CELEX: 62007CJ0415
Foglalkoztatásra nyújtott állami támogatások
A foglalkoztatási támogatásokról szóló iránymutatás
A regionális állami támogatásokról szóló iránymutatás
2204/2002/EK rendelet
A "munkahelyteremtés" fogalma
A munkahelyek száma növekedésének kiszámítása

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a foglalkoztatási támogatásokról szóló iránymutatás (HL 1995. C 334., 4. o.), a regionális állami támogatásokról szóló iránymutatás (HL 1998. C 74., 9. o.) és az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a foglalkoztatásra nyújtott állami támogatásra történő alkalmazásáról szóló, 2002. december 12-i 2204/2002/EK bizottsági rendelet (
HL L 337., 3. o.
; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 273. o.) értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet az Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) (Országos Társadalombiztosítási Intézet) által – az általa felvett jegyzőkönyvet követően – hozott végrehajtást elrendelő határozat ellen a Lodato Gennaro & C. SpA (a továbbiakban: Lodato) által benyújtott kereset keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
A közösségi jog
A foglalkoztatási támogatásokról szóló iránymutatás 17. pontja így rendelkezik:
„Pontosítani kell, hogy munkahelyteremtés alatt a munkahelyek számának nettó növelése értendő, azaz egy további munkahely megteremtése az adott vállalkozásban foglalkoztatottak számához (egy meghatározott időszak átlagához) képest. Egy munkavállaló puszta helyettesítése a foglalkoztattak számának növekedése, tehát új munkahelyek létesítése nélkül nem minősül tényleges munkahelyteremtésnek”.
Ugyanezen iránymutatás 21. pontjának 3. francia bekezdése szerint az Európai Közösségek Bizottságának a foglalkoztatási támogatások megítélésekor figyelemmel kell lennie a munkaszerződés rendelkezéseire, így arra a kötelezettségre, hogy a munkahelyet a létesítését követően egy meghatározott minimális ideig fenn kell tartani.
A kis- és középvállalkozásoknak nyújtott állami támogatásokra vonatkozó közösségi keretrendszer (HL 1996. C 213., 4. o.) a 3. 2. pontjához tartozó 8. lábjegyzetben meghatározza, hogy „[a]z alkalmazott személyek száma összefügg az éves munkaegységgel, azaz az egy év során teljes munkaidőben alkalmazott személyek számával; a részmunkaidősök és az idénymunkások az éves munkaegység törtrészének felelnek meg”.
A regionális állami támogatásokról szóló iránymutatás a 4. 12. pontban kimondja:
„Munkahelyteremtés alatt egy adott létesítmény […] munkahelyei számának egy hivatkozási időszak átlagához képest bekövetkezett nettó növekedését kell érteni, ennek következtében a vonatkozó időszakban látszólag megteremtett új munkahelyek számából ki kell vonni az ugyanazon időszakban megszüntetett munkahelyek számát […]”.
Ezen iránymutatás 33. lábjegyzete pontosítja, hogy „[a] munkahelyek száma a munkaegységek éves számának, azaz a teljes munkaidőben egy éven keresztül foglalkoztatottak létszámának felel meg, a részmunkaidős és az idényjellegű munkavégzést pedig az éves munkaegység törtrészeként kell beszámítani”.
Ugyanezen iránymutatás 4. 14. pontja pedig előírja, hogy „[a] munkahely-teremtési támogatáshoz azt a feltételt kell szabni – vagy a fizetési feltételek, vagy a megszerzéséhez kapcsolódó feltételek útján –, hogy a létesített munkahely legalább ötéves időszakban maradjon fenn”.
Az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a kis- és középvállalkozásoknak nyújtott állami támogatásokra történő alkalmazásáról szóló, 2001. január 12-i 70/2001/EK bizottsági rendelet (
HL L 10., 33. o.
) úgy rendelkezik a 4. cikke (6) bekezdésének b) és c) pontjában, hogy „a beruházási projektnek az alkalmazotti létszámnak az előző tizenkét hónap átlagához viszonyított nettó növekedését kell eredményeznie az érintett intézményben”, és hogy „a létrehozott munkahelyeket legalább öt éven keresztül fenn kell tartani”.
A 2204/2002 rendelet 4. cikke (4) bekezdésének a) és b) pontja úgy előírja, hogy „a megteremtett munkahely az utolsó tizenkét hónap átlagával összehasonlítva nettó növekedést jelentsen a munkavállalói létszámban, mind a létesítményben, mind az érintett vállalkozásban”, és hogy „a megteremtett munkahelyet legalább három évig – kis- és középvállalkozások esetében két évig – fenn kell tartani”. E rendelet 2. cikke e) pontjának értelmében „az »alkalmazottak száma« az éves munkaegység, azaz az egy év során teljes munkaidőben alkalmazott személyek száma, a részmunkaidősök és az idénymunkások száma az éves munkaegység törtrészének felel meg”.
Az „alkalmazottak számának” ugyanezen fogalma található a 2007–2013-os időszakra vonatkozó azon regionális állami támogatási iránymutatás (
HL 2006. C 54., 13. o.
) 52. lábjegyzetében is, amely az 58. pontban kimondja, hogy „munkahelyteremtés egy meghatározott létesítményben közvetlenül alkalmazottak számának nettó növekedése az előző tizenkét hónap átlagával összehasonlítva”, és az „e tizenkét hónap alatt megszűnt munkahelyek számát ezért le kell vonni az ugyanezen időszak alatt létrehozott munkahelyek számából”.
A Bizottságnak az alapeljárásban vitatott támogatási rendszerekre vonatkozó határozatai
A Bizottság a 1999. augusztus 10-i határozatában úgy határozott, hogy nem emel kifogást az 1998. december 23-i 448. sz. törvény (GURI 1998. december 29-i 302. számának állandó melléklete) 3. cikkének (5) és (6) bekezdése által bevezetett és az Olasz Köztársaság által a Bizottságnak 1998. december 16-án bejelentett, munkahelyteremtésre irányuló támogatási rendszer ellen.
Az említett törvény 3. cikkének (5) bekezdése akként rendelkezett, hogy az 1999-es, a 2000-es és 2001-es évben az 1998. december 31-én ténylegesen foglalkoztatott egységek növekedésével járó új felvételek tekintetében valamennyi, Campania, Basilicata, Sicilia, Puglia, Calabria és Sardegna tartományban tevékenységet végző magánjogi munkaadó, és a gazdasági közszervezetek az INPS-nek általuk fizetendő járulék megfizetése alól teljes mértékű mentességben részesülnek, az egyes munkavállaló felvételének időpontjától kezdődő hároméves időszakra, a Fondo pensioni lavoratori dipendenti (alkalmazottak nyugdíjalapja) javára történő járulékfizetési kötelezettség alá tartozó munkabérek tekintetében. E rendelkezés – az 1999. évi új felvételekre korlátozva – Abrruzzo és Molise tartományokban is alkalmazandó volt.
Ezen törvény 3. cikkének (6) bekezdése meghatározta a támogatásokból való részesülés feltételeit. Az olasz hatóságok és a Bizottság közötti véleménycsere következtében az alkalmazottak számának növekedésére vonatkozó feltétel az alábbi módon került megfogalmazásra:
„A vállalkozásnak, akkor is, ha új alapítású, a teljes munkaidőben foglalkoztatott alkalmazottak számát kell növelnie. A vállalkozás a munkahelyek teremtését a felvételt megelőző tizenkét hónapban foglalkoztatottak számának átlagához viszonyítva köteles kiszámítani. A foglalkoztatottak átlaga éves munkaegységben kerül kiszámításra […] a kis- és középvállalkozások részére nyújtott állami támogatásokra vonatkozó közösségi keretrendszer 3. 2. pontjához tartozó 8. lábjegyzetben említett fogalom alapján”.
A Bizottság 2002. december 6-i határozatában szintén úgy határozott, hogy az EK-Szerződéssel összeegyeztethető a 2001. december 28-i 448. sz. törvény (GURI 2001. december 29-i 301. számának állandó melléklete) 44. cikke által bevezetett, az Olasz Köztársaság által a Bizottságnak 2001. november 28-án bejelentett, az előző támogatási rendszert meghosszabbító új támogatási rendszer. Ezen új rendszer fenntartotta az előző által előírt feltételeket. Különösen az alkalmazottak számának növekedésére vonatkozó feltétel került a Bizottság észrevételeit követően a fent említettel azonos módon – jóllehet ezúttal a regionális állami támogatási iránymutatás 4. 12. pontjára és a 33. lábjegyzetére hivatkozással – megfogalmazásra.
A Bizottság mindkét határozatában különbséget tett a beruházáshoz nem kapcsolódó és a beruházás megvalósításától függő munkahelyteremtési támogatások között. Az előbbieket a foglalkoztatási támogatásokról szóló iránymutatás, míg utóbbiakat a regionális állami támogatásokról szóló iránymutatás fényében vizsgálta, a 2002. december 6-i határozatban pedig már a 70/2001 rendeletet is figyelembe vette. A Bizottság úgy ítélte meg, hogy a javasolt támogatási rendszerek összeegyeztethetők a közös piaccal az EK 87. cikk (3) bekezdésének a) és c) pontjában meghatározott kivételek alkalmazásában.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
A Lodato az élelmiszerkonzerv-ágazatban tevékenykedő vállalkozás, amelynek főtevékenysége a paradicsom feldolgozása és konzervbe töltése Campanie tartományban. Tevékenységét évente idényjellegű csúcs jellemzi július hónaptól október hónapig, amely időszakban idénymunkások felvétele válik szükségessé. A Lodato egymás után részesült az alapeljárásban vitatott két támogatási típusból hét személynek az első támogatási rendszer körébe tartozó felvétele és két másik személynek a második támogatási rendszert érintő felvétele okán.
Tekintettel arra, hogy nem mindegyik felvétel eredményezte a Lodato alkalmazottai számának növekedését, az INPS felügyelői 2005. november 21-én jegyzőkönyvet vettek fel, amelyet a kérdést előterjesztő bíróság előtti kereset tárgyát képező végrehajtást elrendelő határozat követett.
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, hogy ezen kereset alátámasztásául a Lodato azt kifogásolja, hogy az INPS a foglalkoztatottak létszámának növekedésére vonatkozó feltétel teljesülésének ellenőrzésekor a felvételt megelőző év munkaegységeinek átlagos számát hasonlította össze a vállalkozás alkalmazottainak a felvétel napján fennálló létszámával – ekképpen heterogén elemeket vetve össze – ahelyett, hogy a felvételt megelőző év munkaegységeinek átlagos számát hasonlította volna össze a felvételt követő év munkaegységeinek átlagos számával.
A kérdést előterjesztő bíróság végzésében a közösségi jogszabály azon értelmezésére keres választ, amely az alkalmazottak számának növekedésére vonatkozó feltétel betartásának ellenőrzésekor alkalmazandó a munkaerőadatok közötti összehasonlítás második elemét illetően. Úgy véli egyrészről, hogy az INPS által alkalmazott módszer ésszerűtlen, és az idényjellegű tevékenységet folytató vállalkozásokra nézve diszkriminatív, másrészről pedig „a felvételt megelőző év munkaegységeinek átlagos száma és a felvételt követő év munkaegységeinek átlagos száma közötti összehasonlítás jobban megfelel a támogatás szellemének, miszerint a meghatározott időszakra szóló új munkahely teremtésének kell előnyben részesülnie.”
Mindazonáltal a Tribunale ordinario de Nocera Inferiore úgy ítélte meg, hogy az e tekintetben alkalmazandó közösségi szabályok értelmezése nem egyértelmű, ezért eljárását felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„A foglalkoztatási támogatásokról szóló iránymutatásban, a nemzeti regionális állami támogatásokról szóló iránymutatásban, valamint a 2002. december 5-i 2204/2002/EK bizottsági rendeletben foglalt közösségi jogot úgy kell-e értelmezni, hogy annak ellenőrzése céljából, hogy növekedett-e a munkahelyek száma, a felvételt megelőző év munkaügyi egységeinek átlagos számát és a felvételt követő év munkaegységeinek átlagos számát kell összehasonlítani, vagy úgy kell-e értelmezni, hogy a felvételt megelőző év munkaügyi egységeinek átlagos számát a vállalkozásban kizárólag a felvétel napján jelen lévő munkaerő pontos adatával kell összehasonlítani, vagy ez csak egy lehetőség?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Előzetesen meg kell jegyezni, hogy először is a Bizottságnak a vitatott támogatási rendszereket engedélyező határozatai a foglalkoztatási támogatásokról szóló iránymutatásra és a regionális állami támogatásokról szóló iránymutatásra hivatkoznak, ugyanakkor a – az említett határozatokat követően elfogadott – 2204/2002 rendeletre nem. Ebből következik, hogy ezen rendelet értelmezésének a jelen ügyben nincs helye.
Másodsorban emlékeztetni kell arra, hogy a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás beruházáshoz nem kapcsolódó munkahely-teremtési támogatásokra vonatkozik, amelyeket a Bizottság a foglalkoztatási támogatásokról szóló iránymutatásra tekintettel vizsgált meg. Jóllehet az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés valójában csak ezen iránymutatás értelmezésére irányul, ezeket a regionális állami támogatásokról szóló iránymutatással szoros összefüggésben kell értelmezni, mivel a munkahelyteremtés fogalma ezekben az iránymutatásokban azonos; ezt a fogalmat mindkettő alapvetően a munkahelyek számának egy meghatározott időszak átlagértékéhez viszonyított nettó növekedésére hivatkozással határozza meg a 17., illetve a 4. 12. pontjában.
Harmadrészt ki kell emelni, hogy a Bizottság 1999. augusztus 10-i és 2002. december 6-i határozatai úgy rendelkeztek, hogy az alapeljárásban vitatott támogatási rendszerek, amelyek a Bizottsághoz bejelentésre kerültek, és amelyeket a nemzeti hatóságok a későbbiekben rendelkezésre bocsátott információval kiegészítettek, a közös piaccal összeegyeztethetők, valamint hogy a munkahelyek száma növekedésének kiszámításához szükséges módszert illetően az 1999. augusztus 10-i határozat kifejezetten utal a kis- és középvállalkozásoknak nyújtott állami támogatások közösségi keretrendszerének 3.2. pontjához tartozó 8. lábjegyzetre, míg a 2002. december 6-i határozat szintén kifejezett hivatkozást tartalmaz a regionális állami támogatásokról szóló iránymutatás 4. 12. pontjához tartozó 33. lábjegyzetben szereplő, lényegében azonos módszerre.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéssel kapcsolatban, amely a vállalkozás munkahelyei számának egy meghatározott időszak átlagához viszonyított növekedésének megállapítása érdekében alkalmazandó, a vállalkozás munkaerőadatait összehasonlító számítási módszer második elemére irányul, meg kell állapítani, hogy sem a foglalkoztatási támogatásokról szóló iránymutatás 17. pontjának, sem pedig egyébiránt a Bizottságnak az alapeljárásban vitatott második támogatási rendszerre vonatkozó 2002. december 6-i határozatának egyik jogalapját képező 70/2001 rendelet 4. cikke (6) bekezdése b) pontjának megfogalmazása e tekintetben nem nyújt pontos eligazítást.
Ugyanakkor a regionális állami támogatásokról szóló iránymutatás pontosabban meghatározza az összehasonlítás második elemét. Egyrészről kimondja a 4. 12. pontban, hogy munkahelyteremtés alatt egy adott létesítmény munkahelyei számának egy hivatkozási időszak átlagához képest bekövetkezett nettó növekedését kell érteni, ennek következtében a vonatkozó időszakban látszólag megteremtett új munkahelyek számából ki kell vonni az ugyanazon időszakban megszűnt munkahelyek számát. Másrészről a 33. lábjegyzetben pontosítja, hogy a munkahelyek száma a munkaegységek éves számának, azaz a teljes munkaidőben egy éven keresztül foglalkoztatottak létszámának felel meg, a részmunkaidős és az idényjellegű munkavégzést pedig az éves munkaegység törtrészeként kell beszámítani.
Ebből következik, hogy a munkahelyteremtés ezen iránymutatás szerint egy adott létesítményben teljes munkaidőben egy éven keresztül foglalkoztatottak (a részmunkaidős és az idényjellegű munkavégzés az éves munkaegység törtrészeit képezi) létszáma növekedésének felel meg egy hivatkozási időszak átlagához képest. Ennélfogva az említett iránymutatás szerint a munkaerőadatok időbeli összehasonlításának második elemét nem a vállalkozás alkalmazottainak a felvétel napján fennálló létszáma alkotja, hanem az éves munkaegységben, azaz egy éves időszakra vonatkozóan számított alkalmazotti létszám.
Egyébiránt megjegyzendő, hogy a munkaerőadatok összehasonlítása második elemének ezen fogalmát fogadta el végül a 2204/2002 rendelet is a 2. cikke e) pontjával együttesen olvasandó 4. cikk (4) bekezdése a) pontjában, valamint a 2007–2013-as időszakra vonatkozó regionális állami támogatásokról szóló iránymutatás is az 58. pontjában.
Ezen rendelkezések együttes vizsgálatából kitűnik, hogy a Bizottság fokozatosan pontosította a munkahelyek vagy alkalmazottak számának nettó növekedésére vonatkozó számítási módszert. Az így tett pontosítások következtében egy vállalkozás munkaerőadatai időbeli összehasonlításának második eleme – csakúgy, mint az első eleme – éves munkaegységből áll, ennek folytán az összehasonlítás mindkét eleme egy éves időszaknak felel meg.
A munkahelyek vagy alkalmazottak számának növekedésére vonatkozó számítási módszer ily módon homogén értékek összehasonlításán alapul, és lehetővé teszi a támogatásban részesült vállalkozás meghatározott időszakban tett munkahelyteremtésre irányuló erőfeszítéseinek meghatározását, míg a felvételt megelőző év munkaegységeinek átlagos számát a vállalkozás alkalmazottainak a felvétel napján fennálló pontos létszámával összehasonlító módszer e tekintetben egy bizonytalanabb, az időszaki változásoktól nagyobb mértékben függő, ezáltal a vállalkozás tényleges foglalkoztatottsági helyzetére vonatkozóan kevésbé reprezentatív eredményt adna.
Ezen számítási módszer megfelel a foglalkoztatási támogatásokról szóló iránymutatás 21. pontjának 3. francia bekezdésében kifejtett, a foglalkoztatás stabilitásának és tartósságának támogatására irányuló szándéknak is, amely abban is megnyilvánul, hogy a vizsgált iránymutatások előírják a létesített munkahelyek meghatározott minimális ideig történő fenntartásának kötelezettségét. Mindazonáltal ezen számítási módszer nem diszkriminatív az idényjellegű tevékenységet folytató vállalkozásokra nézve, mivel az idényjellegű munkát a nettó munkahelyteremtésre vonatkozó feltétel teljesülésének megállapítása érdekében alkalmazott összehasonlítás második eleme – az éves munkaegység törtrészeként – magában foglalja. Így az ezen vállalkozások és a többi vállalkozás közötti egyenlőtlen bánásmód – amint arra lényegében a főtanácsnok úr is rámutat indítványának 57–71. pontjában – nem lenne igazolt, azon megállapításra tekintettel, hogy minden vállalkozást a támogatásból való részesülés feltételeként ugyanazon – a létesített munkahelyek meghatározott minimális ideig történő fenntartására vonatkozó – kötelezettség terhel.
A fenti megfontolásokra tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a foglalkoztatási támogatásokról szóló iránymutatást úgy kell értelmezni annak ellenőrzése céljából, hogy növekedett-e a munkahelyek száma, hogy a felvételt megelőző év munkaegységeinek átlagos számát a felvételt követő év munkaegységeinek átlagos számával kell összehasonlítani.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elő terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:

A foglalkoztatási támogatásokról szóló iránymutatást úgy kell értelmezni annak ellenőrzése céljából, hogy növekedett-e a munkahelyek száma, hogy a felvételt megelőző év munkaegységeinek átlagos számát a felvételt követő év munkaegységeinek átlagos számával kell összehasonlítani.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.