CELEX: 62006CJ0427
Rovné zacházení v zaměstnání a povolání
Článek 13 ES
Směrnice 2000/78/ES
Systém podnikového důchodového zabezpečení vylučující nárok na důchod ve prospěch pozůstalého manžela, který je o více než patnáct let mladší než zesnulý bývalý zaměstnanec
Diskriminace na základě věku
Souvislost s právem Společenství

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 13 ES, směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (
Úř. věst. L 303, s. 16
; Zvl. vyd. 05/04, s. 79) a obecných zásad práva Společenství.
Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi B. Bartsch a Bosch und Siemens Hausgeräte (BSH) Altersfürsorge GmbH (dále jen „BSH Altersfürsorge“), podnikovým fondem sociálního zabezpečení, ohledně odmítnutí tohoto fondu vyplácet B. Bartsch pozůstalostní důchod.
Právní rámec
Právní úprava Společenství
Podle článku 1 směrnice 2000/78:
„Účelem této směrnice je stanovit obecný rámec pro boj s diskriminací na základě náboženského vyznání či víry, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace v zaměstnání a povolání, s cílem zavést v členských státech zásadu rovného zacházení.“
Článek 6 této směrnice stanoví:
„1.   Bez ohledu na čl. 2 odst. 2 mohou členské státy stanovit, že rozdíly v zacházení na základě věku nepředstavují diskriminaci, jestliže jsou v souvislosti s vnitrostátními právními předpisy objektivně a rozumně odůvodněny legitimními cíli, zejména legitimními cíli politiky zaměstnanosti, trhu práce a odborného vzdělávání, a jestliže prostředky k dosažení uvedených cílů jsou přiměřené a nezbytné.
Tyto rozdíly v zacházení mohou zahrnovat zejména:
a)
stanovení zvláštních podmínek pro přístup k zaměstnání a odbornému vzdělávání, pro zaměstnání a povolání včetně podmínek propuštění a odměňování, a to pro mladé pracovníky, starší osoby a osoby s pečovatelskými povinnostmi za účelem podpory jejich pracovního začlenění nebo zajištění jejich ochrany;
b)
stanovení minimálních podmínek věku, odborné praxe nebo let služby pro přístup k zaměstnání nebo k určitým výhodám spojeným se zaměstnáním;
c)
stanovení maximálního věku pro přijetí, který je založen na požadavcích dotyčného pracovního místa na odbornou přípravu nebo na potřebě přiměřené doby zaměstnání před odchodem do důchodu.
2.   Bez ohledu na čl. 2 odst. 2 mohou členské státy stanovit, že v systémech sociálního zabezpečení v zaměstnání nepředstavuje stanovení věkových hranic pro přijetí nebo pro nárok na dávky v důchodu nebo invaliditě, včetně stanovení různých věkových hranic pro zaměstnance nebo skupiny či kategorie zaměstnanců v těchto systémech, a používání věkových kritérií při pojistně matematických výpočtech v souvislosti s těmito systémy diskriminaci na základě věku, pokud nepovede k diskriminaci na základě pohlaví.“
Podle čl. 18 prvního pododstavce uvedené směrnice mělo dojít k jejímu provedení do právního řádu členských států nejpozději do 2. prosince 2003. Nicméně podle druhého pododstavce tohoto článku:
„Za účelem přihlédnutí ke zvláštním podmínkám může být členským státům, je-li to nezbytné, poskytnuta dodatečná tříletá lhůta od 2. prosince 2003, to je celkem 6 let, k provedení ustanovení této směrnice o diskriminaci na základě věku a zdravotního postižení. V tom případě neprodleně uvědomí Komisi. […]“
Spolková republika Německo této možnosti využila, takže k provedení ustanovení směrnice 2000/78 týkajících se diskriminace na základě věku a zdravotního postižení mělo v tomto členském státě dojít nejpozději do 2. prosince 2006.
Pokyny BSH Altersfürsorge
Ustanovení § 6 odst. 4 pokynů BSH Altersfürsorge ze dne 1. ledna 1984, ve znění použitelném od 1. dubna 1992 (dále jen „pokyny“), zní takto:
„
Podmínky vyplácení důchodu
[…]
4.   Důchod [podle § 5 odst. 1 písm. b)] je vyplácen vdovci/vdově po pracovníkovi, který během svého zaměstnaneckého poměru ?…? zemřel a splnil čekací lhůtu (§ 2), pokud a dokud existuje nárok na pozůstalostní důchod (vdovský/vdovecký důchod) z německého zákonného důchodového pojištění. Totéž platí pro vdovu/vdovce po příjemci starobního důchodu.
Dávky se nevyplácejí, jestliže:
a)
je vdova/vdovec o více než patnáct let mladší než bývalý zaměstnanec;
[…]“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že B. Bartsch, narozená v roce 1965, byla od roku 1986 vdaná za M. H. Bartsche, který se narodil v roce 1944 a zemřel dne 5. května 2004. Dne 1. března 1988 nastoupil M. H. Bartsch na základě pracovní smlouvy ze dne 23. února 1988 do zaměstnání u společnosti Bosch-Siemens Hausgeräte GmbH (dále jen „BSH“) a pracoval pro ni jako prodejce až do své smrti.
BSH Altersfürsorge, který založila společnost BSH, se vůči B. Bartsch zavázal převzít případné závazky z podnikového důchodového zabezpečení, které tato společnost sjednala ve prospěch zesnulého M. H. Bartsche.
Z předkládacího rozhodnutí dále vyplývá, že na pracovní poměr M. H. Bartsche u společnosti BSH se vztahovaly pokyny a mimo jiné jejich § 6. Skutkový stav v původním řízení spadá pod ustanovení § 6 odst. 4 druhého pododstavce písm. a) pokynů, jelikož B. Bartsch je o více než patnáct let mladší než její zesnulý manžel.
Po úmrtí svého manžela požádala B. Bartsch u BSH Altersfürsorge o výplatu pozůstalostního důchodu na základě pokynů.
Vzhledem k tomu, že BSH Altersfürsorge žádost B. Bartsch zamítl, obrátila se uvedená na Arbeitsgericht za účelem určení, že uvedený fond sociálního zabezpečení je podle pokynů povinen jí vyplácet důchod. Arbeitsgericht jejímu návrhu nevyhověl, proti čemuž se dotčená odvolala k Landesarbeitsgericht, který rozsudek soudu prvního stupně potvrdil.
Brigit Bartsch podala proti rozsudku Landesarbeitsgericht opravný prostředek „Revision“ k Bundesarbeitsgericht, který se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
a)
Obsahuje primární právo ES zákaz diskriminace na základě věku, jehož ochranu musí soudy členských států zajistit i tehdy, jestliže případné diskriminační zacházení nevykazuje žádnou souvislost s právem Společenství?
b)
V případně záporné odpovědi na otázku 1 a):

Vzniká taková souvislost s právem Společenství prostřednictvím článku 13 ES nebo – i před uplynutím lhůty k provedení – prostřednictvím [směrnice 2000/78]?
2)
Uplatní se zákaz diskriminace na základě věku stanovený v právu Společenství, vyplývající případně z odpovědi na první otázku i na vztahy mezi soukromými zaměstnavateli na jedné straně a jejich zaměstnanci nebo příjemci podnikového důchodu a pozůstalými po nich na straně druhé?
3)
V případě kladné odpovědi na druhou otázku:
a)
Vztahuje se takový zákaz diskriminace na základě věku na ustanovení systému podnikového důchodového zabezpečení, podle kterého není pozůstalému manželovi poskytnut pozůstalostní důchod, jestliže je o více než patnáct let mladší než bývalý zaměstnanec, který zemřel?
b)
V případě kladné odpovědi na otázku 3 a):

Může být takové ustanovení odůvodněno tím, že zaměstnavatel má zájem na omezení rizik vyplývajících z podnikového důchodového zabezpečení?
c)
V případě záporné odpovědi na otázku 3 b):

Má možný zákaz diskriminace na základě věku ve vztahu k právní úpravě podnikových systémů důchodového zabezpečení neomezenou zpětnou účinnost, nebo je účinnost, co se týče minulosti, omezena, a pokud ano, jakým způsobem?“
K předběžným otázkám
K první otázce
Oběma částmi první otázky, které je třeba přezkoumat společně, se předkládající soud táže, zda právo Společenství obsahuje zákaz diskriminace na základě věku, jehož ochranu musí soudy členských států zajistit i tehdy, jestliže případné diskriminační zacházení nevykazuje žádnou souvislost s právem Společenství. V případě záporné odpovědi chce uvedený soud vědět, zda za okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, vzniká taková souvislost prostřednictvím článku 13 ES nebo prostřednictvím směrnice 2000/78 i před uplynutím lhůty stanovené dotčenému členskému státu k jejímu provedení.
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že pokud vnitrostátní právní úprava spadá do rozsahu působnosti práva Společenství, je Soudní dvůr, je-li mu podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, povinen poskytnout všechny prvky výkladu nezbytné k tomu, aby vnitrostátní soud posoudil soulad této právní úpravy s obecnými zásadami práva Společenství (viz v tomto smyslu zejména rozsudek ze dne 22. listopadu 2005, Mangold,
C-144/04, Sb. rozh. s. I-9981
, bod 75).
Ani směrnice 2000/78, ani článek 13 ES však neumožňují zahrnout do působnosti práva Společenství takovou situaci, o jakou se jedná v původním řízení.
Jednak pokyny nepředstavují opatření provádějící směrnici 2000/78, a jednak k úmrtí M. H. Bartsche došlo před uplynutím lhůty k provedení této směrnice, která platí pro dotčený členský stát.
Článek 13 ES, který umožňuje Radě Evropské unie přijmout, v rámci pravomocí svěřených Společenství Smlouvou o ES, vhodná opatření k boji proti diskriminaci na základě věku, nemůže sám o sobě zahrnout pro účely zákazu diskriminace na základě věku do působnosti práva Společenství situace, které – jako situace ve věci v původním řízení – nespadají do rámce opatření přijatých na základě tohoto článku a konkrétně směrnice 2000/78 před uplynutím lhůty, kterou sama stanoví pro své provedení.
V rozporu s tvrzením Komise nemůže věc, v níž byl vydán rozsudek ze dne 2. října 1997, Saldanha a MTS (
C-122/96, Recueil, s. I-5325
), podpořit závěr odporující závěru uvedenému v předchozím bodě.
Uvedený rozsudek se týkal uplatnění článku 6 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 12 ES), který v rámci použití Smlouvy přiznává přímo právo nebýt diskriminován na základě státní příslušnosti (viz zejména rozsudek ze dne 20. října 1993, Phil Collins a další,
C-92/92 a C-326/92, Recueil, s. I-5145
, bod 34).
V tomto ohledu Soudní dvůr uvedl, v bodě 22 výše uvedeného rozsudku Saldanha a MTS, že spor v původním řízení se týká ochrany zájmů, které se dovolává společník, státní příslušník jednoho členského státu, vůči společnosti usazené ve druhém členském státě. V bodě 23 téhož rozsudku Soudní dvůr poukázal na to, že čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy o ES [nyní po změně čl. 44 odst. 2 písm. g) ES] přiznává Radě a Komisi za účelem zavedení svobody usazování pravomoc koordinovat – v míře nezbytné k dosažení jejich rovnocennosti – záruky, které jsou pro ochranu zájmů společníků i třetích osob vyžadovány v členských státech od společností ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy o ES (nyní čl. 48 druhý pododstavec ES).
Soudní dvůr z toho v bodě 23 vyvodil, že pravidla práva společností, jejichž cílem je ochrana zájmů společníků, spadají do „rámce použití […] [S]mlouvy“ ve smyslu čl. 6 prvního pododstavce Smlouvy, a že se tedy na ně vztahuje zákaz jakékoliv diskriminace na základě státní příslušnosti.
Použitelnost práva Společenství ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Saldanha a MTS, tedy nevyplývala pouze z toho, že se jednalo o diskriminaci na základě státní příslušnosti, ale závisela na zjištění, že dotčená vnitrostátní právní úprava spadá do působnosti Smlouvy.
Tento posledně uvedený aspekt krom toho odlišuje věc projednávanou v původním řízení od věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Mangold. V posledně uvedené věci totiž dotčená vnitrostátní právní úprava představovala opatření provádějící směrnici Společenství, a sice směrnici Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (
Úř. věst. L 175, s. 43
; Zvl. vyd. 05/03, s. 368), v důsledku čehož se uvedená právní úprava dostala do působnosti práva Společenství (viz výše uvedený rozsudek Mangold, bod 75). Oproti tomu pokyny dotčené ve věci v původním řízení nejsou opatřením provádějícím ustanovení práva Společenství.
S ohledem na výše uvedené je třeba odpovědět na první otázku tak, že právo Společenství neobsahuje zákaz diskriminace na základě věku, jehož ochranu musí soudy členských států zajistit, jestliže případné diskriminační zacházení nevykazuje žádnou souvislost s právem Společenství. Taková souvislost nevzniká ani prostřednictvím článku 13 ES, ani – za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení – prostřednictvím směrnice 2000/78 před uplynutím lhůty stanovené dotčenému členskému státu k jejímu provedení.
K druhé a třetí otázce
S ohledem na odpověď na první otázku není namístě odpovídat na druhou a třetí otázku.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (velký senát) rozhodl takto:

Právo Společenství neobsahuje zákaz diskriminace na základě věku, jehož ochranu musí soudy členských států zajistit, jestliže případné diskriminační zacházení nevykazuje žádnou souvislost s právem Společenství. Taková souvislost nevzniká ani prostřednictvím článku 13 ES, ani – za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení – prostřednictvím směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, před uplynutím lhůty stanovené dotčenému členskému státu k jejímu provedení.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.