CELEX: 62008CJ0076
Fördragsbrott
Upptagande till sakprövning
Bevarande av vilda fåglar
Direktiv 79/409/EEG
Vårjakt
Förbud
Undantag från skyddsbestämmelserna
Villkor med avseende på att ’annan lämplig lösning’ saknas
Berättigade förväntningar

Europeiska gemenskapernas kommission har yrkat att domstolen ska fastställa att Republiken Malta har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar (EGT L 103, 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 161), i dess lydelse för åren 2004–2006 enligt rådets förordning (EG) nr 807/2003 av den 14 april 2003 (
EUT L 122, s. 36
) och för år 2007 enligt rådets direktiv 2006/105/EG av den 20 november 2006 (
EUT L 363, s. 368
) (i båda lydelserna nedan kallade direktivet), genom att sedan år 2004 ha tillåtit jakt på vaktel (
Coturnix coturnix
) och turturduva
(Streptopelia turtur
) under vårflyttningen, utan att iaktta villkoren i artikel 9.1 i detta direktiv.
Tillämpliga bestämmelser
Direktiv 79/409 syftar, enligt sin första artikel, till att säkerställa skydd, skötsel, förvaltning och kontroll av samtliga fågelarter som naturligt förekommer inom medlemsstaternas europeiska territorium på vilket EG-fördraget tillämpas och till att reglera utnyttjandet av dessa.
I elfte skälet i direktivet anges att vissa arter får jagas på grund av deras höga populationsnivå, geografiska spridning och reproduktionstakt inom gemenskapen som helhet; detta utgör en acceptabel exploatering. Där vissa begränsningar införs och respekteras måste sådan jakt vara förenlig med att populationerna av dessa arter bibehålls på en tillfredsställande nivå.
I artikel 2 i direktivet föreskrivs att medlemsstaterna, med beaktande även av ekonomiska krav och rekreationsbehov, ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att bibehålla populationen av de arter som avses i artikel 1 i direktivet på en nivå som svarar särskilt mot ekologiska, vetenskapliga och kulturella behov, eller för att återupprätta populationen av dessa arter till denna nivå.
Enligt artikel 5 i direktivet ska medlemsstaterna även vidta nödvändiga åtgärder för att införa ett generellt system för skydd, som särskilt innebär förbud mot att döda, fånga eller störa sådana fåglar som avses i artikel 1 i direktivet och att förstöra deras bon. Denna skyldighet påverkar emellertid inte tillämpningen av artiklarna 7 och 9 i direktivet.
I artikel 7 i direktivet föreskrivs följande:
”1.   De arter som anges i bilaga 2 får med hänsyn tagen till deras populationsnivå, geografiska spridning och reproduktion inom gemenskapen jagas i enlighet med nationell lagstiftning. Medlemsstaterna skall säkerställa att jakten på dessa arter inte äventyrar ansträngningarna att bevara arterna i deras utbredningsområde.
2.   De arter som anges i bilaga 2 del 1 får jagas i det geografiska havs- och landområde som omfattas av detta direktiv.
3.   De arter som anges i bilaga 2 del 2 får endast jagas i de medlemsstater beträffande vilka detta markerats i den bilagan.
4.   Medlemsstaterna skall säkerställa att jakt, även falkenering om sådan bedrivs, som äger rum i enlighet med gällande nationella bestämmelser, överensstämmer med principerna om ett förnuftigt utnyttjande och en ekologiskt balanserad kontroll av de berörda fågelarterna och är förenlig med de åtgärder som vidtas enligt artikel 2 med avseende på populationen av dessa arter, särskilt flyttfåglar. De skall särskilt se till att de arter på vilka jaktlagstiftning tillämpas inte jagas under uppfödningssäsongen eller under häckningens olika stadier. Beträffande flyttfåglar skall medlemsstaterna särskilt se till att de arter som berörs av jaktbestämmelser inte jagas under häckningen eller under återvändandet till häckningsplatserna. Medlemsstaterna skall till kommissionen lämna all relevant information om den praktiska tillämpningen av sina gällande jaktbestämmelser.”
Enligt artikel 9 i direktivet är vissa undantag dock tillåtna under följande förutsättningar:
”1.   Medlemsstaterna får, om det inte finns någon annan lämplig lösning, medge undantag från bestämmelserna i artiklarna 5, 6, 7 och 8 av följande anledningar:
…
c)
För att under strängt kontrollerade förhållanden och på selektiv grund tillåta fångst, hållande i fångenskap eller annan förnuftig användning av vissa fåglar i litet antal.
2.   I undantagen skall anges
—
vilka arter som berörs av undantagen,
—
vilka medel, arrangemang eller metoder som tillåts vid fångst eller dödande,
—
villkoren vad gäller risker samt för vilka tider och områden dessa undantag får tillåtas,
—
den myndighet som har befogenhet att förklara att de föreskrivna villkoren är uppfyllda och att besluta om vilka medel, arrangemang och metoder som får användas, inom vilka gränser och av vem,
—
den kontroll som kommer att ske.
3.   Varje år skall medlemsstaterna till kommissionen lämna en rapport om genomförandet av denna artikel.
4.   På grundval av den information som finns tillgänglig för kommissionen och särskilt den information som erhållits enligt punkt 3, skall kommissionen alltid säkerställa att följderna av dessa undantag inte är oförenliga med detta direktiv. Den skall vidta lämpliga åtgärder i detta syfte.”
I del 1 i bilaga 2 till direktivet ges en förteckning över de arter som får jagas i vissa medlemsstater. I denna anges vaktel (
Coturnix coturnix
) och turturduva (
Streptopelia turtur
) bland de arter som får jagas på Malta.
Det administrativa förfarandet
Kommissionen ansåg att Republiken Malta inte iakttog sina skyldigheter enligt direktivet genom att tillåta jakt på vaktel och turturduva under vårflyttningen år 2004. Kommissionen beslutade därför att inleda förfarandet enligt artikel 226 EG. Genom skrivelse av den 4 juli 2006 anmodade kommissionen Republiken Malta att yttra sig i detta avseende, och i en kompletterande formell underrättelse av den 23 mars 2007 utvidgade kommissionen tvisten till att omfatta de påföljande åren. Enligt kommissionen hade jakt på samma villkor tillåtits under dessa år.
De maltesiska myndigheterna hävdade i skrivelser av den 23 mars och den 23 april 2007 att tillämpningsvillkoren för undantaget i artikel 9.1 c i direktivet var uppfyllda. De gjorde särskilt gällande att det inte förelåg någon ”annan lämplig lösning”, i den mening som avses i den bestämmelsen, än att tillåta jakt på de ifrågavarande arterna under våren, eftersom endast ett mycket litet antal exemplar av dessa arter kan jagas inom Maltas territorium under jakttiden på hösten.
De maltesiska myndigheterna ansåg dessutom att kommissionen inte med giltig verkan kunde utvidga föremålet för fördragsbrottet till att omfatta tillståndet till jakt under våren åren 2005–2007, utan att inhämta kännedom om de årliga rapporterna om genomförandet av artikel 9 i direktivet som dessa myndigheter var skyldiga att sända till kommissionen. Den 28 juni 2007 sände dessa myndigheter kompletterande upplysningar till kommissionen om fåglarnas förflyttningar inom Medelhavsområdet och särskilt på Malta.
Kommissionen övertygades inte av dessa svar och sände den 23 oktober 2007 ett motiverat yttrande som innehöll de anmärkningar som angetts i de två formella underrättelserna och en anmodan till medlemsstaten att inom två månader från delgivningen av yttrandet vidta nödvändiga åtgärder.
De maltesiska myndigheterna besvarade det ovannämnda motiverade yttrandet genom skrivelse av den 31 december 2007, i vilken dessa uppgav sig vidhålla sin inställning.
Under dessa förhållanden beslutade kommissionen att väcka förevarande talan.
Förfarandet vid domstolen
Genom ansökan som registrerades vid domstolens kansli den 21 februari 2008 yrkade kommissionen att domstolens ordförande med stöd av artikel 243 EG skulle förplikta Republiken Malta att avstå från att tillåta jakt på vaktel och turturduva under våren år 2008.
Genom beslut av den 24 april 2008 i mål C-76/08 R, kommissionen mot Malta, förpliktade domstolens ordförande Republiken Malta att avstå från att i enlighet med artikel 9 i direktiv 79/409 tillåta jakt på de två ifrågavarande arterna under vårflyttningen år 2008.
Talan
Upptagande till sakprövning
Parternas argument
Republiken Malta har anfört att kommissionens talan inte till någon del kan prövas i sak, eftersom kommissionen i realiteten har yrkat att domstolen generellt ska fastställa att tillståndet till vårjakt sedan år 2004 strider mot artikel 9 i direktivet. Malta har betonat att kommissionens yrkande, som innebär ett slutgiltigt förbud mot vårjakt på de två ifrågavarande arterna på Maltas territorium, skulle medföra att artikel 9 i direktivet skulle förlora sin ändamålsenliga verkan. Malta har härvid hävdat att frågan huruvida tillämpningsvillkoren för denna artikel har iakttagits nödvändiggör en bedömning från fall till fall och att kommissionen ska grunda sin bedömning avseende ett visst år särskilt på den årliga rapport om tillämpningen av artikel 9 i direktivet som den ifrågavarande medlemsstaten ska sända kommissionen enligt artikel 9.3 i direktivet.
Republiken Malta anser att kommissionens talan under alla omständigheter ska avvisas till den del den avser fastställelse av fördragsbrott på grund av att vårjakt tillåtits år 2007, eftersom Malta ännu inte sänt kommissionen den årliga rapporten avseende det året. Detsamma gäller i ännu högre grad de påföljande åren.
Kommissionen anser däremot att talan kan prövas i sak. Kommissionen har preciserat att den uttryckligen åsyftat tillståndet till vårjakt avseende åren 2004–2007 men att talan inte avser år 2008, eftersom Malta till följd av det ovannämnda beslutet i målet kommissionen mot Malta avstod från att tillåta vårjakt på de två ifrågavarande fågelarterna under det året.
Kommissionen har medgett att frågan huruvida villkoren i artikel 9 i direktivet har iakttagits kan besvaras först sedan den ifrågavarande medlemsstaten har tillämpat denna bestämmelse. Kommissionen anser däremot att talan kan prövas oberoende av om en förhandsprövning har skett av de årliga rapporter som medlemsstaterna ska sända till kommissionen enligt artikel 9.3 i direktivet. Kommissionen har betonat att den med hänsyn till sin roll som fördragets väktare är ensam behörig att avgöra om det är lämpligt att inleda ett förfarande om fördragsbrott.
Domstolens bedömning
Republiken Malta har i sin första invändning om rättegångshinder anfört att kommissionen inte med framgång kan yrka att domstolen ska fastställa ett allmänt och fortgående fördragsbrott mot artikel 9 i direktivet, eftersom detta skulle medföra att artikel 9 i direktivet skulle förlora sin ändamålsenliga verkan. Domstolen konstaterar med avseende på denna invändning att det framgår av såväl det motiverade yttrandet som av grunderna i ansökan och kommissionens replik att kommissionen inte har yrkat att domstolen generellt ska förbjuda Republiken Malta att tillåta vårjakt på vaktel och turturduva och därmed att slutgiltigt förbjuda att det undantag tillämpas som föreskrivs i artikel 9 i direktivet. Kommissionen har däremot yrkat att domstolen ska fastställa att Republiken Malta har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet genom att under åren 2004–2007 tillåta sådan jakt varje år och på samma villkor.
I sin andra invändning om rättegångshinder har Republiken Malta anfört att kommissionen inte med framgång kan yrka att domstolen ska fastställa ett fördragsbrott med avseende på att vårjakt tilläts år 2007 och följande år, utan att ha tagit del av de årliga rapporterna avseende dessa år. Domstolen konstaterar med avseende på denna invändning att artikel 9.3 i direktivet inte innebär och lagligen inte kan ha till syfte att kommissionens möjlighet att föra talan om fördragsbrott ska vara beroende av att den ifrågavarande medlemsstaten har tillhandahållit den årliga rapport som föreskrivs i direktivet. I artikel 9.4 i direktivet föreskrivs att kommissionen på grundval av den information som finns tillgänglig för den och ”särskilt” de årliga rapporter som avses i artikel 9.3, alltid ska säkerställa att följderna av att medlemsstaterna tillämpar de undantag som medges i artikel 9.1 i direktivet inte är oförenliga med direktivet.
Att göra kommissionens möjlighet att inleda ett förfarande om fördragsbrott beroende av att den ifrågavarande medlemsstaten i förväg har tillhandahållit en rapport skulle under alla omständigheter vara till men för kommissionens roll som fördragets väktare. Kommissionen är i denna egenskap ensam behörig att avgöra om det är lämpligt att inleda ett sådant förfarande och av vilka skäl detta ska ske (se, bland annat, dom av den 10 april 2003 i de förenade målen
C-20/01 och C-28/01, kommissionen mot Tyskland, REG 2003, s. I-3609
, punkt 30).
Republiken Maltas båda invändningar om rättegångshinder ska således ogillas.
Prövning i sak
Parternas argument
Kommissionen har uppgett att vaktel och turturduva är två av de arter som anges i bilaga 2 till direktivet och att medlemsstaterna därför ska iaktta kraven i artikel 7.4 i direktivet med avseende på dessa. Kommissionen har preciserat att detta särskilt innebär att jakt ska vara förenlig med artikel 2 i direktivet och att den inte får äga rum under en tid då den får negativa konsekvenser för bibehållandet av populationerna av de ifrågavarande fågelarterna och särskilt inte under den tid då dessa återvänder till häckningsplatserna.
Kommissionen anser att tillstånd till vårjakt på vaktel och turturduva på Malta innebär att dessa villkor inte iakttas. Dels är jakt på dessa två arter på deras väg till häckningsplatserna förbjuden enligt artikel 7.4 i direktivet, dels är inte villkoren i artikel 9 i direktivet om undantag från detta förbud uppfyllda.
Kommissionen har tillagt att det ankommer på den medlemsstat som vill tillämpa artikel 9.1 i direktivet att styrka att villkoren för tillämpning av denna bestämmelse är uppfyllda (se, för ett motsvarande synsätt, dom av den 12 juli 2007 i mål
C-507/04, kommissionen mot Österrike, REG 2007, s. I-5939
, punkt 198).
Kommissionen har erinrat om att undantag enligt artikel 9.1 i direktivet från det förbud mot att jaga flyttfåglar när dessa återvänder till häckningsplatserna som föreskrivs i artikel 7 i detta får göras endast ”om det inte finns någon annan lämplig lösning”. Kommissionen har hävdat att detta inte är fallet i förevarande mål.
Kommissionen har erinrat om att en jaktperiod som har inletts med stöd av undantaget enligt domstolens rättspraxis inte i onödan får sammanfalla med perioder under vilka direktivet syftar till att ett särskilt skydd ska råda. Villkoret är således inte uppfyllt om åtgärden endast har till syfte att förlänga jaktperioden på fågelarter inom områden där dessa befann sig under den tillåtna jaktperioden (se, för ett motsvarande synsätt, dom av den 15 december 2005 i mål
C-344/03, kommissionen mot Finland, REG 2005, s. I-11033
, punkt 33).
Eftersom de fåglar som jagas finns i området, om än i mindre omfattning, under en tid av året då jakt är tillåten enligt direktivet, är villkoret avseende en annan lämplig lösning inte uppfyllt (se, för ett motsvarande synsätt, domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Finland, punkterna 35, 38 och 42, och i det ovannämnda målet kommissionen mot Österrike, punkterna 203 och 204).
Enligt kommissionen framgår det av de årliga rapporter avseende åren 2004 och 2005 som Republiken Malta har sänt att både vaktel och turturduva faktiskt fanns på Malta under jakttiden på hösten under de ovannämnda åren. På grundval av dessa upplysningar anser kommissionen att så var fallet även med avseende på åren 2006 och 2007.
Kommissionen anser att det saknar betydelse att fåglarna under hösten endast flyger över en del av det maltesiska territoriet, nämligen Western Cliffs, eftersom denna del av territoriet är tillgänglig för jägare. Kommissionen har tillagt att de områden som fåglarna flyger över i förevarande fall ligger nära områden där fåglarna vistas på våren, att jakt kan bedrivas under flyttningen och att jaktmöjligheterna kan förbättras under hösten genom skötsel och förvaltning av livsmiljöerna.
Kommissionen har i övrigt gjort gällande att bevarandenivån beträffande vaktel och turturduva är ogynnsam och att tillståndet till vårjakt förvärrar denna situation.
Kommissionen har vidare hävdat att Republiken Malta inte har visat att de övriga villkor för tillämpningen av artikel 9.1 i direktivet som anges i artikel 9.1 a–c i detta har iakttagits, och då i synnerhet den omständigheten att de ifrågavarande arterna jagats endast i ”litet antal”. Beträffande det sistnämnda villkoret har kommissionen hävdat att antalet dödade fåglar ska ligga i närheten av det samlade årliga dödstalet.
Kommissionen har avvisat Republiken Maltas argument i svaromålet att kommissionen åsidosatt skyddet för de berättigade förväntningar som den gav upphov till under förhandlingarna om Republiken Maltas anslutning med avseende på Maltas möjligheter att med tillämpning av artikel 9 i direktivet tillåta vårjakt på vaktel och turturduva. Kommissionen har hävdat att den inte gjort något åtagande i det avseendet med avseende på nämnda medlemsstat.
Republiken Malta har gjort gällande att direktivet inte syftar till ett absolut skydd för arterna och ett totalt förbud mot all användning och allt utnyttjande, utan att målet är att bevara fågelpopulationerna på en tillfredsställande nivå. Medlemsstaten har särskilt hänvisat till artiklarna 2, 7 och 9.1 c i direktivet, till konventionen om skydd av europeiska vilda djur och växter samt deras naturliga miljö som undertecknats i Bern den 19 september 1979 och ingåtts på gemenskapens vägnar genom rådets beslut 82/72/EEG av den 3 december 1981 (
EGT L 38, 1982, s. 1
; svensk specialutgåva, område 11, volym 10, s. 87) och till konventionen om skydd av flyttande vilda djur som undertecknats i Bonn den 23 juni 1979 och ingåtts på gemenskapens vägnar genom rådets beslut 82/461/EEG av den 24 juni 1982 (
EGT L 210, s. 10
; svensk specialutgåva, område 15, volym 4, s. 10).
Republiken Malta anser att tillstånd till vårjakt på vaktel och turturduva på Malta uppfyller villkoren i artikel 9.1 i direktivet.
Republiken Malta har erinrat om att domstolen i dom av den 16 oktober 2003 i mål
C-182/02, Ligue pour la protection des oiseaux m.fl. (REG 2003, s. I-12105)
, punkt 9, fastslog att jakt är tillåten enligt artikel 9.1 i direktivet under de perioder då det i princip är förbjudet att bedriva jakt. Medlemsstaten har preciserat att det i förevarande mål inte finns någon ”annan lämplig lösning” i den mening som avses i denna bestämmelse. För det första kan vårperioden per definition inte anses utgöra en förlängning av höstperioden. För det andra innebär den omständigheten att det inte finns någon annan lämplig lösning inte att det över huvud taget inte finns någon alternativ lösning, utan den innebär att det inte finns någon alternativ och tillräckligt lämplig lösning i förhållande till det eftersträvade målet, nämligen, i förevarande fall, att tillåta fångst och förnuftig användning av fåglar i litet antal och samtidigt upprätthålla en väl förankrad tradition.
Republiken Malta har hävdat att tillåtelse att jaga de två ifrågavarande arterna under hösten inte utgör en lämplig lösning med hänsyn till det antal fåglar som förflyttar sig under den delen av året och till att det vid de förhållanden som råder när fåglarna flyger över de ifrågavarande öarna endast är möjligt att fånga ett försumbart antal. Republiken Malta har härvid hänvisat till vad domstolen slog fast i domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Finland (punkterna 35 och 41).
Republiken Malta har tillagt att denna situation därför skiljer sig från den situation som beskrivs i domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Österrike, i vilken det var fråga om väderförhållanden. Republiken Malta har hävdat att, med anledning av dess särskilda geografiska situation, storlek, stora befolkningstäthet och landskapets fysiska egenskaper, flyttfåglar som kan jagas inom dess territorium i princip inte förökar sig där. Medlemsstaten har anfört att dess territorium är beläget minst 300 kilometer från flyttfågelstrecken över Medelhavet och att flyttfågelflödet av vaktel och turturduva varierar mellan olika tider på året. Dessa båda arter flyttar således i allmänhet inte över Malta under hösten och när så sker, flyger de bara över en liten del av området under en kort tid mellan slutet av augusti och slutet av september. Ibland landar de inte där. Under våren är dessa båda fågelarters flyttning emellertid mycket mer omfattande och fördelas över samtliga maltesiska öar.
Republiken Malta har tillagt att mer än 80 procent av de maltesiska jägarna endast jagar på egna marker och att ett fullständigt förbud mot vårjakt på de ifrågavarande fågelarterna i praktiken skulle innebära att dessa jägare helt förbjöds att jaga de båda arterna.
Republiken Malta har hävdat att situationen inte skulle förändras av att, såsom kommissionen har föreslagit, fler naturliga rastplatser anordnades. Republiken Malta har uppgett att redan anordnade rastplatser omfattar 4,5 procent av öarnas landområde, eller 1434,2 hektar.
Republiken Malta anser vidare att bevarandenivån beträffande vaktel och turturduva inte är ogynnsam. Malta har hävdat att Internationella naturvårdsunionen (IUCN) år 2007 klassificerade dessa arter i kategorin ”mindre oroande”. Malta anser att tillståndet till vårjakt inom dess territorium inte kan inverka på bevarandenivån, eftersom endast ett litet antal jagas. Kommissionen har bestritt detta först i repliken. Malta har tillagt att det inte finns några vetenskapliga bevis för att den jakt som bedrivs för närvarande har någon skadlig inverkan på fågelpopulationen och att populationens eventuella minskning bör tillskrivas andra orsaker, såsom ökningen av jordbruksmark.
Republiken Malta har preciserat att frågan huruvida villkoren i artikel 9.1 i direktivet iakttas ska bedömas med avseende på varje medlemsstat för sig.
Republiken Malta har hävdat att kommissionen åsidosatt skyddet för de berättigade förväntningar som den gav upphov till under förhandlingarna om Republiken Maltas anslutning med avseende på Maltas möjligheter att med tillämpning av artikel 9 i direktivet tillåta vårjakt på vaktel och turturduva.
Domstolens bedömning
Enligt artikel 7.1 i direktivet får de arter som anges i bilaga 2 jagas i enlighet med nationell lagstiftning. I artikel 7.4 föreskrivs emellertid bland annat att medlemsstaterna särskilt ska se till att flyttfåglar inte jagas under återvändandet till häckningsplatserna.
Vaktel och turturduva omfattas i detta fall av bestämmelserna i artikel 7.1 och 7.4 i direktivet och dessa båda arter får därför inte jagas under återvändandet till häckningsplatserna.
Med iakttagande av de villkor som anges i artikel 9.1 i direktivet får medlemsstaterna emellertid göra undantag från sina skyldigheter enligt artikel 7 i direktivet. Eftersom det är fråga om undantagsbestämmelser, ska dessa tolkas restriktivt och det ankommer på medlemsstaterna att styrka att villkoren för dessa bestämmelser är uppfyllda när de tillämpas (se, för ett motsvarande synsätt, dom av den 8 juni 2006 i mål
C-60/05, WWF Italia m.fl., REG 2006, s. I-5083
, punkt 34).
Bland de villkor som ska vara uppfyllda för att medlemsstaterna ska kunna tillämpa de ovannämnda undantagsbestämmelserna återfinns, i artikel 9.1 i direktivet, den omständigheten att det inte finns någon annan lämplig lösning.
Domstolen har härvid konsekvent slagit fast att detta villkor inte är uppfyllt när en jaktperiod som har inletts med stöd av undantaget i onödan sammanfaller med perioder under vilka ett extra starkt skydd ska råda enligt direktivet. Villkoret är således inte uppfyllt när det jakttillstånd som beviljats med stöd av undantaget endast har till syfte att förlänga jaktperioden för vissa fågelarter i områden där dessa befann sig under de jaktperioder som fastställts i enlighet med artikel 7 i direktivet (se domen i det ovannämnda målet Ligue pour la protection des oiseaux m.fl., punkt 16, och dom av den 9 juni 2005 i mål
C-135/04, kommissionen mot Spanien, REG 2005, s. I-5261
, punkt 19).
Det följer av rättspraxis att ett sådant villkor heller inte är uppfyllt när de ifrågavarande arterna under hösten verkligen finns i de områden där vårjakt tillåts, om än i mindre omfattning än under våren, för såvitt antalet inte är försumbart (se, för ett motsvarande synsätt, domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Finland, punkterna 35 och 43).
I förevarande mål framgår det av handlingarna i målet och särskilt av de årliga rapporter som Republiken Malta sänt till kommissionen i enlighet med artikel 9.3 i direktivet att turturduva och vaktel finns inom vissa områden av denna medlemsstat under höstjakten.
Även om de områden där de ifrågavarande arterna finns under höstjakten, såsom den ovannämnda medlemsstaten har gjort gällande, är mindre än de områden där dessa arter finns under vårflyttningen, är de belägna nära de sistnämnda områdena och det framgår inte heller av handlingarna i målet att de områden där de ovannämnda arterna finns under höstjakten inte är lättillgängliga för jägarna under den tiden.
De två ifrågavarande arterna finns därmed verkligen under hösten inom områden där vårjakt är tillåten.
Detta konstaterande är emellertid inte ensamt tillräckligt för att en ”annan lämplig lösning” i den mening som avses i artikel 9.1 i direktivet ska anses föreligga.
Genom att använda uttrycket ”annan lämplig lösning” avsåg gemenskapslagstiftaren nämligen inte att det undantag som föreskrivs i artikel 9.1 c i direktivet inte ska kunna tillämpas så snart det finns någon som helst möjlighet att jaga under de jakttider som är tillåtna enligt artikel 7 i direktivet, utan gemenskapslagstiftaren avsåg att lämna en möjlighet att göra undantag från denna bestämmelse endast i den utsträckning som det är nödvändigt när jaktmöjligheterna under denna tid, i förevarande fall hösten, är så begränsade att den jämvikt mellan artskyddet och vissa fritidsaktiviteter som eftersträvas i direktivet förloras.
Det framgår emellertid av artikel 9 i direktivet, där det anges att undantag från denna bestämmelse ska vara strängt kontrollerade och att fångst ska tillåtas på selektiv grund, liksom för övrigt av den allmänna proportionalitetsprincipen, att det undantag som en medlemsstat har för avsikt att göra ska stå i proportion till de behov som motiverar undantaget.
Härav följer att konstaterandet att det inte finns någon annan lämplig lösning, det vill säga att det såsom i förevarande mål inte finns tillräckliga möjligheter att jaga på hösten, inte på något sätt ger obegränsade möjligheter att tillåta vårjakt, utan det ger möjlighet att tillåta detta endast i den utsträckning som det är nödvändigt och om direktivets övriga syften inte äventyras.
Domstolen har således fastslagit att undantag från artikel 9 i direktivet endast kan genomföras om det säkerställs att beståndet av de berörda arterna bibehålls på en tillfredsställande nivå. Om detta villkor inte är uppfyllt kan fågeljakten inte betraktas som förnuftig och, därmed, som en acceptabel exploatering i den mening som avses i elfte skälet till direktivet (domen i det ovannämnda målet WWF Italia m.fl., punkt 32).
I förevarande mål framgår det av handlingarna i målet och, i synnerhet, av de årliga rapporter som Republiken Malta sänt till kommissionen, liksom av vad som anfördes under förhandlingen, att jägarna under de ifrågavarande åren endast kunde fånga ett försumbart antal fåglar under höstjakten.
Kommissionen har inte heller ifrågasatt att de två ifrågavarande fågelarterna finns på endast en liten del av Maltas territorium under denna period eller att dessa flyttar huvudsakligen i slutet av augusti och under september.
Slutligen framgår det inte av handlingarna i målet att de båda jagade fågelarternas populationer ligger över en tillfredsställande nivå. Det framgår särskilt av den röda lista över hotade arter som IUCN upprättat att de ifrågavarande arterna återfinns i kategorin ”mindre oroande”.
Med beaktande av dessa mycket speciella omständigheter kan jakt på vaktel och turturduva under jakttiden på hösten inte anses utgöra en annan lämplig lösning på Malta, varvid villkoret i artikel 9.1 i direktivet att en sådan lösning inte föreligger i princip måste anses vara uppfyllt.
Emellertid uppkommer frågan huruvida de förhållanden under vilka Republiken Malta tillåtit jakt på de två ifrågavarande arterna under våren uppfyller det ovan i punkt 58 nämnda kravet på proportionalitet och de övriga villkor som föreskrivs i artikel 9.1 i direktivet.
Förlängningen av jaktperioden avseende de två flyttfågelarterna, genom att jakt på dem tillåts under omkring två månader på våren när de båda arterna återvänder till häckningsplatserna, leder till att dödligheten är tre gånger högre för vakteln med omkring 15000 dödade fåglar och åtta gånger högre för turturduvan med omkring 32000 dödade fåglar, jämfört med den dödlighet som höstjakten leder till. Denna förlängning utgör inte en lösning som är lämplig och strikt proportionell i förhållande till direktivets syfte att bevara arterna.
Under dessa förhållanden, trots att de två ifrågavarande arterna under hösten endast förekommer i ett försumbart antal och under en mycket begränsad tid och eftersom det inte är helt omöjligt att jaga under hösten, har Republiken Malta underlåtit att iaktta villkoren för det undantag som föreskrivs i artikel 9.1 i direktivet, tolkade mot bakgrund av proportionalitetsprincipen, genom att tillåta vårjakt på vaktel och turturduva under flera veckor varje år mellan åren 2004 och 2007. Republiken Malta har därmed underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet.
Republiken Malta har slutligen åberopat principen om skydd för berättigade förväntningar med motiveringen att Malta under förhandlingarna om anslutning till Europeiska unionen fått försäkringar om att kunna fortsätta att tillåta jakt på turturduva och vaktel på de villkor som gällde före anslutningen. Förutom att denna omständighet inte framgår av handlingarna i målet, har den i vart fall inte något samband med bedömningen av huruvida villkoret att det inte finns någon annan lämplig lösning i den mening som avses i artikel 9.1 i direktivet har iakttagits. Den ovannämnda omständigheten kan därför inte påverka den i föregående punkt angivna slutsatsen att direktivet åsidosatts.
Med beaktande av vad ovan anförts konstaterar domstolen att Republiken Malta har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet, genom att tillåta jakt på vaktel (
Coturnix coturnix
) och turturduva (
Streptopelia turtur
) under våren åren 2004–2007, utan att iaktta de villkor som föreskrivs i artikel 9.1 i detsamma.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Republiken Malta ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Malta har tappat målet, ska kommissionens yrkande bifallas.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:

1)
Republiken Malta har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar, i dess lydelse för åren 2004–2006 enligt rådets förordning (EG) nr 807/2003 av den 14 april 2003 och för år 2007 enligt rådets direktiv 2006/105/EG av den 20 november 2006, genom att tillåta jakt på vaktel (
Coturnix coturnix
) och turturduva (
Streptopelia turtur
) under vårflyttningen under åren 2004–2007, utan att iaktta villkoren i artikel 9.1 i direktivet.

2)
Republiken Malta ska ersätta rättegångskostnaderna.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.