CELEX: 62005TJ0066
Viešoji tarnyba
Pareigūnas
Ieškinys dėl panaikinimo
Vienodas požiūris
Kalbinės nuostatos

1.
Pareigūnai – Ieškinys – Asmens nenaudai priimtas aktas – Sąvoka – Atlyginimo lapelis, iš kurio matyti sprendimas atsisakyti
suteikti piniginį priedą arba nutraukti jo mokėjimą
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
2.
Pareigūnai – Ieškinys – Išankstinis administracinis skundas – Teismui vertinti priskirtinas kvalifikavimas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalis)
3.
Pareigūnai – Ieškinys – Išankstinis administracinis skundas – Pateikimo data
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalis)
4.
Pareigūnai – Ieškinys – Išankstinis administracinis skundas – Vienu metu pateikti kolektyviniai ir individualūs skundai
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalis)
5.
Pareigūnai – Asmens nenaudai priimtas sprendimas – Pareiga motyvuoti – Apimtis – Nepakankama motyvacija – Ištaisymas vykstant
teisminiam procesui – Sąlygos
(EB 253 straipsnis; Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalis)
6.
Pareigūnai – Vienodas požiūris
7.
Pareigūnai – Tarnybų struktūra – Skyrius – Sąvoka
1.
Paprastai atlyginimo lapeliai gali būti laikomi asmens nenaudai priimtais aktais, dėl kurių galima pareikšti ieškinį. Vis
dėlto, kiek tai susiję su atlyginimo lapeliu, iš kurio matyti Paskyrimo tarnybos sprendimas atsisakyti suteikti pareigūnui
piniginį priedą ar nutraukti anksčiau jam suteikto piniginio priedo mokėjimą, galima ginčyti tik pirmąjį atlyginimo lapelį,
iš kurio matyti minėtas sprendimas. Paskesnių mėnesių atlyginimo lapeliai tik patvirtina tokį sprendimą, taigi jie tik pakartoja
tai, kas yra pirmajame atlyginimo lapelyje, todėl negalima pareikšti ieškinio dėl jų panaikinimo.
(žr. 31 punktą)
Nuoroda: 1984 m. sausio 19 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Andersen ir kt. prieš Parlamentą
, 262/80, Rink. p. 195, 4 punktas; 2001 m. kovo 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Dunnett ir kt. prieš EIB
, T‑192/99, Rink. p. II‑813, 66 ir 69 punktai.
2.
Pirmosios instancijos teismas turi atlikti tikslų teisinį dokumentų, kuriuos prieš pareikšdamas ieškinį pareigūnas pateikė
Paskyrimų tarnybai, vertinimą, taip pat nustatyti, kuris šių dokumentų laikytinas skundu, kurio reikalaujama pagal Tarnybos
nuostatus. Tai atlikdamas jis nėra susaistytas bylos šalių pateiktu šių dokumentų vertinimu.
Šiuo atžvilgiu dėl asmens nenaudai priimto Paskyrimų tarnybos akto atitinkamas pareigūnas gali pateikti tik vieną skundą.
Kiti dokumentai, kuriuos šis pareigūnas galėjo pateikti Paskyrimų tarnybai po to, kai pateikė skundą, net jeigu jie vadinami
skundais, negali būti nei prašymai, nei skundai, bet turi būti laikomi skundą pakartojančiais dokumentais, ir dėl jų ikiteisminė
procedūra negali pailgėti.
Atitinkamai kai dviejų – individualaus ir kolektyvinio – skundų dalykas yra toks pats, tik vienas jų, būtent tas, kuris buvo
pateiktas pirmas, yra skundas Tarnybos nuostatų 90 straipsnio prasme. Vėliau pateiktas antrasis skundas turi būti laikomas
paprastu skundą pakartojančiu raštu.
(žr. 36, 37 ir 41 punktus)
Nuoroda: 1991 m. birželio 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Weyrich prieš Komisiją,
T‑14/91, Rink. p. II‑235, 39 ir 41 punktai; 1992 m. vasario 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Torre prieš Komisiją
, T‑67/91, Rink. p. II‑261, 28 ir 32 punktai.
3.
Skundo pateikimo data reikia laikyti dieną, nuo kurios administracija gali su juo susipažinti.
Šiuo atžvilgiu pareigūnas negali nukentėti dėl nuo jo valios nepriklausančių veiksnių, dėl kurių laiškas, kuriuo pateikiamas
skundas, perduodamas pavėluotai, todėl jis negali būti laikomas atsakingu už trūkumus ar vėlavimą perduoti laišką iš vienos
tarnybos į kitą institucijos, kuriai toks skundas adresuotas, viduje.
(žr. 38 ir 44 punktus)
Nuoroda: 1991 m. rugsėjo 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Lacroix prieš Komisiją
, T‑54/90, Rink. p. II‑749, 29 ir 30 punktai.
4.
Institucija nepadaro pažeidimo, kai sprendime atmesti skundą ji atsako ir į individualų, ir į kolektyvinį skundą.
(žr. 64 punktą)
Nuoroda: 1995 m. gegužės 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Kratz prieš Komisiją
, T‑10/94, Rink. p. II‑1455, 20 punktas.
5.
EB 253 straipsnyje reikalaujami motyvai turi būti nurodyti atsižvelgiant į atitinkamo akto pobūdį ir iš jų turi aiškiai bei
nedviprasmiškai matytis, kokia logika vadovavosi tam tikrą priemonę nustačiusi institucija, kad suinteresuotieji asmenys galėtų
nustatyti priemonės priėmimo pagrindus, o kompetentingas teismas − vykdyti peržiūrą. Reikalavimas motyvuoti turi būti įvertintas
atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes, būtent į akto turinį, į nurodytų motyvų pobūdį ir į asmenų, kuriems aktas yra
skirtas, ar kitų asmenų, su kuriais toks aktas tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, suinteresuotumą gauti paaiškinimus. Nėra
būtina, kad motyvuose būtų nurodytos visos atitinkamos faktinės ir teisinės aplinkybės, nes tai, ar akto priėmimo motyvai
nurodyti pagal EB 253 straipsnio reikalavimus, reikia vertinti atsižvelgiant ne tik į šių motyvų formuluotę, bet ir į jų kontekstą
bei į visas atitinkamą klausimą reglamentuojančias teisės normas.
Šiuo atžvilgiu, nors pareiškus ieškinį Paskyrimų tarnyba netenka galimybės įforminti savo sprendimą pateikdama atsakymą, kad
skundas atmetamas, vis dėlto tam tikromis išskirtinėmis aplinkybėmis gali būti ištaisyta pradinio motyvavimo stoka net ir
vykstant procesui pateikus papildomą informaciją, jeigu dar prieš pareiškiant ieškinį suinteresuotajam asmeniui buvo žinomi
pradiniai motyvai.
(žr. 65–67 punktus)
Nuoroda: 1992 m. vasario 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Volger prieš Parlamentą
, T‑52/90, Rink. p. II‑121, 40 punktas; 2002 m. vasario 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Roman Parra prieš Komisiją
, T‑117/01, Rink. VT p. I‑A‑27 ir II‑121, 30 ir 32 punktai; 2005 m. kovo 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Vlachaki prieš Komisiją
, T‑277/03, Rink. VT p. I‑A‑57 ir II‑243, 83 punktas ir jame nurodyta teismų praktika; 2005 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
Casini prieš Komisiją
, T‑132/03, Rink. VT p. I‑A‑253 ir II‑1169, 36 punktas.
6.
Vienodo požiūrio principas nesuteikia pareigūnui teisės prašyti piniginio priedo, neteisėtai suteikto kitam pareigūnui.
(žr. 122 ir 163 punktus)
Nuoroda: 1984 m. spalio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Witte prieš Parlamentą
, 188/83, Rink. p. 3465, 15 punktas; 2000 m. vasario 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Rose prieš Komisiją
, T‑22/99, Rink. VT p. I‑A‑27 ir II‑115, 39 punktas.
7.
Skyrius, kuriam vadovauja skyriaus vadovas, turi būti apibrėžtas kaip atskiras savo žmogiškuosius ir dažnai finansinius išteklius
turintis administracinis padalinys, kuris yra institucijos administracinės struktūros dalis.
(žr. 130 punktą)