CELEX: 62004CJ0489
Uredba (ES) št. 1019/2002
Člen 2, prvi odstavek
Oljčno olje in olje iz oljčnih tropin
Tržni standardi
Prodaja na drobno
Predstavitev končnim potrošnikom
Metoda "bag in the box"

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe Komisije (ES) št. 1019/2002 z dne 13. junija 2002 o tržnih
standardih za oljčno olje (UL L 155, str.27), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1176/2003 z dne 1. julija
2003 (UL L 164, str. 12, v nadaljevanju: Uredba št. 1019/2002).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med A. Jehlejem, Weinhaus Kiderlen (v nadaljevanju: tožeča stranka v postopku v glavni
stvari) in Land Baden-Württemberg glede pravice tožeče stranke v postopku v glavni stvari, da trži oljčno  olje po metodi
„bag in the box“.

Pravni okvir
Uredba Sveta št. 136/66/EGS z dne 22. septembra 1966 o vzpostavitvi skupne ureditve trga za olja in masti (UL L 1966, 172,
str. 3025), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1513/2001 z dne 23. julija 2001 (UL L 201, str. 4, v nadaljevanju:
Uredba št. 136/66), v členu 1(1) določa, da se vzpostavi skupna ureditev trga za oljnice, oljnate plodove, rastlinska olja
in masti ter olja in masti rib ali morskih sesalcev. Odstavek 2 tega člena določa seznam proizvodov, ki jih zajema Uredba
136/66, med katerimi je oljčno  olje.
Člen 35(1) Uredbe št. 136/66 predpisuje pri trženju oljčnih olj in olj iz oljčnih tropin uporabo poimenovanj in opredelitev,
določenih v prilogi k tej uredbi. V odstavku 2 je natančno določeno, da je mogoča prodaja na drobno samo za olja iz točk 1(a)
in (b), 3 in 6 Priloge k tej uredbi.
Člen 35a(1) Uredbe št. 136/66 določa:
„Za proizvode iz člena 1 se lahko določijo tržni standardi zlasti glede kakovosti, pakiranja in predstavitve.
Ko so standardi določeni, se smejo proizvodi, za katere veljajo, tržiti le v skladu z njimi.“
Priloga k Uredbi št. 136/66 z naslovom „Poimenovanja in opredelitve oljčnih olj in olj iz oljčnih tropin iz člena 35“ določa:
„1. Deviška oljčna olja
Olja, pridobljena iz plodov oljk izključno z mehanskimi ali drugimi fizikalnimi sredstvi, ki ne povzročijo sprememb olja,
niso bila drugače obdelana, razen oprana, prelita, centrifugirana ali filtrirana, razen olj, pridobljenih z uporabo topil
ali pripomočkov s kemičnim ali biokemičnim delovanjem ali s postopkom reesterifikacije ter kakršnih koli mešanic z drugimi
vrstami olja.
Deviška oljčna olja so razvrščena in opisana izključno na naslednji način:
(a) Ekstra deviško oljčno olje
Deviško oljčno olje z najvišjo prosto kislostjo glede na oleinsko kislino 0,8 g na 100 g, njegove druge značilnosti pa so
skladne s predpisanimi za to kategorijo.
(b) Deviško oljčno olje
Deviško oljčno olje z najvišjo prosto kislostjo glede na oleinsko kislino 2 g na 100 g, njegove druge značilnosti pa so skladne
s predpisanimi za to kategorijo.
[…]
3. Oljčno olje – sestavljeno iz rafiniranih oljčnih olj in deviških oljčnih olj
Oljčno olje, pridobljeno z mešanjem rafiniranega oljčnega olja in deviškega oljčnega olja, razen lampante olj, s prosto kislostjo
glede na oleinsko kislino, ki ni višja od 1 g na 100 g, njegove druge značilnosti pa so skladne s predpisanimi za to kategorijo.
[…]
6. Olje iz oljčnih tropin
Olje, pridobljeno z mešanjem rafiniranega olja iz oljčnih tropin in deviškega oljčnega olja, razen lampante olja, s prosto
kislostjo glede na oleinsko kislino, ki ni višja od 1 g na 100 g, njegove druge značilnosti pa so skladne s predpisanimi za
to kategorijo.“
Člen 1 Uredbe št. 1019/2002 določa:
„1. Brez poseganja v Direktivo 2000/13/ES ta uredba določa posebne standarde za trženje oljčnih olj in olj iz oljčnih tropin,
na katere se nanašajo točke 1(a) in (b), 3 ter 6 Priloge k Uredbi št. 136/66/EGS, na ravni prodaje na drobno.
2. Za namen te uredbe raven trgovine na drobno pomeni prodajo olja, kakor je navedeno v odstavku 1, v naravnem stanju ali
v živilu, končnemu potrošniku.“
Člen 2 Uredbe št. 1019/2002 določa:
„Olja, kakor so navedena v členu 1(1), so končnemu potrošniku na voljo v embalaži z največ petimi litri prostornine. Taka
embalaža je opremljena s sistemom odpiranja, ki ga po odprtju ni več mogoče zapečatiti, in označena v skladu s členi 3 do
6.
Vendar pa lahko pri oljih, namenjenih porabi v restavracijah, bolnišnicah, menzah in drugih podobnih obratih, države članice
določijo največjo prostornino, ki presega petlitrsko embalažo, odvisno od vrste zadevnega obrata.“
Členi od 3 do 7 Uredbe št. 1019/2002 glede označevanja embalaže in členi od 8 do 10 urejajo tako nadzor uporabe te uredbe
kakor tudi ukrepe, ki so potrebni, da se zagotovi njeno spoštovanje.
Člena 11 in 12 Uredbe št. 1019/2002 predvidevata različne roke za obdobje prilagajanja, v zvezi z novimi pravnimi pravili
v tej uredbi ter da se omogoči vzpostavitev potrebnega sistema za njihovo uporabo.
Direktiva 2000/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju,
predstavljanju in oglaševanju živil (UL L 109, str. 29), kot je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta 2003/89/ES
z dne 10. novembra 2003 glede navedbe sestavin, prisotnih v živilih (UL L 308, str. 15, v nadaljevanju: Direktiva 2000/13),
ima v skladu s četrto uvodno izjavo za cilj določitev splošnih pravil Skupnosti, ki se uporabljajo horizontalno za vsa živila,
dana v promet.
Direktiva uvaja načela, ki jih je treba upoštevati pri označevanju ter uporabljenih metodah živil (člen 2), ter seznam obveznih
navedb na etiketah vseh živil, kot so na primer ime, pod katerim se izdelek prodaja, seznam sestavin in minimalni rok trajanja
(člen 3). Pogoji in izjeme glede navedb so našteti v členih od 4 do 17.
Tako člen 14 Direktive 2000/13 ureja, da pri živilih, ponujenih za prodajo končnemu potrošniku ali obratom javne prehrane
v nepredpakirani obliki, ali pakiranih na mestu prodaje na željo kupca, ali predpakiranih za neposredno prodajo, države članice
sprejmejo podrobna pravila o načinu, na katerega je treba prikazati obvezne navedbe, in se lahko odločijo, da teh navedb ali
nekaterih izmed njih ne predpišejo kot obveznih, če je zagotovljena obveščenost kupca.

Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Tožeča stranka v postopku v glavni stvari prodaja na drobno oljčno olje po metodi „bag in the box“. Polnilec tako pretoči
oljčno olje v petlitrske plastične vrečke z dvojno plastjo („bag“), na katerih je označba porekla ter kontrolni znak. Na vrečki
je poseben zamašek z odprtino, ki jo je treba prebosti, da se lahko toči olje in ki se je ne da več ponovno zapečatiti. Ta
vrečka je nameščena v glineno posodo („box“), na kateri je samo cevka, iz katere se lahko toči proizvod. Oboje skupaj („bag
in the box“) omogoči stranki, da si natoči želeno količino olja v posodo, ki jo prinese sama ali jo kupi v trgovini. Stranka
lahko prebere navedbe o označbi porekla, kakovosti in o ceni olja na etiketi, ki jo je tožeča stranka v postopku v glavni
stvari nalepila na glineno posodo.
Februarja 2004 je Landratsamt Ravensburg, Amt für Veterinärwesen und Verbraucherschutz (urad za vprašanja s področja veterine
ter varstva potrošnikov okrožnega sveta Ravensbourg, v nadaljevanju: Landratsamt Ravensburg) odredila tožeči stranki v postopku
v glavni stvari, naj preneha tržiti oljčno olje po zgoraj opisani metodi. Landratsamt Ravensburg je navedel, da izhaja iz
člena 2, prvi odstavek, Uredbe št. 1019/2002, da se lahko potrošnikom prodaja samo oljčno  olje, ki je predpakirano v embalaži
z največjo prostornino pet litrov.
Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je vložila ugotovitveno tožbo pri Verwaltungsgericht Sigmaringen, v kateri je zahtevala,
naj se ugotovi, da Uredba št. 1019/2002 ne prepoveduje nadaljnje prodaje oljčnega  olja po metodi „bag in the box“. Zlasti
je še navedla, da Uredba št. 1019/2002 ureja samo prodajo pakiranega oljčnega  olja in ne prodaje nepakiranega oljčnega  olja
ter tako člen 2 ne prepoveduje prodaje zadnjega, ampak določa le pravila za trženje pakiranega oljčnega olja.
Ker je bila Uredba št. 1019/2002 sprejeta v dopolnitev Direktive 2000/13, naj bi se zadnja še naprej uporabljala na področjih,
ki jih ta uredba posebej ne ureja. Torej, na podlagi člena 14 Direktive 2000/13 bi bilo končnemu potrošniku mogoče ponuditi
živilo v nepredpakirani obliki ter hkrati zavezati države članice, da sprejmejo pravila o načinih, na katere je treba prikazati
obvezne navedbe.
Poleg tega je tožeča stranka v postopku v glavni stvari trdila, da je postopek „bag in the box“ tak, da zagotavlja potrošniku
varstvo, primerljivo s tistim, ki ga ponuja omejitev prodaje na oljčno olje zgolj v obliki predpakiranega olja. Omenjeni postopek
naj bi zlasti zagotovil, da se potrošniku ne ponudi olja, ki je slabe kakovosti zaradi dodatkov ali priloženih ponarejenih
izjav porekla.
Predložitveno sodišče vendarle ima dvome glede tega, zlasti zato, ker je mogoče brez večjega truda ponovno napolniti plastično
vrečko in ker potrošnik ne more videti etikete, nalepljene na vrečki, ampak samo reprodukcijo etikete na glineni posodi, v
kateri je vrečka.
Landratsamt Ravensburg izpodbija predlagano razlago tožeče stranke v postopku v glavni stvari. Landratsamt Ravensburg trdi,
da člen 2, prvi odstavek, Uredbe št. 1019/2002 vsebuje prepoved predstavitve nepredpakiranega oljčnega olja končnemu potrošniku.
V teh okoliščinah je Verwaltungsgericht Sigmaringen prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1. Ali je treba člene od 1 do 12 Uredbe (ES) št. 1019/2002 […] razlagati tako, da te določbe urejajo tudi predstavitev oljčnih
olj in olj iz oljčnih tropin, ki niso embalirana, končnemu potrošniku?
2. Ali je treba člen 2, prvi odstavek, Uredbe št. 1019/2002 [...] razlagati tako, da ta določba prepoveduje predstavitev oljčnih
olj in olj iz oljčnih tropin, ki niso embalirana, končnemu potrošniku?
3. Podredno, ali je treba v takem primeru člen 2, prvi odstavek, Uredbe št. 1019/2002 [...] razlagati ozko v smislu, da ta
določba sicer prepoveduje predstavitev oljčnih olj in olj iz oljčnih tropin, ki niso embalirana, končnemu potrošniku, da pa
se ta prepoved ne nanaša na prodajo oljčnih olj in olj iz oljčnih tropin, ki niso embalirana, po metodi ‚bag in the box‘?“

Vprašanja za predhodno odločanje

Prvo in drugo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba Uredbo
št. 1019/2002 in zlasti člen 2, prvi odstavek, razlagati tako, da se končnemu potrošniku lahko ponudi samo oljčno olje in
olje iz oljčnih tropin, ki je embalirano v skladu z zahtevami te določbe.
Ugotoviti je treba, da trditve tožeče stranke v postopku v glavni stvari, na podlagi katere naj bi bila odobrena prodaja nepakiranega
oljčnega olja in olja iz oljčnih tropin končnemu potrošniku, saj je namen Uredbe št. 1019/2002 uvesti pravila trženja predpakiranega
oljčnega olja in olja iz oljčnih tropin in izključiti s svojega področja uporabe trženje teh olj v nepakiranem stanju, ni
mogoče sprejeti.
Pravna podlaga Uredbe št. 1019/2002 je namreč člen 35a Uredbe št. 136/66, katere odstavek 1, prvi pododstavek, določa, da
se lahko pravila trženja, zlasti o tržnih standardih glede kakovosti, pakiranja in predstavitve, nanašajo na proizvode, opisane
v členu 1 te uredbe. Proizvodi v tem členu, med katere spada oljčno olje in olje iz oljčnih tropin, so označeni s kombinirano
nomenklaturo, s poimenovanji ter tarifnimi številkami. Ti proizvodi niso niti opredeljeni niti se ne razlikujejo glede na
presojo, povezano z njihovo embalažo.
Proizvodi, na katere se posebej nanaša Uredba št. 1019/2002, so določeni v členu 1(1). To so oljčna olja in olja iz oljčnih
tropin, določena v točkah 1(a) in (b), 3 in 6 Priloge k Uredbi št. 136/66, v kateri so razvrščena na podlagi kvalifikativnih
značilnosti neodvisno od načina trženja, namreč v embalaži ali nepakirani obliki.
Predvsem za zagotovitev pristnosti oljčnih  olj Uredba št. 1019/2002 še predpisuje pravila trženja v zvezi z embalažo teh
olj. Tako člen 2, prvi odstavek, Uredbe št. 1019/2002 določa, da so predpakirana olja ponujena končnemu potrošniku v embalaži,
ki ne presega petih litrov prostornine in je opremljena s sistemom odpiranja, ki ga po odprtju ni več mogoče zapečatiti. Ta
embalaža je tudi označena v skladu s členi od 3 do 6 Uredbe št. 1019/2002.
Ta pravila se uporabljajo za vsa olja iz člena 1(1) Uredbe št. 1019/2002 in na njihovi podlagi je predvidena samo ena izjema,
izrecno določena v členu 2, drugi odstavek, te uredbe. Ta izjema, ki se sicer ne nanaša na obveznost predstavitve olja v embalaži,
ampak samo na prostornino teh embalaž, pooblašča države članice, da lahko določijo največjo prostornino, ki presega petlitrsko
embalažo, odvisno od vrste zadevnega obrata, za olje, ki je namenjeno porabi v teh skupnostih.
Iz vseh navedenih ugotovitev izhaja, da se razen izjeme, opredeljene v predhodni točki, oljčno olje in olje iz oljčnih tropin
lahko predstavi končnim potrošnikom samo ob spoštovanju pravil, določenih v členu 2, prvi odstavek, Uredbe št. 1019/2002,
zlasti pa zahteve glede embalaže, na katero se ta določba sklicuje. V skladu s členom 35a(1), drugi pododstavek, Uredbe št.
136/66 je namreč opredeljeno, da ko so standardi določeni, se smejo proizvodi, za katere veljajo, tržiti le v skladu z njimi.
Te razlage se ne ovrže s pridržkom v členu 1(1) Uredbe št. 1019/2002, ki določa, da so tržni standardi oljčnega olja in olja
iz oljčnih tropin uvedeni „[b]rez poseganja v Direktivo 2000/13/ES“.
V skladu s prvo uvodno izjavo Uredbe št. 1019/2002 posebna pravila označevanja, ki jih uvaja ta uredba, dopolnjujejo tiste
splošne določbe iz Direktive 2000/13, ki se uporabljajo horizontalno za vsa živila, dana na v promet. Zato sklica na Direktivo
2000/13 v členu 1(1) Uredbe št. 1019/2002 ni mogoče razumeti, kot da želi uvesti izjemo ali izvzetje od posebnih pravnih pravil
te uredbe na področju označevanja oljčnega olja in olja iz oljčnih tropin, ampak kot da želi zagotoviti upoštevanje, poleg
teh posebnih pravil, tudi splošnejših pravil, uvedenih z Direktivo 2000/13.
Tako je treba pri označevanju oljčnega olja in olj iz oljčnih tropin vzporedno upoštevati tako določbe Direktive 2000/13,
ki predvideva na primer obvezno navedbo neto količine ali roka trajanja kakor tudi posebna pravila, določena v Direktivi št.
1019/2002, zlasti v členih od 3 do 6.
Nasprotno, člen 14 Direktive 2000/13, na katerega se sklicuje tožeča stranka v postopku v glavni stvari, v delu, v katerem
pooblašča države članice, da sprejmejo za živila v nepredpakirani obliki natančna pravila, kako je treba prikazati navedbe,
opredeljene v členih 3 in 4(2) te direktive, ni upošteven, kajti, prvič, člen 2, prvi odstavek, Uredbe št. 1019/2002 prepoveduje
tako predstavitev oljčnega olja in olja iz oljčnih tropin ter, drugič, države članice so pristojne samo glede največje prostornine
embalaže, namenjene tem skupnostim.
Na prvo in drugo vprašanje je treba odgovoriti, da je treba Uredbo št. 1019/2002, zlasti pa člen 2, prvi odstavek, razlagati
tako, da se lahko oljčno olje in olja iz oljčnih tropin predstavijo končnemu potrošniku samo, ko so embalirana v skladu z
zahtevami iz tega člena.

Tretje vprašanje
S tretjim vprašanjem, ki je postavljeno podredno, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali se lahko člen 2, prvi odstavek,
Uredbe št. 1019/2002 razlaga tako, da način trženja, kot je ta, ki ga uporablja tožeča stranka v postopku v glavni stvari
(metoda „bag in the box“), ni prepovedan s to določbo.
Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je trdila, da je postopek „bag in the box“ tak, da potrošniku zagotavlja varstvo,
primerljivo s tistim, ki ga ponuja omejitev prodaje na oljčno olje zgolj v obliki predpakiranega olja. Zato se je predložitveno
sodišče spraševalo, ali bi bilo mogoče zaradi teh posebnosti tega načina trženja nasprotovati njegovi prepovedi.
V zvezi s tem je treba opomniti, da je v okviru postopka na podlagi člena 234 ES, ki temelji na jasnem ločevanju vlog med
nacionalnimi sodišči ter Sodiščem ES, presoja dejstev v pristojnosti nacionalnega sodnika. Sodišče ES torej ni pristojno,
da bi presojalo dejstva v glavni stvari ali uporabilo pravila prava Skupnosti, ki jih je razlagalo za nacionalne ukrepe ali
situacije, saj je za ta vprašanja izključno pristojno nacionalno sodišče (sodba z dne 9. junija 2005 v združenih zadevah HLH
Warenvertrieb in Orthica, C-211/03 in C-299/03 ter od C-316/03 do C‑318/03, ZOdl., str. I‑5141, točka 96).
Vendar lahko Sodišče ES posreduje nacionalnim sodiščem navodila prava Skupnosti, ki bi lahko bila koristna pri uporabi pravila
Skupnosti (sodba z dne 23. oktobra 1975 v zadevi Matisa Maschinen, 35/75, Recueil, str. 1205, točka 3).
Kot je bilo ugotovljeno v točki 28 te sodbe, člen 35a(1), drugi pododstavek, Uredbe št. 136/66 določa, da ko so standardi
določeni, se smejo proizvodi, za katere veljajo, tržiti le v skladu z njimi.
Iz tega sledi, da je treba način trženja oljčnega olja in olja iz oljčnih tropin presojati glede na pogoje v členu 2, prvi
odstavek, Uredbe št. 1019/2002 in da ga je treba šteti za nezdružljivega s to uredbo, če pogoji niso spoštovani.
V tem primeru je treba ugotoviti, da potrošnikov nakup oljčnega olja in olja iz oljčnih tropin v skladu z načinom trženja,
kot je ta v postopku v glavni stvari, predpostavlja, da se olje pretoči na kraju nakupa iz posode, ki je odprta, ali ki se
jo bo odprlo, v posodo ki jo je kupil ali prinesel potrošnik.
Vendar zaradi dejstva, da je treba olje pretočiti, tak način trženja ne izpolnjuje zahteve iz člena 2, prvi odstavek, Uredbe
št. 1019/2002, v skladu s katero je treba oljčno olje predstaviti končnemu potrošniku, se pravi dati v prodajo v embalaži,
ki je opremljena s sistemom odpiranja, ki ga po odprtju ni več mogoče zapečatiti.
V teh okoliščinah se ni mogoče sklicevati, kot je to skušala tožeča stranka v postopku v glavni stvari, da posoda, iz katere
je pretočeno oljčno olje in olje iz oljčnih tropin izpolnjuje pogojem o največji prostornini, o sistemu odpiranja in označevanja,
kot so določeni v členu 2, prvi odstavek, Uredbe št. 1019/2002. Pogoj v zvezi z ustreznostjo sistema odpiranja namreč v skladu
z drugo uvodno izjavo Uredbe št. 1019/2002, da bi se zagotovila pristnost oljčnega olja, pomeni, mora biti embalaža taka,
da bi jo lahko odprl končni potrošnik sam.
Prav tako ni mogoče potrditi, kakor je to storila Komisija Evropskih skupnosti, da bi se način trženja, kot je ta v postopku
v glavni stvari, štel za dopustnega, zato ker posode, v katere se pretoči olje, ustrezajo pogojem o največji prostornini,
o sistemu odpiranja in o označevanju, določenih v členu 2, prvi odstavek, Uredbe št. 1019/2002. Pritrditev ustreznega sistema
za odpiranje na posodo šele ob predaji končnemu potrošniku ni taka, da bi ustrezala cilju zahteve, ki ga zasleduje uvedba
tega sistema, saj obstaja nevarnost, da se ogrozi pristnost oljčnega olja in olja iz oljčnih tropin pred predajo.
Poleg tega bi imela presoja dopustnosti načina trženja, s tem da se preveri prinesena posoda, ki jo v tem primeru prinesejo
potrošniki, v katero se pretoči oljčno olje in olje iz oljčnih tropin na kraju nakupa, za posledico, da bi bilo tako trženje
dopustno v določenih primerih in nedopustno v drugih, ne da bi bila v posodi različna snov. Taka rešitev bi otežila vsak nadzor
upoštevanja Uredbe št. 1019/2002.
Glede na vse navedene ugotovitve je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 2, prvi odstavek, Uredbe št. 1019/2002
razlagati tako, da prepoveduje način trženja, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki ga je uporabila tožeča stranka, ki
ne izpolnjuje pogojev tega člena.

Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
1)
Uredbo Komisije (ES) št. 1019/2002 z dne 13. junija 2002 o tržnih standardih za oljčno olje, kot je bila spremenjena z Uredbo
Komisije (ES) št. 1176/2003 z dne 1. julija 2003, zlasti pa člen 2, prvi odstavek, je treba razlagati tako, da se lahko oljčno
olje in olja iz oljčnih tropin predstavijo končnemu potrošniku samo, ko so embalirana v skladu z zahtevami iz tega člena.
2)
Člen 2, prvi odstavek, Uredbe št. 1019/2002, kakor je bila spremenjen z Uredbo (ES) št. 1176/2003, je treba razlagati tako,
da prepoveduje način trženja, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki ga je uporabila tožeča stranka, ki ne izpolnjuje pogojev
tega člena.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.