CELEX: 62008CJ0577
Meeste ja naiste võrdne kohtlemine sotsiaalkindlustuse valdkonnas
Direktiiv 79/7/EMÜ
Piirialatöötajad
Pensionide arvutamine

Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte
järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas (EÜT 1979, L 6, lk 24; ELT eriväljaanne 05/01, lk 215) artikli 4
lõike 1 tõlgendamist.
See küsimus on esitatud E. Brouweri poolt Rijksdienst voor Pensioenen’i (riiklik pensioniamet, edaspidi „Rijksdienst”) vastu
esitatud kaebuse raames, mille ese on E. Brouwerile määratud vanaduspensioni summa väidetavalt diskrimineeriv arvutamine.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid
Direktiivi 79/7 eesmärk on järk-järgult kaotada sooline diskrimineerimine sotsiaalkindlustuse valdkonnas. Vastavalt selle
direktiivi artikli 3 lõike 1 punktile a kohaldatakse seda direktiivi riiklike sotsiaalkindlustusskeemide suhtes, mis pakuvad
kaitset eelkõige vanaduse puhul.
Selle direktiivi artikli 4 lõike 1 kohaselt:
„Võrdse kohtlemise põhimõte tähendab, et puudub igasugune otsene või kaudne sooline diskrimineerimine, eriti seoses perekonnaseisuga,
ning eelkõige siis, kui kõne all on:
[…]
–        hüvitiste arvutamine, sealhulgas abikaasa ja ülalpeetavate puhul suurendatava hüvitise arvutamine, ning hüvitise saamise õiguse
kestuse ja säilitamise tingimused.”
Nimetatud direktiivi artikli 7 lõike 1 punkt a sätestab, et see direktiiv ei piira liikmesriikide õigust selle reguleerimisalast
välja arvata:
„pensioniea kindlaksmääramine vanaduspensioni ja väljateenitud pensioni määramiseks ja selle võimalikud mõjud teistele hüvitistele”.

Siseriiklikud õigusnormid
23. detsembri 1996. aasta kuningliku määruse, millega rakendatakse 26. juuli 1996. aasta seaduse sotsiaalkindlustuse kaasajastamise
ja pensioniõiguste skeemide elujõulisuse tagamise kohta artikleid 15–17, artikli 5 lõige 7 sätestab:
„Belgia kodanikust töötaja:
a)      kes töötas tavaliselt töölisena, töötajana või kaevandustöölisena mõnes Belgiaga piirnevas riigis tingimusel, et ta säilitas
Belgias oma peamise elukoha ning naases sinna põhimõtteliselt iga päev,
b)      või kes töötas välismaal töölise või töötajana seal asuva tööandja heaks vähem kui ühe aasta pikkusel ajavahemikul, tegeledes
seal hooajalise palgatööga või hooajalise palgatööga sarnase tööga tingimusel, et ta säilitas Belgias oma peamise elukoha
ning tema perekond jätkas Belgias elamist,
võib saada vanaduspensioni, mis vastab vanaduspensioni summa, millele tal oleks olnud õigus, kui ta oleks palgalise töötajana
töötanud Belgias, ning sama tegevuse eest töökohamaa õigusaktide alusel välja teenitud pensioni summa vahele”.
21. detsembri 1967. aasta kuningliku määruse töötajate vanadus‑ ja toitjakaotuspensioni korra üldmääruse kohta (
Moniteur belge
, 16.1.1968) artikli 25 kohaselt määrab vanaduspensioni – mida 23. detsembri 1996. aasta kuningliku määruse artikli 5 lõikes 7
osutatud töötaja oleks õigustatud saama, kui ta oleks palgalise töötajana töötanud Belgias – või toitjakaotuspensioni arvutamisel
arvessevõetava töötasu kindlaks kuningas iga kalendriaasta kohta, võttes arvesse töötaja töölehel esinevaid andmeid eelmise
kalendriaasta kohta.

Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimus
E. Brouwer, kes on Belgia kodanik elukohaga Belgias, töötas 15. augustist 1960 kuni 31. detsembrini 1998 piirialatöötajana
Madalmaades. Alates 1. jaanuarist 1999 lõpetas ta töötamise ja hakkas saama ennetähtaegset vanaduspensioni Belgias.
Kuna E. Brouweril oli kuni 65. sünnipäevani õigus saada täies ulatuses vanaduspensioni Belgias ja kuna pärast seda pidi pensioni
maksmise kohustus Madalmaade Kuningriigis täitunud kindlustusperioodide tõttu üle minema sellele riigile, esitas ta 2003. aastal
Rijksdienstile taotluse vanaduspensioni saamiseks. Vanaduspension, mis arvutati proportsionaalselt täitunud kindlustusperioodidega,
määrati talle alates 1. maist 2004 suuruses 11 724,61 eurot.
Nimetatud pensioni summa arvutati vastavalt Belgias kohaldatavatele õigusnormidele – eelkõige vastavalt 23. detsembri 1996. aasta
kuningliku määruse artikli 5 lõikele 7 – igal aastal kuningliku määrusega kindlaks määratud arvestusliku päevase töötasu määra
ja/või kindlasummalise päevase töötasu ning eelmise aasta jooksul töötaja poolt Belgias teenitud keskmise palga alusel.
E. Brouwer vaidlustas temale määratud pensionisumma 1. juunil 2004, väites, et nimetatud summa arvutamisel ajavahemiku eest
1. jaanuarist 1968 kuni 31. detsembrini 1994 lähtuti arvestuslikest töötasu määradest ja/või kindlasummalisest töötasust,
mis sel ajavahemikul olid naissoost töötajate puhul väiksemad kui nende meessoost kolleegide puhul.
Rijksdienst teatas 5. juulil 2004 E. Brouwerile, et ta jääb oma esialgse otsuse juurde, väites, et kõne all oleva ajavahemiku
jooksul ei olnud tegelik keskmine palk, mille alusel vanaduspensioni arvutatakse, naissoost ja meessoost töötajate puhul sama,
millest tulenevad ka erinevused pensionisummades. Alates 1995. aastast muutus päevapalk naissoost ja meessoost töötajate puhul
aga ühesuuruseks. Seda suundumust mõjutas töötasude pidev võrdsustamine ning asjaolu, et naistöötajad jäävad aastate möödudes
üha kauem aktiivseks.
E. Brouwer esitas Rijksdiensti otsuse peale arbeidsrechtbank te Hasselt’ile (Hasselti töökohus) kaebuse. See kohus tühistas
16. juuni 2006. aasta kohtuotsusega nimetatud otsuse ja kohustas Rijksdiensti E. Brouweri vanaduspensioni ümber arvutama arvestuslike
töötasu määrade ja/või kindlasummalise töötasu alusel, mida kohaldati ajavahemikul 1. jaanuarist 1968 kuni 31. detsembrini 1994
meessoost piirialatöötajate suhtes.
Arbeidsrechtbank te Hasselt leidis, et põhiseaduse normid võrdsuse ja mittediskrimineerimise kohta ei välista kahe isikute
kategooria erinevat kohtlemist juhul, kui selline erinevus tuleneb objektiivsest kriteeriumist, vastab õiguspärasele eesmärgile
ning on taotletava eesmärgiga proportsionaalne. Käesoleval juhul ei ole need tingimused täidetud.
Arbeidsrechtbank te Hasselti sõnul ei ole selline olukord vaatamata sellele, et sooline erinev kohtlemine tulenes eelnevalt
kehtinud faktilisest olukorrast ning seda iseloomustas meeste ja naiste erinev töötasu tase, kooskõlas EÜ artikliga 141 ning
sellest tuleneva kohustusega tagada meestele ja naistele võrdse või võrdväärse töö eest võrdse tasu maksmise põhimõtte rakendamine.
Järelikult ei võinud Belgia seadusandja enam tugineda skeemile, mille alusel võetakse naissoost piirialatöötajate pensionide
arvutamisel arvesse madalamat töötasu, kinnitades, et see kajastab olukorda, kus naissoost töötajad saavad keskmiselt väiksemaid
töötasusid kui meessoost töötajad.
Rijksdienst esitas 16. juuni 2006. aasta kohtuotsuse peale Arbeidshof te Antwerpen’ile apellatsioonkaebuse.
Neil asjaoludel otsustas Arbeidshof te Antwerpen menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
”Kas 21. detsembri 1967. aasta kuningliku määruse töötajate vanadus‑ ja toitjakaotuspensioni korra üldmääruse kohta artikli 25
rakendamiseks vastu võetud 01.12.1969, 18.06.1970, 08.06.1971, 14.09.1972, 31.07.1973, 12.07.1974, 13.02.1975, 28.11.1975,
26.11.1976, 26.09.1977, 31.07.1978, 31.08.1979, 02.12.1980, 13.01.1982, 14.03.1983, 11.01.1984, 30.11.1984, 24.01.1986, 30.12.1986,
06.01.1988, 02.12.1988, 30.11.1989, 10.12.1990, 01.06.1993, 08.12.1993, 19.12.1994 ja 10.10.1995 kuninglikud määrused, millega
määrati naissoost piirialatöötajate osas kindlaks meessoost piirialatöötajatest madalam vanaduspensionide arvutamisel kohaldatav
arvestuslik töötasu määr ja/või kindlasummaline töötasu, on kooskõlas direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise
põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas artikli 4 lõikega 1?”

Eelotsuse küsimus
Euroopa Komisjon lähtub eeldusest, et töötajate tegelikud keskmised töötasud Belgias aastail 1968–1994, mille alusel vanaduspensione
arvutatakse, puudutasid võrdset või võrdväärset tööd. Komisjon leiab, et kuna Belgia ametivõimud ei ole praktikas esinevaid
erinevusi töötasude vahel korrigeerinud, siis mõjutasid need erinevused ka arvestuslikke töötasu määrasid ja/või kindlasummalisi
töötasusid, mille alusel vanaduspensioni arvutati.
Ta väidab, et selline arvutamine kujutab endast otsest diskrimineerimist ühenduse õiguse mõttes, mis on vastuolus direktiivi 79/7
artikliga 4.
Mis puudutab Belgia valitsust, siis väitis viimane oma kirjalikes märkustes, et sellist diskrimineerimist ei eksisteeri. Ajaperioodil 1968–1994
oli mees‑ ja naistöötajate, kes tegutsesid erinevates sektorites ning naiste puhul tihti vähendatud töögraafiku alusel, töötasu
vahel oluline erinevus. Sellest tuleneb, et keskmise palga arvutamiseks arvesse võetav töötasu on erinev. Seega on normaalne,
et päevaste arvestuslike töötasu määrade ja/või kindlasummaliste töötasude vahel esinevad erinevused, mis toovad kaasa erinevused
pensionisummades. Belgia valitsuse sõnul on alates 1995. aastast mees‑ ja naistöötajate päevane töötasu sama, kuna palgad
on võrdsustunud ja naised on traditsiooniliselt meestele kuuluvatel kutsealadel aktiivsemaks muutunud.
Siiski tuleb märkida, et Belgia valitsus muutis kohtuistungil radikaalselt oma seisukohta.
Esiteks tunnistas ta, et eksisteerib ebavõrdne kohtlemine, ning väitis, et ta on võtnud samme selle olukorra parandamiseks
ning direktiivi 79/7 nõuetega vastavusse viimiseks. Muu hulgas on välja töötatud kuningliku määruse ettepanek, mille eesmärk
on võrdsustada naiste päevased arvutuslikud töötasu määrad meeste omadega ajaperioodi kohta, mis hõlmab aastaid 1984–1994.
Belgia valitsus väitis, et see ettepanek sätestab, et isikud, kes soovivad, et nende töötasud võrdsustataks, peavad selleks
esitama taotluse vastavalt üldmäärusele töötajate vanadus‑ ja toitjakaotuspensionide kohta.
Teiseks palus Belgia valitsus Euroopa Kohtul piirata tehtava kohtuotsuse ajalist mõju, see piiramistaotlus puudutas mitte
maksmata jäänud pensionide väljamaksmist, vaid ainult sellega kaasnevaid viiviseid. Belgia valitsus palus eelkõige piirata
nende viiviste saajate ringi õigustatud isikute ringile, kes algatasid kohtumenetluse enne 18. detsembrit 2008, mis on käesoleva
eelotsusetaotluse esitamise kuupäev Arbeidshof te Antwerpeni poolt.
Belgia valitsus väitis, et kaks Euroopa Kohtu praktikas tunnustatud tingimust, mis lubavad Euroopa Kohtu otsuse mõju ajalist
piiramist, on täidetud.
Seoses esimese tingimusega, milleks on heausksuse olemasolu ühenduse õiguse sätte – milleks käesoleval juhul on direktiivi 79/7
artikli 4 lõige 1 – vale tõlgendamise korral, väitis Belgia valitsus, et ta leidis, et erinevused naiste ja meeste töötasude
vahel olid objektiivsetel põhjustel õigustatud. Belgia valitsus tugines sellega seoses asjaolule, et ühtegi sarnast kohtuasja
ei ole eelnevalt Belgia kohtutesse esitatud ning komisjon ei ole Belgia riigi suhtes ühtegi sellesisulist liikmesriigi kohustuste
rikkumise hagi esitanud.
Mis puudutab teist tingimust, milleks on sellise kohtuotsuse tõttu raskete majanduslike tagasilöökide tekkimise oht kõne all
oleva liikmesriigi suhtes, siis väitis Belgia valitsus, et ainuüksi maksmata jäänud pensionide väljamaksmine ilma viiviseta
kujutab endast Belgia riigi rahandusele olulist koormust.

Euroopa Kohtu hinnang
Esiteks tuleb märkida, et Euroopa Kohus ei ole pädev EÜ artikli 234 alusel algatatud menetluse raames otsustama, kas siseriiklik
õigusnorm on ühenduse õigusega kooskõlas, ning seega tuleb eelotsuse küsimus ümber sõnastada ja tõlgendada seda selliselt,
et sellega tahetakse teada, kas direktiivi 79/7 artikli 4 lõikega 1 on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid, mille
kohaselt põhines piirialatöötajatest naiste pensionide arvutamine aastate 1968–1994 kohta madalamal arvestuslikul päevapalga
määral ja/või kindlasummalisel päevapalgal kui piirialatöötajatest meeste pensionide arvutamine.
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb – nagu seda komisjon õigesti väitis – ajavahemik aastatel 1968–1994, mida põhikohtuasi
puudutab, jagada mitmeks osaks. Eelkõige tuleb eristada ajavahemikku 23. detsembrist 1984 – viimane tähtaeg direktiivi 79/7
ülevõtmiseks – kuni 31. detsembrini 1994 ajavahemikust 1. jaanuarist 1968 kuni 22. detsembrini 1984.
Mis puudutab ajavahemikku 1. jaanuarist 1968 kuni 22. detsembrini 1984 – võttes arvesse, et direktiiv 79/7 võeti vastu alles
aastal 1978 ja selle ülevõtmise tähtajaks oli 23. detsember 1984 – siis saab kõne all olevate siseriiklike õigusnormide kooskõla
uurida ainult EÜ asutamislepingu artikliga 119 (EÜ asutamislepingu artiklid 117–120 on asendatud EÜ artiklitega 136–143).
Samas jäävad sellised pensioniskeemi kohta käivad sätted, nagu on kõne all põhikohtuasjas, väljapoole nimetatud sätte kohaldamisala
ning seega ei saa neid sellega vastuolus olevaks pidada (vt selle kohta 25. mai 1971. aasta otsus kohtuasjas 80/70: Defrenne,
EKL 1971, lk 445, punkt 7).
Seoses ajavahemikuga 23. detsembrist 1984 kuni 31. detsembrini 1994 tuleb nentida, et Belgia Kuningriik – nagu ta ka ise kohtuistungil
tunnistas – ei pidanud kinni talle direktiivist 79/7 tulenevatest kohustustest, mis puudutavad vanaduspensionide arvutamist,
kuna ta kohaldas kuni 1. jaanuarini 1995 diskrimineerivat arvutusmeetodit, mis piirialatöötajatest meeste puhul põhines kõrgemal
arvestuslikul päevapalga määral ja/või kindlasummalisel päevapalgal kui võrdse või võrdväärse töö korral piirialatöötajatest
naiste puhul.
Eelnevaga seoses tuleb järeldada, et direktiivi 79/7 artikli 4 lõikega 1 on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid,
mille kohaselt põhines piirialatöötajatest naiste vanaduspensionide arvutamine aastate 1968–1994 kohta madalamal arvestuslikul
päevapalga määral ja/või kindlasummalisel päevapalgal kui võrdse või võrdväärse töö korral piirialatöötajatest meeste pensionide
arvutamine.
Mis puudutab Belgia valitsuse taotlust piirata kohtuotsuse ajalist mõju juhul, kui Euroopa Kohus tuvastab diskrimineerimise,
siis tuleb märkida järgmist.
Euroopa Kohus võib, arvestades keerukaid probleeme, mida kohtuotsus võib minevikus asetleidnu suhtes esile kutsuda, erandlikult
otsustada piirata mis tahes huvitatud isikute võimalust tugineda Euroopa Kohtu poolt liidu õiguse sättele eelotsusemenetluses
antud tõlgendusele (vt 17. mai 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑262/88: Barber, EKL 1990, lk I‑1889, punkt 41).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei õigusta eelotsusena tehtud otsusest liikmesriigile tulenevad majanduslikud tagajärjed
iseenesest otsuse kehtivuse ajalist piiramist (20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑184/99: Grzelczyk, EKL 2001, lk I‑6193,
punkt 52; 15. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑209/03: Bidar, EKL 2005, lk I‑2119, punkt 68, ja 27. aprilli 2006. aasta
otsus kohtuasjas C‑423/04: Richards, EKL 2006, lk I‑3585, punkt 41).
Kohtuotsuse mõju piiramine üksnes sellistel kaalutlusel vähendaks oluliselt isikutele ühenduse õigusest tulenevate õiguste
kohtulikku kaitset (vt selle kohta 24. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑35/97: komisjon
vs.
Prantsusmaa, EKL 1998, lk I‑5325, punkt 52).
Lisaks raskete majanduslike tagasilöökide tekkimise ohu olemasolule, mis tuleneb eelkõige arvatavalt seaduslikult kehtivate
õigusnormide baasil heas usus loodud õigussuhete suurest arvust, tuleb teise faktorina kohtuotsuse ajalise mõju piiramise
õigustamiseks arvesse võtta ka seda, kas eksisteerib objektiivne ja märkimisväärne ebakindlus ühenduse õigusnormide reguleerimisala
suhtes (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Bidar, punkt 69, ja Richards, punkt 42).
Käesoleval juhul ei saa Belgia ametivõimud tugineda objektiivsele ebakindlusele seoses võrdse kohtlemise tagamise kohustuse
ulatusega, mis tuleneb selgelt direktiivi 79/7 artikli 4 lõikest 1, mille kohaselt tähendab võrdse kohtlemise põhimõte, et
puudub igasugune otsene või kaudne sooline diskrimineerimine, eriti seoses hüvitiste arvutamisega.
Kui on tõendatud, et vanaduspensionide arvutamine võrdse või võrdväärse töö korral toimub arvestusliku töötasu määra ja/või
kindlasummalise töötasu alusel – selle kindlakstegemine jääb eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesandeks – ei saa Belgia ametivõimud
õiguspäraselt eeldada, et asjaolu, et naistöötajate palgad olid madalamad kui meestöötajate omad, tulenes objektiivsete asjaolude
esinemisest ja mitte lihtsalt palgapõhisest diskrimineerimisest.
Lisaks ei saa asjaolu, et komisjon ei ole sellega seoses Belgia Kuningriigi vastu ühtegi liikmesriigi kohustuste rikkumise
hagi esitanud, tõlgendada komisjonipoolse vaikiva heakskiiduna palgapõhise diskrimineerimise suhtes, mida Belgia ametivõimud
aastail 1984–1994 piirialatöötajatest naiste vanaduspensioni arvutamise puhul talusid.
Kuna käesoleval juhul ei saa tõendada objektiivse ebakindluse olemasolu seoses direktiivi 79/7 artikli 4 lõike 1 ulatusega,
siis on see sedastus piisav selleks, et õigustada, miks käesoleva kohtuotsuse mõju ei pea ajaliselt piirama.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
Nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise
kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas artikli 4 lõikega 1 on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt põhines
piirialatöötajatest naiste vanaduspensionide arvutamine aastate 1984–1994 kohta madalamal arvestuslikul päevapalga määral
ja/või kindlasummalisel päevapalgal kui võrdse või võrdväärse töö korral piirialatöötajatest meeste pensionide arvutamine.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hollandi.