CELEX: 62003CJ0284
Kuudes arvonlisäverodirektiivi
13 artiklan B kohdan b alakohta
Vapautetut toimet
Kiinteän omaisuuden vuokraus
Sopimus hallintaoikeudesta, joka voidaan välittömästi lakkauttaa

Ennakkoratkaisupyyntö koskee jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä:
yhdenmukainen määräytymisperuste – 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145,
s. 1; jäljempänä kuudes direktiivi) 13 artiklan B kohdan b alakohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Temco Europe SA (jäljempänä Temco Europe) ‑niminen yhtiö ja Belgian
valtio, ja se koskee Temco Europea vastaan esitettyä vaatimusta, jossa sitä vaaditaan maksamaan 137 125,53 euroa (5 531 639
BEF) arvonlisäveroa, joka kyseisen yhtiön on väitetty vähentäneen virheellisesti, 13 708,51 euroa (553 000 BEF) veronkorotusta,
sekä näille summille laillista korkoa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
Kuudennen direktiivin X osaston, jonka otsikkona on ”Vapautukset”, 13 artiklassa, jonka otsikkona on ”Maan alueella myönnettävät
vapautukset”, säädetään seuraavaa:
”– –
B. Muut vapautukset
Jäsenvaltioiden on vapautettava verosta jäljempänä luetellut liiketoimet edellytyksillä, joita ne asettavat vapautusten oikeaksi
ja selkeäksi soveltamiseksi sekä veropetosten, veron kiertämisen ja muiden väärinkäytösten estämiseksi, edellä sanotun kuitenkaan
rajoittamatta yhteisön muiden säännösten soveltamista:
– –
b) kiinteän omaisuuden vuokraus, lukuun ottamatta:
1.
hotellialalla tai vastaavalla alalla harjoitettavaa kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä määriteltyä majoitustoimintaa, mukaan
lukien leirintätarkoitukseen varustetuilla alueilla tapahtuva majoitustoiminta;
2.
alueiden vuokrausta kulkuneuvojen paikoitusta varten;
3.
pysyvästi asennettujen laitteiden ja koneiden vuokrausta;
4.
säilytyslokeroiden vuokrausta.
Jäsenvaltiot voivat säätää muistakin tämän vapautuksen soveltamisalaa koskevista poikkeuksista;
– – .”
Kansallinen lainsäädäntö
Belgian siviililain 1709 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Vuokrauksella tarkoitetaan sopimusta, jolla toinen sopimuspuoli sitoutuu luovuttamaan toisen sopimuspuolen käyttöön jonkin
esineen tietyksi ajaksi ja tiettyyn hintaan, jota tämä sitoutuu maksamaan.”
Code de la taxe sur la valeur ajoutée ‑nimisen arvonlisäverolain (jäljempänä arvonlisäverolaki) 44 §:n 3 momentin 2 kohdan
mukaan verosta vapautetaan muun muassa ”kiinteän omaisuuden vuokraus ja käyttö 19 §:n 1 momentissa asetetuin edellytyksin
– – .”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on selostanut pääasian riidan taustalla olevat tosiseikat seuraavalla tavalla:
”SA Temco Europe on – – arvonlisäverovelvollinen rakennusten siivoukseen ja huoltoon liittyvästä toiminnastaan – – .
Se omistaa kiinteistön osoitteessa Chaussée de Ruisbroeck 107–117. Vuoden 1993 lopusta vuoden 1994 alkuun yhtiö teetti kunnostustöitä
numerossa 111 sijaitsevassa rakennuksessa, ja yhtiö vähensi arvonlisäveron, joka siltä laskutettiin näistä kunnostustöistä.
Yhtiöllä ei ole toimipaikkaa kyseisessä rakennuksessa.
SA Temco Energy Management Company, SA Publi-round ja SA Petrus ovat kolme samaan konserniin kuuluvaa yhtiötä; ne kuuluvat
SA Temco Europen kanssa yhteisen keskusjohdon alaisuuteen.
SA Temco Europe teki 1.2.1994 näiden kolmen yhtiön kanssa kolme sopimusta, joita sopimusten osapuolet kutsuivat hallintaoikeuden
luovutuksiksi [jäljempänä sopimukset] ja joilla SA Temco Europe antoi kullekin luovutuksensaajalle luvan harjoittaa toimintaansa
kyseisellä kiinteistöllä luovuttajayhtiön hallituksen päättämällä tavalla ilman, että luovutuksensaajalla on erityistä oikeutta
kiinteistön johonkin osaan. Asiakirjoja, jotka ovat luovutuksensaajien toiminnan perusteena, tai asiaan liittyviä luovuttajan
hallituksen tekemiä päätöksiä ei ole esitetty.
Sopimukset on tehty siksi ajaksi, jonka luovutuksensaajan toiminta kestää, mihin liittyy kyseisten tilojen yksinomainen käyttö
luovutuksensaajan toimintaa varten luovuttajan määräämää sisäistä järjestyssääntöä noudattaen: luovuttajan hallitus voi kuitenkin
milloin hyvänsä ja ilman ennakkoilmoitusta vaatia luovutuksensaajaa luopumaan hänelle luovutetuista tiloista.
Luovutuksensaaja on velvollinen ottamaan vastuulleen kaikki sen toiminnan edellyttämät maksut. Kaasu ja sähkö lasketaan kulutuksen
mukaan, ja yhteiset maksut käytössä olevien neliömetrien mukaan. Luovutuksensaaja on myös velvollinen korjaamaan hallinnassaan
olevien tilojen vauriot luovuttajan hallituksen päättämien kriteerien perusteella.
Vuokra on maksettava vuosittain; sen suuruudeksi on määrätty 3 500 [BEF] neliömetriltä toimistotilaksi kunnostetussa rakennuksen
osassa ja 1 000 [BEF] neliömetriltä varastotilaksi kunnostetussa osassa, minkä lisäksi sitä korotetaan 0,4 prosentilla luovutuksensaajan
arvonlisäverottoman liikevaihdon osalta sekä vuosittain 5 000 [BEF] kutakin palveluksessa olevaa työntekijää kohti.
Osapuolet ovat nimenomaisesti sopineet, että Code Civilin (siviililaki) 1709 §:ää ei sovelleta.
Sisäisessä järjestyssäännössä on määrätty säännöt, jotka koskevat rakennukseen pääsyä, puhtaanapitoa, mainoskylttien kiinnittämistä,
luovuttajan työntekijöiden rajoittamatonta pääsyä rakennukseen sekä luovutuksensaajien velvollisuutta huolehtia:
–

puhelin‑, vesi‑, kaasu‑, sähkö‑ ja lämmitysliittymistä, sopimalla niistä tarvittaessa tilojen muiden haltijoiden kanssa
–

tilojen kaikkien haltijoiden pääsystä juoma-automaateille, ruokasaliin ja suihkuihin
–

pääsystä ajoteille sekä parkkipaikoille
–

asianmukaisesta varastoinnista ja viemäreiden asianmukaisesta käytöstä.
SA Temco Europe ei ole toimittanut mitään tietoa siitä, miten näitä sopimuksia on käytännössä sovellettu.
Arvonlisäveroasioista vastaavan viranomaisen apulaistarkastaja totesi 30.9.1996 laaditussa kertomuksessa seuraavaa:
–

kahden haltijan osalta sopimukset allekirjoitettiin sen jälkeen, kun tieto 	niiden kotipaikan siirrosta riidanalaiseen kiinteistöön
oli julkaistu
–

ainoassakaan sopimusehdossa ei rajoiteta luovutuksensaajien toimintaa 	eikä liioin tilojen käyttöä
–

vuokran sitä osuutta, joka liittyy liikevaihtoon, ei valvota millään tavalla; kyseinen osuus on SA Petrusin osalta 7 prosenttia
vuokrasta, SA Publi-roundin osalta 6 prosenttia vuokrasta ja SA Temco energyn osalta puolestaan 0 prosenttia vuokrasta
–

haltijoilla on avain rakennukseen pääsyä varten; rakennusta ei vartioida millään tavalla, eikä siellä ole portinvartijaa,
joten sisäisessä järjestyssäännössä määrätty rakennukseen pääsyä koskeva rajoitus on täysin muodollinen.
Riidatonta on, että rakennukset olivat oikeudenkäynnin aikana edelleen yhtiöiden hallinnassa.”
Arvonlisäverosta, rekisteröinnistä ja valtion omaisuudesta vastaava viranomainen (jäljempänä veroviranomainen) katsoi toteuttamansa
tarkastuksen perusteella, että edellä kuvatut sopimukset olivat tosiasiassa kiinteistöjen vuokrasopimuksia, jotka on arvonlisäverolain
44 §:n 3 momentin 2 kohdan nojalla, jolla täytäntöönpantiin kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan b alakohta, vapautettu
arvonlisäverosta, ja että tämän vuoksi arvonlisäverovähennys osoitteessa chaussée de Ruisbroek 111 sijaitsevan kiinteistön
kunnostustöiden osalta ei ollut perusteltu.
Tämän vuoksi veroviranomainen kehotti Temco Europea maksamaan 137 125,53 euroa (5 531 639 BEF) arvonlisäveroa, joka kyseisen
yhtiön on väitetty vähentäneen virheellisesti, 13 708,51 euroa (553 000 BEF) veronkorotusta, sekä näille summille laillista
korkoa.
Koska Temco Europe kieltäytyi maksamasta kyseisiä summia, veroviranomainen osoitti sille maksuunpanopäätöksen. Temco Europe
vastusti tätä päätöstä, ja Tribunal de première instance de Bruxelles kumosi päätöksen 29.9.2000 antamallaan tuomiolla. Belgian
valtio on valittanut tästä tuomiosta ennakkoratkaisupyynnön esittäneeseen tuomioistuimeen.
Cour d’appel de Bruxelles pohtii kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan b alakohdassa tarkoitettua ”kiinteän omaisuuden
vuokrausta” koskevaa käsitettä pääasiassa tehtyjen ja täytäntöönpantujen kaltaisten sopimusten osalta. Se täsmentää tämän
osalta seuraavaa:
”Käsiteltävänä olevassa tapauksessa vastaajan, eli luovuttajan, ja luovutuksensaajien välillä on tehty lähes yksipuolisesti
velvoittavat sopimukset, joilla luovutuksensaajille on luovutettu kiinteistön hallintaoikeus, jonka luovuttaja voi halutessaan
välittömästi lakkauttaa. Kyseiset sopimukset on selvästikin tehty kiinteän omaisuuden vuokrauksen käsitteen kiertämiseksi.
Näitä sopimuksia ei voida kuitenkaan tarkastella ottamatta huomioon läheistä yhteyttä kyseisten yhtiöiden välillä, sillä yhtiöt
toimivat yhteisen johdon alaisuudessa, mikä takaa luovutuksensaajille hallinnan tietynlaisen jatkuvuuden ja sopimusten asianmukaisen
soveltamisen käytännössä.
Se, miten sopimuksia on sovellettu käytännössä, osoittaa, että luovutuksensaajilla on jatkuva ja rajoittamaton pääsy tiloihin
ja että niillä on hyvin vakaa hallintaoikeus toimisto‑ ja myymälätiloihinsa.”
Näissä olosuhteissa Cour d’Appel de Bruxelles päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan
ennakkoratkaisukysymyksen:
”Voidaanko kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan b alakohtaa tulkita siten, että toimet, jotka Belgian oikeudessa vastaavat
sopimustyypiltään määrittelemätöntä sopimusta, jolla yhtiö samanaikaisesti myöntää eri sopimuksilla läheisessä yhteydessä
oleville yhtiöille saman kiinteistön hallinnan siten, että luovuttaja voi halutessaan lakkauttaa hallintaoikeuden milloin
hyvänsä, ja jolla hallintaoikeus luovutetaan sellaista korvausta vastaan, joka on pääosin, mutta ei kokonaan, vahvistettu
luovutuksensaajan hallinnassa olevan pinta-alan mukaan, ovat kiinteän omaisuuden vuokrausta, kun otetaan lisäksi huomioon,
että luovutuksensaajien ja luovuttajan toiminta yhteisen johdon alaisuudessa tekee käytännössä merkityksettömäksi sen, että
luovuttaja voi halutessaan milloin hyvänsä lakkauttaa hallintaoikeuden; kattaako toisin sanoen tämä kyseisessä säännöksessä
käytetty yhteisön oikeuden itsenäinen käsite ’kiinteän omaisuuden vuokraus’ muuhun tarkoitukseen kuin verovelvollisen taloudelliseen
toimintaan tapahtuvan kiinteän omaisuuden vastikkeellisen käytön – Belgian arvonlisäverolain 44 §:n 3 momentin 2 kohdan johdantokappaleessa
esitetty määritelmä – eli sen antamisen käytettäväksi määräämättömäksi ajaksi siten, että luovuttaja voi halutessaan milloin
hyvänsä lakkauttaa hallintaoikeuden, sellaisen kuukausittaisen korvauksen maksamista vastaan, joka on vaihteleva ja osittain
riippuvainen sellaisen sopimuskumppanin tuloksesta, jolla ei ole yksinomaista hallintaoikeutta, kun lisäksi otetaan huomioon,
että sopimuspuolten toiminta yhteisen johdon alaisuudessa tekee käytännössä merkityksettömäksi sen, että luovuttaja voi halutessaan
milloin hyvänsä lakkauttaa hallintaoikeuden?”
Ennakkoratkaisukysymys
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt kansallinen tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään pääasiallisesti, onko kuudennen direktiivin
13 artiklan B kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että toimet, joilla yhtiö samanaikaisesti myöntää eri sopimuksilla itseensä
läheisessä yhteydessä oleville yhtiöille saman kiinteistön hallintaoikeuden, joka voidaan lakkauttaa välittömästi, sellaista
korvausta vastaan, joka on pääosin vahvistettu hallintaoikeuden kohteena olevan pinta-alan mukaan, ovat tässä säännöksessä
tarkoitettuja ”kiinteän omaisuuden vuokrausta” koskevia toimia.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
Temco Europe väittää, että sopimukset, joiden osalta on todettu, että ne eivät ole Belgian oikeuden mukaisia vuokrasopimuksia,
eivät vastaa yhteisön oikeuteen sisältyvää vuokrauksen määritelmää, koska niihin ei sisälly yksinomaista hallintaoikeutta,
koska tämä hallintaoikeus voidaan lakkauttaa välittömästi ja koska siitä suoritettavaa vastiketta ei ole vahvistettu pelkästään
kiinteistön hallinnan keston perusteella.
Belgian valtio toteaa, että arvioitaessa sopimuksen luonnetta on otettava huomioon sen toteuttamistavat, sopimusehtojen muotoilusta
riippumatta. Se toteaa lisäksi, että on tarpeen ottaa huomioon kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan b alakohdassa säädetyn
vapautuksen tarkoitus, se asiayhteys, johon tämä vapautus kuuluu, sekä direktiivin päämäärät ja systematiikka. Sopimuksen
kestoa koskevaa edellytystä ei voida tulkita siten, että kesto olisi aina määriteltävä sopimuksen tekohetkellä. Siitä, että
hallintaoikeus voidaan välittömästi lakkauttaa, Belgian valtio toteaa, että kyseessä on velvoitteen lakkauttamistapa, mikä
ei saata kyseenalaiseksi toteutetun suorituksen perusolemusta.
Komissio toteaa erityisesti, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt kansallinen tuomioistuin on itse luonnehtinut sopimusten
olevan yksipuolisesti velvoittavia ja fiktiivisiä, siltä osin kuin ne on laadittu, jotta niillä voitaisiin vapautua ”kiinteän
omaisuuden vuokrauksen” käsitteestä. Se katsoo, että kansallisen tuomioistuimen asiana on ottaa huomioon tosiasiallinen tilanne,
eikä tyytyä arvioimaan tilannetta sopimusten sanamuodon perusteella. Se toteaa lisäksi, että asiassa voidaan olettaa pyrkimys
veronkiertoon, kun otetaan huomioon, ettei sopimusten tekemiselle ole esitetty mitään taloudellisia perusteita, tai että pääasiaa
käsittelevä tuomioistuin voisi perustaa arvionsa yhteisöjen tuomioistuimen muissa asiayhteyksissä vahvistamaan, oikeuden väärinkäyttöä
koskevaan käsitteeseen.
Yhteisöjen tuomioistuimen vastaus
Heti aluksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kuudennen direktiivin 13 artiklassa säädetyt vapautukset
ovat yhteisön oikeuden omia käsitteitä ja ne on näin ollen määriteltävä yhteisön tasolla (ks. asia C‑358/97, komissio v. Irlanti,
tuomio 12.9.2000, Kok. 2000, s. I‑6301, 51 kohta; asia C‑315/00, Maierhofer, tuomio 16.1.2003, Kok. 2003, s. I‑563, 25 kohta
ja asia C‑275/01, Sinclair Collis, tuomio 12.6.2003, Kok. 2003, s. I‑5965, 22 kohta).
Toiseksi kuudennen direktiivin 13 artiklassa tarkoitettujen vapautusten määrittelyyn käytettyä sanamuotoa on tulkittava suppeasti,
koska vapautuksilla poiketaan pääsäännöstä, jonka mukaan arvonlisäveroa peritään jokaisesta verovelvollisen vastiketta vastaan
suorittamasta palvelusta (ks. mm. em. asia komissio v. Irlanti, tuomion 52 kohta; asia C‑150/99, Stockholm Lindöpark, tuomio
18.1.2001, Kok. 2001, s. I‑493, 25 kohta ja em. asia Sinclair Collis, tuomion 23 kohta). Kuten julkisasiamies on todennut
perustellusti ratkaisuehdotuksensa 37 kohdassa, suppean tulkinnan vaatimus ei kuitenkaan tarkoita, että vapautusten määrittelemiseksi
käytettyä sanamuotoa tulisi tulkita siinä määrin rajoittavasti, että vapautukset menettäisivät tavoitellut vaikutuksensa.
Kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan b alakohdassa säädettyjen vapautusten osalta on todettava, että tässä säännöksessä
ei nimenomaisesti määritellä ”vuokrauksen” käsitettä eikä siinä myöskään jätetä tämän käsitteen määrittämistä tehtäväksi jäsenvaltioiden
oikeusjärjestyksissä (ks. asia C‑326/99, ”Goed Wonen”, tuomio 4.10.2001, Kok. 2001, s. I‑6831, 44 kohta ja em. asia Sinclair
Collis, tuomion 24 kohta). Näin ollen kyseistä säännöstä on tulkittava asiayhteytensä sekä kuudennen direktiivin tavoitteiden
ja systematiikan valossa, ottaen erityisesti huomioon siinä säädetyn vapautuksen tarkoitus (ks. vastaavasti em. asia ”Goed
Wonen”, tuomion 50 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin on lukuisissa tuomioissa määritellyt, että kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan b alakohdassa
tarkoitetun kiinteän omaisuuden vuokrauksen käsitteen peruspiirteenä on se, että vuokranantaja antaa vuokralaiselle tietyksi
sovituksi ajaksi ja vastiketta vastaan oikeuden hallita kiinteistöä kiinteistön omistajan tavoin ja sulkea muut henkilöt tämän
oikeuden käyttämisen ulkopuolelle (ks. vastaavasti em. asia ”Goed Wonen”, tuomion 55 kohta; asia C‑409/98, Mirror Group, tuomio
9.10.2001, Kok. 2001, s. I‑7175, 31 kohta; asia C‑108/99, Cantor Fitzgerald International, tuomio 9.10.2001, Kok. 2001, s.
I‑7257, 21 kohta; asia C‑269/00, Seeling, tuomio 8.5.2003, Kok. 2003, s. I‑4101, 49 kohta ja em. asia Sinclair Collis, tuomion
25 kohta).
Kun yhteisöjen tuomioistuin on antamissaan tuomioissa useaan kertaan kiinnittänyt huomiota vuokrauksen kestoa koskevaan seikkaan,
se on tehnyt tämän erottaakseen kiinteän omaisuuden vuokraustoiminnan, joka on tavallisesti luonteeltaan suhteellisen passiivista
toimintaa, jossa ei synny merkittävää arvonlisää (ks. vastaavasti em. asia ”Goed Wonen”, tuomion 52 kohta) muista toiminnoista,
jotka ovat joko kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan b alakohdan 1–4 alakohdassa mainittuja poikkeuksia koskevia, luonteeltaan
kaupallisia tai teollisia toimia tai joiden ominaispiirteenä on pikemminkin tietyn suorituksen toteuttaminen kuin pelkästään
pelkän kiinteistön hallinta, esimerkiksi oikeus käyttää golfkenttää (em. asia Stockholm Lindöpark, tuomion 24–27 kohta), oikeus
käyttää siltaa maksamalla tiemaksu (em. asia komissio v. Irlanti) tai oikeus sijoittaa tupakka-automaatti liiketiloihin (em.
asia Sinclair Collis, tuomion 27–30 kohta).
Pelkkä vuokrauksen kesto ei näin ollen ole yksinään ratkaiseva kriteeri, jonka avulla voidaan määritellä yhteisön oikeudessa
tarkoitettu kiinteän omaisuuden vuokrausta koskeva sopimus, vaikka majoituksen lyhyt kesto voi olla asianmukainen peruste,
jonka avulla hotellimajoitus voidaan erottaa asuinhuoneiden vuokrauksesta (asia C‑346/95, Blasi, tuomio 12.2.1998, Kok. 1998,
s. I‑481, 23 ja 24 kohta).
Ei ole kuitenkaan välttämätöntä, että kesto olisi vahvistettu sopimusta tehtäessä. Onkin otettava huomioon sopimussuhteen
todellisuus (ks. em. asia Blasi, tuomion 26 kohta). Vuokrasopimuksen kestoa voidaan nimittäin lyhentää tai pidentää sopimuspuolten
yhteisellä sopimuksella sopimuksen voimassaoloaikana.
Lisäksi vaikka vuokranantajalle tuleva vastike, joka liittyy tiukasti vuokralaisen hallintaoikeuden kestoon, vaikuttaa parhaiten
heijastavan vuokraustoimen passiivista luonnetta, tästä ei kuitenkaan voida päätellä, että vastike, jossa huomioidaan muita
seikkoja, tarkoittaisi, ettei kyseessä voi olla kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan b alakohdan mukainen ”kiinteän
omaisuuden vuokraus”, erityisesti kun muut huomioon otetut seikat ovat ilmeisen liitännäisiä verrattuna vastikkeen siihen
osaan, joka määräytyy ajan kulumisen perusteella, tai kun ne ovat korvausta pelkästä omaisuuden käyttöön antamisesta.
Vuokralaisen yksinomaisesta oikeudesta hallita kiinteistöä on todettava, että tätä oikeutta voidaan rajoittaa vuokranantajan
kanssa tehdyllä sopimuksella, ja sopimus koskee vain siinä määriteltyä kiinteistöä. Vuokranantaja voi tällä tavoin varata
itselleen oikeuden tarkastaa säännöllisin väliajoin vuokratun kiinteistön. Lisäksi vuokrasopimuksessa voidaan määrätä, että
tiettyjä kiinteistön osin on voitava käyttää yhdessä muiden tahojen kanssa.
Se, että sopimuksessa rajoitetaan vuokrattujen tilojen hallintaoikeutta, ei estä sitä, että kyseinen hallintaoikeus on yksinomainen
suhteessa kaikkiin muihin henkilöihin, joiden osalta ei ole säädetty laissa tai määrätty sopimuksessa, että he voivat vedota
vuokrasopimuksen kohteena olevaa kiinteistöä koskevaan oikeuteen.
Pääasian kohteen olevan toimen osalta on ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen asiana ottaa huomioon kaikki siihen
liittyvät seikat ja selvittää sen ominaispiirteet, arvioidakseen, voidaanko sen katsoa kuudennen direktiivin 13 artiklan B
kohdan b alakohdassa tarkoitettu ”kiinteän omaisuuden vuokraus”.
Sen tehtävänä on näin ollen selvittää, onko sopimusten, sellaisina kuin ne on toteutettu, pääasiallisena tarkoituksena tilojen
tai kiinteistöjen passiivinen käyttöön luovuttaminen sellaista vastiketta vastaan, joka liittyy ajan kulumiseen, vai tarjotaanko
niillä palvelu, vai toteutetaanko niillä palvelun tarjoaminen, jolloin ne on määriteltävä toisella tapaa.
Esitettyyn kysymykseen on näin ollen vastattava seuraavasti:
Kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että toimet, joilla yhtiö samanaikaisesti myöntää
eri sopimuksilla itseensä läheisessä yhteydessä oleville yhtiöille saman kiinteistön hallintaoikeuden, joka voidaan lakkauttaa
välittömästi, sellaista korvausta vastaan, joka on pääosin vahvistettu hallintaoikeiden kohteena olevan pinta-alan mukaan,
ovat tässä säännöksessä tarkoitettuja ”kiinteän omaisuuden vuokrausta” koskevia toimia, kun näiden sopimusten, sellaisina
kuin niitä on käytännössä sovellettu, pääasiallisena tarkoituksena on tilojen tai kiinteistöpinta-alojen passiivinen käyttöön
luovuttaminen sellaista vastiketta vastaan, joka liittyy ajan kulumiseen, eikä palvelujen tarjoaminen, jolloin ne on määriteltävä
toisella tapaa.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste
– 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 13 artiklan B kohdan b alakohtaa on tulkittava
siten, että toimet, joilla yhtiö samanaikaisesti myöntää eri sopimuksilla itseensä läheisessä yhteydessä oleville yhtiöille
saman kiinteistön hallintaoikeuden, joka voidaan lakkauttaa välittömästi, sellaista korvausta vastaan, joka on pääosin vahvistettu
hallintaoikeuden kohteena olevan pinta-alan mukaan, ovat tässä säännöksessä tarkoitettuja ”kiinteän omaisuuden vuokrausta”
koskevia toimia, kun näiden sopimusten, sellaisina kuin niitä on käytännössä sovellettu, pääasiallisena tarkoituksena on tilojen
tai kiinteistöpinta-alojen passiivinen käyttöön luovuttaminen sellaista vastiketta vastaan, joka liittyy ajan kulumiseen,
eikä palvelun tarjoaminen, jolloin ne on määriteltävä toisella tapaa.
Allekirjoitukset
–
Oikeudenkäyntikieli: ranska.