CELEX: 61996CJ0186
Maito
Maidon lisämaksujärjestelmä
Ylimääräinen viitemäärä
Väliaikainen pidättäminen
Muutos lopulliseksi alentamiseksi
Hyvitysten menetys
Yleiset oikeusperiaatteet ja perusoikeudet

Tuomion perustelut
1 Bundesfinanzhof on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 19.3.1996 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 3.6.1996, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen maito- ja maitotuotealan lisämaksusta 28 päivänä joulukuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3950/92 (EYVL L 405, s. 1) 3 artiklan ensimmäisen kohdan ja 4 artiklan 1 kohdan pätevyydestä.
2 Tämä kysymys on noussut esiin maidontuottaja Stefan Demandin Hauptzollamt Trieriä vastaan tekemän valituksen yhteydessä, joka koski sitä, että valittajan tuotantoa koskevaa viitemäärää oli alennettu 4,74 prosentilla 1.4.1993 lukien.
3 Stefan Demandin tilakohtaista viitemäärää alennettiin asetuksen N:o 3950/92  4 artiklan 1 kohdan ja saksalaisen Milch-Garantiemengen-Verordnungin (maidon takuumääristä annettu asetus) 4 §:n 1 momentin nojalla, sellaisena kuin asetus oli muutettuna 27. kerran (BGBl 1993 I, s. 374).
Asiaa koskevat yhteisön oikeussäännöt
4 Asetuksen N:o 3950/92  1 artiklalla jatkettiin seitsemällä vuodella maidon lisämaksujärjestelmää, joka oli perustettu maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 804/68 muuttamisesta 31 päivänä maaliskuuta 1984 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 856/84 (EYVL L 90, s. 10) viideksi peräkkäiseksi 12 kuukauden pituiseksi jaksoksi 1.4.1984 alkaen; järjestelmän voimassaoloa oli jatkettu useaan kertaan, kunnes se päättyi 31.3.1993.
5 Tämä lisämaksu kannetaan kaikista toimitetuista maitomääristä, jotka ylittävät jokaiselle tuottajalle tai ostajalle kullekin jäsenvaltiolle taatun kokonaismäärän rajoissa vahvistettavan viitemäärän. Lisämaksusta vapaa viitemäärä vastasi asetuksen (ETY) N:o 804/68  5 c artiklassa tarkoitetun lisämaksun soveltamista maito- ja maitotuotealalla koskevista yleisistä säännöistä 31 päivänä maaliskuuta 1984 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 857/84 (EYVL L 90, s. 13) 2 artiklan mukaan sovellettavasta menettelystä riippuen viitevuoden aikana toimitetun tai ostetun maidon tai maitoa vastaavien tuotteiden määrää. Jäsenvaltiot saivat valita tämän viitevuoden vuosista 1981-1983. Saksan liittotasavalta valitsi vuoden 1983.
6 Maidon jatkuvan ylituotannon vuoksi yhteisö joutui yhä alentamaan jäsenvaltioille alun perin taattua kokonaismäärää. Erilaisten alenemisten aikaansaamiseksi tuottajakohtaisesti yhteisö toteutti lisämaksujärjestelmän puitteissa useita toimenpiteitä, kuten ohjelmia maidontuotannon pysyväksi lopettamiseksi tai ohjelmia alun perin myönnetyn viitemäärän pakolliseksi pienentämiseksi, tai jopa eri ohjelmien yhdistelmiä.
7 Näin ollen, lukuun ottamatta vuonna 1986 päätettyä taatun kokonaismäärän alentamista korvauksena hyvitysten maksamisesta, asetuksen N:o 804/68  5 c artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen viitemäärien osan väliaikaisesta pidättämisestä 16 päivänä maaliskuuta 1987 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 775/87 (EYVL L 78, s. 5) viitemääristä pidätettiin väliaikaisesti 4 prosenttia markkinointivuonna 1987/1988 ja 5,5 prosenttia sitä seuraavana markkinointivuonna. Korvaukseksi tästä väliaikaisesta pidättämisestä kullekin näistä jaksoista myönnettiin hyvitys, jonka suuruus oli 10 ecua 100:aa kilogrammaa kohti.
8 Alkuperäisen lisämaksujärjestelmän voimassaolon ensimmäisen jatkamisen jälkeen kyseinen pidättäminen pysytettiin voimassa 31.3.1992 asti asetuksen (ETY) N:o 775/87 muuttamisesta 25 päivänä huhtikuuta 1988 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1111/88 (EYVL L 110, s. 30) 5,5 prosentin suuruisena vuosina 1989-1992; hyvityksen luonne kuitenkin muuttui. Hyvitys maksettiin tästä lähtien alenevan hyvityksen muodossa suoraan tuottajalle. Aleneva hyvitys supistettiin 8 ecuun 100:aa kilogrammaa kohti markkinointivuonna 1989/1990, 7 ecuun 100:aa kilogrammaa kohti tätä seuraavana markkinointivuonna ja 6 ecuun 100:aa kilogrammaa kohti markkinointivuonna 1991/1992.
9 Kun taattua kokonaismäärää oli alennettu yhdellä prosentilla, asetuksen (ETY) N:o 775/87 muuttamisesta 11 päivänä joulukuuta 1989 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 3882/89 (EYVL L 378, s. 6) alennettiin tämän jälkeen 4,5 prosentilla väliaikaisesti pidätettyjen viitemäärien prosentuaalista osuutta ja korotettiin samalla asetuksessa N:o 1111/88 tarkoitettua hyvitystä. Hyvityksen määräksi tuli 10 ecua 100:aa kilogrammaa kohti markkinointivuonna 1989/1990, 8,5 ecua 100:aa kilogrammaa kohti tätä seuraavana markkinointivuonna ja 7 ecua 100:aa kilogrammaa kohti markkinointivuonna 1991/1992.
10 Sen jälkeen kun taattuja kokonaismääriä oli vähennetty uudestaan kahdella prosentilla asetuksen (ETY) N:o 804/68 muuttamisesta 13 päivänä kesäkuuta 1991 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1630/91 (EYVL L 150, s. 19), asetuksen (ETY) N:o 804/68 muuttamisesta 31 päivänä maaliskuuta 1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 816/92 (EYVL L 86, s. 83) jatkettiin 31.3.1992 päättyvän lisämaksujärjestelmän voimassaoloaikaa. Tämä voimassaoloajan jatkaminen rajoitettiin koskemaan yhtä ainoaa maitoalan markkinointivuotta, koska neuvostolla oli tarkoitus säätää uudesta, vuoteen 2000 sovellettavasta järjestelmästä yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen mukaisesti.
11 Asetuksen N:o 816/92  1 artiklalla lisättiin 27.6.1968 annettuun neuvoston asetukseen N:o 804/68 (EYVL L 148, s. 13) 5 c artiklan 3 kohdan g alakohta, jonka mukaan väliaikaisesti pidätettyjä viitemääriä ei ole sisällytetty taattuihin kokonaismääriin. Tästä seuraa käytännössä, että tilakohtaisia viitemääriä on vähennetty hyvityksettä. Neuvostolla oli kuitenkin aikomuksena päättää lopullisesti pidätettyjen viitemäärien tulevaisuudesta yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen yhteydessä.
12 Asetuksella N:o 3950/92 käyttöön otetulla uudella järjestelmällä kootaan yhteen viitemääriä ja lisämaksuja koskevat säännökset. Tähän asetukseen ei kuitenkaan sisälly yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen yhteydessä mainittuja säännöksiä väliaikaisesti pidätettyjen viitemäärien lopullisesta kohtelusta.
13 Asetuksen N:o 3950/92  3 artiklassa säädetään pidätettyjen määrien osalta seuraavaa:
"Samankaltaisten tilakohtaisten viitemäärien yhteismäärä ei saa ylittää vastaavia kokonaismääriä, jotka määritetään erikseen kullekin jäsenvaltiolle.
- - "
14 Asetuksen N:o 3950/92  4 artiklassa säädetään seuraavaa:
"Tilalla käytettävissä oleva tilakohtainen viitemäärä on yhtä suuri kuin 31 päivänä maaliskuuta 1993 käytettävissä oleva viitemäärä, ja tarvittaessa se mukautetaan kaikkiin kyseisiin jaksoihin, jotta samankaltaisten tilakohtaisten viitemäärien yhteismäärä ei ylittäisi 3 artiklassa tarkoitettua kokonaismäärää ottaen huomioon mahdolliset vähennykset 5 artiklassa tarkoitetun valtakunnallisen varaston kasvattamiseksi.
- - "
15 Myöskään asetuksen N:o 3950/92 muuttamisesta 17 päivänä maaliskuuta 1993 annetussa asetuksessa (ETY) N:o 748/93 (EYVL L 77, s. 16) ei ole otettu huomioon, vahvistettaessa taattuja kokonaismääriä ainoastaan markkinointivuodelle 1993/1994, että asetuksella N:o 816/92 viitemääristä oli jo edellisenä markkinointivuonna suljettu pois 4,5 prosenttia.
16 Asetuksen N:o 3950/92 muuttamisesta 14 päivänä kesäkuuta 1993 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1560/93 (EYVL L 154, s. 30) vahvistetaan tämän jälkeen kullekin jäsenvaltiolle taatut kokonaismäärät, ja sen toisessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: "osan viitemääristä keskeyttäminen väliaikaisesti - - asetuksen (ETY) N:o 775/87 mukaisesti on markkinatilanteen vuoksi tarpeen; tuottajille on myönnetty alenevaa hyvitystä viiden vuoden kuluessa keskeytettyjen määrien osalta; asetuksessa (ETY) N:o 816/92, jolla pidennetään asetuksen (ETY) N:o 804/68  5 c artiklassa vahvistettua lisämaksujärjestelmää - - ei huomioida - - aiemmin keskeytettyjä määriä ottaen huomioon jatkuva ylijäämätilanne, jonka vuoksi toimitusten viitemääristä 4,5 prosenttia keskeytettiin, mikä olisi sisällytettävä kokonaismäärien lopulliseen alentamiseen; asetuksissa, joita on sovellettu maito- ja maitotuotealalla yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen täytäntöönpanemiseksi, - - kyseisiä määriä ei oteta huomioon".
17 Pääasian valittajan tilakohtainen viitemäärä, jonka lopullisesta alentamisesta on kysymys, käsittää muun muassa ylimääräisen viitemäärän, jonka avulla valittaja on voinut nostaa alkuperäistä viitemääräänsä. Hän oli hankkinut tämän ylimääräisen viitemäärän maksamalla 1,60 Saksan markkaa (DEM) maitokilolta markkinointivuonna 1990/1991, sellaisen kansallisen ja alueellisen menettelyn yhteydessä, jonka tarkoituksena oli tilakohtaisten viitemäärien alentaminen.
Saksan oikeus ja kansallinen menettely
18 Kyseisestä menettelystä säädettiin Rheinland-Pfalzin osavaltion maatalous-, viininviljely- ja metsätalousministeriön myyntiin tarkoitetun maidontuotannon pysyvästä luopumisesta myönnettävästä hyvityksestä ja viitemäärien myöntämisestä ylimääräisiä toimituksia varten 19.3.1991 antamalla asetuksella (Verwaltungsvorschrift) (MinBL, Rheinland-Pfalz 1991, s. 163; jäljempänä kansallinen asetus). Kyseisen kansallisen asetuksen 1.1 kohdasta ilmenee, että se on annettu asetuksen N:o 857/84 4 artiklan 1 kohdan a ja c alakohdan nojalla, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna 7.5.1990 annetulla neuvoston asetuksella N:o 1183/90 (EYVL L 119, s. 27).
19 Asetuksen N:o 857/84  4 artiklan 1 kohdassa, sellaisena kuin asetus on muutettuna, säädetään seuraavaa:
"Jotta kansallisella, alueellisella tai keräilyvyöhykkeiden tasolla voitaisiin toteuttaa hyvin maidontuotannon rakenneuudistus, jäsenvaltiot voivat menettelyjen A ja B soveltamisen yhteydessä:
a) - myöntää tuottajille, jotka sitoutuvat lopettamaan kokonaan maidontuotantonsa, yhtenä tai useampana eränä maksettavan korvauksen;
- myöntää tuottajille, jotka sitoutuvat lopettamaan osittain maidontuotantonsa, yhtenä tai useampana eränä maksettavan korvauksen;
b) - -
c) myöntää tuottajille, jotka toimivat pääasiallisesti maanviljelijöinä, ylimääräisen viitemäärän, riippumatta siitä, täyttääkö heidän lypsykarjansa b kohdassa säädetyt edellytykset."
20 Kansallisen asetuksen mukaan menettelyyn sisältyi kaksi osaa. Ensiksikin kullekin tuottajalle, joka oli valmis luopumaan maidontuotannostaan, tarjottiin hyvityksenä 1,60 DEM maitokilolta hänelle myönnetystä taatusta määrästä.
21 Koska menettelyn avulla saatiin aikaan suurempi vähennys kuin oli alun perin suunniteltu, Saksan viranomaiset tarjosivat yli jäänyttä osaa sellaisille tuottajille, jotka olivat halukkaita nostamaan kiintiötään, hintaan, joka vastasi Rheinland-Pfalzin osavaltion niille tuottajille maksamia hyvityksiä, jotka olivat luopuneet maidontuotannostaan. Tuottajan, joka halusi saada ylimääräisen viitemäärän, piti 3.1.2 kohdan mukaan tehdä luovutussopimus tuotannostaan luopuvan tuottajan kanssa sekä suorittaa hinta toimivaltaiseen julkiseen kassaan.
22 Hauptzollamt Trier vahvisti 13.12.1993 tekemällään päätöksellä toimivaltaisen meijerin soveltaman 4,74 prosentin suuruisen pidätyksen, jota sovellettiin erotuksetta sekä alkuperäisiin viitemääriin että pääasian valittajan markkinointivuoden 1990/1991 kuluessa toteutetun menettelyn yhteydessä hankkimiin ylimääräisiin viitemääriin.
23 Finanzgericht Rheinland-Pfalz hylkäsi Hauptzollamt Trierin päätöksestä tehdyn valituksen, minkä jälkeen pääasian valittaja saattoi muutoksenhakutuomioistuimen päätöksen Bundesfinanzhofin käsiteltäväksi Revision-menettelyssä.
Ennakkoratkaisukysymys
24 Bundesfinanzhof arvioi, että sen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisu riippui asetuksen N:o 3950/92  3 artiklan ensimmäisen kohdan ja 4 artiklan 1 kohdan pätevyydestä, ja se esitti yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Ovatko asetuksen N:o 3950/92  4 artiklan 1 kohta ja 3 artiklan ensimmäinen kohta, joilla asetuksen N:o 804/68  5 c artiklan 3 kohdan g alakohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 816/92, tarkoitettu tuottajille vahvistettujen viitemäärien osan pidättäminen muutettiin hyvityksettä viitemäärien lopulliseksi alentamiseksi ilman, että ainakin tuottajien sen lisäksi hankkimat viitemäärät olisi jätetty alentamisen ulkopuolelle, yhteensopivia yhteisön oikeusjärjestyksen, erityisesti omaisuudensuojan sekä yhdenvertaista kohtelua ja luottamuksensuojaa koskevien periaatteiden, kanssa?"
25 Yhteisöjen tuomioistuin on tutkinut jo asiassa C-22/94, Irish Farmers Association ym., 15.4.1997 antamansa tuomion (Kok. 1997, s. I-1809) yhteydessä kysymystä sellaisen tapauksen pätevyydestä, jossa viitemäärien väliaikainen prosentuaalinen pidättäminen muutettiin lopulliseksi alentamiseksi hyvityksettä; kyseinen asia oli vireillä Bundesfinanzhofin jättäessä ennakkoratkaisupyyntönsä, ja siihen on viitattu Bundesfinanzhofin esittämän ennakkoratkaisupyynnön perusteluosassa.
26 Yhteisöjen tuomioistuin on todennut edellä mainitussa asiassa Irish Farmers Association ym., että siltä osin kuin asetuksen N:o 804/68  5 c artiklan 3 kohdan g alakohdalla, sellaisena kuin se on lisättynä asetuksen N:o 816/92  1 artiklan 3 kohdalla, ja asetuksen N:o 3950/92  3 artiklalla, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksen N:o 1560/93  1 artiklalla, muutettiin asetuksen N:o 775/87 mukaisesti tehty viitemäärän prosentuaalinen pidättäminen lopulliseksi alentamiseksi ilman hyvitystä, yhteisön oikeuden yleisistä periaatteista, kuten luottamuksensuojan periaatteesta, yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta, suhteellisuusperiaatteesta ja omaisuudensuojan periaatteesta, ei käy ilmi mitään seikkaa, joka voisi vaikuttaa näiden säännösten pätevyyteen.
27 Yhteisöjen tuomioistuin on osoittanut 22.4.1997 Bundesfinanzhofille jäljennöksen edellä mainitussa asiassa Irish Farmers Association ym. antamastaan tuomiosta ja tiedustellut siltä, haluaako se edelleen esittää ennakkoratkaisupyyntönsä.
28 Bundesfinanzhof vastasi yhteisöjen tuomioistuimelle 30.7.1997 päivätyllä kirjeellä, että se haluaa edelleen esittää ennakkoratkaisupyyntönsä erityisesti niiden omaisuudensuojaa ja luottamuksensuojaa koskevien periaatteiden vuoksi, joihin pääasian valittaja on vedonnut Rheinland-Pfalzin osavaltion sille myöntämien ylimääräisten maitokiintiöiden osalta.
29 Tämän vastauksen perusteella ennakkoratkaisukysymys on ymmärrettävä siten, että se koskee ainoastaan niitä ylimääräisiä viitemääriä, jotka pääasian valittaja on hankkinut maksamalla niistä 1,60 DEM maitokilolta.
Ylimääräiset viitemäärät
30 Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 29 kohdassa, esillä olevaan asiaan ei näytä liittyvän mitään sellaista uutta seikkaa, jonka vuoksi pääasiaan liittyvän, muuttamista ja lopullista alentamista koskevan järjestelmän pätevyyden osalta olisi tarpeen muuttaa yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Irish Farmers Association ym. antamassaan tuomiossa tekemää ratkaisua.
31 Asetuksen N:o 3950/92  3 ja 4 artiklan pätevyyttä ei voida myöskään asettaa kyseenalaiseksi niiden ylimääräisten viitemäärien osalta, jotka pääasian valittaja on voinut saada ainoastaan maksamalla toimivaltaiselle viranomaiselle 1,60 DEM maitokilolta.
32 Tämän osalta on todettava aluksi, ettei ylimääräisistä viitemääristä ole ollut kysymys ainoastaan edellä mainitussa asiassa Irish Farmers Association ym. annetussa tuomiossa, vaan myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa T-466/93, T-469/93, T-473/93, T-474/93 ja T-477/93, O'Dwyer ym. vastaan neuvosto, 13.7.1995 antamassa tuomiossa (Kok. 1995, s. II-2071) ja asiassa T-119/95, Hauer v. neuvosto ja komissio, 14.7.1998 antamassa tuomiossa (Kok. 1998, s. II-2713), joissa asetuksen N:o 816/92 pätevyys oli riitautettu.
33 Jäsenvaltio voi jakaa uudelleen tällaisia viitemääriä vain siltä osin kuin muut tuottajat ovat vapauttaneet niille alun perin myönnettyjä viitemääriä. Kuten asetuksen N:o 804/68  5 c artiklan 1 kohdasta käy ilmi, sellaisena kuin se on lisättynä asetuksella N:o 856/84, kaikki myönnetyt tilakohtaiset viitemäärät muodostavat yhdessä taatun kokonaismäärän, joka ei saa ylittyä. Saksan toimivaltainen viranomainen ei näin ollen ole voinut myöntää pääasian valittajalle muita viitemääriä kuin ne, joita muut tuottajat eivät enää käyttäneet.
34 Vaikka pääasian valittajan maksama summa vastaa esillä olevassa asiassa sen korvauksen määrää, jonka toimivaltainen viranomainen on maksanut tuotannosta luopumisen perusteella, yhteisön maitokiintiöjärjestelmässä ei kuitenkaan ole luotu oikeudellista yhteyttä näiden kahden toimen välille.
35 Vaikka jäsenvaltioilla on yhteisön lisämaksujärjestelmässä tietyissä tapauksissa mahdollisuus jakaa uudelleen vapautuneet viitemäärät taatun kokonaismäärän rajoissa, ilman että kyseisiin viitemääriin liittyvät maa-alueet siirtyvät omistajalta toiselle, siinä ei kuitenkaan ole määritelty tällaista uudelleenjakamista koskevia sääntöjä. Tällaista mahdollisuutta käyttävien jäsenvaltioiden asiana on näin ollen vahvistaa uudelleenjakamista koskevat säännöt yhteisön oikeudessa ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tunnustettuja yleisiä periaatteita ja perusoikeuksia kunnioittaen (ks. mm. asia 5/88, Wachauf, tuomio 13.7.1989, Kok. 1989, s. 2609 ja asia C-2/92, Bostock, tuomio 24.3.1994, Kok. 1994, s. I-955), ja lausua siitä, onko tällaisissa tapauksissa suoritettava maksu korvauksena uudelleenjakamisesta.
36 Tämän osalta on todettava, että maanviljelysmaata hankittaessa maitokiintiön olemassaolo on yksi maan arvoon vaikuttava seikka, joten sellaiset maanviljelysmaat, joihin kuuluu kiintiöitä, ovat kalliimpia kuin maat, joihin ei kuulu kiintiöitä.
37 Edellä esitetystä seuraa, että tilakohtaisten viitemäärien myöntämistavalla ei ole vaikutusta niiden oikeudelliseen luonnehdintaan. Tämän vuoksi ylimääräiset viitemäärät eivät eroa alkuperäisistä viitemääristä, vaan näihin molempiin sovelletaan samaa väliaikaista pidättämistä ja lopullista alentamista koskevaa järjestelmää.
38 Sitä vastoin olisi lisämaksujärjestelmän tarkoituksen ja tavoitteen vastaista sulkea väliaikaista pidättämistä koskevasta ohjelmasta, jota seuraa lopullinen alentaminen, sellaiset viitemäärät, jotka niiden markkinoilta poistamisen jälkeen ovat jälleen markkinoilla jaettaessa niitä uudelleen muille tuottajille. Koska ylimääräisen viitemäärän hankkiminen on taloudellinen mahdollisuus, jonka avulla tuottajat voivat lisätä tuotantomääräänsä, nämä tuottajat myötävaikuttavat alan rakenteelliseen ylijäämään. On siis perusteltua, että heidän on osallistuttava tuottajilta vaadittuun vähentämiseen liittyviin ponnisteluihin.
39 Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 34 kohdassa, pääasian valittaja nauttii näissä olosuhteissa kyseisen ylimääräisen viitemäärän osalta samoja oikeuksia ja häneen sovelletaan samoja rajoituksia kuin kaikkiin muihinkin tuottajiin, joilla on hallussaan alkuperäinen viitemäärä.
Omaisuudensuoja ja suhteellisuusperiaate
40 Omaisuudensuojasta, jota pääasian valittaja on väittänyt rikotun, yhteisöjen tuomioistuin on todennut edellä mainitussa asiassa Irish Farmers Association ym. antamansa tuomion 28 ja 29 kohdassa, että kysymyksessä oleva sääntely on osa järjestelmää, jonka tarkoituksena on korjata maitoalan ylijäämätilanne, ja että tämä sääntely palvelee siten yleisen edun mukaisia yhteisön tavoitteita ja ettei muutos viitemäärän lopulliseksi alentamiseksi ilman hyvitystä loukkaa tällaista oikeutta.
41 Tämän lisäksi on todettava, että riippumatta ylimääräiselle viitemäärälle annettavasta oikeudellisesta luonnehdinnasta ja ottaen huomioon ylijäämätilanteen pysyvyys ylimääräisestä viitemäärästä tehtävä 4,74 prosentin suuruinen lopullinen vähentäminen näyttää asianmukaiselta ja välttämättömältä kyseisen toimen tavoitteen eli ylijäämän pysyvän alentamisen saavuttamiseksi.
42 Näin ollen yhteisön lainsäätäjä ei ole ylittänyt harkintavaltansa rajoja, koska sekä alkuperäisestä viitemäärästä että ylimääräisestä viitemäärästä tehtävä 4,74 prosentin suuruinen lopullinen alentaminen ei ole suhteeton verrattuna sillä tavoiteltuun päämäärään.
Luottamuksensuojan periaate
43 Vaikka pääasian valittaja on vedonnut luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen ylimääräisiin viitemääriin sovelletun muutostoimen osalta, kyseisistä säännöksistä ei käy ilmi mitään sellaisia seikkoja, joiden perusteella pääasian valittajan kaltaisessa asemassa olevat tuottajat voisivat perustellusti odottaa, että tällaista ylimääräistä viitemäärää kohdeltaisiin eri tavalla sen perusteella, miten se on hankittu, ja että kyseistä toimea ei siis sovellettaisi siihen.
44 Edellä esitetystä seuraa, että yhteisön oikeuden yleisistä periaatteista, kuten erityisesti luottamuksensuojan periaatteesta ja omaisuudensuojan periaatteesta, ei käy ilmi mitään seikkaa, joka voisi vaikuttaa asetuksen N:o 3950/92  3 artiklan ensimmäisen kohdan ja 4 artiklan 1 kohdan pätevyyteen, siltä osin kuin näillä säännöksillä muutettiin maksua vastaan hankitun ylimääräisen viitemäärän väliaikainen prosentuaalinen pidättäminen lopulliseksi alentamiseksi ilman hyvitystä.$
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
45 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto)
on ratkaissut Bundesfinanzhofin 19.3.1996 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Yhteisön oikeuden yleisistä periaatteista, kuten erityisesti luottamuksensuojan periaatteesta ja omaisuudensuojan periaatteesta, ei käy ilmi mitään seikkaa, joka voisi vaikuttaa maito- ja maitotuotealan lisämaksusta 28 päivänä joulukuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen N:o 3950/92  3 artiklan ensimmäisen kohdan ja 4 artiklan 1 kohdan pätevyyteen, siltä osin kuin näillä säännöksillä muutettiin maksua vastaan hankitun ylimääräisen viitemäärän väliaikainen prosentuaalinen pidättäminen lopulliseksi alentamiseksi ilman hyvitystä.