CELEX: 62003CJ0087
Ribištvo
Uredba, s katero so kvote ulova razdeljene med državami članicami
Akt o pristopu Španije
Konec prehodnega obdobja
Zahteva po relativni stabilnosti
Načelo prepovedi diskriminacije
Nove ribolovne možnosti

Kraljevina Španija s tožbenima vlogama zahteva razglasitev ničnosti Uredbe Sveta (ES) št. 2341/2002 z dne 20. decembra 2002
o določitvi možnosti ribolova in s tem povezanih pogojev za nekatere staleže in skupine staležev rib, ki se uporabljajo v
vodah Skupnosti in za plovila Skupnosti v vodah, kjer se zahtevajo omejitve ulova (UL L 356, str. 12), ker ji z njo niso bile
dodeljene določene kvote za ribolovne možnosti v Severnem morju in Baltskem morju, ki so bile razdeljene po njenem pristopu
k Skupnosti (zadeva C‑87/03) ter v Severnem morju pred njenim pristopom (zadeva C‑100/03).

Pravni okvir in postopek

Akt o pristopu Kraljevine Španije in Portugalske republike
Členi od 156 do 166 Akta o pogojih pristopa Kraljevine Španije in Portugalske republike ter o prilagoditvah pogodb (UL 1985,
L 302, str. 23, v nadaljevanju: Akt o pristopu) urejajo zlasti dostop španskih plovil do vod Skupnosti ter njihovih virov.
Iz določb navedenega člena 166 izhaja, da se v njem opredeljena ureditev uporablja za obdobje, ki se izteče 31. decembra 2002
(v nadaljevanju: prehodno obdobje).

Uredbi Sveta št. 170/83 in 172/83
Zakonodajalec je z Uredbo Sveta (EGS) št. 170/83 z dne 25. januarja 1983 o vzpostavitvi sistema Skupnosti za ohranjanje in
upravljanje z ribolovnimi viri (UL L 24, str. 1) določil pravila za razdelitev skupne količine ulova med države članice. Namen
Sveta Evropske unije je bil zlasti prispevati k relativni stabilnosti ribolovnih aktivnosti. Peta do sedma uvodna izjava v
tej uredbi pojasnjujejo, da je vsebina pojma relativne stabilnosti v tem, da ščiti posebne potrebe regij, kjer je lokalno
prebivalstvo še posebej odvisno od ribolova in z njim povezanih aktivnosti, ob upoštevanju trenutnega biološkega stanja staležev.
Svet je z Uredbo Sveta (EGS) št. 172/83 z dne 25. januarja 1983 o določitvi skupnih dovoljenih ulovov za nekatere staleže
rib in skupine staležev rib na ribolovnem območju Skupnosti za leto 1982, o deležu ulova, s katerim razpolaga Skupnost, o
razdelitvi tega deleža med državami članicami, ter pogojih za ulov skupnih dovoljenih ulovov (UL L 24, str. 30) prvič razdelil
razpoložljive vire v vodah Skupnosti (v nadaljevanju: začetna razdelitev).
Da bi omogočil pravično razdelitev razpoložljivih virov, je Svet, kot izhaja iz četrte uvodne izjave v Uredbi št. 172/83,
upošteval zlasti tradicionalne ribolovne aktivnosti, posebne potrebe regij, kjer je lokalno prebivalstvo še posebej odvisno
od ribolova in z njim povezanih aktivnosti, ter izgubo ribolovnih možnosti v vodah tretjih držav.

Uredbe Sveta št. 3760/92
Uredba (EGS) št. 3760/92 z dne 20. decembra 1992 o vzpostavitvi sistema Skupnosti na področju ribištva in ribogojstva (UL
L 389, str. 1), spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1181/98 z dne 4. junija 1998 (UL L 164, str. 1, v nadaljevanju: Uredba
št. 3760/92), je razveljavila Uredbo št. 170/83. Člen 8(4)(i) te uredbe določa, da Svet za vsako ribolovno območje ali skupino
ribolovnih območij, odvisno od posameznega primera, določi skupni dovoljeni ulov in/ali celoten dopusten ribolovni napor,
če to zahtevajo okoliščine na večletni podlagi.
Člen 8(4)(ii) Uredbe št. 3760/92 določa, da Svet razdeli ribolovne možnosti med države članice tako, da vsaki državi članici
zagotovi relativno stabilnost njenih ribolovnih aktivnosti za vsak zadevni stalež. Pojem relativne stabilnosti je opisan v
dvanajsti in štirinajsti uvodni izjavi te uredbe. V skladu z dvanajsto uvodno izjavo morata ohranjanje in upravljanje ribolovnih
virov prispevati k večji stabilnosti ribolovnih aktivnosti in morata biti ocenjena na podlagi referenčne dodelitve, ki odraža
smernice Sveta. Trinajsta uvodna izjava v bistvu povzema besedilo preambule Uredbe št. 170/83, navedeno v točki 3 te sodbe.
Kadar Skupnost na podlagi člena 8(4)(iii) Uredbe št. 3760/92 za novo ribolovno območje ali skupino ribolovnih območji uvede
nove ribolovne možnosti, ki prej niso bile izrabljene na podlagi skupne ribiške politike, Svet sprejme metodo razdelitve,
pri čemer upošteva interese vseh držav članic.

Uredba št. 2341/2002
Svet je 20. decembra 2002 Uredbo št. 2341/2002, ki je predmet te tožbe, sprejel med drugim na podlagi člena 8(4) Uredbe št. 3760/92.

Uredba št. 2371/2002
Svet je 20. decembra 2002 sprejel tudi Uredbo (ES) št. 2371/2002 o ohranjanju in trajnostnem izkoriščanju ribolovnih virov
v okviru skupne ribiške politike (UL L 358, str. 59), ki s 1. januarjem 2003 razveljavlja Uredbo št. 3760/92. Člen 17(1) Uredbe
št. 2371/2002 določa, da imajo plovila Skupnosti enak dostop do voda in virov v vseh vodah Skupnosti, opredeljenih v tem členu,
ob upoštevanju ukrepov, sprejetih za zagotovitev ohranitve in trajnostnega obstoja vrst.
V rubriki z naslovom „Dodelitev ribolovnih možnosti“ člen 20(1) navedene Uredbe določa, da Svet odloči o omejitvah ulova in/ali
ribolovnega napora in o razdelitvi ribolovnih možnosti med državami članicami ter o pogojih, povezanih s temi omejitvami.
Ribolovne možnosti se razdelijo med države članice tako, da se vsaki državi članici zagotovi relativna stabilnost ribolovnih
aktivnosti za vsak stalež ali ribolovno območje.
Odstavek 2 navedenega člena določa, da kadar Skupnost določi nove ribolovne možnosti, Svet odloči o njihovi dodelitvi in pri
tem upošteva interese vsake države članice.

Dejansko stanje in postopek
Med pogajanji o Uredbi št. 2341/2002 glede ribolovnih možnostih za leto 2003 je Kraljevina Španija, ker je menila, da ima
od konca prehodnega obdobja pravico sodelovati pri razdelitvi vrst, za katere veljajo omejitve ulova v Severnem morju in Baltskem
morju, pri Svetu vložila zahtevo za pridobitev ribolovnih kvot v teh dveh morjih.
Ta država članica je trdila, da je treba spremeniti kvote za območje, do katerega španska flota v prehodnem obdobju ni imela
dostopa, ki so bile razdeljene pred njenim pristopom k Skupnosti in po njem ter pri tem upoštevati, da iz izključno pravnih
razlogov ni mogla sodelovala pri navedeni razdelitvi, in upoštevati ulov te flote v Severnem morju v obdobju od leta 1973
do 1978.
Svet je zahtevo Kraljevine Španije zavrnil.
V navedenih okoliščinah se je ta odločila, da bo vložila obravnavani tožbi.
Komisiji Evropske skupnosti in Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska je bilo s sklepoma z dne 27. junija
in z dne 28. avgusta 2003 dovoljeno intervenirati v podporo predlogom Sveta v zadevah C‑87/03 in C‑100/03.
S sklepom z dne 4. aprila 2005 sta bili zadevi C‑87/03 in C‑100/03 združeni za namene ustnega postopka in izdaje sodbe.

Predlogi strank
Kraljevina Španija predlaga, naj Sodišče:
–        razglasi za nično Uredbo št. 2341/2002, ker ji z njo niso bile dodeljene določene ribolovne kvote v Severnem morju in v Baltskem
morju, in
–        Svetu naloži plačilo stroškov.
Svet, ob intervenciji Komisije in Združenega kraljestva, predlaga, naj Sodišče:
–        zavrne tožbo in
–        Kraljevini Španiji naloži plačilo stroškov.

Tožbi
Kraljevina Španija v tožbenih vlogah navaja, da španska flota, ker z Uredbo št. 2341/2002 ni dobila določenih ribolovnih kvot
v Severnem morju in Baltskem morju, v praksi in čeprav je prehodnega obdobja konec ne more loviti večine vrst, za katere veljajo
kvote, v teh dveh morjih. Vlada te države članice uveljavlja več tožbenih razlogov. Med njimi sta dva v obeh združenih zadevah
enaka in temeljita, prvi, na kršitvi načela prepovedi diskriminacije in drugi na kršitvi Akta o pristopu. Poleg tega uveljavlja
tretji tožbeni razlog, in sicer v zadevi C‑87/03 kršitev člena 20(2) Uredbe št. 2371/2002 in v zadevi C‑100/03 kršitev načela
relativne stabilnosti.
Čeprav nespoštovanje načela relativne stabilnosti v zadevi C‑100/03 ni navedeno kot ločen tožbeni razlog, je v obeh zadevah
navedeno v podporo navedbam o diskriminaciji in kršitvi Akta o pristopu. Posledično ga je treba preučiti najprej in glede
obeh zadev.

Tožbeni razlog in trditve glede kršitve načela relativne stabilnosti
Stališča strank
Španska vlada trdi, da je načelo relativne stabilnosti splošno načelo in zato velja za različne razdelitve kvot, da pa je
začetno razdelitev iz leta 1983 mogoče zaradi odločilnih okoliščin spremeniti. Iztek prehodnega obdobja naj bi bil tak dogodek.
To naj bi pomenilo, da je Kraljevina Španija zdaj že polno vključena v skupno ribiško politiko in bi bilo torej treba začetno
razdelitev, opravljeno pred njenim pristopom k Skupnosti, spremeniti tako, da bi imela ta od nje koristi. Španska plovila
bi tako morala dobiti kvote, pri katerih se upoštevata dve od meril, ki sta bili uporabljeni pri začetni razdelitvi, na kateri
je opozorjeno v točki 5 te sodbe, in sicer tradicionalne ribolovne aktivnosti in posebne potrebe regij, kjer je lokalno prebivalstvo
še posebej odvisno od ribolova in z njim povezanih aktivnosti.
Navedena vlada poudarja, da so španska plovila lovila v Severnem morju med letoma 1973 in 1976. Poleg tega trdi, da treba
je pri razdelitvi kvot za leto 2003 v skladu z načelom relativne stabilnosti upoštevati le regije, kjer je lokalno prebivalstvo
v današnjem času še posebej odvisno od ribolova in z njim povezanih aktivnosti, ne pa tistih regij, ki so te značilnosti imele
enkrat v preteklosti.
Svet, Komisija in Združeno kraljestvo trdijo, da so bili pri razdelitvi kvot v Uredbi št. 2341/2002 polno spoštovani načelo
racionalnega izkoriščanja virov in pravila razdelitve, določena na podlagi načela relativne stabilnosti.
Presoja Sodišča
Sodišče je v sodbi z dne 16. junija 1987 v zadevi Romkes (46/86, Recueil, str. 2671, točka 17) že presodilo in to potrdilo
v vrsti sodb, razglašenih leta 1992, da je treba zahtevo po relativni stabilnosti razumeti tako, da pomeni izključno to, da
vsaka država članica ohrani določen odstotek pri razdelitvi ribolovnih možnosti. Sodišče je dodalo, da se bo ključ razdelitev,
prvotno določen ob upoštevanju povprečnih količin, ki so jih ulovile flote različnih držav članic v obdobju med letoma 1973
in 1978, do sprejetja uredbe o njeni spremembi po postopku, po katerem je bila sprejeta Uredba št. 170/83, še naprej uporabljal
(glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Romkes, točka 6; sodbo z dne 13. oktobra 1992 v zadevi Španija proti Svetu, C‑70/90, Recueil,
str. I-5159, točka 15; sodbo v zadevi Španija proti Svetu, C‑71/90, Recueil, str. I-5175, točka 15, in sodbo Španija proti
Svetu, C‑73/90, Recueil, str. I-5191, točka 28).
Sodišče je tudi že odločilo o posledicah pristopa nove države članice k Skupnosti, med drugimi tudi glede pristopa Kraljevine
Španije. Presodilo je, da ta dogodek sam po sebi ne ustvarja pravnih učinkov, glede na to, da so pogoji pristopa urejeni v
ustreznem aktu (glej zgoraj navedeno sodbo Španija proti Svetu, C‑70/99, točka 16). V zvezi s to državo članico je razglasilo,
da jo na podlagi člena 2 Akta o pristopu
acquis communautaire
, torej določbe izvirnih pogodb in akti, ki so jih sprejele institucije Skupnosti pred tem pristopom, zavezuje, zlasti načelo
relativne stabilnosti, kot je veljalo leta 1983 (glej sodbi z dne 13. oktobra 1992 v zadevi Portugalska in Španija proti Svetu,
C‑63/90 in C‑67/90, Recueil, str. I-5073, točke 31, 32 in 34, in zgoraj navedeno sodbo Španija proti Svetu, C‑70/90, točki
19 in 29).
Iz tega sledi, da posledica pristopa Kraljevine Španije ni bila to, da bi Svet moral spremeniti obstoječo razdelitev. Nasprotno
je ključ razdelitve, ki je bil določen pred tem pristopom, del
acquis communautaire
in to državo članico, dokler ga Svet ne spremeni, zavezuje.
Glede izteka prehodnega obdobja, kot je opredeljeno v Aktu o pristopu, ima ta lahko le pravne posledice, ki jih ta akt predvideva.
Vendar ta ne predvideva niti spremembe ključa razdelitve, ki bi začela učinkovati po izteku prehodnega obdobja, niti obveznosti,
da Svet ta ključ v navedenem trenutku spremeni. Glede na to, da Akt o pristopu ne vsebuje posebnih določb oziroma da Svet
po izteku prehodnega obdobja ni sprejel njegovih sprememb, se obstoječi ključ razdelitve, sprejet v skladu z načelom relativne
stabilnosti, še naprej uporablja.
Poleg tega se za to, da bi se upravičila sprememba ključa razdelitve, ni mogoče sklicevati na dejstvo, da so španska plovila
lovila v Severnem morju med letoma 1973 in 1976. Dejansko je bilo te ribolovne aktivnosti konec leta 1977, potem, ko so se
obalne države Severnega morja odločile, da svoje izključne ribolovne cone – v okviru razvoja mednarodnega pomorskega prava
– razširijo na 200 morskih milj. Ta položaj se je nato ohranil v dvostranskem sporazumu, ki sta ga leta 1980 sklenili Kraljevina
Španija in Evropska skupnosti, in nato še v Aktu o pristopu.
Posledično, glede ključa razdelitve ribolovnih možnosti, določenega pred pristopom Kraljevine Španije k Skupnosti, to, da
ga Svet s kasnejšim aktom ni spremenil in zlasti ne z Uredbo št. 2341/2002, ni v nasprotju z načelom relativne stabilnosti.
Iz tega sledi, da je treba tožbeni razlog kršitve tega načela, naveden v zadevi C‑100/03, zavrniti.
Ob upoštevanju ugotovitev, navedenih v točki 22 te sodbe, je treba preučiti tudi trditve, podane v okviru zadeve C‑87/03,
da je dejstvo, da ključ razdelitve, uporabljen za dodelitev kvote v Severnem morju in Baltskem morju prvič po pristopu Kraljevine
Španije, ni bil spremenjen, krši to načelo.
Glede teh dodelitev je treba poudariti, da načelo relativne stabilnosti iz Uredbe št. 3760/92 ostaja upoštevno.
Svet ob podpori Komisije trdi, da je določil novejše in reprezentativno referenčno obdobje, ki zajema več let, in preučil
količine, ki so jih ulovili ribiči iz držav članic, da bi upošteval potrebe populacij, ki so še posebej odvisne od ribištva.
Ker španska plovila v zadevnih vodah niso bila prisotna že več let, Kraljevini Španiji v skladu z načelom relativne stabilnosti
tako pri prvi razdelitvi kot pri tisti za leto 2003 ni bila dodeljena nobena kvota.
Španska vlada meni, da bi bilo to načelo treba spremeniti, tako da bi se upoštevalo interese te države članice. Ta vlada v
bistvu trdi, da bi Svet namesto da je pri razdelitvi kvot ohranil odstotke, določene pri razdelitvi, izvedeni v prehodnem
obdobju, ko Kraljevina Španija do njih ni bila upravičena, moral upoštevati ribolovne aktivnosti španskih plovil v letih od
1973 do 1976 ter potreb populacij, ki danes živijo od ribištva.
Pri tem je treba spomniti, da razdelitev ribolovnih možnosti med državami članicami, kot jo določa člen 8(4) Uredbe št. 3760/92,
implicira presojo zapletenega gospodarskega položaja, pri kateri ima Svet široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku.
Posledično se mora nadzor sodišča omejiti na to, da preizkusi, ali pri zadevnem ukrepu ni podana očitna napaka ali zloraba
pooblastil oziroma da zadevni organ ni očitno prekoračil svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku (sodbi z dne
12. julija 2001 v zadevi Jippes in drugi, C‑189/01, Recueil, str. I‑5689, točka 80, in z dne 9. septembra 2004 v zadevi Španija
proti Komisiji, C‑304/01, Recueil, str. I‑7655, točka 23).
Zaradi velikega zmanjšanja vrst, kar izpostavljata Svet in Komisija, je treba najprej ugotoviti, ali je Svet s tem, da je
za prvo razdelitev kvot za določene vrste v Severnem morju in Baltskem morju določil novejše referenčno obdobje, ki pokriva
več let, kršil načelo relativne stabilnosti. Kot izhaja iz točke 42 sodbe z dne 25. oktobra 2001 v zadevi Italija proti Svetu,
C-120/99, Recueil, str. I-7997, ima zakonodajalec Skupnosti na tem področju dejansko več manevrskega prostora.
Svet tudi ni kršil načela relativne stabilnosti s tem, da je Kraljevino Španijo izključil iz te razdelitve, če se upošteva,
da španska plovila v prehodnem obdobju na teh morjih niso bila prisotna.
Končno, enak sklep velja glede ohranitve te izključitve v okviru razdelitve ribolovnih možnosti za leto 2003, ob upoštevanju
predhodne razdelitve in okoliščine, na katero je opozorjeno v točki 31 te sodbe, da španska plovila več kot dvajset let niso
lovila zadevnih vrst v Severnem morju in Baltskem morju.
Iz tega sledi, da je treba trditve, navajane v zadevi C‑87/03 glede kršitve načela relativne stabilnosti, zavrniti.

Tožbeni razlog kršitve načela prepovedi diskriminacije
Stališča strank
Španska vlada trdi, da bi morala biti španska plovila od izteka predhodnega obdobja upravičena ne le do enakopravnega dostopa
do vod Skupnosti, čemur nihče ne nasprotuje, ampak tudi do njihovih virov, kar implicira dodelitev ribolovnih kvot v Severnem
morju in Baltskem morju. S tem, da Uredba št. 2341/2002 Kraljevini Španiji ne dodeljuje teh kvot, ne spoštuje pogojev enakega
obravnavanja in diskriminira španske ribiče.
Noben objektivni razlog naj ne bi upravičeval take diskriminacije. Treba bi bilo spoštovati splošno pravilo, da se celotno
pravo Skupnosti polno uporablja za nove države članice, od njihovega pristopa naprej. Odstopanja od tega pravila, določena
v aktih o pristopu, so začasna in jih je treba razlagati ozko.
Če se Kraljevina Španija pred 31. decembrom 2002 ni mogla sklicevati na ribolovne aktivnosti španskih plovil v vodah Severnega
morja v referenčnem obdobju v letih od 1973 do 1978, ker je veljala izredna ureditev, ki jo je določal Akt o pristopu, naj
bi bilo po tem datumu drugače. Te aktivnosti bi bilo zdaj treba upoštevati zato, da bi se spremenila razdelitev ribolovnih
možnosti, ki je veljala do njenega pristopa k Skupnosti in v prehodnem obdobju. Kraljevini Španiji bi morale biti dodeljene
ribolovne kvote sorazmerne s tem, kar so španska plovila nalovila, preden je začela veljati ureditev Skupnosti ohranjanja
virov.
Španska vlada dodaja, da bi, če ne bi bilo prehodnega obdobja, Kraljevina Španija sodelovala pri razdelitvah novih kvot od
leta 1986, ob upoštevanju treh elementov: prvič, španskega ulova v Severnem morju v letih od 1973 do 1976, torej v obdobju,
ki se upošteva za prvo določitev načela relativne stabilnosti; drugič, ulova istih vrst v bližnjih območjih in, tretjič, potreb
španskih ribičev glede prilova.
Svet, Komisija in Združeno kraljestvo menijo, da Uredba št. 2341/2002 ne ustvarja diskriminacije do Kraljevine Španije. Dejansko
se jo obravnava enako kot države članice, ki niso bile upravičene do začetne razdelitev kvot, izvedene pred njihovim pristopom
k Skupnosti, kar pomeni skoraj polovico teh držav. Ti instituciji in Združeno kraljestvo poudarjajo, da španska vlada ne dela
razlike, ki pa je nujna, med pojmom dostopa do voda Skupnosti in pojmom dostopa do njenih virov.
Presoja Sodišča
Načelo enakega obravnavanja zahteva, naj se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in naj se različni položaji ne obravnavajo
enako, razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno (glej zlasti sodbo z dne 17. oktobra 1995 v zadevi Fishermen’s
Organisations in drugi, C‑44/94, Recueil, str. I‑3115, točka 46).
Zastavlja se torej vprašanje, ali je položaj Kraljevine Španije mogoče primerjati s položajem držav članic, ki so z Uredbo
št. 2341/2002 dobile ribolovne kvote v vodah Severnega morja in Baltskega morja.
Sodišče je že presodilo glede vprašanja morebitne diskriminacije držav članic, ki po pristopu k Skupnosti niso dobile določenih
ribolovnih kvot.
V točki 41 zgoraj navedene sodbe Portugalska in Španija proti Svetu je Portugalska republika trdila, da je portugalska flota
opravljala ribolovne aktivnosti v vodah Grenlandije od leta 1973 do 1977, torej v delu začetnega referenčnega obdobja, in
poudarila, da so količine, ki jih je njena flota ulovila, primerljive s tistimi, ki jih je ulovila nemška flota, in precej
večje od tistih, ki jih je ulovila flota Združenega kraljestva.
Sodišče je vseeno ugotovilo, da položaj Portugalske republike ni bil primerljiv s položajem drugih držav članic, upravičenih
do razdelitev. Presodilo je, da se, glede na to, da Akt o pristopu ni spremenil obstoječega položaja na področju razdelitve
zunanjih virov,
acquis communautaire
še naprej uporablja in da se nove države članice ne morejo sklicevati na okoliščine, ki so bile pred pristopom, med katerim
so med drugim njihove ribolovne aktivnosti v referenčnem obdobju, da bi se odstopilo od uporabe zadevnih določb. Od pristopa
so v istem položaju kot države članice, ki so bile izključene iz razdelitev na podlagi načela relativne stabilnosti ribolovnih
aktivnosti, kar se je odražalo, glede sporazumov, sklenjenih pred pristopom, v razdelitvi, opravljeni leta 1983 (zgoraj navedena
sodba Portugalska in Španija proti Svetu, točki 43 in 44).
Navedeno presojanje je mogoče prenesti na obravnavani zadevi. Iz njega izhaja, da Kraljevina Španija ni v položaju, ki bi
bil primerljiv s položajem drugih držav članic, katerih plovila so bila upravičena do kvot pri začetni razdelitvi, in da se
posledično španska vlada ne more sklicevati na ribolovne aktivnosti španskih plovil v Severnem morju med letoma 1973 in 1976
v začetnem referenčnem obdobju. Njen položaj je nasprotno primerljiv s položajem tistih držav članic, kateri plovila niso
dobila teh kvot, ne glede na to, ali so te države članice opravljale ribolovne aktivnosti v vodah Severnega morja in/ali Baltskega
morja v začetnem referenčnem obdobju.
Na koncu je treba še dodati, da prehodno obdobje tega položaja v ničemer ne spreminja.
Svet, Komisija in Združeno kraljestvo namreč pravilno navajajo, da je treba razlikovati med pojmoma dostopa do vod in dostopa
do virov. Čeprav ima Kraljevina Španija po izteku prehodnega obdobja znova dostop do vod Severnega morja in Baltskega morja,
to ne pomeni, da imajo španska plovila dostop do virov v teh morjih enako kot države članice, ki so sodelovale pri začetni
porazdelitvi ali kasnejših porazdelitvah.
Kot izhaja iz točke 41 te sodbe, je Svet lahko presodil, da španska plovila več kot dvajset let niso opravljala ribolova v
vodah Severnega morja in Baltskega morja in dejstvo, da kvote niso bile dodeljene, ne krši načela relativne stabilnosti ribolovnih
aktivnosti zadevnih populacij. Iz tega izhaja, da je Svet prva tako lahko štel, da Kraljevina Španija ni bila v enakem položaju
kot druge države članice, katerih plovila so v zadnjem času, med upoštevnim referenčnim obdobjem, lovila v teh vodah.
Posledično Svet, s tem da v Uredbi št. 2341/2002 Kraljevine Španije ne obravnava enako kot držav članic, ki so sodelovale
pri začetni razdelitvi ribolovnih kvot pred pristopom navedene kraljevine oziroma pri kasnejših razdelitvah v prehodnem obdobju,
glede nje ni ravnal diskriminatorno.
Glede na prej navedeno je treba tožbeni razlog kršitve načela prepovedi diskriminacije zavrniti.

Tožbeni razlog kršitve Akta o pristopu
Stališča strank
Španska vlada meni, da je Uredba št. 2341/2002, ker z njo Kraljevini Španiji ni bil dodeljen del ribolovnih kvot, ki so bile
predmet razdelitve za območje voda Skupnosti v Severnem morju in Baltskem morju po pristopu te države članice k Skupnosti,
podaljšala prehodno obdobje za dalj, kot to določa Akt o pristopu, in posledično krši njegova določila.
Podobno presojanje naj bi veljalo tudi glede dejstva, da ključ razdelitve, določen za Severno morje pred pristopom Kraljevine
Španije k Skupnosti, v navedeni Uredbi ni bil spremenjen.
Španska vlada meni, da odstopanja, določena v Aktu o pristopu, ki trajajo dlje od prehodnega obdobja, določenega v tem aktu,
kršijo svojo izredno, prehodno in omejeno naravo ter namen, to je postopno integracijo nove države članice v Skupnost.
Svet, Komisija in Združeno kraljestvo trdijo, da se po njihovem mnenju določbe Akt o pristopu po izteku prehodnega obdobja
ne uporabljajo več in torej ne morejo več biti merilo za presojo zakonitosti ukrepov, ki jih je sprejel Svet.
Poleg tega Akt o pristopu ne zahteva niti ne predvideva spremembe sistema razdelitve kvot.
Presoja Sodišča
Spomniti je treba, da členi od 154 do 166 Akta o pristopu opredeljujejo režim, ki velja za sektor ribištva, le za prehodno
obdobje. Ti členi torej načeloma ne morejo biti podlaga za zahteve, ki se nanašajo na obdobje, ki se je začelo kasneje, po
njegovem izteku.
Poleg tega iz Akta o pristopu v ničemer ne izhaja, da je bil Svet dolžan v prihodnosti spremeniti ključ razdelitve možnosti
ribolova, sprejet pred pristopom Kraljevine Španije oziroma po njem, med prehodnim obdobjem.
Čeprav je režim, ki je veljal med prehodnim obdobjem, po definiciji začasen, to ne pomeni, da vse omejitve, ki jih določa,
samodejno prenehajo po izteku tega obdobja, če te izhajajo tudi iz
acquis communautaire
, ki velja za državo članico. Kot je bilo ugotovljeno v točki 29 te sodbe,
acquis communautaire
obsega ključ razdelitve, ki ga določajo predpisi, ki so veljali ob pristopu Kraljevine Španije. Ta ključ razdelitve načeloma
ostaja v veljavi, dokler ni spremenjen z aktom Sveta. Glede razdelitev kvot, opravljene med prehodnim obdobjem, teh ne ureja
Akt o pristopu, ampak uredbe, ki določajo zadevne kvote in načelo relativne stabilnosti.
Torej Svet s tem, da z Uredbo št. 2341/2002 Kraljevini Španiji ni dodelil določenih ribolovnih kvot v Severnem morju, nikakor
ni kršil Akta o pristopu.
Posledično je treba tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev Akta o pristopu, zavrniti.

Tožbeni razlog kršitve člena 20(2) Uredbe št. 2371/2002
Stališča strank
Španska vlada trdi, da je treba od izteka prehodnega obdobja nove ribolovne možnosti, razdeljene v Severnem morju in v Baltskem
morju v letih od 1992 do 1998, razdeliti v skladu s členom 20(2) Uredbe št. 2371/2002 in pri tem upoštevati interese vsake
države članice, torej tudi interese Kraljevine Španije.
Ta vlada v okviru tega tožbenega razloga znova poudarja, da bi ta država članica, če ne bi bilo prehodnega obdobja, sodelovala
pri razdelitvah novih kvot, izvedenih od leta 1986.
Svet, Komisija in Združeno kraljestvo menijo, da možnosti ribolova, ki so bile predmet razdelitve kvot med državami članicami
pred pristopom Kraljevine Španije med letoma 1992 in 1998, niso nove v smislu člena 20(2) Uredbe št. 2371/2002 niti člena
8(4)(iii) Uredbe št. 3760/92 in da zato navajani tožbeni razlog španske vlade ni utemeljen.
Presoja Sodišča
Poudariti je treba, da je Svet navedel, da Uredba št. 2341/2002 ne temelji na Uredbi št. 2371/2002, ampak na Uredbi št. 3760/92.
Torej zatrjevanje kršitve člena 20(2) Uredbe št. 2371/2002 ni upoštevno.
Vendarle je treba ugotoviti, da določbe navedenega člena 20(2) v bistvu povzemajo tiste iz člena 8(4)(iii) Uredbe št. 3760/92.
Zato je v obravnavani zadevi treba preučiti tožbeni razlog, ki ga navaja Kraljevina Španija, kot da se ta nanaša na te zadnje
določbe.
Španska vlada omenja določene vrste, ki so bile predmet začetne razdelitve med prehodnim obdobjem, vendar ne navaja nobene
konkretne uredbe v utemeljitev svojih trditev.
Nasprotno Svet in Združeno kraljestvo navajata, in temu ni bilo nasprotovano, dve uredbi, na kateri naj bi se po njihovem
mnenju sklicevala Kraljevina Španija, in sicer Uredbo Sveta (ES) št. 783/98 z dne 7. aprila 1998 o spremembi Uredbe (ES) št.
45/98 o določitvi ribolovnih možnosti za nekatere staleže rib in skupine staležev rib, celotnih dovoljenih ulovov za leto
1998 in nekaterih pogojev, pod katerimi se jih lahko lovi (UL L 113 str. 8) in Uredbo Sveta (ES) št. 1570/1999 z dne 12. julija
1999 o razdelitvi ribolovnih možnosti za določene stalež rib in spremembah Uredbe (ES) št. 48/1999 o določitvi skupnih dovoljenih
ulovov za nekatere staleže rib in skupine staležev rib za leto 1999 ter nekaterih pogojev za njihov ulov (UL L 187 str. 5).
Ugotoviti je treba, da ribolovne kvote, razdeljene z Uredbo št. 2341/2002 za leto 2003, ki se nanašajo na določene vrste,
ki jih pokrivata uredbi, omenjeni v prejšnji točki, niso kvote, ki jih je Svet prvič razdelil, ampak gre nasprotno za kvote,
ki so bile razdeljene med prehodnim obdobjem.
Posledično te kvote niso nove ribolovne možnosti v smislu člena 8(4)(iii) Uredbe št. 3760/92, ampak gre za obstoječe ribolovne
možnosti, za katere velja člen 8(4)(ii) navedene uredbe in načelo relativne stabilnosti.
Glede na prej navedeno je treba tožbeni razlog Kraljevine Španije glede kršitve določbe člena 20(2) Uredbe št. 2371/2002 zavrniti.
Ker ni bilo ugodeno nobenemu tožbenemu razlogu, ki ga je navajala ta država članica, je treba tožbi zavrniti.

Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Svet je predlagal,
naj se Kraljevini Španiji naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojima predlogoma ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
Ob uporabi odstavka 4, prvi pododstavek, istega člena Združeno kraljestvo in Komisija nosijo svoje stroške.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
1)
Tožbi se zavrneta.
2)
Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.
3)
Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska in Komisija Evropskih skupnosti nosita svoje stroške.
Podpisi
Jezik postopka: španščina.