CELEX: 62001CJ0227
Nesplnění povinnosti státem
Směrnice 85/337/EHS
Posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí
Nesprávné použití
Záměr železniční trati Valencie-Tarragone, trasy Las Palmas-Oropesa

Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Španělské království tím, že neposoudilo
vliv „záměru trati Valencie-Tarragone, trasy Las Palmas-Oropesa. Platforma“, který je součástí záměru nazvaného „Středomořský
koridor“, na životní prostředí, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 2, 3, čl. 5 odst. 2 a čl. 6 odst. 2
směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí
(Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248).

Právní rámec

Právní úprava Společenství
Cílem směrnice 85/337 je v souladu s jejím prvním a šestým bodem odůvodnění předcházet znečištění a jinému zasahování do životního
prostředí tím, že některé veřejné a soukromé záměry jsou podrobeny předchozímu posouzení jejich vlivů na životní prostředí.
Jak vyplývá z jejího pátého bodu odůvodnění, uvedená směrnice zavádí za tímto účelem obecné zásady posuzování vlivů na životní
prostředí za účelem doplnění a koordinace postupů vydávání povolení k provádění veřejných a soukromých záměrů, které by mohly
mít významný vliv na životní prostředí.
Podle osmého a jedenáctého bodu odůvodnění směrnice 85/337 mají záměry určitého druhu významný vliv na životní prostředí a
musí být v zásadě podrobeny systematickému posouzení, aby bylo bráno v úvahu úsilí chránit zdraví lidí, přispět ke zlepšení
kvality života zlepšením životního prostředí, zajistit udržení druhové rozmanitosti a reprodukční schopnosti ekosystému jako
základního zdroje života.
Ustanoveními směrnice 85/337, dotčenými v projednávané věci, v jejich znění předcházejícím směrnici Rady 97/11/ES ze dne 3.
března 1997 pozměňující uvedenou směrnici (Úř. věst. L 73, s. 5; Zvl. vyd. 15/03, s. 151), jsou následující ustanovení.
Článek 1 směrnice 85/337 zní následovně:
„1.      Tato směrnice se vztahuje na posuzování vlivů těch veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, které by mohly mít
významný vliv na životní prostředí.
2.      Pro účely této směrnice se rozumí:
záměrem:
–        provádění stavebních prací nebo výstavba jiných zařízení nebo děl,
–        jiné zásahy do přírodního prostředí a krajiny, […]“
Podle článku 2 této směrnice:
„1.      Členské státy přijmou všechna opatření nezbytná k zajištění, aby ještě před vydáním povolení byly záměry, které mohou mít
významný vliv na životní prostředí mimo jiné v důsledku své povahy, rozsahu nebo umístění, posouzeny z hlediska jejich vlivů.
Tyto záměry jsou vymezeny v článku 4.
[…]
3.      Členské státy mohou ve výjimečných případech vyjmout určitý záměr zcela nebo zčásti z působnosti ustanovení stanovených touto
směrnicí.
V tom případě členské státy:
a)      zváží, zda by nevyhovovala jiná forma posouzení a mají-li být takto získané informace zpřístupněny veřejnosti;
b)      zpřístupní dotyčné veřejnosti informace vztahující se k tomuto vynětí a důvody, proč tato výjimka byla udělena;
c)      uvědomí Komisi před vydáním povolení o důvodech tohoto vynětí a poskytnou jí informace, které dají případně k dispozici vlastním
státním příslušníkům.
Komise okamžitě předá získané dokumenty ostatním členským státům.
[…]“
Článek 3 uvedené směrnice stanoví:
„Posuzování vlivů na životní prostředí vhodným způsobem určí, popřípadě posoudí v každém jednotlivém případě a v souladu s
články 4 až 11 přímé a nepřímé vlivy záměru na tyto faktory:
–        člověka, faunu a flóru,
–        půdu, vodu, ovzduší, podnebí a krajinu,
–        vzájemné působení mezi faktory uvedenými v první a druhé odrážce,
–        hmotné statky a kulturní dědictví.“
Článek 4 směrnice 85/337, na který odkazuje výše uvedený čl. 2 odst. 1 druhý pododstavec, uvádí:
„1.      S výhradou čl. 2 odst. 3 podléhají záměry kategorií uvedených v příloze I posouzení v souladu s články 5 až 10.
2.      Záměry z kategorií uvedených v příloze II podléhají posouzení v souladu s články 5 až 10, pokud členské státy usoudí, že to
jejich povaha vyžaduje.
[…]“
Příloha I této směrnice ve svém bodě 7 kromě jiných záměrů uvádí „výstavbu dálkových železničních tratí“.
Příloha II bod 12 uvedené směrnice se odvolává zejména na „změny záměrů uvedených v příloze I“ .
Podle čl. 5 odst. 1 a 2 směrnice 85/337:
„1.      V případě záměrů, které podle článku 4 musí podléhat posouzení vlivů na životní prostředí v souladu s články 5 až 10, přijmou
členské státy nezbytná opatření k zajištění, aby oznamovatel poskytl ve vhodné formě informace upřesněné v příloze III, pokud:
a)      členské státy považují tyto informace za důležité v dané fázi povolovacího řízení a vzhledem ke zvláštním rysům konkrétního
záměru nebo určitého druhu záměrů a složek životního prostředí, které by mohly být zasaženy;
b)      členské státy považují za odůvodněné požadovat po oznamovateli, aby tyto informace shromáždil, mimo jiné s ohledem na současné
poznatky a metody posuzování.
2.      Informace, které má oznamovatel poskytnout v souladu s odstavcem 1, musí zahrnout alespoň:
–        popis záměru obsahující informace o jeho umístění, povaze a rozsahu,
–        popis zamýšlených opatření k vyloučení a omezení významných škodlivých vlivů a je-li to možné i k jejich nápravě;
–        údaje nezbytné ke zjištění a posouzení hlavních vlivů, které by záměr mohl mít na životní prostředí,
–        všeobecně srozumitelné shrnutí informací uvedených v první, druhé a třetí odrážce.“
Podle čl. 6 odst. 2 téže směrnice:
„Členské státy zajistí, aby:
–        každá žádost o povolení a všechny informace shromážděné podle článku 5 byly zpřístupněny veřejnosti,
–        dotyčná veřejnost měla příležitost vyjádřit své stanovisko před zahájením uskutečňování záměru.“
Článek 12 směrnice 85/337 stanoví:
„1.      Členské státy učiní opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do tří let od jejího oznámení.
2.      Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.“
Uvedená směrnice byla členským státům oznámena dne 3. července 1985.

Vnitrostátní právní úprava
Španělská právní úprava, která provedla přílohu I bod 7 směrnice 85/337, uvádí mezi záměry, které musí podléhat posouzení
vlivů na životní prostředí, „dálkové železniční tratě, které zahrnují novou trasu“.

Postup před zahájením soudního řízení
V důsledku stížnosti, kterou Komise obdržela v květnu 1999, a po výměně dopisů mezi Komisí a španělskými orgány, tento orgán
poté, co měl za to, že uvedené orgány nesprávně použily směrnici 85/337, když předběžně neposoudily vlivy „záměru trati Valencie-Tarragone,
trasy Las Palmas-Oropesa. Platforma“, který je součástí záměru „Středomořský koridor“, na životní prostředí, dopisem ze dne
13. dubna 2000 vyzval Španělské království k podání jeho vyjádření ve lhůtě dvou měsíců.
Vzhledem k tomu, že Komise nebyla spokojena s vysvětleními podanými španělskou vládou, zaslala dne 26. září 2000 Španělskému
království odůvodněné stanovisko, kterým jej vyzvala k přijetí opatření nezbytných k dosažení souladu s povinnostmi vyplývajícími
z článků 2, 3, čl. 5 odst. 2 a čl. 6 odst. 2 směrnice 85/337, ve lhůtě dvou měsíců od oznámení tohoto stanoviska.
Vzhledem k tomu, že španělská vláda na toto odůvodněné stanovisko odpověděla dopisem ze dne 2. ledna 2001, ve kterém zopakovala
svou dřívější argumentaci, Komise se rozhodla podat tuto žalobu.

K žalobě
Komise Španělskému království vytýká, že tím, že neposoudilo vlivy „záměru trati Valencie-Tarragone, trasy Las Palmas-Oropesa.
Platforma“, který je součástí záměru nazvaného „Středomořský koridor“ spojujícího španělský region Levante s Katalánskem a
francouzskou hranicí, na životní prostředí, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 2, 3, čl. 5 odst. 2 a čl.
6 odst. 2 směrnice 85/337.

K přípustnosti
Při jednání španělská vláda zpochybnila přípustnost žaloby z důvodu, že je založena na odlišném žalobním důvodu, než který
byl uveden během postupu před zahájením soudního řízení.
Tato vláda totiž uplatňuje, že během postupu před zahájením soudního řízení byl předmět sporu jasně omezen na trasu o délce
13,2 km železniční trati, který dělí oblast Las Palmas od oblasti Oropesa. V tomto stadiu řízení Komise španělské vládě konkrétněji
vytkla, že nerespektovala požadavky směrnice 85/337, co se týče části uvedené trasy o délce 7,64 km, na které byla trasa posunuta
nejvíce o 800 metrů na západ, pro účely obchvatu oblasti Benicasim. Komise však ani ve výzvě k podání vyjádření, ani v odůvodněném
stanovisku neuvedla zdvojení železničních tratí na zbývající části trasy o délce 13,2 km a zvláště v žádném okamžiku netvrdila,
že zdvojení existující železniční trati spadá do rozsahu působnosti této směrnice.
V rámci své žaloby přitom Komise trvá na tom, aby bylo určeno, že se na takové zdvojení již dříve existujících železničních
tratí vztahují ustanovení uvedené směrnice. Tento orgán navíc zmiňoval celou trasu Valencie-Tarragone o délce 251 km.
Za těchto podmínek byl předmět sporu jasně rozšířen.
Je třeba bez dalšího uvést, že v projednávané věci není zpochybňováno zachování pravidel postupu výzvy k podání vyjádření
a odůvodněného stanoviska. Španělská vláda však uplatňuje, že důvod uvedený v žalobě se liší od toho, který obsahuje výzva
k podání vyjádření a odůvodněné stanovisko.
V tomto ohledu z ustálené judikatury vyplývá, že předmět žaloby podané podle článku 226 ES je vymezen postupem před zahájením
soudního řízení stanoveným tímto ustanovením, a že odůvodněné stanovisko Komise a žaloba musí být tedy založeny na stejných
důvodech (viz zejména rozsudek ze dne 11. července 2002, Komise v. Španělsko, C-139/00, Recueil, s. I-6407, bod 18).
V projednávaném případě není nicméně možno tvrdit, že předmět sporu, jak byl vymezen během postupu před zahájením soudního
řízení, byl rozšířen nebo pozměněn.
V odpověď na otázku Soudního dvora Komise totiž jednak potvrdila, že předmět projednávané žaloby je omezen na trasu o délce
13,2 km mezi Las Palmas a Oropesa a že se oproti tomu, co tvrdí španělská vláda, nijak nevztahuje na celou trasu trati Valencie-Tarragone
dlouhou 251 km.
Krom toho jak výzva k podání vyjádření, tak odůvodněné stanovisko adresované Komisí Španělskému království uvádějí stejně
jako žaloba, „trasu Las Palmas-Oropesa“, o které žalovaná vláda nezpochybňuje, že má délku 13,2 km. Žalobní odpověď španělské
vlády ostatně jednoznačně prokazuje, že se tato vláda nijak nezmýlila ohledně dosahu sporu, neboť měla sama za to, že sporný
záměr se týká trasy 13,2 km, která dělí oblasti Las Palmas a Oropesa, na které je existující železniční trať zdvojena a přizpůsobena
rychlosti, která může dosáhnout 220 km/h, a jejíž část dlouhá 7,64 km je novou trasou pro obchvat oblasti Benicasim.
V důsledku toho je projednávaná žaloba přípustná.

K věci samé
Argumenty účastníků řízení
Komise na podporu své žaloby zdůrazňuje, že není sporné, že „záměr trati Valencie-Tarragone, trasy Las Palmas-Oropesa. Platforma“,
který je součástí záměru nazvaného „Středomořský koridor“, nebyl podroben posouzení vlivů na životní prostředí stanovenému
směrnicí 85/337.
Podle Komise přitom bylo takové posouzení v projednávaném případě povinné, neboť se jedná o jeden ze záměrů uvedených v bodě
7 přílohy I uvedené směrnice, na kterou odkazuje její čl. 4 odst. 1.
Komise z toho vyvozuje, že co se týče sporného záměru, byla směrnice 85/337 použita nesprávně, a že tedy Španělské království
porušilo články 2, 3, čl. 5 odst. 2 a čl. 6 odst. 2 uvedené směrnice.
Podle názoru Komise žádný z důvodů uvedených španělskou vládou pro odůvodnění jejího postupu v projednávaném případě nemůže
být přijat.
Argumentace uváděná touto vládou je tak neslučitelná se zněním směrnice 85/337, a konkrétněji se samotným zněním bodu 7 její
přílohy I. Není navíc slučitelná s duchem a účelem této směrnice.
Španělská vláda připouští, že dotčený záměr nebyl formálně podroben posouzení vlivů na životní prostředí stanovenému směrnicí
85/337, ale má za to, že toto řízení nebylo v projednávané věci nezbytné.
Tato směrnice totiž nebyla použitelná, neboť prováděné práce spočívaly pouze ve vylepšení již existující železniční trati
zdvojením původně jediné trati, aniž by se jednalo o výstavbu nové železniční trati a aniž by byla vyžadována nová trasa na
dlouhou vzdálenost.
Toto stanovisko je potvrzeno zněním textu, kterým se provádí bod 7 přílohy I směrnice 85/337 do španělského práva, tedy vnitrostátní
právní úpravou, jejíž soulad s ustanoveními uvedené směrnice Komise v žádném okamžiku nezpochybnila. Ostatně co se týče znění
tohoto bodu 7, verze v anglickém jazyce rovněž uvádí výraz „trasa“ („lines“), a ne „trať“.
Mimoto dotčený záměr není určen k dálkové dopravě ve smyslu uvedeného bodu 7, neboť spojuje dvě oblasti vzdálené pouze 13,2
km.
Zdvojení trati navíc ve skutečnosti nemá vliv na životní prostředí, neboť pouze přistupuje k vlivu výstavby původní trati
a Komise každopádně nepodala důkaz existence takového vlivu.
Španělská vláda podpůrně dodává, že požadavky směrnice byly v projednávané věci respektovány, pokud jde o jejich podstatu,
z toho důvodu, že revizi územního plánu oblasti Benicasim, která byla provedena v roce 1992, předcházela studie o vlivech
na životní prostředí předložená k veřejné konzultaci a prohlášení o vlivech na životní prostředí. Vzhledem k tomu, že přesným
cílem uvedené revize bylo vyhrazení oblasti pro výstavbu obchvatu oblasti Benicasim, nebyla vyžadována nová studie týkající
se vlivů prací provedených za tímto účelem.
Příslušné vnitrostátní orgány konečně v projednávané věci jednaly v dobré víře a spolupracovaly tím, že se podrobily názoru
Komise pro část záměru, která to ještě umožňovala, neboť „změnu č. 3“ uvedeného záměru, která se vztahuje hlavně na výstavbu
viaduktu o délce 754,5 m, předložily k veřejné konzultaci před skončením prací.
Závěry Soudního dvora
Za účelem posouzení opodstatněnosti žaloby Komise je třeba s ohledem na argumentaci žalované vlády v první řadě určit, zda
směrnice 85/337, a konkrétněji povinnost posoudit vliv na životní prostředí, kterou stanoví, jsou použitelné na sporný záměr,
a ve druhé řadě, v případě kladné odpovědi, zda uvedený záměr byl uskutečněn při zachování pravidel stanovených touto směrnicí.
Co se týče prvního bodu, nemůže být argumentace španělské vlády, podle které se bod 7 přílohy I této směrnice týká pouze výstavby
nové trati ve smyslu nové železniční trasy mezi dvěma oblastmi, a nepoužije se tedy na zdvojení dříve existující trati, přijata.
Aniž by totiž bylo nezbytné v rámci projednávané žaloby rozhodnout o tom, zda všechny jazykové verze bodu 7 přílohy I směrnice
85/337 používají výraz ekvivalentní výrazu „trať“ („vías“ ve verzi ve španělském jazyce) nebo o slučitelnosti španělské právní
úpravy přijaté k provedení uvedeného ustanovení v rozsahu, v němž užívá výraz „trasa“ („líneas“), s touto směrnicí, z judikatury
Soudního dvora vyplývá, že potřeba jednotného výkladu práva Společenství v případě odlišnosti mezi jednotlivými jazykovými
verzemi jednoho ustanovení vyžaduje, aby toto ustanovení bylo vykládáno systematicky a podle účelu právní úpravy, jíž je součástí
(viz zejména rozsudek ze dne 24. října 1996, Kraaijeveld a další, C-72/95, Recueil, s. I-5403, bod 28).
Co se přitom týče směrnice 85/337, Soudní dvůr již rozhodl, že z textu této směrnice může být dovozeno, že její působnost
je rozsáhlá a její cíl velmi široký (výše uvedený rozsudek Kraaijeveld a další, body 31 a 39).
Jak to vyplývá konkrétněji z čl. 1 odst. 1 a čl. 2 odst. 1, stejně jako z prvního, pátého, šestého, osmého a jedenáctého bodu
odůvodnění uvedené směrnice, jejím hlavním cílem je, aby ještě před vydáním povolení byly záměry, které mohou mít významný
vliv na životní prostředí, mimo jiné v důsledku své povahy, rozsahu nebo umístění, posouzeny z hlediska jejich vlivů (viz
v tomto smyslu rozsudek ze dne 19. září 2000, Linster, C-287/98, Recueil, s. I-6917, bod 52).
Tyto úvahy jsou samy o sobě dostačující k tomu, aby příloha I bod 7 směrnice 85/337 musela být chápána jako zahrnující zdvojení
již existující trati.
Záměr této povahy může mít totiž významný vliv na životní prostředí ve smyslu uvedené směrnice, jelikož může trvale ovlivnit
například faunu a flóru, složení půdy nebo krajiny nebo mít významný zvukový vliv, takže musí být zahrnut do rozsahu působnosti
této směrnice. Cíl sledovaný směrnicí 85/337 by byl vážně narušen, pokud by tento typ záměru výstavby nové železniční trati,
a to i souběžné s již existující tratí, nepodléhal povinnosti posouzení. Záměr této povahy nemůže být tedy analyzován jako
pouhá změna dřívějšího záměru ve smyslu bodu 12 přílohy II této směrnice.
Tento závěr se ostatně nabízí tím více, pokud jako v projednávané věci má uskutečnění dotčeného záměru za výsledek novou trasu
trati, i když se týká pouze části tohoto záměru. Podobný záměr výstavby může totiž ze své povahy mít významný vliv na životní
prostředí ve smyslu směrnice 85/337.
Argument španělské vlády, podle kterého zde nejsou podmínky pro použití bodu 7 přílohy I uvedené směrnice vzhledem k tomu,
že dotčený záměr se netýká dálkové dopravy ve smyslu tohoto ustanovení, ale naopak pouze trasy 13,2 km mezi sousedními oblastmi,
je rovněž nepodložený.
Jak to totiž Komise právem uplatnila, sporný záměr je součástí železniční trati o délce 251 km mezi Valencií a Tarragone,
která je součástí „Středomořského koridoru“ spojujícího španělský region Levante s Katalánskem a francouzskou hranicí.
Pokud by argumentace španělské vlády byla přijata, užitečný účinek směrnice 85/337 by mohl být vážně zpochybněn, neboť by
stačilo, aby dotyčné vnitrostátní orgány rozdělily záměr týkající se delší vzdálenosti na menší po sobě jdoucí trasy, aby
se ustanovením této směrnice vyhnul jak celý záměr, tak trasy vzniklé po rozdělení.
S přihlédnutím ke všem těmto úvahám náleží záměr, který je předmětem žaloby Komise týkající se výstavby další železniční trati
o délce 13,2 km, z nichž je novou trasou 7,47 km za účelem obchvatu oblasti Benicasim, a která je součástí železniční trati
o délce 251 km, do jedné z kategorií uvedených v příloze I směrnice 85/337, pro které je systematické posouzení v zásadě povinné
podle čl. 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 1 této směrnice.
Co se týče toho, zda byl uvedený záměr uskutečněn v souladu s pravidly uvedenými směrnicí 85/337, je třeba nejprve připomenout,
že španělská vláda připouští, že tento záměr jako takový nebyl podroben požadavkům na posouzení vlivů na životní prostředí.
Tato vláda mimo to netvrdí, že podmínky stanovené v čl. 2 odst. 3 uvedené směrnice jsou v projednávaném případě splněny.
Pokud jde dále o argument španělské vlády, podle kterého revizi územního plánu oblasti Benicasim z roku 1992 předcházela studie
vlivů na životní prostředí předložená k veřejné konzultaci a prohlášení o vlivech na životní prostředí, je třeba uvést, že
i kdyby uvedený plán obsahoval všechny nezbytné údaje pro splnění minimálních podmínek stanovených směrnicí 85/337, nemohl
by každopádně být považován za dostatečný, jelikož, jak to uvedla Komise, aniž by jí žalovaná vláda ohledně tohoto bodu výrazně
protiřečila, se týká pouze území obce Benicasim, a konkrétněji obchvatu této oblasti, zatímco není sporné, že sporný záměr
je rozsáhlejší. Z toho vyplývá, že alespoň pro zbývající část tohoto záměru nebyla ustanovení této směrnice správně použita.
Mimoto tvrzení španělské vlády, podle kterého příslušné orgány respektovaly požadavky uvedené směrnice, co se týče  „změny
č. 3 “ záměru, není opodstatněné. Podle žalované vlády byla informace určená veřejnosti jednak zveřejněna až poté, co záměr
začal být uskutečňován. Takový způsob postupu je přitom zjevně v rozporu s ustanoveními čl. 6 odst. 2 směrnice 85/337, podle
kterého musí mít dotyčná veřejnost příležitost vyjádřit své stanovisko před zahájením uskutečňování záměru. Skutečnost uvedená
španělskou vládou, že veřejná konzultace se konala před ukončením prací, tedy není relevantní. Toto řízení se krom toho týkalo
pouze části dotčeného záměru o délce 13,2 km, tedy „změny č. 3 “ týkající se hlavně výstavby mostu o délce asi 750 m.
Ostatně okolnost, že vnitrostátní orgány jednaly v dobré víře, rovněž není relevantní. V souladu s judikaturou má totiž žaloba
pro nesplnění povinnosti objektivní charakter a skutečnost, že vytýkané nesplnění povinnosti je výsledkem nesprávného výkladu
ustanovení práva Společenství členským státem, nemůže Soudnímu dvoru zabránit v určení tohoto nesplnění povinnosti (viz rozsudek
ze dne 17. listopadu 1993, Komise v. Španělsko, C-73/92, Recueil, s. I-5997, bod 19).
Konečně co se týče tvrzení španělské vlády, podle kterého Komise vytýkané nesplnění povinnosti neplatně odůvodnila, jelikož
neprokázala, že zdvojení již existující trati má ve skutečnosti vliv na životní prostředí, který překračuje vliv způsobený
výstavbou původní trati, stačí připomenout, že relevantní kritérium pro použití směrnice 85/337 je založeno na významném vlivu,
který určitý záměr „může mít“ na životní prostředí (viz v tomto ohledu čl. 1 odst. 1, stejně jako pátý a šestý bod odůvodnění
této směrnice). Za těchto podmínek Komisi nepřísluší vymezit konkrétní negativní účinky, které záměr má na životní prostředí
ve skutečnosti. Komise naopak v projednávané věci prokázala právně dostačujícím způsobem, že dotčený záměr spadá do rozsahu
působnosti jednoho z ustanovení přílohy I směrnice, takže musí podléhat posouzení svých vlivů na životní prostředí. Je ostatně
nezpochybnitelné, že záměr tohoto typu může vyvolat nové významné rušivé vlivy, a to i jen z důvodu úpravy železniční trati
za účelem dopravy o rychlosti, která může dosáhnout 220 km/h.
S ohledem na všechny úvahy, které předchází, je namístě považovat žalobu Komise za opodstatněnou.
V důsledku toho je třeba určit, že Španělské království tím, že neposoudilo vliv „záměru trati Valencie-Tarragone, trasy Las
Palmas-Oropesa. Platforma“, který je součástí záměru nazvaného „Středomořský koridor“, na životní prostředí, nesplnilo povinnosti,
které pro něj vyplývají z článků 2, 3, čl. 5 odst. 2 a čl. 6 odst. 2 směrnice 85/337.

K nákladům řízení
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud
účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu
nákladů řízení ve svém návrhu a Španělské království bylo ve sporu neúspěšné, je namístě mu uložit náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
1)
Španělské království tím, že neposoudilo vliv „záměru trati Valencie-Tarragone, trasy Las Palmas-Oropesa. Platforma“, který
je součástí záměru nazvaného „Středomořský koridor“, na životní prostředí, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z
článků 2, 3, čl. 5 odst. 2 a čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných
a soukromých záměrů na životní prostředí.
2)
Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: španělština.