CELEX: 62005TJ0420
Kasvinsuojeluaineet
Klorotaloniili-tehoaine
Sisällyttäminen direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I
Arviointimenettely
Direktiivi 2005/53/EY
Kumoamiskanne
Laiminlyöntikanne
Vahingonkorvauskanne

Asiaa koskevat oikeussäännöt
1.
Direktiivi 91/414/ETY
Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15.7.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/414/ETY (
EYVL L 230, s. 1
) 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan ”jäsenvaltioiden on varmistettava, että kasvinsuojeluaine hyväksytään ainoastaan, jos sen tehoaineet luetellaan liitteessä I ja mainitussa liitteessä määrätyt edellytykset täytetään”.
Direktiivin 91/414 5 artiklan 1 kohdassa todetaan, että ”ottaen huomioon tieteellisen ja teknisen tietämyksen tason tehoaine on sisällytettävä liitteeseen I enintään 10 vuoden pituiseksi alkujaksoksi, jos voidaan olettaa, että kyseistä tehoainetta sisältävät kasvinsuojeluaineet täyttävät – – edellytykset”, jotka on määritelty jäljempänä ja jotka liittyvät siihen, ettei niillä ole haitallisia vaikutuksia ihmisten tai eläinten terveyteen ja ympäristöön.
Saman direktiivin 5 artiklan 4 kohdan ensimmäisen ja toisen luetelmakohdan mukaan sisällyttämiselle voidaan asettaa vaatimuksia, jotka koskevat ”tehoaineen vähimmäispuhtausaste[tta]” ja ”tiettyjen epäpuhtauksien luonne[tta] ja enimmäispitoisuu[tta]”.
Direktiivin 91/414 8 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Poiketen siitä, mitä 4 artiklassa säädetään, jäsenvaltio voi 12 vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta sallia, että sen alueella saatetaan markkinoille sellaisia kasvinsuojeluaineita, jotka sisältävät liitteeseen I kuulumattomia tehoaineita ja jotka ovat jo olleet markkinoilla kaksi vuotta tämän direktiivin tiedoksi antamisen jälkeen – –.
Tämän direktiivin antamisen jälkeen komissio käynnistää työohjelman, jolla pyritään näiden tehoaineiden asteittaiseen tutkimiseen edellisessä alakohdassa tarkoitetun 12 vuoden ajanjakson aikana. Ohjelma voi edellyttää, että asianomaiset toimittavat komissiolle ja jäsenvaltioille kaikki tarvittavat tiedot ohjelmassa annetun määräajan kuluessa. Jäljempänä 19 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen annettavassa asetuksessa säädetään kaikista tarvittavista säännöksistä ohjelman täytäntöönpanoa varten.
– –
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun 12 vuoden ajanjakson aikana voidaan 19 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen päättää, sen jälkeen kun samassa artiklassa tarkoitettu komitea on tutkinut kyseisen tehoaineen, että se voidaan sisällyttää liitteeseen I, sekä siitä, millä edellytyksillä sisällyttäminen voi tapahtua, tai jos 5 artiklan vaatimuksia ei täytetä tai vaadittuja tietoja ei anneta säädetyn määräajan kuluessa, että kyseistä tehoainetta ei sisällytetä liitteeseen I. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että asianmukaiset luvat myönnetään, peruutetaan tai niitä muutetaan tapauksen mukaan säädetyn määräajan kuluessa.”
Direktiivin 91/414 19 artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna 14.4.2003 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 806/2003 (
EUVL L 122, s. 1
), säädetään, että Euroopan yhteisöjen komissiota avustaa sääntelykomitea, joka on elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevä pysyvä komitea (jäljempänä komitea).
Klorotaloniili-tehoaineen osalta direktiivin 91/414 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua ajanjaksoa, jonka oli tarkoitus päättyä 26.7.2003, pidennettiin aluksi 20.11.2002 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2076/2002 (
EYVL L 319, s. 3
) 31.12.2005 saakka ja tämän jälkeen 12.8.2005 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1335/2005 (
EUVL L 211, s. 6
) 31.12.2006 saakka, jollei kyseistä määräpäivää ennen ole tehty päätöstä kyseisen tehoaineen sisällyttämisestä direktiivin 91/414 liitteeseen I.
2.
Asetus (ETY) N:o 3600/92
Direktiivin 91/414 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun työohjelman ensimmäisen vaiheen täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 11.12.1992 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 3600/92 (
EYVL L 366, s. 10
) vahvistetaan useampien aineiden arviointimenettely niiden mahdolliseksi sisällyttämiseksi direktiivin 91/414 liitteeseen I. Yksi kyseessä olevista aineista on klorotaloniili.
Asetuksen N:o 3600/92 4 artiklan 1 kohdan mukaan ”jokaisen tuottajan, joka haluaa saada sisällytetyksi jonkin – – tehoaineen – – direktiivin [91/414] liitteeseen I, on ilmoitettava siitä komissiolle kuuden kuukauden kuluessa tämän asetuksen voimaantulopäivästä lukien”.
Asetuksen N:o 3600/92 5 artiklassa säädetään, että sen jälkeen kun komissio on tutkinut ilmoitukset, se laatii asetuksen muodossa luettelon niistä tehoaineista, jotka on hyväksytty arvioitavaksi, nimeää kertomuksen antavan jäsenvaltion jokaisen tehoaineen osalta ja mainitsee jokaisen hyväksytyn aineen osalta niiden tuottajien nimet, jotka ovat tehneet ilmoituksen, sekä aikarajan mainitun asetuksen 6 artiklassa tarkoitettujen asiakirjojen jättämiseksi kertomuksen antavalle jäsenvaltiolle.
Asetuksen N:o 3600/92 6 artiklassa, sellaisena kuin se on täydennettynä 12.10.2000 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2266/2000 (
EYVL L 259, s. 27
), säädetään, että ilmoituksen tekijät toimittavat erikseen tai yhdessä kertomuksen antavalle jäsenvaltiolle tiivistelmän asiakirjasta ja täydellisen asiakirjan, ja tarkennetaan kyseisten asiakirjojen sisältö.
Asetuksen N:o 3600/92 7 artiklan, sellaisena kuin se on muutettuna 27.6.1997 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1199/97 (
EYVL L 170, s. 19
), 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jokaisen tehoaineen osalta, jonka kertomuksen antavaksi jäsenvaltioksi jäsenvaltio on nimetty, tämän on:
a)
tutkittava 6 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitetut asiakirjat siinä järjestyksessä, kun ne on vastaanotettu – –
b)
välittömästi asiakirjan tutkimisen jälkeen varmistettava, että sen tekijät jättävät ajan tasalla olevan tiivistelmän asiakirjasta muille jäsenvaltioille ja komissiolle;
c)
lähetettävä komissiolle – – kyseisen asiakirjan arviointikertomus, joka sisältää yhden seuraavista suosituksista:
—
sisällytettävä tehoaine direktiivin [91/414] liitteeseen I ja ilmoitettava tätä sisällyttämistä koskevat edellytykset;
—
poistettava tehoaine markkinoilta;
—
– –
d)
erityisesti sisällytettävä kertomukseen kaikkien direktiivin [91/414] liitteessä II olevien kohtien osalta luettelona tehty viittaus kaikkiin arvioinnissa käytettyihin testi- ja tutkimuskertomuksiin, mukaan lukien tutkimuksen tai testin nimi, laatija(t), päivämäärä ja julkaisupäivä, testi- tai tutkimusstandardi, tietojen haltijan nimi sekä tietojen haltijan tai ilmoituksen tekijän mahdollinen pyyntö tietojen suojelusta.
2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitetun tutkimuksen alusta lähtien kertomuksen antava jäsenvaltio voi pyytää ilmoituksen tekijöitä parantelemaan tai täydentämään asiakirjojaan – –.”
Asetuksen N:o 3600/92 7 artiklan, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1199/97, 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Saatuaan 1 kohdassa tarkoitetun tiivistelmän asiakirjasta ja kertomuksen komissio antaa komitealle tehtäväksi kyseisen asiakirjan ja kertomuksen tarkastelun.
– –
Ennen kuin asiakirja ja kertomus toimitetaan komitealle, jäsenvaltioiden asiantuntijoita voidaan kuulla ja komissio voi neuvotella joidenkin tai kaikkien – – ilmoituksia antaneiden tahojen kanssa asianomaista tehoainetta käsittelevästä kertomuksesta tai sen osista.”
Asetuksen N:o 3600/92 7 artiklan 3 a kohdassa, sellaisena kuin se on lisättynä asetuksella N:o 1199/97, säädetään seuraavaa:
”Edellä 3 kohdassa tarkoitetun tutkimuksen jälkeen komissio esittää komitealle – –
a)
direktiiviluonnoksen tehoaineen sisällyttämiseksi direktiivin [91/414] liitteeseen I vahvistaen tarvittaessa tätä sisällyttämistä koskevat edellytykset, mukaan lukien määräaika,
– –”
Asetuksen N:o 3600/92 7 artiklan 6 kohdassa, sellaisena kuin se on lisättynä asetuksella N:o 1199/97, säädetään, että ”jos komissio esittää 3 a kohdan mukaisen direktiivi- tai päätösluonnoksen tai 5 kohdan mukaisen päätösluonnoksen, se esittää samanaikaisesti komitean tutkimuksen loppupäätelmät ajantasaistetussa tarkastuskertomuksessa, josta on tehtävä maininta kokouksen pöytäkirjan yhteenvetoon”.
Asian tausta
Kantaja Vischim Srl, joka on klorotaloniilia valmistava italialainen yhtiö, ilmoitti 8.7.1993 komissiolle halustaan saada kyseinen tehoaine sisällytetyksi direktiivin 91/414 liitteeseen I.
Kasvinsuojeluaineiden tehoaineiden luettelon vahvistamisesta ja esittelijöinä toimivien jäsenvaltioiden nimeämisestä asetuksen (ETY) N:o 3600/92 soveltamiseksi 27.4.1994 annetulla asetuksella (EY) N:o 933/94 (
EYVL L 107, s. 8
) komissio vahvisti luettelon direktiivin 91/414 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun työohjelman ensimmäisessä vaiheessa arvioitavista tehoaineista. Kyseisessä luettelossa mainitaan klorotaloniilin osalta kuusitoista ilmoituksen tekijää, kantaja mukaan lukien. Määräpäivä, johon mennessä asiakirjat on toimitettava kertomuksen antavalle jäsenvaltiolle, vahvistetaan mainitun asetuksen 2 artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna 21.9.1995 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2230/95 (
EYVL L 225, s. 1
).
Ainoastaan kaksi klorotaloniilia koskevan ilmoituksen tekijää eli ISK Biotech Europe -niminen yhtiö (jonka tilalle on arviointimenettelyn aikana tullut Zeneca Agrochemicals -niminen yhtiö, josta puolestaan on tullut Syngenta-niminen yhtiö) ja kantaja toimittivat asiakirjansa määräajassa.
Esittelijänä toimiva elin eli kertomuksen antava jäsenvaltio esitti 31.1.2000 komissiolle asiakirjoja koskevan arviointikertomuksensa.
Jäsenvaltioiden asiantuntijoita kuultiin kyseisen kertomuksen osalta vuoden 2001 maaliskuun ja syyskuun välisenä aikana (jäljempänä vertaisarviointi), ja kyseisen kuulemisen järjesti European Community Co-Ordination (ECCO) -niminen yksikkö.
Asiakirjojen tutkinta annettiin asetuksen N:o 3600/92 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti komitean tehtäväksi, ja se suoritettiin vuoden 2001 heinäkuun ja vuoden 2004 syyskuun välisenä aikana.
Tämän tutkinnan johdosta komission yksiköt laativat ehdotuksen klorotaloniilia koskevaksi tarkastelukertomukseksi (asiakirja SANCO/4343/2000 tark. 3.1, 20.1.2005; jäljempänä tarkastelukertomusta koskeva ehdotus). Klorotaloniilin määritelmän osalta tarkastelukertomusta koskevan ehdotuksen liitteessä I viitataan FAO:n (Yhdistyneiden Kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestö) vuonna 1998 antamaan määritelmään, jonka mukaan heksaklooribentseenin (HCB) enimmäispitoisuus on 0,3 g/kg. Mainitussa liitteessä I on kuitenkin huomautus, jossa tarkennetaan, että FAO:n määritelmä on vuodesta 2003 lukien ollut uudelleenarvioinnin kohteena. Saman ehdotuksen liitteessä IIIA, joka on päivätty 19.1.2005, esitetään ”luettelo tutkimuksista, joiden osalta pääasiallinen toimittaja on pyytänyt tietojen suojelua ja joita – – on pidetty arvioinnin kannalta olennaisina”, ja siinä on viittaukset Syngentan ja kantajan toimittamiin tietoihin.
Kertomuksen antavan jäsenvaltion viranomaiset ilmoittivat 8.2.2005 päivätyllä sähköpostilla mainitun ehdotuksen kantajalle.
FAO vahvisti vuoden 2005 helmikuussa Syngentan toimittamien tietojen perusteella uuden klorotaloniilia koskevan määritelmän, jonka mukaan HCB:n enimmäispitoisuus on 0,01 g/kg.
Komitea antoi 15.2.2005 myönteisen lausunnon komission sen käsiteltäväksi saattamasta luonnoksesta direktiiviksi, joka koskee klorotaloniilin sisällyttämistä direktiivin 91/414 liitteeseen I, ja se viimeisteli klorotaloniilia koskevan tarkastelukertomuksen (asiakirja SANCO/4343/2000 lopullinen, 14.2.2004; jäljempänä tarkastelukertomus). Klorotaloniilin määritelmän osalta tarkastelukertomuksen liitteessä I viitataan FAO:n vuoden 2005 helmikuussa antamaan määritelmään, jonka mukaan HCB:n enimmäispitoisuus on 0,01 g/kg. Tarkastelukertomuksen liitteessä IIIA, joka on päivätty 15.3.2005, viitataan yksinomaan Syngentan toimittamiin tietoihin.
Kantaja toimitti 19.2.2005 päivätyllä kirjeellä kertomuksen antavan jäsenvaltion viranomaisille huomautuksensa tarkastelukertomusta koskevasta ehdotuksesta, joka oli liitetty 8.2.2005 päivättyyn sähköpostiin.
Kertomuksen antavan jäsenvaltion viranomaiset vastasivat 15.3.2005 päivätyllä sähköpostilla kantajan huomautuksiin ja totesivat muun muassa, että klorotaloniilin arviointia oli päätetty jatkaa Syngentan asiakirjan perusteella.
Kantaja pyysi 14.4.2005 päivätyllä kirjeellä komissiota olemaan antamatta direktiiviä, jollei klorotaloniilin määritelmää muuteta sen tuotteen määritelmän huomioon ottamiseksi.
Komissio vastasi 19.5.2005 kantajalle toteamalla, että sen yksiköt ”kokoavat tarvittavat tiedot [tämän] pyynnössä esitettyjen huolenaiheiden tutkimiseksi ja ilmoittavat [kantajalle] varmasti näkemyksestään”.
Kantaja toisti tämän pyynnön kahdessa muussa komissiolle 9.6. ja 14.7.2005 toimittamassaan kirjeessä, joihin komissio ei vastannut.
Komissio antoi 16.9.2005 direktiivin 2005/53/EY direktiivin 91/414 muuttamisesta klorotaloniilin, klorotoluronin, sypermetriinin, daminotsidin ja tiofanaattimetyylin sisällyttämiseksi siihen tehoaineina (
EUVL L 241, s. 51
; jäljempänä riidanalainen direktiivi).
Riidanalaisen direktiivin 1 artiklan ja sen liitteen perusteella klorotaloniili on sisällytetty direktiivin 91/414 liitteessä I olevaan taulukkoon numerolla 102. Kyseisen taulukon neljännessä sarakkeessa, jonka otsikkona on ”Puhtaus”, on maininta ”Heksaklooribentseeni: enintään 0,01 g/kg”.
Riidanalaisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on tarvittaessa muutettava tai peruutettava 31.8.2006 mennessä sellaisia kasvinsuojeluaineita koskevat voimassa olevat luvat, jotka sisältävät klorotaloniilia, ja tarkistettava yhtäältä, että direktiivin 91/414 liitteen I edellytykset täyttyvät, ja toisaalta, että luvanhaltijalla on direktiivin 91/414 liitteen II vaatimukset täyttävä asiakirja-aineisto tai pääsy sellaiseen tämän saman direktiivin 13 artiklan edellytysten mukaisesti.
Riidanalainen direktiivi tuli voimaan 1.3.2006. Sen 2 artiklan ensimmäisen ja toisen kohdan mukaan jäsenvaltioiden on saatettava direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet voimaan ja julkaistava ne viimeistään 31.8.2006 ja sovellettava niitä 1.9.2006 lukien.
FAO julkaisi vuoden 2005 joulukuussa kantajan toimittamien tietojen perusteella uuden klorotaloniilia koskevan määritelmän, jonka mukaan HCB:n enimmäispitoisuus on 0,04 g/kg.
Komissio antoi direktiivin 91/414 muuttamisesta klorotaloniili-tehoaineen määritelmän osalta 22.9.2006 direktiivin 2006/76/EY (
EUVL L 263, s. 9
).
Direktiivin 2006/76 1 artiklan perusteella klorotaloniilin määritelmä, joka otettiin huomioon sisällytettäessä klorotaloniilia direktiivin 91/414 liitteeseen I, on korvattu liitteessä olevalla taulukolla. Kyseisen taulukon neljännessä sarakkeessa, jonka otsikkona on ”Puhtaus”, on maininta ”Heksaklooribentseeni: enintään 0,04 g/kg”.
Direktiivi 2006/76 tuli voimaan 23.9.2006. Sen 2 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on saatettava sen noudattamisen edellyttämät toimenpiteet voimaan viimeistään 31.8.2006 ja sovellettava niitä 1.9.2006 lukien.
Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset
Kantaja nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 25.11.2005 toimittamallaan kannekirjelmällä.
Kantaja teki kanteensa yhteydessä tämän jälkeen kaksi välitoimihakemusta, jotka hylättiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin asiassa T-420/05 R, Vischim vastaan komissio, 4.4.2006 antamalla määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja asiassa T-420/05 R II, Vischim vastaan komissio, 13.10.2006 antamalla määräyksellä (Kok., s. II-4085), joista viimeksi mainittu vahvistettiin yhteisöjen tuomioistuimen presidentin asiassa C-459/06 P(R), Vischim vastaan komissio, 3.4.2007 antamalla määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Prosessinjohtotoimien yhteydessä lähettämässään kirjeessä, joka on päivätty 18.10.2006, komissio yhtäältä korjasi vastauksensa liitteenä olevaan taulukkoon sisältyvän virheen ja toisaalta esitti direktiivin 2006/76 antamista koskevat huomautuksensa.
Kantaja pyysi 14.12.2006 ja 2.3.2007 päivätyillä kirjeillä lupaa esittää lisävaatimuksia ja -kanneperusteita direktiivin 2006/76 antamisen johdosta. Komissio ilmoitti 3.4.2007 päivätyissä huomautuksissaan vastustavansa kantajan pyyntöä.
Kantaja toimitti prosessinjohtotoimien yhteydessä 20.7.2007 direktiivin 2006/76 antamisen johdosta mukautetut vaatimuksensa ja kanneperusteensa. Komissio esitti huomautuksensa 28.9.2007.
Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen jaostojen kokoonpanoa muutettiin, esittelevä tuomari määrättiin kuudenteen jaostoon, jonka käsiteltäväksi esillä oleva asia siis siirrettiin.
Koska eräs jaoston tuomareista oli estynyt osallistumasta nyt esillä olevan asian käsittelyyn, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti nimesi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 32 artiklan 3 kohdan mukaisesti toisen tuomarin täydentämään jaoston kokoonpanoa.
Sen jälkeen kun asianosaisia oli kuultu, käsiteltävänä oleva asia yhdistettiin asiaan T-380/06 suullista käsittelyä varten.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn, ja se esitti prosessinjohtotoimena asianosaisille eräitä kirjallisia kysymyksiä, joihin nämä vastasivat 16.6., 7.7. ja 14.7.2008 päivätyillä kirjeillä.
Asianosaisten suulliset lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 25.9.2008 pidetyssä istunnossa.
Kantaja vaatii kanteessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
—
kumoaa osittain riidanalaisen direktiivin siltä osin kuin on kyse klorotaloniilin sisällyttämisestä direktiivin 91/414 liitteessä I olevaan taulukkoon numerolla 102 tai vaihtoehtoisesti muuttaa klorotaloniilin määritelmää siten, että se on FAO:n vuoden 2005 marraskuussa antaman määritelmän mukainen
—
kumoaa osittain tarkastelukertomuksen siltä osin kuin siinä ei tunnusteta kantajalle ”tietojen pääasiallisen toimittajan” asemaa eikä sen liitteessä IIIA viitata kantajan tietoihin
—
velvoittaa komission EY 232 artiklan perusteella tekemään ratkaisun kantajan 14.4.2005 päivätyssä kirjeessä esittämän pyynnön mukaisesti
—
velvoittaa komission EY 288 artiklan perusteella korvaamaan kantajalle vahingon, jonka riidanalaisen direktiivin antaminen tai vaihtoehtoisesti komission laiminlyönti on aiheuttanut
—
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
—
jättää kanteen tutkimatta tai toissijaisesti hylkää sen perusteettomana
—
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
1.
Vaatimukset, jotka koskevat riidanalaisen direktiivin kumoamista klorotaloniilin määäritelmän osalta
Kumoamisvaatimusten muuttaminen
Kantaja pyrkii 20.7.2007 päivätyllä kirjelmällään korvaamaan kanteessa esittämiensä vaatimusten ensimmäisen kohdan vaatimuksella, joka koskee riidanalaisen direktiivin 2 artiklan toisen kohdan ja 3 artiklan 1 kohdan kumoamista, tai vaihtoehtoisesti riidanalaisen direktiivin kumoamista kokonaisuudessaan. Se toteaa lisäksi, että jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päättää jättää sen uudet vaatimukset tutkimatta, se pysyttää kanteessaan esittämänsä vaatimukset.
Komissio väittää, että 20.7.2007 päivätyt vaatimukset ovat uusia kanneperusteita, joita ei voida ottaa tutkittavaksi työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan perusteella.
On huomautettava, että riidanalaisessa direktiivissä tarkoitettu klorotaloniilin määritelmä on korvattu direktiivillä 2006/76 käyttöön otetulla muutetulla määritelmällä.
Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että kun riidanalainen toimi oikeudenkäynnin aikana korvataan toisella samaa asiaa koskevalla toimella, sitä on pidettävä uutena seikkana, jonka johdosta kantaja voi mukauttaa vaatimuksensa ja kanneperusteensa eli ulottaa alkuperäiset vaatimuksensa ja kanneperusteensa koskemaan myöhempää toimea tai esittää tätä vastaan uusia vaatimuksia ja kanneperusteita (asia 14/81, Alpha Steel v. komissio, tuomio 3.3.1982, Kok., s. 749, 8 kohta ja yhdistetyt asiat T-46/98 ja T-151/98, CCRE v. komissio, tuomio 3.2.2000, Kok., s. II-167, 33 kohta).
Esillä olevassa asiassa kantajan esittämät uudet vaatimukset eivät kuitenkaan koske myöhempää toimea eli direktiiviä 2006/76, josta lisäksi on nostettu erillinen kanne (asia T-380/06). Niissä vaaditaan eri kannalta kumoamaan osittain tai kokonaan riidanalainen direktiivi, mihin jo kanteessa esitetyillä vaatimuksilla pyritään. Koska kyse on siis sellaisista uusista kanneperusteista, jotka eivät perustu käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin, on todettava, ettei niitä voida ottaa tutkittavaksi työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan perusteella.
Tämän perusteella kantajan 20.7.2007 päivätyt uudet vaatimukset on hylättävä ja on otettava kantaa kanteessa esitettyihin vaatimuksiin.
Tutkittavaksi ottaminen
Oikeussuojan tarve
Komissio väittää, että direktiivin 2006/76 antamiseen perustuvan klorotaloniilin määritelmän muutoksen johdosta kantajalla ei ole enää tarvetta saada riidanalaista direktiiviä kumotuksi.
Kantaja vahvistaa, että sen tuote on direktiivillä 2006/76 käyttöön otetun klorotaloniilin määritelmän mukainen, mutta väittää, että riidanalaisella direktiivillä vahvistetulla määritelmällä on ollut oikeusvaikutuksia, jotka ovat edelleen olemassa sen muuttamisesta huolimatta ja jotka oikeuttavat sen, että sillä on edelleen oikeussuojan tarve. Se toteaa tältä osin, että sen klorotaloniilia sisältävien kasvinsuojeluaineiden luvat on peruutettu useissa jäsenvaltioissa.
On huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tarve saada jokin toimi kumotuksi on olemassa ainoastaan, jos toimen kumoamisella itsessään voi olla oikeusvaikutuksia (asia 53/85, AKZO Chemie v. komissio, tuomio 24.6.1986, Kok., s. 1965, Kok. Ep. VIII, s. 675, 21 kohta ja asia T-102/96, Gencor v. komissio, tuomio 25.3.1999, Kok., s. II-753, 40 kohta).
Esillä olevassa asiassa on huomattava, että 16.9.2005 annetussa ja 1.3.2006 voimaan tulleessa riidanalaisessa direktiivissä jäsenvaltiot velvoitetaan tutkimaan uudelleen klorotaloniilia sisältävien kasvinsuojeluaineiden voimassa olevat luvat 31.8.2006 mennessä. Riidanalaisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan kyseinen uudelleentutkinta merkitsee yhtäältä sen tarkistamista, että mainitun aineen sisällyttämiselle direktiivin 91/414 liitteeseen I asetetut edellytykset täyttyvät, ja toisaalta sen valvomista, että luvanhaltijalla on direktiivin 91/414 liitteen II vaatimukset täyttävä asiakirja-aineisto tai pääsy sellaiseen.
Riidanalaisessa direktiivissä tarkoitettu määritelmä on korvattu direktiivin 2006/76 mukaisella muutetulla määritelmällä. Direktiivin 2006/76 2 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan jäsenvaltioiden oli pantava viimeksi mainittu direktiivi täytäntöön taannehtivasti 31.8.2006 mennessä eli siihen päivään mennessä, jolloin sellaiset voimassa olevat kansalliset luvat, jotka eivät täytä riidanalaisessa direktiivissä säädettyjä edellytyksiä klorotaloniilin sisällyttämisille direktiivin 91/414 liitteeseen I, oli riidanalaisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan muutettava tai peruutettava. Direktiivin 2006/76 mainittu taannehtiva vaikutus ei sitä vastoin ulotu riidanalaisen direktiivin voimaantulopäivään, eikä se näin ollen voi johtaa siihen, ettei viimeksi mainitusta ennen 31.8.2006 johtuneita oikeusvaikutuksia ole enää olemassa.
Tästä seuraa, että riidanalainen direktiivi voi vaikuttaa kantajan oikeusasemaan siltä osin kuin tällä ei ollut oikeutta vedota siihen, että sen tuotteet täyttivät direktiivin 91/414 liitteeseen I sisällyttämisen edellytykset sen riidanalaisessa direktiivissä säädetyn määräajan aikana, jolloin asianomaisilla oli mahdollisuus valmistautua kansallisten lupien uudelleentutkintaan.
Lopuksi on huomautettava, että käsiteltävänä olevilla kumoamisvaatimuksilla on yhä merkitystä ainakin kantajan esittämien vahingonkorvausvaatimusten perustana (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C-68/94 ja C-30/95, Ranska ym. v. komissio, tuomio 31.3.1998, Kok., s. I-1375, 74 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen on katsottava, että kantajalla on edelleen oikeussuojan tarve käsiteltävänä olevien kumoamisvaatimusten osalta.
Kantajan asiavaltuus
Komissio väittää puolustuksessaan, ettei käsiteltävänä olevia vaatimuksia voida ottaa tutkittavaksi, ja vetoaa siihen, että riidanalainen direktiivi on luonteeltaan lainsäädäntöä eikä se koske kantajaa suoraan eikä erikseen.
Kantaja väittää, että sillä on asiavaltuus etenkin, kun otetaan huomioon sen osallistuminen klorotaloniilin arviointimenettelyyn.
On huomautettava, että riidanalainen direktiivi on yleisesti sovellettava toimi, joka on osoitettu jäsenvaltioille.
Tältä osin on todettava, että vaikka EY 230 artiklan neljäs kohta ei nimenomaisesti koske luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön direktiiviä vastaan nostamien kumoamiskanteiden tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, oikeuskäytännöstä kuitenkin ilmenee, ettei tällaisia kanteita voida yksinomaan tällä perusteella jättää tutkimatta. Yhteisön toimielimet eivät näet voi yksinomaan valitsemalla kyseessä olevalle toimelle tietyn muodon sulkea pois yksityisille oikeussubjekteille mainitulla perustamissopimuksen määräyksellä annettua oikeussuojaa (asia T-135/96, UEAPME v. neuvosto, tuomio 17.6.1998, Kok., s. II-2335, 63 kohta ja asia T-223/01, Japan Tobacco ja JT International v. parlamentti ja neuvosto, määräys 10.9.2002, Kok., s. II-3259, 28 kohta).
Lisäksi se, että riidanalainen toimi on yleisesti sovellettava, ei estä sitä, etteikö se voisi koskea joitakin luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä suoraan ja erikseen. Tällaisessa tilanteessa yhteisön toimi voi olla samanaikaisesti yleisesti sovellettava ja tiettyjä taloudellisia toimijoita kohtaan päätöksen luonteinen (ks. asia T-13/99, Pfizer Animal Health v. neuvosto, tuomio 11.9.2002, Kok., s. II-3305, 84 kohta ja asia T-70/99, Alpharma v. neuvosto, tuomio 11.9.2002, Kok., s. II-3495, 76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
On siis tutkittava, vaikuttaako riidanalainen direktiivi kantajan oikeusasemaan erikseen ja suoraan.
Ensinnäkin siltä osin, koskeeko riidanalainen direktiivi kantajaa erikseen, on huomautettava, että kun tietty henkilö osallistuu menettelyyn, joka johtaa yhteisön toimen antamiseen, kyseinen toimi koskee tätä henkilöä erikseen vain silloin, kun sovellettavassa yhteisön lainsäädännössä myönnetään hänelle tiettyjä menettelyllisiä takeita (ks. em. asia Pfizer Animal Health v. neuvosto, tuomion 101 kohta ja em. asia Alpharma v. neuvosto, tuomion 93 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tältä osin on huomattava, että direktiivin 91/414 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu arviointimenettely, joka koskee tehoaineita, jotka ovat jo olleet markkinoilla kaksi vuotta mainitun direktiivin tiedoksi antamisen jälkeen, käynnistyy asetuksen N:o 3600/92 4 artiklan 1 kohdassa säädettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaan asianomaisen tuottajan tekemän ilmoituksen johdosta. Mainitun asetuksen 6 artiklan 1 kohdan perusteella ilmoituksen tekijä on velvollinen toimittamaan asiakirjan, jossa on tiedot asianomaisen tehoaineen arvioimiseksi. Saman asetuksen 7 artiklan 2 ja 3 kohdasta ilmenee lisäksi, että ilmoituksen tekijä otetaan mukaan sen asiakirjan tutkinnan eri vaiheisiin ja sillä on tämän perusteella menettelyllisiä takeita.
Näin ollen on katsottava, että komission toimi, jolla arviointimenettely päätetään, koskee erikseen sellaista ilmoituksen tekijää, joka on toimittanut asiakirjan ja osallistunut arviointimenettelyyn. Tältä osin on selvää, että direktiivi, jolla hyväksytään tehoaine tietyin edellytyksin, koskee sitä yhtä hyvin kuin päätös, jolla siltä evätään hyväksyminen (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T-125/96 ja T-152/96, Boehringer v. neuvosto ja komissio, tuomio 1.12.1999, Kok., s. II-3427, 168 kohta).
Esillä olevassa asiassa on selvää, että kantaja on toinen niistä ilmoituksen tekijöistä, jotka ovat jättäneet asiakirjat ja osallistuneet klorotaloniilin arviointimenettelyyn. Riidanalainen direktiivi koskee sitä näin ollen erikseen klorotaloniilin osalta.
Siltä osin, koskeeko riidanalainen direktiivi kantajaa suoraan, on seuraavaksi todettava tämän edellyttävän ensinnäkin sitä, että riidanalaisella toimenpiteellä on välittömiä vaikutuksia kantajan oikeusasemaan, ja toiseksi, ettei se jätä niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen toimeenpano, ollenkaan harkintavaltaa, jolloin toimeenpano on puhtaasti automaattista ja perustuu yksinomaan yhteisön lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista (asia C-386/96 P, Dreyfus v. komissio, tuomio 5.5.1998, Kok., s. I-2309, 43 kohta).
Esillä olevassa asiassa komissio on riidanalaisen direktiivin antamalla saattanut klorotaloniilin arvioinnin päätökseen ja päättänyt sisällyttää kyseisen tehoaineen direktiivin 91/414 liitteeseen I tietyin edellytyksin, jotka liittyvät muun muassa HCB:n enimmäispitoisuuteen.
Riidanalaisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan perusteella jäsenvaltioiden on pitänyt tutkia uudelleen klorotaloniilia sisältävien kasvinsuojeluaineiden luvat tarkistamalla säädetyssä määräajassa, että kyseiset luvat täyttävät mainitun aineen sisällyttämiselle direktiivin 91/414 liitteeseen I asetetut edellytykset.
On korostettava, että riidanalaisella direktiivillä on siltä osin kuin siinä säädetään edellytyksistä, joiden täyttyessä klorotaloniilia voidaan pitää kaupan yhteisön markkinoilla, välittömiä vaikutuksia kantajan oikeusasemaan yhtiönä, joka valmistaa kyseistä tehoainetta. Lisäksi on huomautettava mainituista riidanalaisessa direktiivissä säädetyistä edellytyksistä, että toimet, joihin jäsenvaltioiden oli ryhdyttävä, olivat puhtaasti automaattisia. Jäsenvaltioilla ei erityisesti ollut, kuten komissiokin myöntää vastauksessaan, mitään harkintavaltaa HCB:n enimmäispitoisuuden osalta.
Näin ollen on katsottava, että mainitun sisällyttämistä koskevan edellytyksen osalta riidanalainen direktiivi vaikuttaa suoraan kantajan oikeusasemaan eikä jätä jäsenvaltioille mitään harkintavaltaa.
Edellä olevasta ilmenee, että kantajalla on oikeus vaatia riidanalaisen direktiivin kumoamista klorotaloniilin osalta.
Vaatimus, joka koskee riidanalaisen määritelmän korjaamista
Siitä kantajan vaihtoehtoisesti esittämästä vaatimuksesta, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on muutettava riidanalaisessa direktiivissä tarkoitettua määritelmää, on huomautettava, että yhteisöjen tuomioistuinten ei kuulu EY 230 artiklaan perustuvan laillisuusvalvonnan yhteydessä osoittaa toimielimille määräyksiä tai toimia niiden sijasta (asia T-155/04, SELEX Sistemi Integrati v. komissio, tuomio 12.12.2006, Kok., s. II-4797, 28 kohta). Tätä vaihtoehtoista vaatimusta ei siis voida ottaa tutkittavaksi.
Asiakysymys
Kantaja vetoaa käsiteltävänä olevien riidanalaisen direktiivin kumoamista koskevien vaatimusten tueksi yhtäältä kolmeen menettelyä koskevaan kanneperusteeseen, joissa on kyse ensinnäkin kantajan asiakirjan jättämisestä arviointimenettelyn ulkopuolelle, toiseksi komiteassa käydyn menettelyn virheellisyydestä sekä kolmanneksi menettelyllisten takeiden ja kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamisesta, ja toisaalta kolmeen asiakysymystä koskevaan kanneperusteeseen, jotka perustuvat direktiivin 91/414 5 artiklan rikkomiseen, direktiivin 91/414 13 artiklan rikkomiseen sekä tiettyjen yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden loukkaamiseen.
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee kantajan asiakirjan väitettyä arviointimenettelyn ulkopuolelle jättämistä
– Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää ensinnäkin, että komissio on jättänyt sen laittomasti klorotaloniilin arviointimenettelyn ulkopuolelle yhtäältä, koska komissio ei ole tunnustanut sen asemaa ”tietojen pääasiallisena toimittajana”, ja toisaalta, koska komissio ei ole ottanut huomioon sen tietoja ja sen tuotteen määritelmää.
Kertomuksen antava jäsenvaltio on pitänyt kantajaa ja Syngentaa arviointimenettelyn alussa ”tietojen pääasiallisina toimittajina”. Tämä on todettu tarkastelukertomuksessa. Tämän saman asiakirjan kautta kantaja on kuitenkin saanut selville, että arvioinnin kuluessa pelkästään Syngentaa oli päätetty pitää ”tietojen pääasiallisena toimittajana”. Kantajalle ei ole missään vaiheessa ilmoitettu kyseisestä päätöksestä eikä syistä, joiden johdosta sitä ei otettu enää huomioon.
Kantajan esittämää määritelmää on kuitenkin arvioitu menettelyn yhteydessä, ja se olisi näin ollen pitänyt ottaa huomioon riidanalaista direktiiviä annettaessa.
Kertomuksen antavan jäsenvaltion 31.1.2000 laatimasta arviointikertomuksesta näet ilmenee kantajan mukaan, että Syngentan ja kantajan tuotteita oli tutkittu yhteisön vaatimusten mukaisesti ja että todetut tulokset täyttivät kyseiset vaatimukset. Kantajan tuotetta on myös tutkittu vertaisarvioinnissa. Kun kantajalta pyydettiin lisätietoja, se toimitti ne vuoden 2002 toukokuussa. Sen todettiin 2.12.2003 täyttäneen kyseisen tietojensaantipyynnön. Tämä seikka vahvistetaan 28.1.2004 päivätyssä klorotaloniilin arviointitaulukossa (komission yksiköiden työasiakirja SANCO/4342/2000 tark. 1-3).
Kantaja on menettelyn kuluessa toimittanut lisäksi useita tutkimuksia, jotka luetellaan tarkastelukertomusta koskevan ehdotuksen liitteessä IIIA. Näitä sen asiakirjaan liittyviä tutkimuksia ei enää mainita 15.3.2005 päivätyn liitteen IIIA lopulliseen versioon.
Kantaja väittää tältä osin, että sen asiakirja oli arvioinnin kannalta olennainen. Sen mukaan 28.1.2004 päivätystä arviointitaulukosta ilmenee, että pelkästään kantaja oli toimittanut kaikki klorotaloniilin määritelmää koskevat tiedot, sillä Syngentan oli vielä tarkasteltava ”kvanttihyötysuhdetta koskevien kahden arvon välistä eroa” ja se täytti tämän vaatimuksen vasta ”Vischimin tulosten uudelleen laskemisen jälkeen”. Tehoaineen tunnistamisen osalta Syngentan asiakirja on täydellinen ainoastaan sen vuoksi, että siinä viitataan kantajan asiakirjaan. Eräät kantajan tutkimukset on lisäksi mainittu tieteellisen arvioinnin tueksi tarkastelukertomuksen liitteen II sivulla 17.
Toisin kuin komissio väittää, klorotaloniilin tutkintaa ei siten ole voitu saattaa päätökseen pelkästään Syngentan asiakirjan perusteella. Kuten kertomuksen antavan jäsenvaltion vuoden 2004 huhtikuussa laatiman asiakirjan 4.9 kohdasta ilmenee, Syngentan asiakirjassa oli ympäristömyrkyllisyyttä koskeva aukko lieroa koskevan tutkimuksen osalta. Lisäksi NOAEL-arvo (No-Observed-Adverse-Effect Level, haitaton vaikutustaso), joka koskee kohtaa ”pitkäaikainen myrkyllisyys ja karsinogeenisuus” ja joka on todettu tarkastelukertomuksen liitteessä II, on kantajan mukaan laskettu kantajan toimittaman rottatutkimuksen perusteella.
Kantajan mukaan tehoaineen sisällyttäminen direktiivin 91/414 liitteeseen I voi lisäksi perustua eri ilmoituksen tekijöiden toimittamien tietojen ”yhdistelmään” riippumatta siitä, ovatko niiden erikseen toimittamat asiakirjat täydellisiä. Komission yksiköiden työasiakirjan (asiakirja SANCO/10435/2004, 15.4.2005) mukaan näet ”hyväksyttävät tutkimukset, jotka erikseen tarkasteltuina eivät täysin vastaa vaatimusta tai erityistä huolenaihetta, joka on yksilöity liitteeseen I sisällyttämisen yhteydessä, mutta jotka yhdessä edistävät kokonaisvaltaista kokeellista lähestymistapaa – – pitäisi kokonaisuudessaan sisällyttää [tarkastelukertomukseen]”.
Kantaja riitauttaa lopuksi komission näkemyksen, jonka mukaan arviointia olisi vuoden 2004 toukokuusta alkaen jatkettu pelkästään Syngentan asiakirjan perusteella, ja väittää, että kyseisenä ajankohtana arviointi oli jo saatettu päätökseen.
Komissio ei hyväksy kantajan väitteitä.
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Käsiteltävänä olevan kanneperusteen yhteydessä kantaja väittää, että se on jätetty arviointimenettelyn ulkopuolelle ”tietojen pääasiallisena toimittajana”, ja arvostelee sitä, että kyseinen arviointi on saatettu päätökseen yksinomaan Syngentan asiakirjan perusteella ottamatta lukuun sen asiakirjaan sisältyviä tietoja ja klorotaloniilin määritelmää.
Asianomaista menettelyä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä on huomautettava, että asetuksen N:o 3600/92 6 artiklan 1 kohdan mukaan ilmoituksen tekijöiden on erikseen tai yhdessä toimitettava kertomuksen antavalle jäsenvaltiolle asiakirjat, jotka sisältävät ilmoitetun tehoaineen arvioinnin edellyttämät tiedot. Saman asetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaan kertomuksen antava jäsenvaltio voi pyytää ilmoituksen tekijöitä parantelemaan tai täydentämään asiakirjojaan.
Kyseisistä säännöksistä ilmenee, että erillisen asiakirjan toimittanut ilmoituksen tekijä on velvollinen esittämään asianomaisessa menettelyssä kaikki ilmoitetun tehoaineen arvioimiseen tarvittavat tiedot.
Esillä olevassa asiassa on aluksi huomattava, että kyseinen arviointimenettely koski aluksi kantajan ja Syngentan erikseen toimittamia asiakirjoja.
Tarkastelukertomuksen 1 kohdan mukaan näet vain nämä kaksi ilmoituksen tekijää olivat määräajassa toimittaneet asiakirjat, joissa ei ollut oleellisia puutteita, ja niitä on pidetty ”tietojen pääasiallisina toimittajina”. Samasta asiakirjasta ilmenee, että arvioinnin aikana on päätetty, että yksinomaan Syngentaa pidetään ”tietojen pääasiallisena toimittajana”.
Siltä osin kuin on kyse Syngentan ja kantajan luonnehtimisesta ”tietojen pääasiallisiksi toimittajiksi”, on huomautettava, ettei mainittua käsitettä ole käsitelty sovellettavassa säännöstössä vaan se perustuu komission käytäntöön. Koska näin ollen se, että asianomainen ilmoituksen tekijä luonnehditaan arvioinnin aikana ”tietojen pääasialliseksi toimittajaksi”, ei voi johtaa siihen, että sille myönnetään erityinen oikeudellinen asema, kantajan esittämä väite, joka koskee väitettyä kieltäytymistä myöntää sille kyseinen asema koko arviointimenettelyn ajaksi, on tehoton.
Komissio väittää tämän jälkeen siitä kantajan väitteestä, jonka mukaan sen asiakirjaa ei ole otettu huomioon, että arvioinnin kuluessa ilmeni, että kantajan asiakirjassa oli merkittäviä puutteita ja että näin ollen vuoden 2004 toukokuusta alkaen arviointia päätettiin jatkaa yksinomaan Syngentan asiakirjan perusteella. Tämän johdosta riidanalaisen direktiivin antamista edeltänyt klorotaloniilin arviointi perustui komission mukaan yksinomaan Syngentan asiakirjaan.
On todettava, että kertomuksen antavan jäsenvaltion vuoden 2004 huhtikuussa laatimasta asiakirjasta, jonka otsikkona on ”Taso 4 – Lisätietojen pyytäminen” ja jonka komissio on liittänyt vastineeseensa, ilmenee, että kantajan asiakirjassa oli arvioinnin tässä pitkälle edenneessä vaiheessa edelleen merkittäviä puutteita.
Kuten komissio on suullisessa käsittelyssä tarkentanut eikä kantaja ole sitä kiistänyt, kyseisessä asiakirjassa yksilöidään yhteensä 42 kantajan asiakirjasta puuttuvaa tutkimusta. Kyseisessä asiakirjassa todetaan esimerkiksi kohdasta, jonka otsikkona on ”Toksikologia ja aineenvaihdunta”, että kantajan asiakirjasta puuttuivat tiedot, joiden avulla voidaan määritellä ”[NOAEL-arvo] systeemisten vaikutusten osalta”, ”tiedot subakuutista myrkyllisyydestä suun kautta”, ”tiedot aineenvaihduntatuotteiden myrkyllisyydestä”, ”tiedot vertailevasta imeytymisestä ihon kautta” ja ”in vitro -tutkimus rottien iholla ja ihmisten iholla”. Kertomuksen antava jäsenvaltio on lisäksi vaatinut kenttätutkimusten tekemistä klorotaloniilin eri käyttömuodoista sekä tietojen toimittamista ”maahan poistuvista jäämistä”, ”500 g/l -suuruisen klorotaloniilipitoisuuden akuutista myrkyllisyydestä iholla” ja ”klorotaloniili 75 WG:n täsmällisestä koostumuksesta”.
Kantaja on lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kysymykseen 16.6.2008 antamassaan kirjallisessa vastauksessa myöntänyt, että se on toimittanut esittelevälle jäsenvaltiolle mainitussa asiakirjassa yksilöidyt tiedot vasta vuoden 2006 heinäkuun ja vuoden 2007 elokuun välisenä aikana eli riidanalaisen direktiivin antamisen jälkeen.
Näistä seikoista ilmenee, että kantaja ei arviointimenettelyn yhteydessä ollut esittänyt asiakirjaa, joka olisi sisältänyt kaikki klorotaloniilin arvioinnin edellyttämät tiedot.
Tätä toteamusta ei kumoa se, että kantajan asiakirjaa pidettiin menettelyn alussa asiakirjana, jossa ei ole olennaisia puutteita, ja että sitä on tutkittu kertomuksen antavan jäsenvaltion 31.1.2000 laatimassa arviointikertomuksessa ja vertaisarvioinnissa vuoden 2001 maaliskuun ja syyskuun välisenä aikana.
On huomautettava, että kyseistä menettelyä koskevat yksityiskohtaiset säännöt eivät edellytä sitä, että arvioinnin alussa tehdään lopullinen toteamus asiakirjan täydellisyydestä. Esillä olevassa asiassa se alussa tehty toteamus, jonka mukaan kantajan asiakirjassa ei ollut ”olennaisia puutteita”, ei näin ollen merkitse sitä, kuten myös valittu sanamuoto osoittaa, että asiakirja oli kaikilta osin täydellinen.
Kantaja ei voi perustaa väitettään siihen, että viittaukset sen arvioinnin aikana esittämiin tietoihin ovat tarkastelukertomusta koskevan ehdotuksen liitteessä IIIA. Riidanalaisen direktiivin neljännen perustelukappaleen ja sen liitteessä olevan taulukon nro 102 mukaan näet lopullinen tarkastelukertomus on laadittu 15.2.2005. Näin ollen toisin kuin kantaja väittää, kyseistä arviointia on jatkettu mainittuun päivämäärään saakka eikä sitä voida katsoa saatetuksi päätökseen tarkastelukertomusta koskevan ehdotuksen vaiheessa. Pelkästään se, että viittaukset kantajan tietoihin ovat mainitussa ehdotuksessa mutta ne on poistettu kertomuksen lopullisesta versiosta, ei riitä osoittamaan, että sen asiakirja oli täydellinen.
Tämän jälkeen on huomautettava, ettei kantaja ole osoittanut, että toisen ilmoituksen tekijän asiakirja oli puutteellinen ja sitä on näin ollen pitänyt välttämättä täydentää kantajan asiakirjaan perustuvilla tiedoilla.
Yhtäältä se kantajan väite, jonka mukaan sen asiakirja on ollut tarpeen Syngentan asiakirjan vaatimustenmukaisuuden toteamiseksi ”kvanttihyötysuhdetta koskevien arvojen” osalta, osoittautuu vääräksi niiden seikkojen perusteella, jotka komissio on esittänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asettamaan kysymykseen 16.6.2008 antamassaan kirjallisessa vastauksessa ja joiden mukaan kertomuksen antava jäsenvaltio hyväksyi asianomaisen Syngentan tutkimuksen lisätietoja vastaanotettaessa.
Vaikka toisaalta tarkastelukertomuksessa viitataan todellakin tiettyihin kantajan asiakirjaan perustuviin tietoihin eli sen rottatutkimuksen perusteella laskettuun NOAEL-arvoon sekä sen kyseisen kertomuksen liitteessä II mainittuun tutkimukseen lierojen lisääntymisestä ja kasvusta, on kuitenkin huomautettava, että kyseinen lisäviittaus kantajan toimittamiin tietoihin ei osoita, että toisen ilmoituksen tekijän asiakirja ei sisältänyt riittäviä tietoja.
Komissio on tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kysymykseen 16.6.2008 antamassaan kirjallisessa vastauksessa täsmentänyt, eikä kantaja ole toisin osoittanut, että Syngentan asiakirjassa oli vastaavat tiedot ja että viittaukset kantajan suorittamiin tutkimuksiin perustuvaan arvoon on otettu mukaan ainoastaan sen vuoksi, että kertomuksen antava jäsenvaltio katsoi, että kyseinen erityisarvo oli tieteellisesti soveliaampi. Tämän lisäksi vaadittiin, että uusissa jäsenvaltioissa on esitettävä lisätutkimuksia (tarkastelukertomuksen 7 kohta).
Lopuksi on hylättävä myös se kantajan väite, jonka mukaan se ei ollut velvollinen toimittamaan Syngentan esittämiä tietoja vastaavia tietoja, koska menettelyssä, jossa on mukana useita ilmoituksen tekijöitä, komissio saattoi ottaa huomioon eri asiakirjoihin perustuvat tiedot kokonaisuudessaan. Vaikka näet oletetaan, että komissiolle annetaan tällainen mahdollisuus, kunkin ilmoituksen tekijän on varmistettava, kuten edellä 94 kohdassa on todettu, että sen erikseen jättämä asiakirja on täydellinen siltä osin kuin ilmoituksen tekijät eivät toimita yhteistä asiakirjaa.
Kantaja on väittänyt tältä osin suullisessa käsittelyssä, että Zeneca Agrochemicals ja se itse olivat vuonna 1998 sopineet siitä, että niiden kummankin arvioinnin aikana toimittamien tietojen katsotaan olevan tulosta niiden yhteisistä ponnistuksista.
Kantaja vetoaa tämän väitteen tueksi ensinnäkin kanteen liitteenä olevaan Zeneca Agrochemicalsin 16.4.1998 päivättyyn kirjeeseen, joka on osoitettu kertomuksen antavalle jäsenvaltiolle ja jossa viitataan Zeneca Agrochemicalsin, sen itsensä ja kertomuksen antavan jäsenvaltion välillä 24.2.1998 järjestettyyn tapaamiseen, jonka kuluessa kertomuksen antava jäsenvaltio oli pyytänyt niitä toimittamaan yhteiset huomautuksensa.
Kyseisestä kirjeestä ilmenee, että Zeneca Agrochemicals oli pyytänyt kertomuksen antavaa jäsenvaltiota vahvistamaan kirjallisesti, että pelkästään kantajaa ja sitä pidettiin ”tietojen pääasiallisina haltijoina”, ja todennut, että kyseisen vahvistuksen jälkeen se ”ottaa yhteyttä [kantajaan] selvittääkseen, mikä on asianmukainen tapa lähestyä tätä kysymystä[, joka koskee yhteisten huomautusten mahdollista esittämistä]”. Vaikka tästä ilmenee, että Zeneca Agrochemicals ja kantaja olivat ryhtyneet neuvotteluihin mahdollisuudesta esittää yhteiset huomautukset, kyseinen kirje pelkästään ei osoita, että ne olisivat tosiasiassa päättäneet esittää tiedot yhteisesti.
Kantaja viittaa tämän jälkeen kahteen sen ja Zeneca Agrochemicalsin välillä 18.6.1998 ja 8.7.1999 tehtyyn sopimukseen, joissa on kyse klorotaloniilia koskevien tietojen vaihdosta. Kantajan mukaan kaikki Syngentan arvioinnin kuluessa esittämät huomautukset on näiden sopimusten perusteella katsottava niiden yhteisiksi lausumiksi.
Tarvitsematta ottaa kantaa mainittujen sopimusten, jotka on esitetty ensimmäisen kerran suullisessa käsittelyssä ja joiden pätevyyttä Syngenta ei kantajan itsensä selitysten mukaan ole tunnustanut, seurauksiin, on kuitenkin huomattava, kuten komissio on suullisessa käsittelyssä todennut – eikä kantaja ole sitä kiistänyt –, että kyseisiä sopimuksia ei ole toimitettu kertomuksen antavalle jäsenvaltiolle tai komitealle.
Tätä seikkaa tukee se, ettei asianosaisten kirjelmiensä yhteydessä esittämissä arviointia koskevissa asiakirjoissa viitata lainkaan yhteisesti esitettyihin tietoihin vaan kyseisissä asiakirjoissa Syngentan ja kantajan toimittamia tietoja arvioidaan erikseen.
Näin ollen on katsottava, ettei kantaja ole osoittanut, että sen ja Syngentan esittämiä tietoja olisi pitänyt arvioida sellaisena yhteisenä asiakirjana, joka on tulosta niiden yhteisistä ponnisteluista. Kantaja väittää näin ollen virheellisesti, ettei sillä ollut sovellettavan säännöstön perusteella velvollisuutta toimittaa arvioinnin edellyttämiä tietoja siltä osin kuin Syngenta oli esittänyt vastaavat tiedot.
Edellä olevan perusteella on katsottava, ettei komissio ole menetellyt virheellisesti, kun se arvioi klorotaloniilia Syngentan asiakirjan perusteella ottamatta huomioon kantajan esittämään asiakirjaan, jossa ei ollut riittäviä tietoja, sisältyviä tietoja ja klorotaloniilin määritelmää.
Käsiteltävänä oleva kanneperuste ei näin ollen voi menestyä.
Toinen kanneperuste, joka koskee menettelyn virheellisyyttä komiteassa
– Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että komitea viimeisteli tarkastelukertomuksen 15.2.2005 eikä se näin ollen olisi voinut hyväksyä kyseiseen kertomukseen tämän jälkeen tehtyjä muutoksia, jotka koskevat klorotaloniilin määritelmää ja sen toimittamiin tutkimuksiin tehtyjen viittausten poistamista. Komitean pöytäkirjaluonnoksessa, joka on päivätty 15.4.2005, ei ole mitään viittausta tarkastelukertomukseen. Kantaja väittää vastauksessaan, että tarkastelukertomusta koskevaa ehdotusta ei komitean sääntöjen vastaisesti ole toimitettu komitealle kolme viikkoa ennen 15.2.2005 pidettyä kokousta.
Komissio kiistää kantajan väitteet.
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kantaja väittää, ettei komitea ole viimeistellyt asianmukaisesti tarkastelukertomusta, sillä komitean 15.2.2005 pidetyssä kokouksessa viimeisteltyä kyseisen kertomuksen versiota on muutettu tämän jälkeen.
On huomautettava, että asetuksen N:o 3600/92 7 artiklan 6 kohdassa, sellaisena kuin se on lisättynä asetuksella N:o 1199/97, säädetään, että ”jos komissio esittää – – direktiivi – – luonnoksen – –, se esittää samanaikaisesti komitean tutkimuksen loppupäätelmät ajantasaistetussa tarkastuskertomuksessa, josta on tehtävä maininta kokouksen pöytäkirjan yhteenvetoon”. Kuten lisäksi asetuksen N:o 1199/97 neljännessä perustelukappaleessa todetaan, ”– – komiteaan toimitetun direktiivi- tai päätösluonnoksen on liityttävä suoraan kertomuksen antavan jäsenvaltion kertomukseen ja suositukseen, mukaan lukien kaikki neuvottelujen seurauksena tehdyt muutokset”.
On siis tutkittava, onko komissio esillä olevassa asiassa täyttänyt velvollisuutensa esittää komitealle samanaikaisesti päätösluonnoksen kanssa ajantasaistetun tarkastelukertomuksen, jossa on loppupäätelmät ehdotetun toimenpiteen arvioinnista asiakysymyksen osalta.
Asianosaisten lausumista ilmenee tältä osin, että komitealle sen 15.2.2005 pidetyssä kokouksessa esitetyn tarkastelukertomuksen tekstiä on muutettu kyseisen kokouksen jälkeen siltä osin kuin on kyse ensinnäkin direktiivin 91/414 liitteeseen I sisällyttämistä koskevista edellytyksistä, jotka liittyvät klorotaloniilin puhtauteen, ja toiseksi kantajan toimittamiin tutkimuksiin tehtyjen viittausten poistamisesta. Mainitun kertomuksen liitteessä I, jossa on esitetty klorotaloniilin määritelmä, viitataan näet siitä huolimatta, että se on päivätty 20.1.2005, FAO:n vuoden 2005 helmikuussa antamaan määritelmään. Lisäksi sen liite IIIA, jossa on tutkimusluettelo, on päivätty 15.3.2005.
Komissio toteaa tältä osin, että nämä kaksi kertomuksen antavan jäsenvaltion 10.2.2005 ehdottamaa muutosta esitettiin komitealle sen 15.2.2005 pitämässä kokouksessa, ja tämä hyväksyi ne, mutta ne otettiin tarkastelukertomukseen vasta kyseisen kokouksen jälkeen.
Näistä täsmennyksistä, joita kantaja ei ole kyseenalaistanut, ilmenee, että asianomaiset tarkastelukertomuksen muutokset on esitetty komitealle, jolla oli siis 15.2.2005 kaikki merkitykselliset tiedot.
Tätä seikkaa ei kumoa se, että tarkastelukertomus ajantasaistettiin vasta tämän päivämäärän jälkeen komitean hyväksymien muutosten huomioon ottamiseksi ja että tarkastelukertomuksen tietyissä liitteissä on näin ollen päivämäärää 15.2.2005 myöhäisempi päivämäärä.
Kuten 15.4.2005 pidetyn komitean kokouksen pöytäkirjasta, jonka kantaja on esittänyt, lisäksi ilmenee, kyseisessä kokouksessa komitea ”merkitsi pöytäkirjaan” klorotaloniilin osalta ”muutetun tarkastelukertomuksen”.
Niiden kantajan väitteiden osalta, jotka koskevat määräaikaa, jonka kuluessa asiakirjat on jätettävä komitealle ja joka väitetysti on ollut liian lyhyt, on todettava, ettei kyseistä väitettä voida ottaa tutkittavaksi, koska kantaja ei saa vedota sellaisten menettelysääntöjen rikkomiseen, jotka on otettu käyttöön komiteassa kokoontuvien jäsenvaltioiden etujen suojelemiseksi (ks. vastaavasti analogisesti asia C-443/05 P, Common Market Fertilizers v. komissio, tuomio 13.9.2007, Kok., s. I-7209, 144 ja 145 kohta).
Työjärjestyksestä, jonka komitea on vahvistanut menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28.6.1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (
EYVL L 184, s. 23
) 7 artiklan mukaisesti, ilmenee joka tapauksessa, että vaikka asiakirjojen on yleensä oltava käytettävissä neljätoista päivää ennen komitean kokousta, muutoksia voidaan ehdottaa lyhyemmässä määräajassa ja jopa kokouksen aikana.
Edellä olevasta seuraa, ettei kantaja ole osoittanut, että komiteassa käyty menettely olisi ollut virheellinen.
Käsiteltävänä olevaa kanneperustetta ei siis voida hyväksyä.
Kolmas kanneperuste, joka koskee menettelyllisten takeiden ja kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamista
– Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että kertomuksen antava jäsenvaltio ja komissio ovat loukanneet sen menettelyllisiä takeita, koska se on jätetty tiettyjen oleellisten kokousten ja kirjeenvaihtojen ulkopuolelle eikä sille ole toimitettu asetuksen N:o 3600/92 mukaista palautetta ja tukea, sellaisina kuin ne on toimitettu Syngentalle.
Kantajan mukaan kertomuksen antava jäsenvaltio ja komissio eivät ole varmistaneet, että kantaja jättää tiivistelmän asiakirjasta muille jäsenvaltioille, ne eivät ole neuvotelleet sen kanssa arviointikertomuksesta, ne eivät ole toimittaneet sille vertaisarvioinnin tuloksia eivätkä ne ole kutsuneet sitä Syngentan kanssa 12.12.2002 pidettyyn kokoukseen.
Kantaja väittää yhteisön oikeuden perusperiaatteisiin ja polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä koskevaan oikeuskäytäntöön vedoten, että sillä oli kyseisen menettelyn yhteydessä puolustautumisoikeudet ja oikeus tulla kuulluksi ja että komissio on loukannut näitä oikeuksia.
Kantaja moittii komissiota tältä osin yhtäältä siitä, että tämä on sulkenut sen klorotaloniilin määritelmää ja etenkin FAO:n vuoden 2005 helmikuussa antaman määritelmän huomioon ottamista koskevien keskustelujen ulkopuolelle, ja toisaalta, että tämä ei ole esittänyt sille syitä siihen, minkä vuoksi se jätettiin menettelyn ulkopuolelle ja sen tutkimukset poistettiin tarkastelukertomuksesta.
Lopuksi kantaja väittää, että klorotaloniilin arviointimenettelyn virheellisyys merkitsee hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista.
Komissio kiistää kantajan väitteet. Se toteaa etenkin, että kyseiseen menettelyyn sovellettavassa säännöstössä ei säädetä ilmoituksen tekijöille myönnettävistä menettelyllisistä takeista.
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Alustavasti on huomautettava, että menettelyssä, jossa markkinoilla olemassa olevaa tuotetta arvioidaan uudelleen asianomaisen tuottajan toimittaman asiakirjan perusteella, kyseisen tuottajan on oltava tiiviisti mukana arvioinnissa ja voitava vedota oikeuteen saada tieto tärkeimmistä aineistonsa puutteista, jotka estävät sen tuotteen hyväksymisen, ja näiden menettelyllisten takeiden noudattamista valvotaan tuomioistuimessa. Oikeusvarmuuden ja hyvän hallinnon periaatteiden valossa komissio ei näet saa kiireellisiä tilanteita lukuun ottamatta kieltäytyä hyväksymästä markkinoilla olemassa olevaa tuotetta ilman, että se on antanut asianomaiselle mahdollisuuden antaa tietoja, jotka ovat asianmukaisia näiden puutteiden korjaamiseksi (ks. vastaavasti asia T-392/02, Solvay Pharmaceuticals v. neuvosto, tuomio 21.10.2003, Kok., s. II-4555, 186–188 kohta).
Näitä seikkoja sovelletaan kyseessä olevassa menettelyssä, joka pantiin vireille kantajan toimittamalla ilmoituksella ja jota koskevissa yksityiskohtaisissa säännöissä todetaan, että ilmoituksen tekijän on oltava mukana asiakirjansa arvioinnissa. Asetuksen N:o 3600/92 7 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaan näet kertomuksen antava jäsenvaltio voi pyytää ilmoituksen tekijöitä parantelemaan tai täydentämään asiakirjojaan ja komissio voi ennen kuin tiivistelmä asiakirjasta ja kertomuksen antavan jäsenvaltion laatima arviointikertomus toimitetaan komitealle neuvotella ilmoituksia antaneiden tahojen kanssa kyseisestä kertomuksesta.
Tästä seuraa, että kyseisessä menettelyssä ilmoituksen tekijä, joka on toimittanut asiakirjan kertomuksen antavan jäsenvaltion ja komission arvioitavaksi, voi vedota oikeuteen saada tietoja asiakirjassaan mahdollisesti olevista puutteista, jotka estävät kyseessä olevan tehoaineen hyväksymisen.
Koska mitään tätä koskevaa nimenomaista menettelymääräystä ei ole, komissio ei sitä vastoin ole velvollinen antamaan ilmoituksen tekijöille tietoja komitean ehdottaman toimenpiteen sisällöstä.
Kantajan käsiteltävänä olevan kanneperusteen yhteydessä esittämiä väitteitä on tutkittava näiden huomautusten perusteella.
Ensinnäkin kantaja väittää, ettei sitä ole tarkoituksenmukaisesti ja komission työasiakirjoihin sisältyvien seikkojen mukaisesti ja joka tapauksessa samalla tavalla kuin toinen ilmoituksen tekijä otettu mukaan arvioinnin eri vaiheisiin.
On huomautettava, että tarkastelukertomuksessa ei mainita kantajan osallistuneen menettelyn tiettyihin vaiheisiin. Kyseisen kertomuksen 1 kohdassa, joka koskee arvioinnissa noudatettua menettelyä, viitataan näet ainoastaan Syngentan asiakirjaa koskevan tiivistelmän esittämiseen 31.7.2000, arviointikertomuksen lähettämiseen Syngentalle 20.4.2000, vertaisarvioinnin tulosten lähettämiseen ”tietojen pääasialliselle toimittajalle”16.11.2001 ja kokouksen pitämiseen Syngentan kanssa 12.12.2002.
Asiakirja-aineistoon sisältyvistä seikoista ilmenee kuitenkin, että kantaja on todellisuudessa ollut tarkoituksenmukaisesti mukana arvioinnissa.
Siltä osin kuin on kyse asiakirjan tiivistelmän esittämisestä muille jäsenvaltioille, komission vastineeseensa liittämästä kantajan kirjeestä, joka on päivätty 27.7.2000, näet ilmenee, että kantaja on toimittanut kyseisen asiakirjan kertomuksen antavan jäsenvaltion pyynnöstä.
Siltä osin kuin on kyse neuvottelemisesta ilmoituksen tekijöiden kanssa kertomuksen antavan jäsenvaltion 31.1.2000 laatimasta arviointikertomuksesta, on huomautettava, että asetuksen N:o 3600/92 7 artiklan 3 kohdassa, johon kantaja vetoaa, ei velvoiteta neuvottelemaan ilmoituksen tekijöiden kanssa ennen kyseisen asiakirjan laatimista, vaan siinä ainoastaan säädetään komissiolla olevasta pelkästä mahdollisuudesta neuvotella joidenkin tai kaikkien ilmoituksen tekijöiden kanssa sen jälkeen, kun kyseinen asiakirja on laadittu. Kantaja toteaa joka tapauksessa kanteessaan saaneensa kyseisen kertomuksen samalla tavalla kuin Syngentakin 20.4.2000.
Komissio toteaa vertaisarvioinnin tulosten ilmoittamisen osalta, että kertomuksen antavan jäsenvaltion mukaan kantaja oli saanut ne ja sitä oli pyydetty täydentämään asiakirjaansa. Kantaja itse vahvistaa tämän seikan, kun se toteaa kanteessaan, että sitä oli pyydetty toimittamaan lisätietoja vertaisarvioinnin johdosta, minkä se teki vuoden 2002 toukokuussa.
Komissio huomauttaa 12.12.2002 järjestetyn kokouksen osalta – eikä kantaja ole sitä kiistänyt –, että kyseisessä kokouksessa käsiteltiin yksinomaan Syngentan asiakirjaa koskevia kysymyksiä.
Kaikkien näiden seikkojen perusteella on todettava, että kantaja on kyseisten arvioinnin vaiheiden osalta otettu mukaan menettelyyn samalla tavalla kuin toinen ilmoituksen tekijä eikä yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ole näin ollen loukattu.
Kantaja moittii komissiota toiseksi siitä, ettei tämä ole ilmoittanut sille päätöksestä jatkaa arviointia yksinomaan toisen ilmoituksen tekijän asiakirjan perusteella eikä niitä syitä, joiden johdosta viittaukset kantajan tutkimuksiin poistettiin tarkastelukertomuksesta.
On huomautettava, että kyseistä menettelyä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen perusteella, jotka on tuotu esiin edellä 93 ja 94 kohdassa, kantajan oli esitettävä täydellinen asiakirja, johon sisältyvät kaikki arvioimiseen tarvittavat tiedot.
Asiakirja-aineistosta ilmenee tältä osin, että kertomuksen antavan jäsenvaltion viranomaiset ilmoittivat 5.2.2004 kantajalle arviointikertomukseen tehdyistä uusista täydennyksistä, mukaan lukien asiakirja, jonka otsikkona on ”Taso 4 – Lisätietojen pyytäminen” ja joka vastaa kertomuksen antavan jäsenvaltion vuoden 2004 huhtikuussa laatimaa samannimistä asiakirjaa (ks. edellä 99 kohta), jossa todetaan kantajan asiakirjassa edelleen olevat tärkeimmät puutteet. Kantaja on lisäksi 5.3.2004 päivätyllä sähköpostilla, jonka komissio on liittänyt vastineeseensa, vahvistanut saaneensa kyseiset asiakirjat.
Vaikka kantaja väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kysymykseen 16.6.2008 antamassaan kirjallisessa vastauksessa ensimmäistä kertaa, että kertomuksen antava jäsenvaltio ei ole yksilöinyt kaikkia kyseisiä tietoja hyvissä ajoin, on kuitenkin huomautettava, ettei kantaja perustele mitenkään sitä, minkä takia se vetoaa myöhään kyseiseen väitteeseen. Koska kantaja ei ole esittänyt perustelua, jonka mukaan kertomuksen antava jäsenvaltio ei ole antanut sille hyvissä ajoin tietoa arvioinnin edellyttämistä tiedoista, kanteessaan – eikä myöskään vastauksessaan –, sitä on pidettävä uutena kanneperusteena, jota ei työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan nojalla voida ottaa tutkittavaksi. On joka tapauksessa huomattava, että kyseinen perustelu koskee ainoastaan yhtä edellä olevassa kohdassa mainitussa asiakirjassa yksilöidyistä puutteista eli ”lysimetrillä tehtyä tutkimusta” ja se on siis myös tehoton.
Kantajalle on näin ollen ilmoitettu siitä, ettei sen asiakirjassa ollut riittäviä tietoja etenkään 5.2.2004 toimitettujen asiakirjojen perusteella. Kun otetaan huomioon tämä tieto, sen olisi asianomaista menettelyä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen perusteella pitänyt ymmärtää, että sen asiakirja ei ollut arvioinnin perustana ja että arviointia jatkettiin toisen ilmoituksen tekijän täydellisen asiakirjan perusteella. Komission ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kysymykseen 16.6.2008 antamasta kirjallisesta vastauksesta ilmenee lisäksi, että kantajalle 5.2.2004 toimitettujen asiakirjojen joukossa olevan arviointikertomuksen lisäyksessä 13 oli todettu, että ”Syngentaa pidetään ilmoituksen pääasiallisena tekijänä [ja että] täydellinen arviointi tehtäisiin ainoastaan kyseisen ilmoituksen tekijän tietojen osalta”.
Sen seikan osalta, että viittaukset kantajan esittämiin tutkimuksiin olivat vielä siinä arvioinnin kannalta olennaisina pidettyjen tutkimusten luettelossa, joka on liitetty 20.1.2005 päivättyyn tarkastelukertomusta koskevaan ehdotukseen (ks. edellä 21 kohta), on todettava, että vaikka tämä seikka osoittaakin tiettyä epäjohdonmukaisuutta, se ei kuitenkaan sellaisenaan voi synnyttää vakavia epäilyjä niiden edellä olevassa kohdassa mainittujen aikaisempien seikkojen paikkansapitävyydestä, joiden mukaan kantajan asiakirja oli puutteellinen eikä muodostaisi perustaa arvioinnille.
Lisäksi siltä osin kuin on kyse kantajan tutkimuksiin tehtyjen viittausten poistamisesta saman asiakirjan lopullisesta versiosta on korostettava, että kyse on puhtaasti informatiivisesta asiakirjasta, jolla ei voi olla sitovia oikeudellisia seurauksia. Väite, joka koskee tietojen puuttumista kyseisten viittausten poistamisen syistä, on siis tehoton (ks. jäljempänä 214–217 ja 243–249 kohta). Viittausten poistaminen oli joka tapauksessa ainoastaan seurausta siitä, että kantajan puutteellinen asiakirja ei voinut muodostaa arvioinnin perustaa.
Kantajan moite, joka koskee väitettyä tiedon puuttumista siitä, että arviointia jatkettiin yksinomaan Syngentan asiakirjan perusteella, ja niistä syistä, joiden vuoksi kantajan tutkimukset poistettiin tarkastelukertomukseen liitetystä luettelosta, on siis hylättävä.
Kolmanneksi kantaja väittää, että komissio on jättänyt sen niiden klorotaloniilin määritelmää koskevien keskustelujen ulkopuolelle, jotka johtivat FAO:n vuoden 2005 helmikuussa julkaiseman määritelmän huomioon ottamiseen.
On huomattava, että kuten myös asianosaisten lausumista ilmenee, kyseisen arvioinnin kuluessa peräjälkeen annetuissa kertomuksissa on viitattu FAO:n vuonna 1998 vahvistamaan määritelmään, jota sovellettiin siihen saakka, kunnes uusi määritelmä julkaistiin vuoden 2005 helmikuussa.
Kantaja väittää kuitenkin kanteessaan tienneensä ainakin vuoden 2004 toukokuusta alkaen, että mainittua FAO:n määritelmää oltiin tarkastelemassa uudelleen Syngentan esittämien tietojen perusteella. Kantaja on suullisessa käsittelyssä myös myöntänyt saaneensa tiedon kyseisestä tarkastelusta FAO:ssa vuoden 2004 aikana ja täsmentänyt, ettei se ollut tietoinen FAO:ssa käytyjen keskustelujen tarkasta sisällöstä.
Vaikka lisäksi on huomattava, että kantajalle 8.2.2005 toimitetussa tarkastelukertomusta koskevassa ehdotuksessa viitattiin vielä FAO:n määritelmään vuodelta 1998, siinä todettiin, että FAO oli ollut tarkastelemassa kyseistä määritelmää uudelleen vuodesta 2003 lukien.
Kantaja, jolle oli ilmoitettu kyseisistä seikoista, ei voinut kuitenkaan odottaa, ettei FAO:n tarkastamaa määritelmää otettaisi huomioon kyseisessä arvioinnissa.
Kantaja ei näin ollen voi moittia komissiota siitä, ettei tämä ollut antanut sille tietoa niistä seikoista, jotka johtivat klorotaloniilin sisällyttämiseen viittaamalla FAO:n vuoden 2005 helmikuussa vahvistamaan määritelmään.
Lopuksi siltä osin kuin kantaja vetoaa kuulluksi tulemista koskevan oikeutensa loukkaamiseen on huomautettava, että puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaate, jota sovelletaan missä tahansa menettelyssä, jota käydään tiettyä henkilöä vastaan ja joka voi päättyä tälle vastaiseen päätökseen, edellyttää, että henkilöt, joille päätös on osoitettu ja joiden etuihin se merkittävästi vaikuttaa, voivat tehokkaasti ilmaista kantansa (asia C-32/95 P, komissio v. Lisrestal ym., tuomio 24.10.1996, Kok., s. I-5373, 21 kohta).
Tältä osin on huomautettava, kuten on jo todettu (ks. edellä 155–157 kohta), että kantajalle oli ilmoitettu sen asiakirjassa olevista puutteista, jotka olivat johtaneet siihen, ettei sen asiakirja voinut olla enää perustana klorotaloniilin arvioinnille. Kantajalla on saatuaan tämän tiedon, joka sisältyi muun muassa 5.2.2004 toimitettuihin asiakirjoihin, ollut mahdollisuus esittää näkemyksensä arvioinnin kuluessa sen asiakirjan puutteellisuutta koskevan toteamuksen osalta.
Tämän perusteella komissiolla ei ollut velvollisuutta pyytää kantajaa esittämään huomautuksensa komitealle 15.2.2005 ehdotetun toimenpiteen sisällöstä. Komissio on näet voinut perustellusti katsoa, ettei tällainen kuuleminen ollut tarkoituksenmukaista, kun otetaan huomioon se, että kantajan asiakirja oli edelleen puutteellinen eikä sitä näin ollen voitu pitää perustana ehdotetun toimenpiteen arvioimiseksi asiakysymyksen osalta.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan menettelyn virheellisyys voi merkitä päätöksen kumoamista ainoastaan, jos osoitetaan, että mainitun päätöksen sisältö olisi ilman tätä virhettä voinut olla sisällöltään erilainen (asia T-279/02, Degussa v. komissio, tuomio 5.4.2006, Kok., s. II-897, 416 kohta; ks. myös vastaavasti yhdistetyt asiat 209/78–215/78 ja 218/78, Van Landewyck ym. v. komissio, tuomio 29.10.1980, Kok., s. 3125, Kok. Ep. V, s. 355, 47 kohta).
Esillä olevassa asiassa kantaja ei kuitenkaan ole täyttänyt velvollisuuttaan esittää täydellinen asiakirja, joten sillä, ettei sitä ole kuultu menettelyn loppuvaiheessa eli silloin, kun direktiiviluonnos ja tarkastelukertomusta koskeva ehdotus lähetettiin komitealle, ei voinut olla vaikutusta sen riidanalaisen määritelmän sisältöön, joka vahvistettiin toisen ilmoituksen tekijän asiakirjan perusteella ja jossa otettiin huomioon FAO:n vuoden 2005 helmikuussa julkaisema määritelmä.
Kaikesta edellä olevasta seuraa, ettei kantaja ole osoittanut, että kyseisessä menettelyssä on loukattu sen menettelyllisiä takeita tai sen oikeutta tulla kuulluksi, mikä voisi johtaa riidanalaisen direktiivin kumoamiseen.
Lopuksi on myös hylättävä kantajan väite, joka koskee hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista. Tämän kanneperusteen yhteydessä kantaja näet vain vetoaa klorotaloniilin arvioimiseksi käydyn menettelyn virheellisyyteen. Edellä olevasta kuitenkin ilmenee, ettei kyseinen menettely ollut virheellinen.
Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella käsiteltävänä oleva kanneperuste on hylättävä.
Neljäs kanneperuste, joka koskee direktiivin 91/414 5 artiklan rikkomista
– Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että komissio on rikkonut direktiivin 91/414 5 artiklan 1 kohtaa, koska se ei ole ottanut klorotaloniilia kyseisen direktiivin liitteeseen I sisällytettäessä mukaan kantajan tuotteen määritelmää, vaikka kertomuksen antavan jäsenvaltion 31.1.2000 laatiman arviointikertomuksen mukaan kyseinen tuote täytti sisällyttämisen edellytykset.
Komission päätös jättää kantajan määritelmä huomioimatta perustui yksinomaan FAO:n uuteen määritelmään eikä sen suorittaman arvioinnin tuloksiin. Direktiivin 91/414 5 artiklassa säädetyissä sisällyttämisen edellytyksissä ei kuitenkaan viitata FAO:n määritelmiin.
Komissio on kantajan mukaan lisäksi rikkonut direktiivin 91/414 5 artiklan 1 kohtaa, koska se on nojautunut FAO:n määritelmään, joka ei vastannut niitä kantajan ja Syngentan ilmoittamia tehoaineita, joita kertomuksen antava jäsenvaltio oli arvioinut.
Menettelyn alussa ilmoitetuissa aineissa on näet otettu huomioon FAO:n vuonna 1998 vahvistama määritelmä, jonka mukaan HCB:n enimmäispitoisuus on 0,3 g/kg. Sitä, että Syngenta on ollut sen uudelleen tarkastelun taustalla, joka on johtanut siihen, että FAO julkaisi uuden määritelmän, jonka mukaan HCB:n raja-arvo on 0,01 g/kg, ei olisi saanut pitää merkityksellisempänä kuin yhteisön tasolla suoritettavaa arviointia, joka oli jo saatettu päätökseen, kun määritelmä julkaistiin vuoden 2005 helmikuussa. Komissio ei olisi voinut ottaa huomioon tätä uutta määritelmää suorittamatta uutta arviointia tuotteesta, joka vastasi kyseistä määritelmää.
Kantaja huomauttaa vastauksessaan, että ISK Biotech Europen vuonna 1995 ilmoittama tuote sisälsi HCB:tä yli 0,01 g/kg, mikä on vahvistettu Zeneca Agrochemicalsin 11.6.1998 päivätyssä kirjeessä. Menettelyn alussa kukaan ilmoituksen tekijöistä ei ole ilmoittanut tuotetta, joka on riidanalaisessa direktiivissä vahvistetun HCB:n raja-arvon 0,01 g/kg mukainen.
Se toteaa vielä, että kertomuksen antava jäsenvaltio ei ole arvioinut FAO:n vuoden 2005 helmikuussa vahvistamaa määritelmää eikä kyseinen määritelmä olisi voinut muodostaa perustaa HCB:n tason vahvistamiselle riidanalaisessa direktiivissä. FAO:n arviointikriteerit eroavat direktiivissä 91/414 vahvistetuista arviointikriteereistä. Kantajalla ei ole ollut mitään velvollisuutta osoittaa yhteisön menettelyn yhteydessä, että sen tuote oli FAO:n uuden määritelmän mukainen.
Riidanalaisessa direktiivissä vahvistettu HCB:n enimmäispitoisuus ei lisäksi ole kantajan mukaan ollut tieteelliseltä kannalta katsoen tarpeellinen, ja se on suhteeton. Kantaja toteaa, että vähän aikaa riidanalaisen direktiivin antamisen jälkeen se on onnistunut muuttamaan FAO:n määritelmää siten, että HCB:n raja-arvo on 0,04 g/kg. Kertomuksen antavan jäsenvaltion riidanalaisen direktiivin antamisen jälkeen suorittama arviointi on sen mukaan osoittanut, että klorotaloniili, joka sisältää 0,04 g/kg HCB:tä, on yhtä turvallista kuin klorotaloniili, joka sisältää 0,01 g/kg HCB:tä.
Komissio on lopuksi kantajan mukaan loukannut EY 95 artiklaan ja direktiivin 91/414 5 artiklan 1 kohtaan perustuvaa velvollisuuttaan ottaa huomioon kaikki käytettävissä olevat tiedot, jotka koskevat tieteellisen ja teknisen tietämyksen tasoa, kun se on jättänyt kantajan toimittamat tutkimukset tutkinnan ulkopuolelle.
Komissio kiistää kantajan väitteet.
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
On huomautettava, että klorotaloniilin riidanalainen määritelmä vahvistettiin Syngentan asiakirjan perusteella ja siihen liitettiin lisäksi edellytyksiä, jotka koskevat puhtautta muun muassa HCB:n enimmäispitoisuuden osalta.
Kantaja väittää ensinnäkin komission rikkoneen direktiivin 91/414 5 artiklaa siitä syystä, että se ei ole ottanut riidanalaista direktiiviä antaessaan huomioon kantajan tuotteen määritelmää.
Tältä osin on huomattava, että direktiivin 91/414 5 artiklan 1 kohdan mukainen tehoaineiden hyväksyminen edellyttää sitä, että komissio arvioi ne samassa direktiivissä säädetyn menettelyn mukaisesti.
Kuten edellä 118 kohdassa on kuitenkin todettu, komissio ei ole jättänyt noudattamatta tätä menettelyä siitä syystä, ettei se ole perustanut päätöstään klorotaloniilin sisällyttämisestä direktiivin 91/414 liitteeseen I kantajan asiakirjaan, jossa ei ollut riittäviä tietoja.
Kun lisäksi otetaan huomioon edellä 103 ja 104 kohdassa esitetyt perustelut, tätä toteamusta ei kumoa se, että kantajan tuotteen määritelmää on tutkittu kertomuksen antavan jäsenvaltion 31.1.2000 laatimassa arviointikertomuksessa, koska kyseisessä alustavassa asiakirjassa todettuja loppupäätelmiä voidaan muuttaa arvioinnin kuluessa.
Kantaja ei siis voi väittää, että komissio on rikkonut direktiivin 91/414 5 artiklaa siitä syystä, ettei se ole ottanut huomioon kantajan tuotteen määritelmää.
Kantaja väittää toiseksi, että komissio on rikkonut direktiivin 91/414 5 artiklaa ja loukannut suhteellisuusperiaatetta, koska se on vahvistanut klorotaloniilin määritelmän viittaamalla FAO:n vuoden 2005 helmikuussa antamaan määritelmään, jossa HCB:n raja-arvoksi määritetään 0,01 g/kg.
Kantajan mukaan komissio on tältä osin liittänyt klorotaloniilin hyväksymiseen laittomasti edellytyksen, joka ensinnäkin on määritelty yksinomaan FAO:n määritelmään viittaamalla, joka toiseksi ei ilmene menettelyssä arvioiduista asiakirjoista ja joka kolmanneksi ei ollut tieteelliseltä kannalta katsoen tarpeellinen eikä oikeasuhteinen.
Ensinnäkin on huomautettava, että direktiivin 91/414 5 artiklan 4 kohdan mukaan tehoaineen sisällyttämiselle saman direktiivin liitteeseen I voidaan asettaa vaatimuksia, jotka koskevat muun muassa ”tehoaineen vähimmäispitoisuu[tta]” ja ”tiettyjen epäpuhtauksien luonne[tta] ja enimmäispitoisuu[tta]”.
Toisin kuin kantaja väittää, direktiivin 91/414 5 artiklassa ei rajoiteta komission arviointia siltä osin kuin on kyse kansainvälisellä tasolla suositeltujen määritelmien huomioon ottamisesta mainittujen vaatimusten määrittämiseksi.
Koska kyseisessä menettelyssä tehdään monitahoisia teknisiä arviointeja, komissiolla on laaja harkintavalta (ks. vastaavasti asia C-326/05 P, Industrias Químicas del Vallés v. komissio, tuomio 18.7.2007, Kok., s. I-6557, 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kun otetaan huomioon tämä laaja harkintavalta niiden seikkojen osalta, jotka on otettava huomioon direktiivin 91/414 5 artiklassa säädettyjä kriteereitä arvioitaessa, komissio on voinut perustellusti määritellä klorotaloniilin sisällyttämistä koskevat edellytykset ottamalla huomioon FAO:n määritelmän.
Toiseksi on todettava siitä kantajan väitteestä, jonka mukaan riidanalaisessa direktiivissä tarkoitettu HCB:n raja-arvo ei vastannut asianomaisen menettelyn alussa tehtyjä ilmoituksia, että kyseinen edellytys on määritelty laillisesti viittaamalla FAO:n määritelmään, jota sovellettiin arviointia viimeisteltäessä.
Kantajan väite, joka koskee asianomaisten ilmoittamien määritelmien sisältöä, ei näin ollen kumoa tämän arvioinnin laillisuutta.
Asianosaisten esittämistä väitteistä ilmenee joka tapauksessa, että Syngentan asiakirjaan, jota on arvioitu klorotaloniilin sisällyttämiseksi direktiivin 91/414 liitteeseen I, sisältyvä määritelmä oli riidanalaisessa direktiivissä tarkoitetun HCB:n raja-arvon mukainen.
Vaikka näet komissio on myöntänyt, että Syngentan ilmoittamassa määritelmässä ei menettelyn alussa ollut otettu huomioon kyseistä raja-arvoa, sen 18.10.2006 päivätyistä huomautuksista ja sen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kysymykseen 16.6.2008 antamasta kirjallisesta vastauksesta ilmenee kuitenkin, että kun arviointia viimeisteltiin, Syngentan toimittamat tiedot koskivat sen tuotetta, joka oli FAO:n vuoden 2005 helmikuussa antaman määritelmän mukainen. Tätä seikkaa tukee lisäksi se, että mainittu FAO:n määritelmä oli vahvistettu Syngentan tietojen perusteella, mistä asianosaiset ovat samaa mieltä.
Näiden seikkojen perusteella on hylättävä myös se kantajan väite, jonka mukaan FAO:n vuoden 2005 helmikuussa antaman määritelmän huomioon ottaminen ei ollut perusteltua asiakirjojen uutta arviointia suorittamatta. Kantaja ei näet selitä, miltä osin kyseisen määritelmän, joka vastasi Syngentan asiakirjaan sisältyvää tuotetta arviointia viimeisteltäessä, huomioon ottaminen olisi voinut edellyttää tämän asiakirjan uutta arviointia.
Kantaja väittää lisäksi virheellisesti, että kun FAO:n määritelmä annettiin vuoden 2005 helmikuussa, kyseinen arviointi olisi jo saatettu päätökseen. Arviointi päättyi näet vasta sillä hetkellä, kun komitea viimeisteli 15.2.2005 tarkastelukertomuksen.
Kantaja ei näin ollen ole osoittanut, että FAO:n vuoden 2005 helmikuussa antaman määritelmän huomioon ottaminen olisi merkinnyt direktiivin 91/414 5 artiklan rikkomista.
Siltä osin kuin on kyse siitä, ettei kyseinen toimenpide väitetysti ole oikeasuhteinen, on kolmanneksi huomautettava, että suhteellisuusperiaatteen mukaan yhteisön toimielinten säädöksillä, päätöksillä ja muilla toimenpiteillä ei saa ylittää niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista niillä lainmukaisesti tavoiteltujen päämäärien toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa. Tällaisen periaatteen toteuttamisen tuomioistuinvalvonnassa aloilla, joilla toimielimillä on laajaa harkintavaltaa, toimenpide voidaan katsoa lainvastaiseksi ainoastaan, jos kyseinen toimenpide on ilmeisen soveltumaton sillä tavoitellun päämäärän saavuttamiseen (ks. vastaavasti asia C-174/05, Zuid-Hollandse Milieufederatie ja Natuur en Milieu, tuomio 9.3.2006, Kok., s. I-2443, 28 ja 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Esillä olevassa asiassa on todettava, että FAO:n määritelmien kaltaisten kansainvälisellä tasolla suositeltujen vähittäisnormien huomioon ottamista ei sinällään voida pitää asianomaisella alalla ilmeisen soveltumattomana.
Tältä osin se kantajan vetoama seikka, että FAO on tutkinut kyseistä määritelmää uudelleen riidanalaisen direktiivin antamisen jälkeen ja vahvistanut HCB:n raja-arvoksi 0,04 g/kg ja että kyseinen raja-arvo on hyväksytty kertomuksen antavan jäsenvaltion vuoden 2006 huhtikuussa laatimassa kertomuksessa, ei osoita, että FAO:n vuoden 2005 helmikuussa antaman määritelmän huomioon ottaminen olisi ollut ilmeisen soveltumatonta. On huomautettava, ettei esitetyillä seikoilla, jotka ovat tapahtuneet riidanalaisen direktiivin antamisen jälkeen, voida missään tapauksessa kyseenalaistaa kyseisen direktiivin laillisuutta suhteellisuusperiaatteen kannalta.
Näiden seikkojen perusteella kantaja ei ole osoittanut, että komissio on rikkonut direktiivin 91/414 5 artiklaa tai loukannut suhteellisuusperiaatetta riidanalaisen direktiivin yhteydessä säädetyn HCB:n raja-arvon osalta.
Kantaja väittää kolmanneksi, ettei komissio ole noudattanut direktiivin 91/414 5 artiklan 1 kohtaan perustuvaa velvollisuuttaan ottaa huomioon kaikki merkitykselliset tiedot, koska se ei ole nojautunut kantajan toimittamiin tietoihin.
Kantaja vetoaa tältä osin samoihin seikkoihin, joita on tutkittu ensimmäisen kanneperusteen yhteydessä, ja väittää, että sen asiakirja oli arvioimisen kannalta tarpeellinen, kun otetaan huomioon toisen ilmoituksen tekijän asiakirjassa väitetysti olevat puutteet. Tämä väite on kuitenkin hylättävä samoin perustein kuin edellä 107–109 kohdassa esitetyt perusteet.
Siltä osin kuin kantaja vetoaa EY 95 artiklaan, on huomautettava, että vaikka direktiivi 91/414 perustuu EY:n perustamissopimuksen 43 artiklaan (josta on muutettuna tullut EY 37 artikla), direktiivin 91/414 5 artiklassa käytetään kuitenkin osittain EY 95 artiklan 3 kohdan sanamuotoa, kun siinä edellytetään, että päätökset tehdään ”ottaen huomioon tieteellisen ja teknisen tietämyksen taso”.
Esillä olevassa asiassa väite, joka koskee EY 95 artiklan väitettyä rikkomista, ei perustu mihinkään sellaiseen väitteeseen, joka eroaisi direktiivin 91/414 5 artiklan väitettyä rikkomista koskevista väitteistä, jotka on hylätty edellä olevissa kohdissa. Tämän perusteella myös EY 95 artiklan rikkomista koskeva väite on hylättävä tarvitsematta ottaa kantaa kyseisen määräyksen sovellettavuuteen esillä olevassa asiassa.
Kaiken edellä olevan perusteella käsiteltävänä olevaa kanneperustetta ei voida hyväksyä.
Viides kanneperuste, joka koskee direktiivin 91/414 13 artiklan rikkomista
– Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että se on pyytänyt direktiivin 91/414 13 artiklan perusteella klorotaloniilin arvioinnissa toimitettujen tietojen suojaamista. Se, ettei komissio ole sisällyttänyt viittauksia näihin tietoihin tarkastelukertomukseen, on kuitenkin johtanut siihen, että kantajan direktiivin 91/414 13 artiklaan perustuvia puolustautumisoikeuksia on loukattu.
Komissio kiistää kantajan väitteet.
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kantajan mukaan se, ettei viittauksia sen tietoihin ole sisällytetty tarkastelukertomuksen liitteessä IIIA olevaan luetteloon, on merkinnyt direktiivin 91/414 13 artiklan rikkomista.
Tältä osin on huomautettava, että direktiivin 91/414 13 artiklan 3 kohdan mukainen tietojen suojelu ei millään tavalla edellytä tietojen ottamista komission laatimaan luetteloon tehoaineen sisällyttämistä koskevia toimenpiteitä toteutettaessa (ks. jäljempänä 243–249 kohta).
Riidanalaisessa direktiivissä ei lisäksi ole mitään viittausta asianomaiseen luetteloon, joka on tarkastelukertomuksen liitteessä IIIA.
Käsiteltävänä oleva kanneperuste ei näin ollen ole omiaan johtamaan riidanalaisen direktiivin kumoamiseen, ja se on siis hylättävä tehottomana.
Kuudes kanneperuste, joka koskee toissijaisuusperiaatteen, luottamuksensuojan periaatteen, oikeusvarmuuden periaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista, kantajalla olevan oikeuden harjoittaa vapaasti kaupallista toimintaa ja sillä olevan omistusoikeuden loukkaamista sekä EY 2 artiklan rikkomista
– Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää direktiivin 91/414 ja etenkin sen 13 artiklan 5 kohdan tavoitteeseen viittaamalla, että komission on pitänyt vahvistaa vähimmäisnormi klorotaloniilin puhtaudelle ja sallia samalla jäsenvaltioiden arvioida eri lähteistä tulevien tuotteiden vastaavuutta. Komissio on kuitenkin toissijaisuusperiaatteen vastaisesti nojautunut pelkästään Syngentan määritelmään ja asettanut jäsenvaltioille klorotaloniilin puhtautta koskevan enimmäisnormin.
Kun lisäksi komissio on sisällyttänyt klorotaloniilin pelkästään Syngentan ilmoittaman määritelmän perusteella ottamatta huomioon kantajan ilmoittamaa määritelmää, jota on arvioitu kyseisen menettelyn yhteydessä, se on loukannut luottamuksensuojan, oikeusvarmuuden ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteita, kantajalla olevaa oikeutta harjoittaa vapaasti kaupallista toimintaa ja sillä olevaa omistusoikeutta sekä perustanut Syngentan monopolin klorotaloniilin yhteisön markkinoille EY 2 artiklan vastaisesti.
Komissio kiistää kantajan väitteet.
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Toissijaisuusperiaatteen osalta on aluksi todettava, että kyseinen periaate vahvistetaan EY 5 artiklan toisessa kohdassa, jonka mukaan aloilla, jotka eivät kuulu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan, yhteisö toimii vain siinä tapauksessa ja siinä laajuudessa kuin jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa suunnitellun toiminnan tavoitteita, jotka suunnitellun toiminnan laajuuden tai vaikutusten takia voidaan tämän vuoksi toteuttaa paremmin yhteisön tasolla.
On huomautettava, että direktiivin 91/414 5 artiklassa otetaan käyttöön kasvinsuojeluaineisiin sisältyvien tehoaineiden hyväksymistä koskeva yhteisön menettely. Tehoaineen hyväksymiselle voidaan lisäksi direktiivin 91/414 5 artiklan 4 kohdan nojalla asettaa edellytyksiä, jotka koskevat puhtautta ja epäpuhtauksien määrää.
Koska näissä säännöksissä yhteisöjen toimielimille myönnetään yksinomainen toimivalta määrittää yhteisön tasolla hyväksytyt tehoaineet ja vahvistaa niiden puhtauteen liittyvät edellytykset, kyseisen toimivallan yhteydessä toteutettu toimenpide ei kuulu toissijaisuusperiaatteen soveltamisalaan. Toissijaisuusperiaatteen loukkaamista koskeva kanneperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana.
Tämän jälkeen on todettava luottamuksensuojan periaatteen osalta, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kaikilla oikeussubjekteilla, jotka ovat sellaisessa tilanteessa, josta ilmenee, että heille on yhteisön viranomaisten toiminnan vuoksi syntynyt perusteltuja odotuksia, on oikeus vedota kyseiseen periaatteeseen (ks. yhdistetyt asiat T-213/01 ja T-214/01, Österreichische Postsparkasse ja Bank für Arbeit und Wirtschaft v. komissio, tuomio 7.6.2006, Kok., s. II-1601, 210 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Esillä olevassa asiassa kantaja väittää ensinnäkin, että sen tuotteen määritelmää on tutkittu kertomuksen antavan jäsenvaltion 31.1.2000 laatimassa arviointikertomuksessa ja että se saattoi näin ollen perustellusti odottaa, että kyseinen määritelmä otetaan huomioon klorotaloniilia hyväksyttäessä.
Kantajalle ei ole kuitenkaan sen vuoksi, että sen asiakirjaa pidettiin aluksi sellaisena, ettei siitä puuttunut olennaisia tietoja, ja sitä tutkittiin arvioinnin alkuvaiheessa, voinut syntyä minkäänlaisia perusteltuja odotuksia siitä, että sen asiakirjaan sisältyvä määritelmä muodostaisi perustan klorotaloniilin sisällyttämiselle direktiivin 91/414 liitteeseen I. Kun otetaan huomioon kyseistä menettelyä koskevat yksityiskohtaiset säännöt, jotka on tuotu esiin edellä 104 kohdassa, se, että kantajan asiakirjaa on arvioinnin alkuvaiheessa pidetty sellaisena, ettei siinä ollut olennaisia puutteita, ei merkitse mitenkään sitä, että mainitussa asiakirjassa oli kaikki tarvittavat tiedot sen päättelemiseksi, että kyseinen tuote täytti direktiivin 91/414 5 artiklan 1 kohdan edellytykset.
Kantaja väittää toiseksi, että komissio on loukannut luottamuksensuojan periaatetta sen vuoksi, että se on ottanut huomioon FAO:n vuoden 2005 helmikuussa vahvistaman määritelmän. On kuitenkin huomautettava, kuten edellä 163–165 kohdassa on esitetty, että kantaja, jolle oli ilmoitettu siitä, että FAO:n määritelmää oltiin parhaillaan tutkimassa uudelleen, ei voinut odottaa, ettei uutta määritelmää otettaisi huomioon asianomaista toimenpidettä toteutettaessa.
Oikeusvarmuuden periaatteen osalta, joka edellyttää, että oikeussäännöt ovat selviä ja täsmällisiä, ja jonka tarkoituksena on taata niiden tilanteiden ja oikeudellisten suhteiden ennakoitavuus, joihin yhteisön oikeutta sovelletaan (asia C-63/93, Duff ym., tuomio 15.2.1996, Kok., s. I-569, 20 kohta), on huomautettava, että vaikka direktiivin 91/414 5 artiklassa ei viitatakaan FAO:n määritelmiin, kyseisen säännöksen tavoitteesta ilmenee selvästi, että ne voidaan ottaa huomioon tehoaineita arvioitaessa.
Sisällyttämistä koskevan pyynnön tueksi esitettyjen asiakirjojen sisältöä koskevista säännöistä ja etenkin direktiivin 91/414, sellaisena kuin se on muutettuna, liitteessä II olevan A osan 2 kohdan 3 alakohdasta ilmenee lisäksi selvästi, että FAO:n määritelmät ovat seikkoja, jotka voidaan ottaa huomioon tehoaineita arvioitaessa. Tätä seikkaa tukee se komission vastineessaan esiin tuoma komission käytäntö, joka koskee direktiivien antamista tehoaineiden sisällyttämiseksi direktiivin 91/414 liitteeseen I ja jonka mukaan asianomaisen aineen määritelmä vahvistetaan FAO:n määritelmään nähden silloin, kun tällainen määritelmä on olemassa.
Kantaja väittää yhdenvertaisen kohtelun periaatteen osalta, että kantajaa ei ole otettu mukaan menettelyyn samalla tavalla kuin toinen ilmoituksen tekijä eikä se etenkään ole saanut samoja mahdollisuuksia puolustaa näkemystään menettelyssä. Kantaja ei esitä kuitenkaan tältä osin mitään väitettä, joka eroaisi kolmannen kanneperusteen yhteydessä esitetyistä väitteistä, joita on tutkittu ja jotka on hylätty edellä 147–152 kohdassa. Nämä väitteet on siis hylättävä.
Kantaja moittii lopuksi komissiota siitä, että tämä on antanut klorotaloniilin määritelmän, mikä estää sitä saamasta tarvittavat kansalliset luvat voidakseen jatkaa toimintaansa ja käyttääkseen teollis- ja tekijänoikeuksia, jotka liittyvät yhteisön arviointia varten tehtyihin tieteellisiin tutkimuksiin. Se väittää lisäksi, että komissio on perustanut Syngentan monopolin asianomaisille markkinoille vapaan kilpailun periaatteen ja EY 2 artiklassa vahvistettujen yhteisön tavoitteiden vastaisesti.
Tältä osin on korostettava, että siltä osin kuin riidanalaisessa direktiivissä asetetaan yleisesti ja abstraktisti klorotaloniilin hyväksymiselle edellytyksiä, jotka on määritelty arviointia viimeisteltäessä toistamalla voimassa oleva FAO:n määritelmä, kyseisellä direktiivillä ei mitenkään voida katsoa tarkoitettavan varata oikeus valmistaa klorotaloniilia jollekin tuottajalle kantajan vahingoksi.
Riidanalaisen direktiivin, joka on annettu laillisesti direktiivin 91/414 5 artiklan ja suhteellisuusperiaatteen kannalta, mukaista klorotaloniilin määritelmää ei myöskään voida pitää sellaisena, että sillä rajoitetaan sopimattomasti tai suhteettomasti kantajan teollis- ja tekijänoikeuksia tai sen oikeutta harjoittaa vapaasti ammattia. Kuten lisäksi edellä 214–217 kohdassa on korostettu, kantaja ei ole osoittanut, että riidanalainen direktiivi olisi voinut vaikuttaa sen oikeuksiin, jotka koskevat klorotaloniilin arvioimiseksi tehtyjen tutkimusten suojaa.
Edellä olevan perusteella käsiteltävänä oleva kanneperuste on hylättävä.
Riidanalaisen direktiivin kumoamista koskevat vaatimukset on näin ollen hylättävä.
2.
Tarkastelukertomuksen kumoamista koskevat vaatimukset
Komissio kiistää tarkastelukertomuksen kumoamista koskevien vaatimusten tutkittavaksi ottamisen edellytykset ja toteaa, että kyse on teknisestä asiakirjasta, jolla ei ole riidanalaisesta direktiivistä riippumatonta oikeusvaikutusta.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 230 artiklassa tarkoitettuja, kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia ovat sellaiset toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi. Lähtökohtaisesti menettelyn kuluessa toteutetut toimenpiteet, joilla valmistellaan lopullista päätöstä, eivät näin ollen ole kannekelpoisia toimia. Oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, että valmistelun kuluessa toteutetut toimet, jotka muodostavat itsessään lopullisen päätepisteen erityiselle menettelylle, joka on eri kuin se, jonka päätteeksi komissio tekee pääasiaa koskevan päätöksen, ja joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi, ovat kannekelpoisia toimia (asia 60/81, IBM v. komissio, tuomio11.11.1981, Kok., s. 2639, Kok. Ep. VI, s. 231, 9–11 kohta ja em. yhdistetyt asiat Österreichische Postsparkasse ja Bank für Arbeit und Wirtschaft v. komissio, tuomion 65 kohta).
Esillä olevassa asiassa asetuksen N:o 3600/92 7 artiklan 6 kohdasta ilmenee, että tarkastelukertomus on komission toteuttama valmisteleva toimi, joka sisältää komitean tutkinnan loppupäätelmät ja jonka tavoitteena on valmistella päätöstä asianomaisen tehoaineen sisällyttämisestä direktiivin 91/414 liitteeseen I.
Näin ollen on tutkittava, onko tarkastelukertomuksella sen väliaikaisuudesta huolimatta sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin, kuten kantaja väittää.
Kantaja väittää tältä osin, että tarkastelukertomus on sille vastainen toimi, koska kyseisessä toimessa sitä ei mainita ”tietojen pääasiallisena toimittajana” eikä siinä ole viittauksia sen klorotaloniilin arvioimiseksi toimittamiin tietoihin, mikä vaikuttaa sen oikeuteen saada näille tiedoille suojaa direktiivin 91/414 13 artiklan 3 kohdan nojalla.
Siltä osin kuin ensimmäiseksi on kyse kieltäytymisestä luokitella kantaja ”tietojen pääasialliseksi toimittajaksi” on kuitenkin todettava, ettei mainittua käsitettä ole sovellettavassa säännöstössä eikä se näin ollen voi antaa asianomaiselle ilmoituksen tekijälle erityistä oikeudellista asemaa. Tätä väitettyä kieltäytymistä ei siis voida pitää kantajalle vastaisena.
Toiseksi on huomautettava siitä, ettei viittauksia kantajan tietoihin ole otettu tarkastelukertomuksen liitteeseen IIIA, että direktiivin 91/414 13 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on vaadittava, että kasvinsuojeluaineen hyväksymistä hakevat liittävät hakemukseensa ”asiakirjat, jotka senhetkinen tieteellinen ja tekninen tietämys huomioon ottaen täyttävät [saman direktiivin] liitteessä II tarkoitetut vaatimukset”. Lisäksi direktiivin 91/414 13 artiklan 3 kohdassa jäsenvaltioita kielletään käyttämästä mainitussa liitteessä II tarkoitettuja tietoja muiden hakijoiden eduksi kyseisessä säännöksessä säädettyinä ajanjaksoina, ellei ensimmäinen hakija ole antanut suostumustaan niiden käyttämiseen.
Toisin kuin kantaja väittää, näistä säännöksistä ei ilmene, että kielto käyttää kasvinsuojeluaineen hyväksymistä koskevan hakemuksen yhteydessä toimitettuja tietoja toisen hakijan hyväksi edellyttäisi sitä, että ne sisältyvät kyseisen tarkastelukertomuksen kaltaiseen komission kyseessä olevaa tehoainetta arvioidessaan laatimaan asiakirjaan.
Koska ei ole olemassa säännöstä, jolla komissiolle annettaisiin valtuudet toteuttaa toimi, jossa yksilöidään direktiivin 91/414 13 artiklan 3 kohdan nojalla suojaa saavat tiedot, tarkastelukertomuksen liitteessä IIIA olevaa luetteloa voidaan pitää ainoastaan informatiivisena.
Tätä ei kumoa se kantajan vetoama seikka, jonka mukaan jäsenvaltiot viittaavat asianomaiseen luetteloon pannessaan täytäntöön direktiivin 91/414 13 artiklan 3 kohtaa, koska kyseinen seikka on ainoastaan seuraus komission ja yhteisön lainsäädännön soveltamisesta vastuussa olevien kansallisten elinten välisestä yhteistyöstä (ks. vastaavasti asia T-160/98, Van Parys ja Pacific Fruit Company v. komissio, tuomio 29.1.2002, Kok., s. II-233, 65 kohta).
Kyseisen luettelon informatiivisuus ilmenee lisäksi tarkastelukertomuksen 8 kohdasta, jonka mukaan kyseiset tiedot ”eivät vaikuta mihinkään jäsenvaltioiden tai tuottajien oikeuteen tai velvollisuuteen siltä osin kuin on kyse niiden käyttämisestä direktiivin 91/414 13 artiklan säännöksiä täytäntöön pantaessa”.
Vaikka joka tapauksessa myönnettäisiin, kuten kantaja väittää, että kyseinen luettelo on jäsenvaltioiden kannalta viiteasiakirja siinä mielessä, että siinä määritellään ne lisätiedot, jotka ovat tarpeen klorotaloniilin sisällyttämiseksi ensimmäisen kerran direktiivin 91/414 liitteeseen I ja joita suojataan saman direktiivin 13 artiklan 3 kohdan d alakohdan nojalla, tästä ei kuitenkaan ilmene, että kyseisellä luettelolla on oikeusvaikutus, jonka johdosta tietoja, jotka eivät ole kyseisessä luettelossa, ei suojella.
Tätä seikkaa ei kumoa Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten 30.1.2006 päivätty kirje, jonka kantaja on esittänyt ja jolla kantajalle ilmoitetaan, että kyseiset viranomaiset myöntävät sen kansallisten lupien tueksi esittämille tiedoille vastaavaa suojaa kuin Syngentan tiedoille, joita suojataan direktiivin 91/414 13 artiklan 3 kohdan d alakohdan perusteella.
Tämän perusteella sillä, ettei tarkastelukertomuksen liitteessä IIIA ole viittausta kantajan tietoihin, ei voi olla sitovia oikeusvaikutuksia siltä osin kuin on kyse jäsenvaltioiden direktiivin 91/414 13 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanon yhteydessä toteuttamien säännösten soveltamisesta.
Näiden seikkojen valossa tarkastelukertomusta voidaan pitää ainoastaan valmistelevana toimena, jolla ei ole sellaisia itsenäisiä oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin.
Tämän johdosta käsiteltävänä olevat vaatimukset on jätettävä tutkimatta.
3.
Laiminlyöntiä koskevat vaatimukset
Kantaja vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta toteamaan EY 232 artiklan perusteella, että komissio ei ole määritellyt kantaansa sen 14.4.2005 päivättyyn kirjeeseen, jossa komissiota kehotettiin olemaan antamatta komitean 15.2.2005 hyväksymä ehdotus, ellei klorotaloniilin määritelmää muuteta kantajan tuotteen määritelmän huomioon ottamiseksi.
Oikeuskäytännöstä seuraa, että EY 232 artiklassa vahvistetut laiminlyöntikanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset eivät ole täyttyneet, kun vastaajana oleva toimielin, jota on kehotettu tekemään ratkaisu, on määritellyt kantansa tähän kehotukseen ennen kanteen nostamista (ks. vastaavasti asia C-25/91, Pesqueras Echebastar v. komissio, tuomio 1.4.1993, Kok., s. I-1719, 11 kohta).
Esillä olevassa asiassa komissio on kuitenkin määritellyt kantansa kantajan 14.4.2005 päivätyn kirjeen sisältöön antamalla ennen nyt käsiteltävänä olevan kanteen nostamista 16.9.2005 riidanalaisen direktiivin.
Sillä, ettei tämä kanta tyydytä kantajaa, ei ole merkitystä. EY 232 artiklassa laiminlyönnillä tarkoitetaan näet ratkaisun tekemisen tai kannan ottamisen laiminlyöntiä eikä asianomaisten tahtomasta tai tarpeelliseksi katsomasta toimenpiteestä poikkeavan toimenpiteen toteuttamista (yhdistetyt asiat C-15/91 ja C-108/91, Buckl ym. v. komissio, tuomio 24.11.1992, Kok., s. I-6061, 16 ja 17 kohta).
Käsiteltävänä olevat laiminlyöntivaatimukset on näin ollen jätettävä tutkimatta.
4.
Vahingonkorvausvaatimukset
Kantaja vaatii vahingonkorvauskanteellaan riidanalaisen direktiivin antamisesta aiheutuneen vahingon korvaamista.
Kantaja pyrkii 20.7.2007 päivätyssä kirjelmässään, joka on esitetty direktiivin 2006/76 antamisen jälkeen toteutettujen prosessinjohtotoimien yhteydessä, mukauttamaan tätä vaatimusta siten, että komissio velvoitettaisiin suorittamaan sille väliaikaisesti 170940000 euron suuruinen summa korvauksena riidanalaisen direktiivin antamisesta aiheutuneesta vahingosta direktiiviin 2006/76 nähden.
Siltä osin kuin kantaja pyrkii tällä vaatimuksella esittämään uusia vaatimuksia, jotka koskevat direktiivin 2006/76 antamisen johdosta aiheutuneen vahingon korvaamista, on todettava, ettei kyseisiä vaatimuksia eikä niiden tueksi esitettyjä kanneperusteita voida työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan perusteella ottaa tutkittavaksi.
Vahingonkorvauskanteen hyväksyttävyyden osalta on huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vahingonkorvausvaatimukset on hylättävä siltä osin kuin ne liittyvät läheisesti kumoamisvaatimuksiin, jotka on hylätty (ks. asia T-340/99, Arne Mathisen v. neuvosto, tuomio 4.7.2002, Kok., s. II-2905, 134 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Esillä olevassa asiassa kumoamisvaatimukset ja vahingonkorvausvaatimukset, jotka perustuvat väitteisiin, joiden mukaan riidanalainen direktiivi on lainvastainen direktiivin 91/414 ja asetuksen N:o 3600/92 rikkomisen sekä hyvän hallinnon ja luottamuksensuojan periaatteiden loukkaamisen vuoksi ja jotka on esitetty riidanalaisen direktiivin kumoamista koskevien vaatimusten yhteydessä, liittyvät läheisesti toisiinsa. Näiden väitteiden tutkinta ei ole kuitenkaan tuonut esiin mitään lainvastaisuutta, johon komissio olisi syyllistynyt ja joka voisi synnyttää yhteisön vastuun.
Vahingonkorvausvaatimukset on näin ollen hylättävä sen vuoksi, että kumoamisvaatimukset, joihin ne läheisesti liittyvät, on hylätty.
Lisäksi siltä osin kuin kantaja vetoaa toissijaisesti väitetysti aiheutuneeseen vahinkoon siitä, ettei komissio ole määritellyt kantaansa kantajan 14.4.2005 päivätyn kirjeen johdosta, on huomautettava, että komissio on määritellyt kantansa tältä osin riidanalaisen direktiivin antamalla. Kantaja ei kuitenkaan vetoa mihinkään vahinkoon, joka on aiheutunut ennen riidanalaisen direktiivin antamista, joka on päättänyt ilmoitetun laiminlyönnin.
Tämän perusteella vahingonkorvausvaatimukset on hylättävä myös komission väitetyn laiminlyönnin osalta.
Kaiken edellä olevan perusteella käsiteltävänä oleva kanne on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut välitoimimenettelyihin liittyvät oikeudenkäyntikulut mukaan luettuna komission vaatimusten mukaisesti.

Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kanne hylätään.

2)
Vischim Srl velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut välitoimimenettelyihin liittyvät oikeudenkäyntikulut mukaan luettuna.

Meij
Dehousse
Vadapalas
Julistettiin Luxemburgissa 7 päivänä lokakuuta 2009.
Allekirjoitukset
Sisällys

Asiaa koskevat oikeussäännöt

1. Direktiivi 91/414/ETY

2. Asetus (ETY) N:o 3600/92

Asian tausta

Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset

Oikeudellinen arviointi

1. Vaatimukset, jotka koskevat riidanalaisen direktiivin kumoamista klorotaloniilin määäritelmän osalta

Kumoamisvaatimusten muuttaminen

Tutkittavaksi ottaminen

Oikeussuojan tarve

Kantajan asiavaltuus

Vaatimus, joka koskee riidanalaisen määritelmän korjaamista

Asiakysymys

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee kantajan asiakirjan väitettyä arviointimenettelyn ulkopuolelle jättämistä

– Asianosaisten lausumat

– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

Toinen kanneperuste, joka koskee menettelyn virheellisyyttä komiteassa

– Asianosaisten lausumat

– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

Kolmas kanneperuste, joka koskee menettelyllisten takeiden ja kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamista

– Asianosaisten lausumat

– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

Neljäs kanneperuste, joka koskee direktiivin 91/414 5 artiklan rikkomista

– Asianosaisten lausumat

– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

Viides kanneperuste, joka koskee direktiivin 91/414 13 artiklan rikkomista

– Asianosaisten lausumat

– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

Kuudes kanneperuste, joka koskee toissijaisuusperiaatteen, luottamuksensuojan periaatteen, oikeusvarmuuden periaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista, kantajalla olevan oikeuden harjoittaa vapaasti kaupallista toimintaa ja sillä olevan omistusoikeuden loukkaamista sekä EY 2 artiklan rikkomista

– Asianosaisten lausumat

– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta

2. Tarkastelukertomuksen kumoamista koskevat vaatimukset

3. Laiminlyöntiä koskevat vaatimukset

4. Vahingonkorvausvaatimukset

Oikeudenkäyntikulut
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.