CELEX: 61995CJ0134
Työntekijät
Työnvälitystoiminta
Lakiin perustuva monopoli

Tuomion perustelut
1 Pretura circondariale di Biella on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 30.3.1995 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 24.4.1995, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla kaksi ennakkoratkaisukysymystä EY:n perustamissopimuksen 48, 49, 54 ja 90 artiklan tulkinnasta.
2 Nämä kysymykset on esitetty riita-asiassa, jossa kantajana on l'Unità socio-sanitaria locale no 47 di Biella (jäljempänä USSL) ja vastaajana julkinen työtapaturmavakuutuslaitos l'Instituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (jäljempänä INAIL) ja joka koskee sosiaalivakuutusmaksujen maksamista.
3 Lain nro 1369, joka on annettu 23.10.1960 (jäljempänä vuoden 1960 laki), 1 §:n  1 momentissa kielletään elinkeinonharjoittajaa uskomasta pelkkää työtehtävien suorittamista välittäjälle tai aliurakoitsijalle siten, että työtehtäviä suorittavat sellaiset työntekijät, jotka ovat välittäjän tai urakoitsijan palveluksessa ja jotka saavat näiltä palkan työtehtävien suorittamisesta, taikka millään muullakaan vastaavalla tavalla, vaikka kysymys olisi osuuskunnasta, riippumatta sen työn tai palvelun luonteesta, johon työsuoritukset liittyvät.
4 USSL teki sosiaalialan tehtävien hoitamista koskevan sopimuksen La Famiglia -nimisen osuuskunnan kanssa vuodeksi 1987.
5 INAIL antoi 21.12.1993 USSL:lle tiedoksi maksamismääräyshakemuksen, jonka mukaan USSL määrättäisiin maksamaan 9 200 105 Italian liiraa maksamattomia sosiaaliturvamaksuja niistä palkoista, joita kyseisen sopimuksen mukaisesti palkatuille työntekijöille oli maksettu 1.1.1987 ja 31.12.1987 välisenä aikana.
6 INAIL katsoi nimittäin, että USSL:n ja La Famiglian välisessä sopimuksessa oli kysymys epäaidosta työvoiman palkkaamisesta, joka on kielletty vuoden 1960 lain 1 §:n 1 momentissa, koska osuuskunnan jäsenet työskentelivät todellisuudessa USSL:n henkilökunnan johdon ja valvonnan alaisuudessa. INAIL:n mukaan näiden työntekijöiden oli katsottava olleen välittömässä alisteisuussuhteessa USSL:ään, jonka oli siten todellisena työnantajana maksettava työtapaturmien ja ammattitautien varalta maksettavat vakuutusmaksut.
7 USSL vastusti INAIL:n hakemaa maksamismääräystä ja nosti 21.1.1994 kanteen Pretura di Biellassa.
8 Ennakkoratkaisupyynnössään Pretura di Biella viittaa vuoden 1960 lain 1 §:n 1 momenttiin ja 29.10.1949 annetun lain nro 264 (jäljempänä vuoden 1949 laki) 11 §:n 1 momenttiin, jonka mukaan työnvälitys ja muu tällainen välitystoiminta on kiellettyä muilta kuin julkisilta työnvälitystoimistoilta, vaikka kyseinen toiminta olisi maksutonta.
9 Pretura toteaa myös, että kyseiseen Italian lakiin sisältyviä työvoimaa suojelevia säännöksiä sovelletaan työntekijän tahdosta riippumatta ja että lain soveltamisesta seuraa nykyisessä taloudellisessa ja poliittisessa tilanteessa se, että työmahdollisuudet vähenevät entisestään työmarkkinoilla, koska tämän lain vastaisia ovat myös kyseisen kaltaiset yhteenliittymien muodot, jotka nimenomaisesti takaavat paremman kilpailukyvyn näillä markkinoilla.
10 Vuoden 1960 lain 1 §:n 1 momentin ja vuoden 1949 lain 11 §:n säännökset, joissa työnvälitys varataan julkiselle monopolille, ovat siten Preturan mukaan ristiriidassa Euroopan yhteisön oikeuden tiettyjen perustavanlaatuisten periaatteiden eli työskentelyvapauden, vapaan yrittäjyyden, sijoittautumisvapauden, kysynnän ja tarjonnan vapaan kohtaamisen ja vapaan kilpailun periaatteiden kanssa, jotka on ilmaistu ETY:n perustamissopimuksen 48, 49, 54 ja 90 artiklassa, koska Italian valtio ei joka tapauksessa pysty tyydyttämään kysyntää työmarkkinoilla.
11 Katsoen tämän vuoksi, että asian ratkaisu edellyttää edellä mainittujen Euroopan yhteisön oikeusnormien tulkintaa, Pretura di Biella lykkäsi asian käsittelyä ja esitti yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat kysymykset:
1. "Ovatko 23.10.1960 annetun lain nro 1369  1 §:n 1 momentti ja 29.10.1949 annetun lain nro 264  11 §:n 1 momentti yhteensopivia ETY:n perustamissopimuksen 48, 49, 54 ja 90 artiklassa tarkoitettujen yhteisön periaatteiden kanssa?"
2. "Ovatko nämä periaatteet välittömästi sovellettavia sillä seurauksella, että kyseistä Italian lainsäädäntöä ei voida soveltaa?"
12 Ottaen huomioon sen, minkälaisessa asiassa ennakkoratkaisukysymykset on esitetty, on aluksi todettava, että erittäin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisöjen tuomioistuin ei voi vastata kansallisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen, jos on ilmeistä, että kansallisen tuomioistuimen pyytämällä yhteisön oikeussäännön tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, tai jos tulkintaongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos yhteisöjen tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa sellaisen vastauksen esitettyihin kysymyksiin, josta on hyötyä kansalliselle tuomioistuimelle (asia C-415/93, Bosman, tuomio 15.12.1995, Kok. 1995, s. I-4921, 61 kohta).
13 Käsiteltävänä olevassa asiassa esitetyistä asiakirjoista ilmenee, että tässä asiassa on kysymys vuoden 1960 lain 1 §:n 1 momentissa säädetystä kiellosta, joka koskee työtehtävien uskomista välittäjille ja aliurakoitsijoille.
14 Ennakkoratkaisukysymykset ovat kuitenkin sisällöltään tätä laajempia, koska ne koskevat myös sitä, onko vuoden 1949 lain 11 §:n 1 momentti, jossa kielletään kaikenlainen ja siten myös maksuton työnvälitys muilta kuin julkisilta työnvälitystoimistoilta, yhteisön oikeuden mukainen.
15 Vaikka on totta, että kansallinen tuomioistuin epäilee sitä, voidaanko edellä mainitun kahden säännöksen vaikutusta Italian työmarkkinoihin pitää yhteensopivana yhteisön oikeuden kanssa, ennakkoratkaisupyynnöstä tai yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyistä kirjallisista huomautuksista ei ilmene niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, joiden perusteella yhteisöjen tuomioistuin voisi tulkita yhteisön oikeutta ja erityisesti yhteisön kilpailusääntöjä ottaen huomion vallitsevan tilanteen Italian työmarkkinoilla.
16 Koska kansallinen tuomioistuin ei ole myöskään esittänyt sitä, minkä vuoksi vuoden 1949 lain 11 §:n 1 momenttia olisi sovellettava käsiteltävänä olevassa asiassa, esitettyyn kysymykseen on syytä vastata ainoastaan siltä osin, kuin se koskee vuoden 1960 lain 1 §:n 1 momenttia ja tähän liittyen henkilöiden vapaata liikkuvuutta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien perustamissopimuksen määräysten tulkintaa.
17 Toiseksi on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisöjen tuomioistuimella ei ole perustamissopimuksen 177 artiklaan perustuvassa ennakkoratkaisumenettelyssä toimivaltaa lausua kansallisen toimenpiteen yhteensopivuudesta yhteisön oikeuden kanssa. Se on kuitenkin toimivaltainen esittämään kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset yhteisön oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, jotka saattavat auttaa kansallista tuomioistuinta sen arvioidessa tätä yhteensopivuutta sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa (ks. asia 223/78, Grosoli, tuomio 12.7.1979, Kok. 1979, s. 2621, 3 kohta).
18 Kun otetaan huomioon se, että Pretura di Biella on viitannut henkilöiden vapaata liikkuvuutta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskeviin periaatteisiin, ennakkoratkaisukysymykset on ymmärrettävä niin, että niillä pyydetään vastausta siihen, onko perustamissopimuksen 48, 52 ja 59 artiklan vastaisena pidettävä sellaista kansallista säännöstä, jolla kielletään työtehtävien hoitamisen uskominen välittäjille ja alihankkijoille (ensimmäinen kysymys) ja onko näillä perustamissopimuksen määräyksillä välittömiä oikeusvaikutuksia (toinen kysymys).
Ensimmäinen kysymys
19 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 48, 52 ja 59 artiklaa ei voida soveltaa sellaiseen toimintaan, joka tapahtuu kaikilta merkityksellisiltä osiltaan yhden jäsenvaltion sisällä (asia C-41/90, Höfner ja Elser, tuomio 23.4.1991, Kok. 1991, s. I-1979, 37 kohta; asia C-332/90, Steen, tuomio 28.1.1992, Kok. 1992, s. I-341, 9 kohta ja yhdistetyt asiat C-29/94-C-35/94, Aubertin ym., tuomio 16.2.1995, Kok. 1995, s. I-301, 9 kohta).
20 Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee kuitenkin, että La Famiglia on palvelualan osuuskunta, jonka kotipaikka on Italiassa ja joka suorittaa palveluja Italiassa toimivalle julkiselle viranomaiselle USSL:lle.
21 Lisäksi, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 24 kohdassa, esitettyjen asiakirjojen perusteella kyseisiä työsuorituksia eivät ole suorittaneet muista jäsenvaltioista tulevat työntekijät, eikä tällaisia työntekijöitä ole edes aiottu käyttää.
22 Tällaisella tilanteella ei siten ole mitään liittymäkohtaa johonkin yhteisön oikeudessa tarkoitettuun tilanteeseen henkilöiden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden alalla.
23 Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on siten vastattava, että perustamissopimuksen 48, 52 ja 59 artiklaa ei sovelleta sellaiseen tilanteeseen, josta on kysymys tässä asiassa ja joka on kaikilta osiltaan täysin yhden valtion sisäinen.
Toinen kysymys
24 Ottaen huomioon ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen annetun vastauksen toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
25 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Italian ja Saksan hallituksille ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto)
on ratkaissut Pretura circondariale di Biellan 30.3.1995 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
EY:n perustamissopimuksen 48, 52 ja 59 artiklaa ei sovelleta sellaiseen tilanteeseen, joka on kaikilta osiltaan täysin yhden jäsenvaltion sisäinen.