravne avtonomije ustvarila združenja in organizacije, ki niso osebe javnega prava (glej zgoraj navedeno sodbo Walrave in Koch, točka 18, in sodbo z dne 15. decembra 1995 v zadevi Bosman,
C-415/93, Recueil, str. I-4921
, točka 83).
Sodišče je zato v zvezi s členom 39 ES, ki ureja temeljno svoboščino in je poseben izraz splošne prepovedi diskriminacije iz člena 12 ES, odločilo, da se prepoved diskriminacije nanaša tudi na vse dogovore, s katerimi se kolektivno ureja plačano delo, ter na pogodbe med posamezniki (glej sodbi z dne 8. aprila 1976 v zadevi Defrenne,
43/75, Recueil, str. 455
, točka 39, in zgoraj navedeno Angonese, točki 34 in 35).
Zato je treba ugotoviti, da se prepoved diskriminacije na podlagi državljanstva iz člena 39 ES nanaša tudi na zasebnopravna združenja, kakršno je MPG.
V zvezi z vprašanjem, ali je bil MPG A. Raccanelliju dolžen dati možnost izbire med pogodbo o štipendiranju in pogodbo o zaposlitvi, pa je treba odgovoriti, da iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da se diskriminacija izkazuje z uporabo različnih pravil za primerljive položaje oziroma istega pravila za različne položaje (glej v tem smislu sodbo z dne 29. aprila 1999 v zadevi Royal Bank of Scotland,
C-311/97, točka 26, Recueil, str. I-2651
, točka 26). Predložitveno sodišče mora ugotoviti, ali je morebitna zavrnitev navedene možnosti izbire zaradi uporabe različnih pravil za primerljive položaje v primeru, kot se obravnava v postopku v glavni stvari, pomenila neenako obravnavanje nacionalnih in tujih študentov doktorskega študija.
Glede na to je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da mora zasebnopravno združenje, kot je MPG, v razmerju do delavcev v smislu člena 39 ES spoštovati načelo prepovedi diskriminacije. Predložitveno sodišče mora ugotoviti, ali so bili v okoliščinah, kakršne so v obravnavanem postopku v glavni stvari, neenako obravnavani nacionalni in tuji študenti doktorskega študija.
Tretje vprašanje
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem sprašuje, kakšne so posledice diskriminacije tujega študenta doktorskega študija, ki izhajajo iz dejstva, da ta ni imel možnosti skleniti pogodbe o zaposlitvi z MPG.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da niti člen 39 ES niti določbe Uredbe št. 1612/68 državam članicam ali združenjem, kakršno je MPG, v primeru kršitve prepovedi diskriminacije ne nalagajo sprejetja določenega ukrepa, temveč jim prepuščajo, da glede na različne položaje, ki lahko nastanejo, sami izberejo med različnimi rešitvami, primernimi za doseganje cilja teh določb (glej v tem smislu sodbi z dne 10. aprila 1984 v zadevi von Colson in Kamann,
14/83, Recueil, str. 1891
, točka 18, in z dne 11. oktobra 2007 v zadevi Paquay,
C-460/06, ZOdl., str. I-8511
, točka 44).
Zato mora, kot je navedla Komisija v pisnih stališčih, predložitveno sodišče glede na veljavno nacionalno zakonodajo na področju nepogodbene odgovornosti presoditi, v kakšni obliki lahko tožeča stranka v postopku v glavni stvari zahteva povračilo škode.
Zato je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da mora, če se lahko tožeča stranka v postopku v glavni stvari utemeljeno sklicuje, da je zaradi diskriminacije, katere žrtev je bila, utrpela škodo, predložitveno sodišče glede na veljavno nacionalno zakonodajo na področju nepogodbene odgovornosti presoditi, v kakšni obliki lahko zahteva povračilo škode.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

1.
Raziskovalca v takem položaju, v kakršnem je tožeča stranka v postopku v glavni stvari, ki pripravlja doktorsko disertacijo na podlagi pogodbe o štipendiranju, ki jo je sklenila z združenjem Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV, je treba obravnavati kot delavca v smislu člena 39 ES, le če določen čas opravlja delo pod vodstvom inštituta, ki je del tega združenja, in za to prejema plačilo. Predložitveno sodišče mora opraviti potreben preizkus dejanskega stanja, da bo lahko presodilo, ali gre v zadevi, o kateri odloča, za tak primer.

2.
Zasebnopravno združenje, kot je Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV, mora v razmerju do delavcev v smislu člena 39 ES spoštovati načelo prepovedi diskriminacije. Predložitveno sodišče mora ugotoviti, ali so bili v okoliščinah, kakršne so v obravnavanem postopku v glavni stvari, neenako obravnavani nacionalni in tuji študenti doktorskega študija.

3.
Če se lahko tožeča stranka v postopku v glavni stvari utemeljeno sklicuje, da je zaradi diskriminacije, katere žrtev je bila, utrpela škodo, mora predložitveno sodišče glede na veljavno nacionalno zakonodajo na področju nepogodbene odgovornosti presoditi, v kakšni obliki lahko zahteva povračilo škode.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.