CELEX: 62005CJ0237
Valsts pienākumu neizpilde
Direktīva 92/50/EEK
Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi
Lauksaimniekiem sniedzamie palīdzības pakalpojumi attiecībā uz 2001. gadu
Regula (EEK) Nr. 3508/92
Integrētās pārvaldīšanas un kontroles sistēmas (IAKS) īstenošana Grieķija
Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā neesamība
Prasības nepieņemamība

Ar savu prasības pieteikumu Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka, ievērojot praksi, ko kompetentās valsts iestādes ir piemērojušas pieteikumu un deklarāciju sagatavošanā un saņemšanā no labības audzētājiem un citām personām Integrētās pārvaldīšanas un kontroles sistēmas ietvaros 2001. gadā, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai (
OV L 209, 1. lpp.
), kurā grozījumi ir izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 13. oktobra Direktīvu 97/52/EK (
OV L 328, 1. lpp.
; turpmāk tekstā – “Direktīva 92/50”), noteikumiem un it īpaši atbilstoši šīs direktīvas 3. panta 2. punktam, 7. pantam, 11. panta 1. punktam un 15. panta 2. punktam, kā arī atbilstoši vispārējam pārskatāmības principam.
Atbilstošās tiesību normas
Direktīva 92/50
Atbilstoši Direktīvas 92/50 1. panta a) punktam ““valsts pakalpojumu līgumi [publiskā iepirkuma līgumi]” ir līgumi, kas peļņas nolūkos rakstiski noslēgti starp pakalpojumu sniedzēju un līgumslēdzēju iestādi”, izņemot līgumus, kas ir norādīti šīs pašas normas no i) līdz ix) punktā.
Minētās direktīvas 3. panta 1. un 2. punktā paredzēts:
“1.   Piešķirot valsts pakalpojumu līgumus [publiskā iepirkuma līgumus] vai organizējot projektu konkursus, līgumslēdzējas iestādes piemēro procedūras, kas pielāgotas šās direktīvas noteikumiem.
2.   Līgumslēdzējas iestādes nodrošina to, ka pakalpojumu sniedzējus nediskriminē.”
Direktīvas 92/50 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir noteikts:
1.
a)
“Šī direktīva attiecas uz:
—
[..] piegāžu valsts līgumiem [publiskā iepirkuma līgumiem] par I B pielikumā minētajiem pakalpojumiem, [..] ko piešķir 1. panta b) punktā minētās līgumslēdzējas iestādes, ja tāmes summa bez pievienotās vērtības nodokļa (PVN) ir vismaz ECU 200000,
—
piegāžu valsts līgumiem par I A pielikumā minētajiem pakalpojumiem [..]:
i)
ja tos piešķir Direktīvas 93/36/EEK I pielikumā uzskaitītās līgumslēdzējas iestādes un ja tāmes vērtība bez PVN ir vismaz 130000 SDR norēķinu vienību, kas izteiktas Eiropas Valūtas vienībās (ECU);
ii)
ja tos piešķir 1. panta b) punktā uzskaitītās līgumslēdzējas iestādes, kas nav tās iestādes, kas minētas Direktīvas 93/36/EEK I pielikumā, un ja tāmes vērtība bez PVN ir vismaz 200000 SDR norēķinu vienību, kas izteiktas Eiropas Valūtas vienībās (ECU).”
Direktīvas 92/50 8. pantā paredzēts, ka “līgumus, kuru priekšmets ir I A pielikumā uzskaitītie pakalpojumi, piešķir saskaņā ar III līdz VI sadaļas noteikumiem”.
Minētās direktīvas 9. pantā noteikts:
“Līgumus, kuru priekšmets ir I B pielikumā uzskaitītie pakalpojumi, piešķir saskaņā ar 14. un 16. pantu”.
Šīs pašas direktīvas 11. panta 1. punktā paredzēts, ka, piešķirot valsts pakalpojumu līgumus [publiskā iepirkuma līgumus], līgumslēdzējas iestādes piemēro atklātas, slēgtas un sarunu procedūras, kas noteiktas 1. panta d), e) un f) apakšpunktā.
Direktīvas 92/50 15. panta 2. punktā noteikts:
“Līgumslēdzējas iestādes, kas vēlas piešķirt valsts pakalpojumu līgumus [publiskā iepirkuma līgumus] ar atklātu, slēgtu vai sarunu procedūru gadījumos, kas minēti 11. pantā, šo nodomu dara zināmu paziņojumā.”
Regula (EEK) Nr. 3508/92
No Padomes 1992. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3508/92, ar ko izveido integrētu administrācijas un kontroles sistēmu konkrētām Kopienas atbalsta shēmām (
OV L 355, 1. lpp.
), kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes 2000. gada 17. jūlija Regulu (EK) Nr. 1593/2000 (
OV L 182, 4. lpp.
; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 3508/92”), trešā un ceturtā apsvēruma izriet, ka kopējās lauksaimniecības politikas reformas ietvaros un, lai pielāgotu pārvaldes un kontroles mehānismus jaunajai situācijai, kā arī uzlabotu to efektivitāti un derīgumu, ir jāizveido jauna integrētā pārvaldīšanas un kontroles sistēma, kas attiektos uz dažām Kopienas atbalsta shēmām, ietverot atbalsta shēmas par laukaugiem, liellopu gaļu un teļa gaļu, aitas gaļu un kazas gaļu (turpmāk tekstā – “IAKS”).
Regulas Nr. 3508/92 2. pantā noteikts:
“[IAKS] sastāv no šādiem elementiem:
a)
elektroniska datu bāze;
b)
identifikācijas sistēma lauksaimniecībā izmantojamiem zemes gabaliem;
c)
sistēma dzīvnieku identificēšanai un reģistrēšanai;
d)
atbalsta pieteikumi;
e)
integrēta kontroles sistēma.”
Minētās regulas 3. panta 1. punktā paredzēts:
“Elektroniskajā datu bāzē par katru lauku saimniecību reģistrē datus, kas iegūti no atbalsta pieteikumiem. Šī datu bāze, cita starpā, ļauj ar dalībvalsts kompetentās iestādes starpniecību tieši un nekavējoties iepazīties ar datiem, kas attiecas uz vismaz trīs iepriekšējiem kalendārajiem un/vai tirdzniecības gadiem pēc kārtas.”
Šīs pašas regulas 4. pantā noteikts:
“Identifikācijas sistēmu lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabaliem izveido, pamatojoties uz kartēm vai zemes reģistrācijas dokumentiem, vai citām kartogrāfiskām atsaucēm. Izmanto datorizētas ģeogrāfiskas informācijas sistēmas metodes, labāk ietverot ortofotografēšanu no gaisa vai kosmosa, ar viendabīgu standartu, kas garantē precizitāti, kura ir vismaz līdzvērtīga kartogrāfijai mērogā 1:10000.”
Regulas Nr. 3508/92 6. panta 1. punktā noteikts:
“Lai iegūtu tiesības pretendēt uz atbalstu saskaņā ar vienu vai vairākām Kopienas shēmām, uz kurām attiecas šī regula, visi lauksaimnieki par katru gadu iesniedz platībatkarīgā atbalsta pieteikumus, kuros norāda:
—
lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabalus, to skaitā platības, kas apsētas ar rupjās lopbarības kultūrām, un lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabalus, uz kuriem attiecas atmatas pasākumi aramzemei, un tos, kas atstāti papuvē,
—
attiecīgā gadījumā, jebkuru citu vajadzīgu informāciju, kas vai nu paredzēta regulās, kas attiecas uz Kopienas shēmām, vai ko paredzējusi attiecīgā dalībvalsts.”
Minētās regulas 7. pants ir izteikts šādā redakcijā:
“[IAKS] attiecas uz visiem iesniegtajiem atbalsta pieteikumiem, jo īpaši attiecībā uz administratīvajām pārbaudēm, pārbaudēm uz vietas un, attiecīgā gadījumā, uz pārbaudi, izmantojot uzņemšanu no attāluma ar aerofotogrāfijām vai no satelīta.”
Prāvas priekšvēsture un pirmstiesas procedūra
Komisijā tika iesniegta sūdzība par pamatnolīguma un tā izpildes līgumu attiecībā uz dažu pakalpojumu sniegšanu IAKS īstenošanai Grieķijā 2001. gadā apgalvojamo nelikumību saistībā ar Direktīvu 92/50.
Minētais pamatnolīgums tika noslēgts 2001. gada 20. februārī starp Iekšlietu, civildienesta un decentralizācijas ministriju, Lauksaimniecības ministriju, Grieķijas Prefektūru pašpārvalžu savienību un Visgrieķijas Lauksaimniecības kooperatīvu savienību konfederāciju (turpmāk tekstā – “pamatnolīgums”).
Pamatnolīgums attiecās uz minētās konfederācijas šādu pakalpojumu, kuru izpilde bija uzticēta tās dalībniekiem, t.i., vietējām lauksaimniecības kooperatīvām sabiedrībām (turpmāk tekstā – “VKS”), koordināciju:
—
lauksaimnieku informēšanu par jaunu atbalsta pieteikumu veidlapu apstiprināšanu un par deklarācijām attiecībā uz lauku saimniecībām un kultūrām, kas paredzētas jaunās datu bāzes papildināšanai IAKS ietvaros;
—
palīdzības sniegšanu tiem, lai nodrošinātu lauksaimnieku sniegto datu pareizu un savlaicīgu iekļaušanu attiecīgajās veidlapās. Šie pakalpojumi it īpaši ietver tehniskās palīdzības sniegšanu lauksaimniekiem lauksaimniecībā izmantojamo un ar mežiem aizņemto zemes gabalu identificēšanai ortofotogrāfijās, fotogrāfijās no gaisa vai topogrāfiskajās kartēs;
—
veidlapu saņemšanu un to papīra vai elektroniskā formā iesniegšanu kompetentajai prefektūras pašpārvaldei.
Šajā sakarā pamatnolīgumā bija paredzēta izpildes līgumu slēgšana starp prefektūru pašpārvaldēm un VKS katras prefektūras līmenī. Vēlāk šādi līgumi tika faktiski noslēgti (turpmāk tekstā – “apstrīdētie līgumi”).
Ar 2002. gada 18. decembra vēstuli Komisija Grieķijas Republikai lika sniegt apsvērumus par iebildumu, ka, tieši un bez iepriekšējas izsludināšanas attiecīgo pakalpojumu sniegšanu piešķirot VKS, Grieķijas Republika nav ievērojusi Direktīvas 92/50 noteikumus un it īpaši tās 3. panta 2. punktu, kā arī nediskriminācijas principu.
Uzskatot, ka apsvērumi, ko Grieķijas Republika iesniedza, atbildot uz minēto vēstuli, ir nepietiekami, Komisija 2003. gada 19. decembrī nosūtīja argumentētu atzinumu, aicinot šo dalībvalsti veikt atzinuma izpildei vajadzīgos pasākumus divu mēnešu termiņā pēc tā paziņošanas.
Tā kā Grieķijas valdības atbilde uz argumentēto atzinumu Komisiju nepārliecināja, tā nolēma celt šo prasību.
Par prasības pieņemamību
Pret Komisijas prasību Grieķijas Republika izvirza iebildi par nepieņemamību, kas attiecas uz Komisijas intereses prasības iesniegšanā trūkumu un prasības priekšmeta neesamību.
Šajā sakarā minētā dalībvalsts norāda, pirmkārt, ka tā esot veikusi visus pasākumus, lai apgalvoto pārkāpumu pārtrauktu, un ka argumentētajā atzinumā tā izpildei norādītā termiņa beigās pārkāpums vairs neesot pastāvējis, jo:
—
2003. gadā attiecīgie pakalpojumu līgumi neesot tikuši piešķirti tieši un iespēja iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā esot bijusi dota ne tikai VKS, bet arī citām organizācijām;
—
ar Lauksaimniecības ministrijas ģenerālsekretāra 2003. gada 6. novembra oficiālu paziņojumu Nr. 5767 Grieķijas valsts iestādes esot apņēmušās “attiecīgo pakalpojumu līgumu piešķiršanai nepieciešamības gadījumā izmantot konkurencei atvērtu procedūru, protams, ar nosacījumu, ka minētajiem pakalpojumiem pilnībā vai daļēji ir piemērojams Direktīvas 92/50 I A pielikums”.
Otrkārt, Grieķijas Republika norāda, ka termiņa, kas tai tika piešķirts, lai izpildītu argumentētajā atzinumā norādītās prasības, beigās apgalvotais pārkāpums, kas attiecas tikai uz 2001. gadu, vairs neesot pastāvējis un visas tā sekas esot bijušas izbeigtas.
Komisija iebilst, ka pārkāpuma, kas tiek pārmests, konstatēšana esot vajadzīga, jo Direktīvas 92/50 efektīva un pareiza piemērošana nekādā ziņā neesot nodrošināta nedz šajā prāvā, kas attiecas uz 2001. gadu, nedz arī vēlākā laikā.
Vispirms paziņojums Nr. 5767 esot ne tikai nepietiekams, jo tas nav juridiski saistošs, bet arī neskaidrs formulējuma “nepieciešamības gadījumā” izmantošanas dēļ.
Turpinot, nesaskaņas starp Grieķijas Republiku un Komisiju par apstrīdēto līgumu vienoto raksturu un to iekļaušanu Direktīvas 92/50 I A pielikumā minētajos pakalpojumos neesot nekādā ziņā teorētiskas un norādot uz minētās dalībvalsts atkārtota pārkāpuma izdarīšanas risku.
Visbeidzot, neesot nekādas garantijas, ka nākotnē Direktīva 92/50 tiks piemērota pareizi, jo pēc 2001. gada minētie pakalpojumi tāpat esot tikuši piešķirti tieši VKS.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka jautājumā par publisko iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu Tiesa ir nospriedusi, ka prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi nav pieņemama, ja argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigu datumā attiecīgais līgums jau ir pilnībā izpildīts (1992. gada 31. marta spriedums lietā
C-362/90 Komisija/Itālija,
Recueil
, I-2353. lpp.
, 11. un 13. punkts, kā arī 2005. gada 2. jūnija spriedums lietā
C-394/02 Komisija/Grieķija, Krājums, I-4713. lpp.
, 18. punkts).
Tātad ir jāpārbauda, vai argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigu datumā, t.i., 2004. gada 19. februārī, apstrīdētie līgumi vismaz daļēji vēl atradās izpildes stadijā vai turpretim palīdzības darbi, par kuriem šie līgumi tika noslēgti, šajā datumā jau bija izpildīti pilnā apmērā, no kā izriet, ka šo līgumu iedarbība bija pilnībā izsmelta.
Šajā lietā, kā tas noteikti izriet no pieteikumā par lietas ierosināšanu ietvertajiem prasījumiem, pārkāpums, kuru pārmet Komisija, attiecas tikai uz palīdzības sniegšanas pakalpojumiem, ko IAKS īstenošanas ietvaros VKS sniedza 2001. gadā, šiem pakalpojumiem esot tādiem, kā tie ir precizēti attiecībā uz šo gadu noslēgtajos apstrīdētajos līgumos. Tiesas sēdē Komisija apstiprināja, ka tās prasība ir ierobežota vienīgi ar šo 2001. gadu.
Palīdzības pakalpojumi, kas paredzēti apstrīdētajos līgumos, attiecas uz lauksaimnieku iesniegto atbalsta pieteikumu sagatavošanu, lai tajos norādītos datus reģistrētu IAKS datu bāzē atbilstoši Regulas Nr. 3508/92 3. panta 1. punktam. Šie pieteikumi, lai, pamatojoties uz tiem, varētu izmaksāt atbalstu par attiecīgo gadu, ir jāiesniedz ik gadu. Tādējādi runa būtībā ir par pakalpojumiem, kas attiecas uz finanšu gadu, kas noslēdzas ar piešķirtā atbalsta izmaksu.
Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka pamatnolīguma 5. panta 1. punktā, kas ir noteikums, kurš ir atrodams arī apstrīdētajos līgumos, paredzēts, ka līgumi stājas spēkā to parakstīšanas dienā un izbeidzas tad, kad lauksaimniekiem, kas ir pieprasījuši finanšu atbalstu, šis atbalsts ticis izmaksāts pilnā apmērā.
Komisija nevarēja atspēkot tēzi, kuru izvirzīja Grieķijas Republika, tās pārstāvim tiesas sēdē apstiprinot, ka atbalsta par 2001. gadu izmaksa pilnā apmērā ir veikta nākamā gada laikā, t.i., katrā ziņā pirms argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām.
Tā kā Komisijas norādes par pretējo nav tikušas sniegtas, tad ir jākonstatē, ka argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigu datumā pamatnolīgums un apstrīdētie līgumi par tā izpildi attiecībā uz 2001. gadu bija pilnībā izpildīti.
Tiesas sēdē Komisija norādīja, ka pretēji pārkāpumam, kas tika izskatīts lietā, kurā tika pieņemts iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Itālija, pārkāpums, kas tiek izskatīts šajā lietā, t.i., palīdzības pakalpojumu piešķiršana VKS, kas ir notikusi tieši un bez iepriekšējas izsludināšanas, pēc 2001. gada, tātad pirms šīs prasības celšanas, ticis atkārtots.
Šajā sakarā ir jākonstatē, ka Komisija nav varējusi atspēkot Grieķijas Republikas norādes, ka minēto gadu laikā šie palīdzības pakalpojumi tika sniegti, izmantojot procedūru, kas radikāli atšķiras no tās, kas tika izmantota 2001. gadam.
Komisija it īpaši nav varējusi apšaubīt Grieķijas valdības pārstāvja tiesas sēdē norādīto apgalvojumu par to, ka, pamatojoties uz savstarpēji atbilstošiem dokumentiem, ko šī valdība iesniegusi, atbildot uz Tiesas šajā sakarā uzdotu jautājumu, pēc 2001. gada valsts budžetā nav tikusi paredzēta nekāda atlīdzība par VKS sniedzamajiem palīdzības pakalpojumiem, jo turpmāk tās saņēma maksājumus no katra lauksaimnieka saistībā ar tam sniegtajiem pakalpojumiem.
No tā izriet, ka, ņemot vērā Tiesai iesniegtos pierādījumus, Komisija nav varējusi juridiski pietiekamā veidā pierādīt, ka pārkāpums, ko Komisija pārmet Grieķijas Republikai saistībā ar 2001. gadu, turpmāko gadu laikā ticis atkārtots.
Visbeidzot, saistībā ar Komisijas argumentu, ka prasība ir pieņemama tādēļ, ka starp Komisiju un Grieķijas Republiku, ņemot vērā konkrēto publisko iepirkumu līgumu specifiskās īpašības, pastāv Direktīvas 92/50 interpretācijas atšķirības, ir pietiekami konstatēt, ka šis apstāklis vien nevar padarīt šo prasību par pieņemamu.
Šajos apstākļos Komisijas prasība ir noraidāma kā nepieņemama.
Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 2. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Grieķijas Republika ir prasījusi piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā Komisijai spriedums nav labvēlīgs, jāpiespriež Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

1)
prasību noraidīt kā nepieņemamu;

2)
Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – grieķu.