CELEX: 62007CJ0560
Estijos įstojimas
Pereinamojo laikotarpio priemonės
Žemės ūkio produktai
Cukrus
Atsargų perteklius
Reglamentai (EB) Nr. 1972/2003, 60/2004 ir 832/2005

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2003 m. lapkričio 10 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1972/2003 dėl prekybai žemės ūkio produktais skirtų pereinamojo laikotarpio priemonių, kurios turi būti patvirtintos dėl Čekijos, Estijos, Kipro, Latvijos, Lietuvos, Vengrijos, Maltos, Lenkijos, Slovėnijos ir Slovakijos įstojimo (
OL L 293, p. 3
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 40 t., p. 474), 2004 m. sausio 14 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 60/2004 dėl cukraus sektoriui skirtų pereinamojo laikotarpio priemonių, kurios turi būti patvirtintos dėl Čekijos Respublikos, Estijos, Kipro, Latvijos, Lietuvos, Vengrijos, Maltos, Lenkijos, Slovėnijos ir Slovakijos įstojimo (
OL L 9, p. 8
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 42 t., p. 125), ir 2005 m. gegužės 31 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 832/2005 dėl cukraus, izogliukozės ir fruktozės perteklinių kiekių Čekijos Respublikoje, Estijoje, Kipre, Latvijoje, Lietuvoje, Vengrijoje, Maltoje, Lenkijoje, Slovėnijoje ir Slovakijoje nustatymo (
OL L 138, p. 3
) išaiškinimo.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
Balbiino AS
(toliau –
Balbiino
) ir
Põllumajandusminister
(Žemės ūkio ministras) bei
Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus
(Mokesčių ir muitų tarnyba, Šiaurės mokesčių ir muitų centras) dėl atsargų pertekliaus apmokestinimo.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
Akto dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų (OL L 236, 2003, p. 33) 41 straipsnio pirmojoje pastraipoje Komisijai leidžiama imtis priemonių palengvinti naujų valstybių narių perėjimą prie bendrosios žemės ūkio politikos režimo. Šių pereinamojo laikotarpio priemonių „galima imtis trejų metų laikotarpiu nuo įstojimo dienos, ir jos taikomos tik tuo laikotarpiu“. Be kita ko, remdamasi šia nuostata, Komisija priėmė Reglamentus Nr. 1972/2003 ir 60/2004.
Reglamentas Nr. 1972/2003
Pagal Reglamento Nr. 1972/2003 pirmą konstatuojamąją dalį jis skirtas „išvengti prekybos srautų nukreipimo rizikos, kuri turi įtakos bendram žemės ūkio rinkų organizavimui dėl 10 naujųjų valstybių įstojimo į Europos Sąjungą 2004 m. gegužės 1 dieną“. Atsižvelgiant į šią riziką, šio reglamento trečioje konstatuojamojoje dalyje pabrėžiama, kad „turėtų būti numatyti atgrasinantys mokesčiai, imtini už atsargų perteklių naujosiose valstybėse narėse“.
Tuo tikslu Reglamento Nr. 1972/2003 4 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad naujosios valstybės narės apmokestintų atsargų pertekliaus 2004 m. gegužės 1 d. turėtojų produktus laisvoje apyvartoje.
Šio reglamento 4 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Nustatydamos kiekvieno turėtojo atsargų perteklių, valstybės narės visų pirma atsižvelgia į:
a)
vidutines atsargas, turėtas iki įstojimo;
b)
prekybos modelius iki įstojimo;
c)
atsargų sukaupimo aplinkybes.
Atsargų pertekliaus sąvoka taikoma produktams, importuojamiems į naująsias valstybes nares arba kurių kilmės šalis yra naujosios valstybės narės. Atsargų pertekliaus sąvoka taip pat taikoma produktams, skirtiems naujųjų valstybių narių rinkoms.
<…>“
Siekiant užtikrinti, kad mokestis atsargų pertekliui būtų taikomas teisingai, aptariamo reglamento 4 straipsnio 4 dalyje reikalaujama, kad naujosios valstybės narės nedelsdamos sudarytų 2004 m. gegužės 1 d. turimų atsargų aprašą ir ne vėliau kaip iki 2004 m. liepos 31 d. praneštų Komisijai apie atsargų pertekliaus produktų kiekį.
Remiantis Reglamento Nr. 1972/2003 10 straipsniu, jis taikomas nuo 2004 m. gegužės 1 d. iki 2007 m. balandžio 30 dienos.
Reglamentas Nr. 60/2004
Kadangi buvo manoma, kad cukraus rinkoje spekuliacijų rizika ypač didelė, Reglamente Nr. 60/2004 Komisija įtvirtino specialiąsias taisykles. Pagal šio reglamento 6 straipsnio 1 dalį:
„<…> Komisija ne vėliau kaip 2004 m. spalio 31 d. nustato grynojo cukraus arba esančiojo perdirbtuose produktuose, izogliukozės ir fruktozės kiekius, kurie yra kiekvienoje naujojoje valstybėje narėje ir viršija kiekius, kuriuos 2004 m. gegužės 1 d. galima pripažinti įprastomis pereinamojo laikotarpio atsargomis ir kuriuos naujosios valstybės narės savo sąskaita turi pašalinti iš rinkos.
Nustatant perviršio kiekį, visų pirma atsižvelgiama į šiuos pokyčius, kurie įvyko per metus iki įstojimo, lyginant su ankstesniais metais:
a)
grynojo cukraus ar esančiojo perdirbtuose produktuose, izogliukozės ir fruktozės importo ir eksporto kiekių pokyčiai;
b)
cukraus ir izogliukozės gamybos, vartojimo ir atsargų pokyčiai;
c)
atsargų sukaupimo aplinkybių pokyčiai.“
Aptariamo reglamento 6 straipsnio 2 dalimi naujosios valstybės narės įpareigojamos vėliausiai iki 2005 m. balandžio 30 d. pašalinti iš rinkos cukraus ar izogliukozės kiekį, kurį kiekvienos šių valstybių atveju Komisija kvalifikavo kaip perteklinį.
Reglamento Nr. 60/2004 6 straipsnio 3 dalyje numatyta:
„Taikant straipsnio 2 dalį, naujųjų valstybių narių kompetentingosios valdžios institucijos nuo 2004 m. gegužės 1 d. pradeda disponuoti parduotų ar pagamintų grynojo cukraus ir esančiojo perdirbtuose produktuose, izogliukozės ar fruktozės perteklinių kiekių identifikavimo pagrindinių suinteresuotųjų operatorių lygiu sistema. Ta sistema visų pirma gali remtis importo susekimu, finansine kontrole, operatorių sąskaitų ir fizinių atsargų pagrindu atliktais tyrimais ir gali apimti tokias priemones kaip rizikos garantijos. Identifikavimo sistemos pagrindą sudaro rizikos įvertinimas, visų pirma tinkamai atsižvelgiant į šiuos kriterijus:
—
atitinkamų operatorių veiklos tipas,
—
sandėliavimo patalpų pajėgumai,
—
veiklos laipsnis.
Naujoji valstybė narė šią sistemą naudoja norėdama priversti atitinkamus operatorius jų sąskaita pašalinti iš rinkos jiems tenkančią cukraus ar izogliukozės nustatytojo perteklinio kiekio dalį. Šie operatoriai pateikia naujajai valstybei narei pakankamų įrodymų, kad šie produktai iš rinkos buvo pašalinti ne vėliau kaip 2005 m. balandžio 30 d.
Nepateikus šių įrodymų, naujoji valstybė narė ima mokestį, kuris lygus sumai, apskaičiuotai nagrinėjamą kiekį padauginus iš aukščiausio importo muito, taikyto atitinkamam produktui per laikotarpį nuo 2004 m. gegužės 1 d. iki 2005 m. balandžio 30 d., kuri padidinama 1,21 euro už 100 kilogramų baltojo cukraus ar sausos medžiagos ekvivalento.
Trečiojoje pastraipoje minimas kiekis mokamas į naujosios valstybės narės biudžetą.“
Reglamentas Nr. 832/2005
Reglamentu Nr. 832/2005 Komisija nustatė perteklinius cukraus kiekius, kuriuos turėjo pašalinti kiekviena naujoji valstybė narė. Trečioje šio reglamento konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„Apskritai laikoma, kad perteklinius cukraus kiekius sudaro nuo 2003 m. gegužės 1 d. iki 2004 m. balandžio 30 d. pagaminti ir importuoti kiekiai, nuo jų sumos atėmus eksportuotus kiekius ir palyginus su tų pačių kiekių vidurkiu per tokį patį laikotarpį per trejus ankstesnius metus. Buvo atsižvelgta ir į ypatingas atsargų sukaupimo aplinkybes, kaip numatyta Reglamento (EB) Nr. 60/2004 6 straipsnio 1 dalies c punkte, ypač į atsargų sumažėjimą per tą laikotarpį.“
Nacionalinės teisės aktai
2004 m. balandžio 7 d.
Riigikogu
(parlamentas) priėmė Mokesčio už perteklines atsargas įstatymą (Üleliigse laovaru tasu seadus, RT I 2004 m., Nr. 30, p. 203).
2006 m. spalio 5 d.
Riigikohus
(Aukščiausiasis teismas) paskelbė šio įstatymo 6 straipsnio 1 dalį netaikytina, nes ji prieštarauja Reglamentui (EB) Nr. 1972/2003. Šis teismas nusprendė, kad šioje nuostatoje įtvirtinta pareiga taikyti 1,2 koeficientą apskaičiuojant pereinamojo laikotarpio atsargas neleidžia pakankamai individualiai vertinti kiekvieno ūkio subjekto.
Reaguodamas į šį sprendimą, 2007 m. sausio 25 d.
Riigikogu
padarė kelis minėto įstatymo pakeitimus. Pagrindinei bylai taikytina šio įstatymo redakcija (RT I 2007 m., Nr. 12, p. 65, toliau – ÜLTS) įsigaliojo 2007 m. vasario 16 dieną ir atgaline data reglamentavo nuo 2004 m. gegužės 1 d. susiklosčiusias situacijas.
Pagal ÜLTS 7 straipsnį „perteklinės atsargos“ lygios skirtumui tarp 2004 m. gegužės 1 d. faktiškai turėtų atsargų ir pereinamojo laikotarpio atsargų.
ÜLTS 6 straipsnyje „pereinamojo laikotarpio atsargos“ apibrėžiamos kaip 1,2 karto didesnis nei vidutinis ketverių metų iki Estijos Respublikos įstojimo į Sąjungą (2000–2003 m.) turėtas atsargų kiekis. Siekiant sušvelninti šią griežtą taisyklę ūkio subjektams, kurie nevykdė atitinkamos veiklos per nurodytus ketverius referencinius metus, minėtame 6 straipsnyje numatytos dvi specialiosios pereinamojo laikotarpio atsargų apskaičiavimo taisyklės. Viena vertus, po 2003 m. veiklą atitinkamoje rinkoje pradėjęs subjektas turi įrodyti, kad 2004 m. gegužės 1 d. jo turimų atsargų kiekis yra lygus „atsargoms, kurias jis būtų galėjęs paprastai pagaminti, parduoti arba kitokiu būdu atlygintinai ar neatlygintai perleisti ar įsigyti“. Kita vertus, tiems iš šių ūkio subjektų, kurie veikia bent vienerius metus, pereinamojo laikotarpio atsargas sudaro „pastarųjų kelių veiklos metų <…> vidutinės atsargos gegužės 1 d.“ arba iš 1,2 padaugintos 2003 m. gegužės 1 d. turėtos atsargos.
Pagal ÜLTS 10 straipsnį pereinamojo laikotarpio ir perteklines atsargas apskaičiuoja Žemės ūkio ministerija, remdamasi ūkio subjekto deklaracija. Jo pagrįstu prašymu ministerija gali atsižvelgti į tam tikrus veiksnius, galinčius paaiškinti nesusijusį su spekuliacija atsargų padidėjimą, kaip antai į gamybos, perdirbimo arba pardavimo kiekių padidėjimą per pastaruosius metus, į žemės ūkio produktų subrendimo laiką, į aplinkybę, kad atsargos buvo sukauptos iki 2003 m. trečiojo ketvirčio, į eksporto ar pardavimo kiekių sumažėjimą dėl nuo ūkio subjekto nepriklausančių aplinkybių arba į kitas nuo jo nepriklausančias aplinkybes.
Pastarąsias nuostatas papildo ÜLTS 23 straipsnis, kur apibrėžiamos tam tikros aplinkybės, kurioms esant pereinamojo laikotarpio atsargos gali būti padidintos, jeigu jos susijusios su ūkio subjekto veiklos raida per laikotarpį nuo 2003 m. gegužės 1 d. iki 2006 m. gegužės 1 dienos.
Cukraus atveju iš ÜLTS 14 straipsnio išplaukia, kad mokesčio už atsargas tarifas yra Reglamento (EB) Nr. 60/2004 6 straipsnio 3 dalyje numatytas tarifas.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Balbiino
– tai Estijos įmonė, veikianti sušaldytų maisto produktų prekybos ir ledų gamybos srityje. Nuo 2000 iki 2003 metų
Balbiino
modernizavo savo gamybos ir sandėliavimo įrenginius. Ji taip pat įsirengė naują sandėlį. 2004 m. gegužės 1 dieną ji turėjo daugiau kaip 100 tonų cukraus atsargų, t. y. 9 kartus didesnį nei paprastai tokiu pačiu laiku ir iki Estijos Respublikos įstojimo į Sąjungą (2000–2003 metai), ir po įstojimo (2005–2006 metai) turėtą kiekį. Be to, ši įmonė plėtojo didmeninės prekybos sušaldytais maisto produktais veiklą.
2004 m. spalio 29 d.
Põllumajandusminister
nustatė, kad
Balbiino
turi apie 400 tonų 13 žemės ūkio produktų tipų (cukraus, šokolado, sviesto, sušaldytos mėsos, sūrio) atsargų perteklių.
Ši sprendimą
Balbiino
apskundė
Tallinna Halduskohus
(Talino administracinis teismas).
Įvykus keliems juridiniams faktams, 2007 m. balandžio 19 d. Sprendimu
Põllumajandusminister
nustatė
Balbiino
atsargų perteklių. Šis sprendimas pagrįstas Reglamentais Nr. 1972/2003 ir Nr. 60/2004 bei ÜLTS 6 straipsniu, 7 straipsnio 1 ir 2 dalimis, 10 straipsnio 2 dalimi ir 23 straipsniu.
2007 m. balandžio 30 d. mokesčių administracija nustatė
Balbiino
mokėtiną 1243867 EEK (apie 77000 eurų) dydžio mokestį už atsargų perteklių. Įmonė apskundė šį pranešimą apie mokėtinus mokesčius bei 2007 m. balandžio 19 d. Sprendimą
Tallinna Halduskohus
, kuris abejoja dėl ÜLTS atitikties Bendrijos teisei.
Šiomis aplinkybėmis
Tallinna Halduskohus
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Europos Sąjungos teisė, visų pirma <…> Reglamento <…> Nr. 60/2004 6 straipsnio 1 dalis kartu su <…> Reglamento <…> Nr. 832/2005 trečia konstatuojamąja dalimi bei <…> Reglamento <…> Nr. 1972/2003 4 straipsnio 1 ir 2 dalimis, draudžia nustatyti ūkio subjekto atsargų perteklių taip, kad nuo [pereinamojo laikotarpio atsargų] automatiškai atimamos 1,2 karto padidintos vidutinės ūkio subjekto atsargos, turėtos paskutiniųjų – ne daugiau kaip ketverių – veiklos metų gegužės 1 d. iki 2004 m. gegužės 1 dienos?
Jei į šį klausimą reikėtų atsakyti teigiamai, ar atsakymas būtų kitoks, jeigu nustatant pereinamojo laikotarpio atsargų ir perteklinių atsargų apimtį galima atsižvelgti ir į ūkio subjekto gamybos, perdirbimo ir pardavimo kiekių padidėjimą, į atitinkamo žemės ūkio produkto subrendimo laiką, atsargų kaupimo laiką bei kitas nuo ūkio subjekto nepriklausančias aplinkybes?
2.
Ar Europos Sąjungos teisės, visų pirma <…> Reglamento <…> Nr. 1972/2003, tikslus atitinka tai, kad visos tam tikro žemės ūkio produkto atsargos, kurias 2004 m. gegužės 1 d. turėjo tam tikras ūkio subjektas, laikomos atsargų pertekliumi?
3.
Ar tuomet, kai ūkio subjektas su atitinkamu žemės ūkio produktu susijusią veiklą pradėjo likus mažiau kaip vieneriems metams iki 2004 m. gegužės 1 d., Europos Sąjungos teisė, visų pirma <…> Reglamento <…> Nr. 1972/2003 4 straipsnis bei <…> Reglamento <…> Nr. 60/2004 6 straipsnis, draudžia, kad šis ūkio subjektas turėtų pareigą pats įrodyti, jog 2004 m. gegužės 1 d. jo turėtos žemės ūkio produkto atsargos atitinka žemės ūkio produkto atsargas, kurias jis būtų galėjęs paprastai pagaminti, parduoti arba kitokiu būdu atlygintinai ar neatlygintai perleisti ar įsigyti?
Jeigu į šį klausimą reikėtų atsakyti teigiamai, ar atsakymas būtų kitoks, jei institucija, nepaisant ūkio subjekto įrodinėjimo pareigos, remdamasi jo paaiškinimais dėl atitinkamo žemės ūkio produkto ir nustatydama ūkio subjekto pereinamojo laikotarpio ir perteklines atsargas privalo atsižvelgti į jo gamybos, perdirbimo ir pardavimo kiekių bei jo atsargų padidėjimą po 2004 m. gegužės 1 dienos?
4.
Ar mokesčio už atsargų perteklių surinkimas atitinka <…> Reglamento <…> Nr. 1972/2003 ir <…> Reglamento <…> Nr. 60/2004 tikslus ir tuomet, kai pas ūkio subjektą 2004 m. gegužės 1 d. nustatomas atsargų perteklius, tačiau jis įrodo, kad iš perteklinių atsargų pardavimo po 2004 m. gegužės 1 d. jis negavo faktinės naudos kainų skirtumo forma?
5.
Ar <…> Reglamento <…> Nr. 60/2004 6 straipsnio 3 dalį, pagal kurią nustatant perteklinius cukraus, izogliukozės ir fruktozės kiekius, be kita ko, atsižvelgiama į sandėliavimo patalpų pajėgumus, galima aiškinti taip, kad jeigu ūkio subjekto sandėliavimo patalpų pajėgumai buvo padidinti metais prieš stojimą, tai yra pagrindas nustatyti mažesnį ūkio subjekto perteklinių atsargų kiekį 2004 m. gegužės 1 d. neatsižvelgiant į ūkio subjekto ūkinę veiklą bei jo perdirbamų žemės ūkio produkto kiekį ir atitinkamas atsargas ūkiniais metais iki 2004 m. gegužės 1 d. bei praėjus dvejiems metams po 2004 m. gegužės 1 dienos?
6.
Ar <…> Reglamento <…> Nr. 1972/2003 10 straipsnis draudžia reikalauti iš ūkio subjekto mokesčio už atsargų perteklių pranešimu apie mokėtinus mokesčius, jei pranešimas buvo priimtas reglamento galiojimo laikotarpiu – 2007 m. balandžio 30 d., – tačiau pagal nacionalinę teisę ūkio subjekto atžvilgiu įsigaliojo tik nustojus galioti Komisijos reglamentui ir nacionalinėje teisėje nėra nustatyti mokesčio už atsargas išreikalavimo terminai?“
Dėl prejudicinių klausimų
Įvadinis klausimas
Balbiino
teigia, kad Reglamentais Nr. 1972/2003 ir Nr. 60/2004 negalima remtis jos atžvilgiu, nes Estijos Respublikos įstojimo į Sąjungą dieną jie nebuvo paskelbti estų kalba
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
. Ji remiasi 2007 m. gruodžio 11 d. Sprendimu
Skoma-Lux
(
C-161/06, Rink. p. I-10841
), priimtu po prašymo priimti prejudicinį sprendimą.
Balbiino
mano, kad negalėjimas remtis šiais reglamentais neleidžia taikyti ir ÜLTS, nes šiame įstatyme, kurio pirminė versija buvo oficialiai paskelbta 2004 m. balandžio 27 d., yra nemažai nuorodų į Reglamentus Nr. 1972/2003 ir Nr. 60/2004. Ji pabrėžia, kad vėlyvas ÜLTS paskelbimas neleido ūkio subjektams pakankamai anksti gauti informacijos apie atsargų pertekliaus apmokestinimo režimą, taikytiną nuo 2004 m. gegužės 1 dienos.
Nors nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą šis klausimas nėra aptariamas, siekiant suteikti paaiškinimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui reikia priminti, kad Bendrijos institucijos priimtu aktu, kaip antai Reglamentais Nr. 1972/2003 ir Nr. 60/2004, fizinių ir juridinių asmenų atžvilgiu valstybėje narėje negalima remtis, kol jie neturėjo galimybės su juo susipažinti jį tinkamai paskelbus
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(1979 m. sausio 25 d. Sprendimo
Racke
, 98/78, Rink. p. 69, 15 punktas ir sprendimo
Skoma-Lux
37 punktas).
Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad šio sprendimo 3 punkte nurodyto Stojimo sąlygų akto 58 straipsnis draudžia Bendrijos teisės aktuose, kurie nebuvo paskelbti naujosios valstybės narės kalba
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
, nors ši yra oficialioji Europos Sąjungos kalba, įtvirtintas prievoles nustatyti privatiems asmenims šioje valstybėje, net jei šie asmenys galėjo susipažinti su šiais teisės aktais kitais būdais. Tačiau tai, jog šiuo reglamentu negalima remtis privačių asmenų atžvilgiu valstybėje narėje, kurios kalba jis nebuvo paskelbtas, neturi jokio poveikio aplinkybei, kad jo nuostatos atitinkamai valstybei narei yra privalomos nuo įstojimo, nes jis yra
acquis communautaire
dalis (sprendimo
Skoma-Lux
51 ir 59 punktai).
2004 m. balandžio 7 d. priėmusi pirminės versijos ÜLTS Estijos Respublika, įvesdama mokestį žemės ūkio produktų atsargų pertekliui bei apibrėždama jo apskaičiavimo tvarką, įgyvendino iš Reglamentų Nr. 1972/2003 ir Nr. 60/2004 jai kylančias pareigas. Taip ÜLTS įtvirtino privačių asmenų pareigas, nepaisant aplinkybės, kad minėtais reglamentais negalima remtis jų atžvilgiu, kol šie neturėjo galimybės su juo susipažinti jį tinkamai paskelbus
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
aptariamos valstybės narės kalba.
Tokiomis aplinkybėmis iš sprendimo
Skoma-Lux
išplaukianti taisyklė netrukdo galimybei remtis privačių asmenų atžvilgiu tomis Reglamentų Nr. 1972/2003 ir Nr. 60/2004 nuostatomis, kurios buvo perimtos į ÜLTS. Vis dėlto ši taisyklė galėtų būti taikoma labai ribotais atvejais, kai tam tikromis šių reglamentų nuostatomis, kurios nebuvo perkeltos į ÜLTS, Estijos institucijos privačių asmenų atžvilgiu pasiremtų prieš oficialiai paskelbiant šiuos reglamentus estų kalba. Kaip savo išvados 40 punkte pabrėžė generalinis advokatas, nacionalinis teismas turėtų prireikus išaiškinti ÜLTS, siekiant patikrinti, ar šios aplinkybės yra susiklosčiusios.
Dėl pirmojo klausimo
Nors pirmuoju klausimu tiesiogiai prašoma išaiškinti Reglamento Nr. 60/2004 6 straipsnio 1 dalį, jį reikia suprasti taip, kad jame kalbama apie šio reglamento 6 straipsnio 3 dalį, kuri susijusi su valstybių narių atliekamais veiksmais, nustatant kiekvieno ūkio subjekto turimus perteklinius cukraus ir susijusių produktų kiekius.
Iš esmės prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar Reglamento Nr. 1972/2003 4 straipsnio 1 ir 2 dalys, Reglamento Nr. 60/2004 6 straipsnio 3 dalis bei Reglamentas Nr. 832/2005 ir visų pirma jo trečia konstatuojamoji dalis draudžia ÜLTS ūkio subjekto atsargų pertekliui apskaičiuoti nustatytą metodą, nuo faktiškai 2004 m. gegužės 1 d. turėtų atsargų atimant pereinamojo laikotarpio atsargas, kurios apibrėžiamos kaip vidutinės paskutiniųjų ketverių veiklos metų gegužės 1 dieną turėtos ūkio subjekto atsargos, padaugintos iš 1,2 koeficiento. Teigiamo atsakymo atveju šis teismas klausia, ar atsakymas būtų toks pats, jeigu greta šio koeficiento galima atsižvelgti į kitus nuo ūkio subjekto nepriklausančius veiksnius, pavyzdžiui, į gamybos, perdirbimo ir pardavimo kiekių padidėjimą, į žemės ūkio produktų subrendimo laiką ir į tam tikras atsargų kaupimo sąlygas.
Šis klausimas susijęs su dviem reikšmingais veiksniais apskaičiuojant pereinamojo laikotarpio atsargas. Viena vertus, tai yra vadovavimasis konkrečia data, nagrinėjamu atveju – gegužės 1 d., apskaičiuojant vidutines per ketverius veiklos metus iki 2004 m. gegužės 1 d. turėtas atsargas, ir, kita vertus, – 1,2 dauginimo koeficiento taikymas. Reikia paeiliui išnagrinėti šiuos du veiksnius.
Visų pirma dėl rėmimosi gegužės 1 d., nustatant vidutines per laikotarpį nuo 2000 iki 2003 m. sukauptas atsargas, pažymėtina, kad
Balbiino
ginčija tokį savavališką pasirinkimą, kuris jai ypač nenaudingas dėl cikliškos ir sezoninės ledų gamybos. Kadangi šių produktų paklausa pasiekia piką gegužės–rugpjūčio mėnesiais, gegužės 1 d. data patenka į laikotarpį, kai atsargos yra didžiausios.
Visų pirma reikia pažymėti, jog Reglamento Nr. 1972/2003 4 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad, nustatydamos kiekvieno turėtojo perteklines atsargas, naujosios valstybės narės, be kita ko, atsižvelgia į „vidutines atsargas, turėtas iki įstojimo“. Nesant tikslesnių nuostatų dėl reikšmingo laikotarpio ar turimų atsargų vidurkio apskaičiavimo metodo, tokia formuluotė suteikia valstybėms narėms diskreciją nustatant kriterijus, kuriais remiantis šie įrodymai įgyvendinami paisant aptariamo reglamento tikslų ir bendrųjų Bendrijos teisės principų (šiuo klausimu žr. 2002 m. birželio 20 d. Sprendimo
Mulligan ir kt.
, C-313/99, Rink. p. I-5719, 33–36 punktus).
Tas pats pasakytina apie cukraus ir susijusių produktų atsargas, reglamentuojamas Reglamentu Nr. 60/2004. Šio reglamento 6 straipsnio 3 dalyje tik numatyta, kad naujųjų valstybių narių kompetentingos valdžios institucijos „nuo 2004 m. gegužės 1 d. pradeda disponuoti <…> perteklinių kiekių identifikavimo pagrindinių suinteresuotųjų operatorių lygiu sistema“ ir kad ši sistema, be kita ko, gali „remtis importo susekimu, finansine kontrole, operatorių sąskaitų ir fizinių atsargų pagrindu atliktais tyrimais“ ir apimti atitinkamų subjektų veiklos tipą bei laipsnį ir sandėliavimo patalpų pajėgumus.
Be to, reikia pažymėti, kad dėl į Reglamentą Nr. 60/2004 patenkančių cukraus ir susijusių produktų šio reglamento 6 straipsnio 1 dalyje, kalbant apie Komisijos veiksmus nustatant nacionalinius perteklinius kiekius 2004 m. gegužės 1 dieną, numatyta, kad visų pirma atsižvelgiama į per metus iki įstojimo, palyginti su ankstesniais metais, įvykusius importo ir eksporto kiekių pokyčius, gamybos, vartojimo ir atsargų pokyčius bei į atsargų sukaupimo aplinkybes. Siekiant užtikrinti šios nuostatos įgyvendinimą, aptariamo reglamento 8 straipsnyje, be kita ko, nustatyta, kad ne vėliau kaip iki 2004 m. liepos 31 d. naujosios valstybės narės praneša Komisijai duomenis apie cukraus importo ir eksporto kiekius per laikotarpį nuo 2000 m. gegužės 1 d. iki 2004 m. balandžio 30 d. bei laikotarpio nuo 2000 m. gegužės 1 d. iki 2004 m. gegužės 1 d. duomenis apie kiekvienų metų gegužės 1 d. turėtas atsargas.
Laikydamasi šio metodo, Reglamentu Nr. 832/2005 Komisija nustatė perteklinius kiekius, kurie turi būti pašalinti kiekvienoje naujųjų valstybių narių. Šio reglamento trečioje konstatuojamojoje dalyje patikslinama, kad „perteklinius cukraus kiekius sudaro nuo 2003 m. gegužės 1 d. iki 2004 m. balandžio 30 d. pagaminti ir importuoti kiekiai, nuo jų sumos atėmus eksportuotus kiekius ir palyginus su tų pačių kiekių vidurkiu per tokį patį laikotarpį per trejus ankstesnius metus“.
Iš Reglamentų Nr. 1972/2003, Nr. 60/2004 ir Nr. 832/2005 išplaukia, kad nė viena jų nuostata nedraudžia tokio metodo, kaip antai panaudoto ÜLTS, kai pereinamojo laikotarpio atsargos apskaičiuojamas pagal 2000–2003 metų gegužės 1 dieną ūkio subjektų iš tikrųjų turėtus kiekius.
Todėl darytina išvada, kad nei Reglamento Nr. 1972/2003 4 straipsnio 1 ir 2 dalys, nei Reglamento Nr. 60/2004 6 straipsnio 3 dalis, nei Reglamentas Nr. 832/2005 nedraudžia to, kad ÜLTS gegužės 1 d. buvo pasirinkta kaip referencinis pagrindas atsargų pertekliui nustatyti.
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą dėl 1,2 koeficiento taikymo apskaičiuojant pereinamojo laikotarpio atsargas Bendrijos teisės požiūriu. Šiuo klausimu jis pabrėžia, kad savo 2006 m. spalio 5 d. Sprendime
Riigikohus
nusprendė, jog šio koeficiento taikymas prieštarauja Reglamento Nr. 1972/2003 4 straipsnio 2 daliai, nes dėl to atsargų pertekliaus negalima nustatyti atsižvelgiant į visas ūkio subjektui būdingas aplinkybes.
Balbiino
iš esmės tvirtina, kad ÜLTS yra neproporcingas ir prieštarauja vienodo požiūrio principui, nes pagal jį 1,2 dauginimo koeficientas taikomas vienodai, adekvačiai neatsižvelgiant į galimus skirtingų produktų skirtumus arba į aplinkybes, kuriomis atitinkamos atsargos buvo sukauptos. Ji mano, kad atsižvelgiant į žemės ūkio produktų rinkos raidą Estijoje per 2000–2004 metų laikotarpį būtų labiau tinkama taikyti 1,33 dauginimo koeficientą.
Estijos vyriausybė gina 1,2 dauginimo koeficiento teisėtumą, kuris, jos nuomone, atitinka Reglamentais Nr. 1972/2003 ir Nr. 60/2004 siekiamus tikslus. Ji, kaip ir Lietuvos vyriausybė, tvirtina, kad šie reglamentai nei riboja, nei draudžia tokio koeficiento taikymą ir palieka valstybėms narėms laisvę pasirinkti prie vietinių aplinkybių pritaikytą apskaičiavimo metodą. Jos teigimu, dauginimo koeficientas leidžia padidinti visų ūkio subjektų pereinamojo laikotarpio atsargas, siekiant atsižvelgti į ekonomikos augimą per kelerius metus iki stojimo į Sąjungą.
Savo rašytiniuose dokumentuose rėmusi
Balbiino
poziciją, per teismo posėdį Komisija prisijungė prie Estijos ir Lietuvos vyriausybių pozicijos, kadangi vienodo 1,2 koeficiento taikymas netrukdo atsižvelgti į visas nuo ūkio subjekto nepriklausančias ypatingas aplinkybes.
Reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 1972/2003 4 straipsnio 2 dalyje ir Reglamento Nr. 60/2004 6 straipsnio 3 dalyje nėra nuostatų, draudžiančių valstybėms narėms atsargų pertekliaus apskaičiavimo tikslais taikyti vienodą dauginimo koeficientą ūkio subjektų pereinamojo laikotarpio atsargoms. Šiose nuostatose pateiktas neišsamus tam tikrų ūkio subjektų atsargų pertekliaus apskaičiavimo kriterijų sąrašas, paliekant valstybėms narėms teisę jį papildyti atsižvelgiant į tai, ką jos manys esant prasminga. Kaip buvo konstatuota šio sprendimo 37 ir 38 punktuose, valstybės narės šiuo klausimu turi diskreciją.
Iš pirmo žvilgsnio 1,2 koeficiento taikymas pereinamojo laikotarpio atsargoms naudingas ūkio subjektams, nes jis leidžia sumažinti atsargų perteklių. Iš Estijos vyriausybės pateiktų paaiškinimų išplaukia, kad šis koeficientas buvo nustatytas remiantis Estijos žemės ūkio gamybos augimo marža, stebėta per 2000–2004 metų laikotarpį. Taigi šis koeficientas leidžia aktualizuoti 2000–2004 m. gegužės 1 d. konstatuotas atsargas, atsižvelgiant į minėtą maržą, ir nustatyti pereinamojo laikotarpio bei kartu – perteklines atsargas, kurios proporcingai atspindėtų visame Estijos žemės ūkio sektoriuje nuo 2000 m. gegužės 1 d. iki 2004 m. gegužės 1 d. pastebėtą augimą. Taigi jis padeda sukurti objektyvų pagrindą palyginti 2004 m. gegužės 1 d. ir vidutines atsargas, turėtas ketverių ankstesnių metų gegužės 1 dieną.
Atsižvelgiant į šiuos požymius, tokio koeficiento taikymas nekelia grėsmės Reglamentais Nr. 1972/2003 ir Nr. 60/2004 siekiamiems tikslams arba proporcingumo ir vienodo požiūrio principams.
Todėl darytina išvada, kad nei Reglamento Nr. 1972/2003 4 straipsnio 2 dalis, nei Reglamento Nr. 60/2004 6 straipsnio 3 dalis pereinamojo laikotarpio atsargoms apskaičiuoti nedraudžia taikyti dauginimo koeficiento, koks numatytas ÜLTS.
Šiomis aplinkybėmis į pirmąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1972/2003 4 straipsnio 2 dalis, Reglamento Nr. 60/2004 6 straipsnio 3 dalis bei Reglamentas Nr. 832/2005 nedraudžia nacionalinės priemonės, kaip antai ÜLTS, pagal kurią ūkio subjekto atsargų perteklius nustatomas nuo faktiškai 2004 m. gegužės 1 d. turėtų atsargų atimant pereinamojo laikotarpio atsargas, kurios apibrėžiamos kaip vidutinės paskutiniųjų ketverių veiklos metų gegužės 1 dieną turėtos ūkio subjekto atsargos, padaugintos iš 1,2 koeficiento, atitinkančio atitinkamoje valstybėje narėje per tą patį laikotarpį stebėtą žemės ūkio gamybos padidėjimą.
Atsižvelgiant į šį atsakymą, nėra reikalo nagrinėti antros pirmojo klausimo dalies.
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori sužinoti, ar aplinkybė, kad atsargų pertekliumi laikomos visos 2004 m. gegužės 1 d. ūkio subjekto turėtos atsargos, atitinka Reglamentą Nr. 1972/2003.
Balbiino
pastebi, kad atsižvelgiant į tai, jog Reglamento Nr. 1972/2003 tikslas – išvengti spekuliacijos žemės ūkio produktais, būtina nustatyti, ar 2004 m. gegužės 1 d. ūkio subjekto turėtos atsargos lėmė rinkos iškraipymą arba leido spekuliaciją. Taigi kiekvienu konkrečiu atveju reikėtų išnagrinėti aplinkybes, kuriomis šios atsargos buvo sukauptos, ir tai, ar ūkio subjektas gavo arba galėjo gauti iš jų spekuliacinių pajamų.
Estijos vyriausybės teigimu, akivaizdu, kad perteklinėmis gali būti laikomos visos 2004 m. gegužės 1 d. ūkio subjekto turėtos atsargos, jeigu įrodoma, kad jos buvo įgytos spekuliacijos tikslais.
Komisija primena, kad valstybės narės privalo taikyti Reglamentą Nr. 1972/2003 paisydamos proporcingumo principo. Taigi, remdamosi visomis su žemės ūkio produktų atsargų kaupimu iki 2004 m. gegužės 1 d. susijusiomis aplinkybėmis, jos kiekvienu konkrečiu atveju privalo patikrinti, ar yra mažiau ribojančių priemonių, leidžiančių pasiekti šio reglamento tikslus.
Iš Reglamento Nr. 1972/2003 pirmos ir trečios konstatuojamųjų dalių išplaukia, kad juo siekiama apsaugoti bendrą rinkų organizavimą, pasitelkus atgrasančių mokesčių sistemą perteklinėms atsargoms naujosiose valstybėse narėse, išvengiant, kad tam tikri žemės ūkio produktai nebūtų įvežami į jų teritoriją laukiant plėtros. Taigi tai yra bandymas išvengti bendro rinkos dezorganizavimo neįprastais prekybos srautais.
Reglamentas Nr. 1972/2003 įpareigoja valstybes nares apmokestinti atsargų perteklių, kurį jos nustato vadovaudamosi šio reglamento 4 straipsnio 2 dalyje nurodytų kriterijų sąrašu. Tarp šių kriterijų yra atsargų kaupimą lėmusios aplinkybės ir prekybos srautai keleriais metais iki stojimo. Nors šis sąrašas nėra baigtinis, ši nuostata, vertinama atsižvelgiant į bendro rinkų organizavimo apsaugos tikslą, parodo, kad Reglamentas Nr. 1972/2003 nedraudžia laikyti perteklinėmis visų ūkio subjekto turimų atsargų, jeigu, įvertinus visas reikšmingas aplinkybes, pasirodo, jog jos iki 2004 m. gegužės 1 d. buvo sukauptos ne normaliai vystant ūkinę veiklą, o siekiant pasipelnyti iš stojimo pasekmių žemės ūkio produktų kainoms.
Todėl į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamentas Nr. 1972/2003 nedraudžia laikyti perteklinėmis visų 2004 m. gegužės 1 d. ūkio subjekto turėtų atsargų, jeigu, remiantis tarpusavyje derančiais požymiais, įrodoma, kad, atsižvelgiant į šio ūkio subjekto veiklą, atsargos nėra normalios ir buvo sukauptos spekuliaciniais tikslais.
Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia Teisingumo Teismo dėl įrodinėjimo pareigos, kiek tai susiję su atsargų pertekliaus pobūdžiu. Šiuo klausimu siekiama nustatyti, ar Reglamento Nr. 1972/2003 4 straipsnis ir Reglamento Nr. 60/2004 6 straipsnis draudžia, kad likus mažiau nei vieneriems metams iki 2004 m. gegužės 1 d. veiklą pradėjęs ūkio subjektas turėtų pareigą įrodyti, jog šią dieną jo turėtos atsargos atitinka atsargas, kurias jis būtų galėjęs paprastai pagaminti, parduoti arba kitokiu būdu atlygintinai ar neatlygintai perleisti ar įsigyti.
Balbiino
mano, jog Bendrijos teisė draudžia, kad įrodinėjimo našta tektų vien ūkio subjektui. Kadangi turėtų būti preziumuojama jiems veikiant sąžiningai, nacionalinės institucijos privalėtų įrodyti, kad 2004 m. gegužės 1 d. nustatytos atsargos yra perteklinės.
Estijos vyriausybė ir Komisija pabrėžia, kad nesant Bendrijos teisės nuostatų dėl įrodinėjimo naštos paskirstymo tarp ūkio subjektų ir nacionalinių institucijų, šių taisyklių nustatymas patenka į valstybių narių kompetenciją, kurioms suteikiama diskrecija. Komisija šiuo klausimu primena, kad valstybės narės privalo užtikrinti vienodą požiūrį į ūkio subjektus bei gero administravimo principo paisymą.
Konstatuotina, kad nei Reglamente Nr. 1972/2003, nei Reglamente Nr. 60/2004 nėra nuostatų, reglamentuojančių įrodinėjimo naštos paskirstymą tarp ūkio subjektų ir nacionalinių institucijų, kurioms pavestas atsargų pertekliaus apmokestinimas. Šiems reglamentams nereglamentuojant šio klausimo, jis turi būti sprendžiamas pagal nacionalinės teisės taisykles, paisant bendrųjų Bendrijos teisės principų ir nagrinėjamais reglamentais siekiamų tikslų. Šiuo atveju niekas neleidžia manyti, kad šių principų ir tikslų nebuvo paisoma nacionaline priemone, kuri ūkio subjektams nustato pereigą įrodyti, kad 2004 m. gegužės 1 d. turėtos atsargos yra normalios, jeigu dėl to, kad atitinkama veikla yra nauja, valstybė narė nedisponuoja reikiamais palyginimo elementais.
Taigi į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 1972/2003 4 straipsnis ir Reglamento Nr. 60/2004 6 straipsnis nedraudžia nacionalinės priemonės, pagal kurią likus mažiau nei vieneriems metams iki 2004 m. gegužės 1 d. veiklą pradėjęs ūkio subjektas turi pareigą įrodyti, jog šią dieną jo turėtos atsargos atitinka tas, kurias jis būtų galėjęs paprastai pagaminti, parduoti arba kitokiu būdu atlygintinai ar neatlygintai perleisti ar įsigyti.
Atsižvelgiant į šį atsakymą, nėra reikalo nagrinėti antros trečiojo klausimo dalies.
Dėl ketvirtojo klausimo
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl klausimo, ar atsargų pertekliaus turėjimo 2004 m. gegužės 1 d. pakanka ūkio subjektui apmokestinti, ar vis dėlto nėra reikalaujama patikrinti, ar jis gavo naudos iš šių atsargų pardavimo. Jis prašo išaiškinti Reglamentus Nr. 1972/2003 ir Nr. 60/2004, siekiant nustatyti, ar atsargų pertekliaus turėjimas išimties tvarka galėtų nelemti apmokestinimo, jeigu ūkio subjektas įrodytų, jog negavo naudos iš atsargų pardavimo po 2004 m. gegužės 1 dienos.
Balbiino
siūlo atsakyti, kad tokioje situacijoje Reglamentai Nr. 1972/2003 ir Nr. 60/2004 neleidžia nacionalinėms institucijoms apmokestinti atsargų pertekliaus.
Estijos vyriausybė ir Komisija nepritaria šiai nuomonei. Komisijos teigimu, dėl to, kad ūkio subjektai negavo naudos iš savo atsargų perpardavimo, jie negali būti atleisti nuo Reglamentais Nr. 1972/2003 ir Nr. 60/2004 sukurtų atgrasančių sistemų. Jos manymu, šiais reglamentais siekiama ne užkirsti kelią ūkio subjektų veiksmams, o bendrais Europos Bendrijos tikslais apsaugoti gerą bendro rinkų organizavimo veikimą.
Kaip buvo pabrėžta šio sprendimo 57 punkte, Reglamentu Nr. 1972/2003 siekiama išvengti bendro rinkos organizavimo iškraipymo neįprastais prekybos srautais. Šis reglamentas skirtas ne taikyti sankcijas už spekuliacinius ūkio subjektų veiksmus, o viena vertus, numačius atgrasančių mokesčių sistemą, užkirsti kelią atsargų kaupimui spekuliaciniais tikslais ir, kita vertus, neutralizuoti jų turėtojų laukiamą ekonominę naudą (pagal analogiją žr. 2002 m. sausio 15 d. Sprendimo
Weidacher
, C-179/00, Rink. p. I-501, 22, 28 ir 42 punktus).
Dėl Reglamento Nr. 60/2004 pasakytina, kad jo penktoje ir aštuntoje konstatuojamosiose dalyse pažymėta, jog juo taip pat siekiama apsaugoti bendrą cukraus rinkos organizavimą dėl „nemažos cukraus sektoriaus rinkos sužlugdymo rizikos, kurią kelia spekuliavimo tikslais į naująsias valstybes nares iki jų įstojimo įvežami produktai“. Taigi, kaip ir Reglamentas Nr. 1972/2003, Reglamentas Nr. 60/2004 skirtas ne taikyti sankcijas už spekuliacinius veiksmus, o apsaugoti bendrą žemės ūkio produktų, šiuo atveju – cukraus ir susijusių produktų, rinkų organizavimą.
Todėl, ar būtų kalbama apie Reglamentu Nr. 1972/2003 nustatytą mokestį už atsargų perteklių, ar apie Reglamentu Nr. 60/2004 įtvirtintas priemones, siekiant pašalinti cukraus ir susijusių produktų atsargas, šie bendram rinkos organizavimui apsaugoti skirti instrumentai taikomi visoms perteklinėms atsargoms šių reglamentų prasme, neatsižvelgiant į klausimą, ar jų turėtojai gavo faktinės naudos iš jų pardavimo.
Taigi į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamentai Nr. 1972/2003 ir Nr. 60/2004 nedraudžia taikyti mokesčio tam tikro ūkio subjekto atsargų pertekliui, net jeigu jis galėtų įrodyti, kad negavo naudos parduodamas šias atsargas po 2004 m. gegužės 1 dienos.
Dėl penktojo klausimo
Tarp veiksnių, į kuriuos valstybės narės gali atsižvelgti nustatydamos perteklinius cukraus kiekius, Reglamento Nr. 60/2004 6 straipsnio 3 dalyje greta veiklos tipo ir laipsnio minimi „sandėliavimo patalpų pajėgumai“.
Savo penktuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar šis veiksnys gali būti taikomas savarankiškai, nepaisant ūkio subjekto ūkinės veiklos raidos, taip, kad sandėliavimo patalpų pajėgumų padidinimas paskutiniais metais iki stojimo galėtų lemti kaip pertekliaus nustatytų atsargų kiekio sumažinimą.
Šis klausimas kilo dėl to, kad pagrindinėje byloje
Põllumajandusminister
atsisakė padidinti
Balbiino
pereinamojo laikotarpio atsargas, nepaisant šios įmonės sandėliavimo patalpų pajėgumų padidėjimo 2003 m. pastačius naują sandėlį. Anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo,
Põllumajandusminister
nustatė, kad 2000–2006 metais
Balbiino
turėtos cukraus atsargos išliko tokio pačio lygio, išskyrus 2004 m. gegužės 1 d. konstatuotą piką, kai cukraus atsargos buvo daugiau kaip devynis kartus didesnės nei paprastai. Šiomis aplinkybėmis
Põllumajandusminister
nusprendė, kad nekintančiomis sąlygomis, nepaisant naujo sandėlio buvimo, vykdydama savo įprastą veiklą
Balbiino
neįgyja ir nelaiko didelių cukraus atsargų.
Ir
Balbiino
, ir Estijos vyriausybė bei Komisija sutartinai mano, kad sandėliavimo patalpų pajėgumų padidėjimas, t. y. Reglamento Nr. 60/2004 6 straipsnio 3 dalyje numatytas veiksnys, yra vienas iš tų, į kuriuos turi būti atsižvelgta nustatant atsargų perteklių.
Pažymėtina, kad Reglamento Nr. 60/2004 6 straipsnio 3 dalimi naujosios valstybės narės įpareigojamos nustatyti perteklines cukraus ar izogliukozės atsargas „tinkamai atsižvelgiant“ į atitinkamų ūkio subjektų veiklos tipą ir laipsnį bei į „sandėliavimo patalpų pajėgumus“. Taigi šioje nuostatoje apsiribojama tuo, kad iš atitinkamų valstybių narių reikalaujama, kad, bendrai vertindamos visus reikšmingus veiksnius atsargų pertekliaus nustatymo tikslais, jos atsižvelgtų į sandėliavimo patalpų pajėgumus. Tačiau pagal šią nuostatą šios valstybės narės neprivalo sistemingai sumažinti ūkio subjektų, kurių sandėliavimo patalpų pajėgumai padidėjo, perteklinių kiekių. Tik tuomet, kai dėl padidėjusių sandėliavimo patalpų pajėgumų vėliau padidėja veiklos laipsnis, į šį veiksnį reikia atsižvelgti siekiant įvertinti, ar 2004 m. gegužės 1 d. turėtos atsargos buvo normalios, ar perteklinės.
Todėl į penktąjį klausimą reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 60/2004 6 straipsnio 3 dalis negali būti aiškinama taip, kad ūkio subjekto sandėliavimo patalpų padidinimas paskutiniaisiais metais iki stojimo pateisina atsargų pertekliaus sumažinimą, neatsižvelgiant į vėlesnę šių atsargų turėtojo ūkinės veiklos raidą, perdirbimo kiekius ir aptariamų atsargų dydį.
Dėl šeštojo klausimo
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar Reglamento Nr. 1972/2003 10 straipsnis draudžia reikalauti mokesčio už atsargų perteklių pranešimu apie mokėtinus mokesčius, kurį, nors ir buvo priimtas per šio reglamento galiojimo laikotarpį, jo adresatas gavo vėliau.
Balbiino
mano, kad atsižvelgiant į tai, jog pagal Reglamento Nr. 1972/2003 10 straipsnį šis reglamentas nėra taikomas po 2007 m. balandžio 30 d., nesant atitinkamo nacionalinio reglamentavimo, valstybė narė negali rinkti mokesčio už atsargų perteklių po šios datos. Šiuo klausimu ji remiasi teisinio saugumo principu.
Komisija pritaria Estijos ir Lietuvos vyriausybių nuomonei, kad Reglamentu Nr. 1972/2003 naujosios valstybės narės įpareigojamos imtis vykdomųjų priemonių atsargų pertekliui nustatyti iki 2007 m. balandžio 30 d., tačiau nereikalaujant, kad iki šios datos būtų priimtas galutinis sprendimas dėl visų individualių situacijų, ir nenumatant, kad ūkio subjektų mokestinė pareiga priklauso nuo pranešimo apie mokėtinus mokesčius gavimo dienos.
Primintina, kad Reglamento Nr. 1972/2003 4 straipsnio 1 dalyje numatyta, jog „naujosios valstybės narės apmokestina atsargų pertekliaus 2004 m. gegužės 1 d. turėtojų produktus laisvoje apyvartoje“. Pagal šio reglamento 10 straipsnį jis taikytas nuo 2004 m. gegužės 1 d. iki 2007 m. balandžio 30 d. imtinai. Taigi pagal aptariamo reglamento 4 straipsnį per šį laikotarpį naujosios valstybės narės privalėjo apmokestinti atsargų pertekliaus turėtojus, nustačiusios jų atsargų perteklių bei mokesčio dydį. Todėl nuo 2004 m. gegužės 1 d. iki 2007 m. balandžio 30 d. naujosios valstybės narės galėjo priimti atsargų pertekliaus turėtojams skirtus pranešimus apie mokėtinus mokesčius.
Tačiau Reglamente Nr. 1972/2003 nėra nė vienos nuostatos, reikalaujančios, kad šie pranešimai apie mokėtinus mokesčius būtų vykdomi per minėtą laikotarpį. Tokios pareigos nustatymas praktiškai reikštų sutrumpinti faktinį šio reglamento galiojimo laiką ir, kaip savo išvados 95 punkte pažymėjo generalinis advokatas, sukeltų pavojų, kad apmokestinamieji asmenys imsis vilkinimo veiksmų. Ankstesnių pranešimų apie mokėtinus mokesčius vykdymas po 2007 m. balandžio 30 d. nepažeidžia nei teisinio saugumo, nei žalos bendram žemės ūkio produktų organizavimui rizikos prevencijos tikslo, kurio siekiama minėtu reglamentu.
Dėl klausimo, ar prieš Reglamento Nr. 1972/2003 galiojimo pabaigą priimtas, tačiau jo adresato vėliau gautas pranešimas apie mokėtinus mokesčius, atsižvelgiant į šio reglamento galiojimo pasibaigimą, turi būti laikomas galiojančiu, konstatuotina, kad aptariamame reglamente nėra nė vienos nuostatos šiuo klausimu. Dėl analogiškų priežasčių, kokios išvardytos ankstesniame punkte, nesant specialių nuostatų, reikia manyti, jog Reglamento Nr. 1972/2003 10 straipsnis neprieštarauja pranešimo apie mokėtinus mokesčius, kurį mokesčiu už atsargų perteklių apmokestinamas ūkio subjektas gavo po 2007 m. balandžio 30 d., galiojimui, jeigu įrodyta, kad minėtą pranešimą nacionalinės institucijos priėmė iki šios datos imtinai.
Todėl į šeštąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1972/2003 10 straipsnis neprieštarauja pranešimo apie mokėtinus mokesčius, kurį mokesčiu už atsargų perteklių apmokestinamas ūkio subjektas gavo po 2007 m. balandžio 30 d., galiojimui, jeigu įrodyta, kad minėtą pranešimą nacionalinės institucijos priėmė iki šios datos imtinai.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1.
2003 m. lapkričio 10 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1972/2003 dėl prekybai žemės ūkio produktais skirtų pereinamojo laikotarpio priemonių, kurios turi būti patvirtintos dėl Čekijos, Estijos, Kipro, Latvijos, Lietuvos, Vengrijos, Maltos, Lenkijos, Slovėnijos ir Slovakijos įstojimo, 4 straipsnio 1 ir 2 dalys, 2004 m. sausio 14 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 60/2004 dėl cukraus sektoriui skirtų pereinamojo laikotarpio priemonių, kurios turi būti patvirtintos dėl Čekijos Respublikos, Estijos, Kipro, Latvijos, Lietuvos, Vengrijos, Maltos, Lenkijos, Slovėnijos ir Slovakijos įstojimo, 6 straipsnio 3 dalis ir 2005 m. gegužės 31 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 832/2005 dėl cukraus, izogliukozės ir fruktozės perteklinių kiekių Čekijos Respublikoje, Estijoje, Kipre, Latvijoje, Lietuvoje, Vengrijoje, Maltoje, Lenkijoje, Slovėnijoje ir Slovakijoje nustatymo nedraudžia nacionalinės priemonės, kaip antai 2004 m. balandžio 7 d. Mokesčio už perteklines atsargas įstatymo (Üleliigse laovaru tasu seadus), iš dalies pakeisto 2007 m. sausio 25 d., pagal kurią ūkio subjekto atsargų perteklius nustatomas nuo faktiškai 2004 m. gegužės 1 d. turėtų atsargų atimant pereinamojo laikotarpio atsargas, kurios apibrėžiamos kaip vidutinės paskutiniųjų ketverių veiklos metų gegužės 1 d. turėtos ūkio subjekto atsargos, padaugintos iš 1,2 koeficiento, atitinkančio atitinkamoje valstybėje narėje per tą patį laikotarpį stebėtą žemės ūkio gamybos padidėjimą.

2.
Reglamentas Nr. 1972/2003 nedraudžia laikyti perteklinėmis visų 2004 m. gegužės 1 d. ūkio subjekto turėtų atsargų, jeigu, remiantis tarpusavyje derančiais požymiais, įrodoma, kad, atsižvelgiant į šio ūkio subjekto veiklą, atsargos nėra normalios ir buvo sukauptos spekuliaciniais tikslais.

3.
Reglamento Nr. 1972/2003 4 straipsnis ir Reglamento Nr. 60/2004 6 straipsnis nedraudžia nacionalinės priemonės, pagal kurią likus mažiau nei vieneriems metams iki 2004 m. gegužės 1 d. veiklą pradėjęs ūkio subjektas turi pareigą įrodyti, jog šią dieną jo turėtos atsargos atitinka tas, kurias jis būtų galėjęs paprastai pagaminti, parduoti arba kitokiu būdu atlygintinai ar neatlygintai perleisti ar įsigyti.

4.
Reglamentai Nr. 1972/2003 ir Nr. 60/2004 nedraudžia taikyti mokesčio tam tikro ūkio subjekto atsargų pertekliui, net jeigu jis galėtų įrodyti, kad negavo naudos, parduodamas šias atsargas po 2004 m. gegužės 1 dienos.

5.
Reglamento Nr. 60/2004 6 straipsnio 3 dalis negali būti aiškinama taip, kad ūkio subjekto sandėliavimo patalpų padidinimas paskutiniaisiais metais iki stojimo pateisina atsargų pertekliaus sumažinimą, neatsižvelgiant į vėlesnę šių atsargų turėtojo ūkinės veiklos raidą, perdirbimo kiekius ir aptariamų atsargų dydį.

6.
Reglamento Nr. 1972/2003 10 straipsnis neprieštarauja pranešimo apie mokėtinus mokesčius, kurį mokesčiu už atsargų perteklių apmokestinamas ūkio subjektas gavo po 2007 m. balandžio 30 d., galiojimui, jeigu įrodyta, kad minėtą pranešimą nacionalinės institucijos priėmė iki šios datos imtinai.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: estų.