CELEX: 62003CJ0061
Neizpolnitev obveznosti države
Pogodba ESAE
Področje uporabe
Vojaški objekti
Varovanje zdravja
Demontaža jedrskega reaktorja
Izpust radioaktivnih odplak

1       Komisija Evropskih skupnosti je na Sodišče vložila tožbo za ugotovitev, da Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna
Irska, s tem da ni zagotovilo splošnih podatkov v zvezi s projektom odstranitve radioaktivnih odplak, povezanih z demontažo
reaktorja Jason, ki se nahaja na Royal Naval Collegeu v Greenwichu, ni izpolnilo obveznosti iz člena 37 AE.

Pravni okvir
2       Iz preambule Pogodbe ESAE izhaja, da so bili podpisniki le-te „v spoznanju, da jedrska energija pomeni bistveni vir za razvoj
[…] proizvodnje in da bo omogočila napredek prizadevanja za mir“, „odločeni ustvariti razmere, potrebne za razvoj močne jedrske
industrije, ki bo zagotavljala povečano preskrbo z energijo […] in hkrati s številnimi drugimi načini uporabe prispevala k
blaginji njihovih narodov“, „v skrbi za vzpostavitev varnostnih razmer, s katerimi bo odpravljena nevarnost za življenje in
zdravje prebivalstva“, kakor tudi „v želji […] sodelovati z mednarodnimi organizacijami, ki si prizadevajo za miroljubni razvoj
atomske energije“.
3       V skladu z besedilom člena 1 AE je naloga Evropske skupnosti za atomsko energijo (Euratom) „z ustvarjanjem razmer, potrebnih
za pospešeno vzpostavljanje in razvoj jedrske industrije, prispevati k dvigu življenjske ravni v državah članicah in k razvoju
odnosov z drugimi državami“.
4       Člen 2 AE se glasi:
„Za uresničitev svoje naloge Skupnost v skladu s to pogodbo:
a)       spodbuja raziskave in zagotavlja razširjanje tehničnega znanja,
b)       postavlja enotne varnostne standarde za varovanje zdravja delavcev in prebivalstva ter zagotavlja njihovo uporabo;
c)       olajšuje naložbe in zagotavlja, zlasti s spodbujanjem podjetništva, postavitev osnovnih naprav, potrebnih za razvoj jedrske
energije v Skupnosti;
d)       skrbi za redno in pravično preskrbo vseh uporabnikov v Skupnosti z rudami in jedrskim gorivom;
e)       z ustreznim nadzorom zagotavlja, da se jedrske snovi ne uporabljajo za druge namene kakor za tiste, ki so predvideni;
f)      izvršuje lastninsko pravico, ki ji pripada glede posebnih cepljivih snovi;
g)       zagotavlja široke trge in dostop do najboljših tehničnih sredstev z oblikovanjem skupnega trga specializiranih snovi in opreme,
s prostim pretokom kapitala za naložbe na področju jedrske energije in s svobodo zaposlovanja strokovnjakov v Skupnosti;
h)       z drugimi državami in mednarodnimi organizacijami vzpostavlja odnose, ki bodo spodbujali napredek pri miroljubni uporabi jedrske
energije.“
5       Naslov II Pogodbe, „Določbe za spodbujanje napredka na področju jedrske energije“, vsebuje med drugim poglavje 3, naslovljeno
„Varovanje zdravja“, ki ga sestavljajo členi od 30 do 39 AE.
6       Člena 30 in 31 AE urejata določitev temeljnih standardov v Skupnosti za varovanje zdravja delavcev in prebivalstva pred nevarnostmi,
ki izvirajo iz ionizirajočih sevanj. Člen 30 AE opredeljuje pomen pojma temeljni standardi. Člen 31 AE opisuje postopek, ki
se uporablja za izdelavo in sprejetje le-teh.
7       V skladu s členom 34 AE:
„Vsaka država članica, na katere ozemlju naj bi potekali posebno nevarni poskusi, mora sprejeti dodatne ukrepe za varovanje
zdravja in o njih poprej pridobiti mnenje Komisije.
Kadar posledice takih poskusov lahko prizadenejo ozemlja drugih držav članic, je potrebna privolitev Komisije.“
8       Člen 37 AE določa:
„Vsaka država članica mora Komisiji predložiti splošne podatke o vsakem načrtu za odlaganje radioaktivnih odpadnih snovi v
kateri koli obliki, tako da lahko Komisija ugotovi, ali izvajanje takega načrta lahko povzroči radioaktivno kontaminacijo
vode, zemlje ali zračnega prostora druge države članice.
Komisija da svoje mnenje po posvetovanju s skupino izvedencev iz člena 31 v roku šestih mesecev.“
9       Člen 124, druga alinea, določa:
„Za zagotovitev razvoja jedrske energije v Skupnosti Komisija:
[…]
–       oblikuje priporočila ali daje mnenja na področjih, opredeljenih s to pogodbo, če je to v njej izrecno predvideno ali po mnenju
Komisije potrebno.“
10     Za zagotovitev usklajene ocenitve projektov radioaktivnih odplak v smislu člena 37 AE je Komisija menila, da bi bilo nujno
določiti vrste dejavnosti, ki lahko povzročijo odplake in, za različne vrste dejavnosti, informacije, ki jih je treba predložiti
na podlagi splošnih podatkov. Priporočilo Komisije 91/4/Euratom z dne 7. decembra 1990 o uporabi člena 37 Pogodbe Euratom
(UL 1991, L 6, str. 16) je ustrezalo temu cilju in je bilo veljavno od 7. decembra 1990 do 5. decembra 1999. Od 6. decembra
1999 naprej ga je zamenjalo Priporočilo Komisije 1999/829/Euratom z dne 6. decembra 1999 o uporabi člena 37 Pogodbe Euratom
(UL L 324, str. 23).

Dejansko stanje
11     Ministrstvo za obrambo Združenega kraljestva je reaktor Jason, ki je imel maksimalno termično zmogljivost 10 kW, uporabljalo
na Royal Naval Collegeu v Greenwichu od 1962 do 1996. Služil je izobraževanju osebja in raziskovalnim dejavnostim za podporo
programa za jedrski pogon, ki ga je izvajala vlada Združenega kraljestva za jedrske podmornice kraljeve mornarice.
12     Spis, predložen Sodišču, ne določa datuma, ko je bila dokončana demontaža reaktorja Jason. Vendar pa iz navedenega spisa izhaja,
da je do te demontaže prišlo potem, ko je bil naslovljen predlog za to na Environment Agency for England & Wales (Agencija
za okolje za Anglijo in Wales) in ko je le-ta v ta namen sprejela odločbo.
13     Leta 1998 je bila Komisija obveščena, da je bil reaktor Jason reformiran in demontiran. V spisu ni natančno naveden vir tega
podatka in iz njega prav tako ni mogoče ugotoviti, ali je bila demontaža že izvedena na dan, ko je bila Komisija o tem obveščena.
14     Slednja je, z dopisom z dne 8. januarja 1999, od Združenega kraljestva zahtevala, naj ji sporoči natančne podatke o prenehanju
delovanja reaktorja Jason. Iz odgovora pristojnih organov navedene države članice na to zahtevo z dne 5. marca istega leta
izhaja, da je Environment Agency for England & Wales že pred slednjim datumom izdala pregledano odobritev za izpust radioaktivnih
odplak, ki izvirajo iz demontaže tega reaktorja.

Predhodni postopek
15     Komisija je 30. januarja 2001 Združenemu kraljestvu poslala pisni opomin, v katerem je predstavila argumente v utemeljitev
svojega mnenja, v skladu s katerim ta država članica, s tem da ji ni predložila splošnih podatkov v zvezi s projektom izpusta
radioaktivnih odplak, ki izvirajo iz demontaže reaktorja Jason, ni izpolnila obveznosti iz člena 37 AE.
16     Organi Združenega kraljestva so na ta pisni opomin odgovorili z dopisom z dne 30. marca 2001, v katerem so pojasnili razloge,
zaradi katerih so menili, da se člen 37 AE ne uporablja za vojaške objekte, in zatrjevali, da ne obstaja obveznost navedene
države članice, Komisiji predložiti podatke glede demontaže reaktorja Jason.
17     V obrazloženem mnenju, naslovljenem na Združeno kraljestvo 21. decembra 2001, je Komisija, po eni strani, potrdila mnenje,
ki ga je izrazila v svojem pisnem opominu in, po drugi strani, od te države članice zahtevala, naj poda svoja stališča v roku
dveh mesecev od prejema navedenega mnenja. V svojem odgovoru z dne 20. februarja 2002 so navedeni organi prav tako ponovili
svoje stališče.
18     V teh okoliščinah se je Komisija odločila, da bo vložila to tožbo.

Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
19     S sklepom predsednika Sodišča z dne 28. avgusta 2003 je bila Francoski Republiki dopuščena intervencija v podporo stališč
Združenega kraljestva.
20     Komisija Sodišču predlaga, naj:
–       ugotovi, da Združeno kraljestvo, s tem da ni predložilo splošnih podatkov v zvezi s projektom odstranitve radioaktivnih odplak,
povezanih z demontažo reaktorja Jason, ni izpolnilo obveznosti iz člena 37 AE, in
–       Združenemu kraljestvu naloži plačilo stroškov.
21     Združeno kraljestvo in Francoska republika predlagata, naj zavrne tožbo Komisije in naj slednji naloži plačilo stroškov.

Tožba
22     Komisija zatrjuje, da se člen 37 AE uporablja za izpust radioaktivnih odplak, ki izvirajo tako iz civilnih kot iz vojaških
objektov. V bistvu uveljavlja, da ta ima določba namen preprečiti vsakršno tveganje radioaktivnega onesnaženja druge države
članice in da, glede na to, da je varstvo prebivalstva zoper nevarnosti, ki izhajajo iz ionizirajočih sevanj, nedeljiv cilj,
mora le-to zajemati vse vire nevarnosti, vključno s tistimi, ki izvirajo iz demontaže vojaških objektov, kakršen je reaktor
Jason.
23     Združeno kraljestvo, ob podpori Francoske republike, ugovarja, da se člen 37 AE ne more uporabljati za izpuste radioaktivnih
odplak, ki izvirajo iz vojaških objektov, ker Pogodba sama zajema zgolj civilne objekte jedrske energije in če določbe poglavja,
ki se nanaša na varovanje zdravja, nimajo širšega obsega uporabe od določb, vključenih v druga poglavja iste pogodbe.
24     V teh okoliščinah je treba poudariti, da, čeprav se je Komisija v podporo svoji tožbi sklicevala na argumente, ki so bili
utemeljeni na posebnih ciljih iz člena 37 AE, in na drugih določbah, vključenih v naslov II, poglavje 3 Pogodbe, ki se nanaša
na varovanje zdravja, ni določila, da bi se določbam tega poglavja lahko priznal drugačen obseg uporabe kot je tisti od celotne
pogodbe. Komisija je, nasprotno, uveljavljala, da njena razlaga člena 37 AE, edine določbe, katere kršitev zatrjuje v tej
tožbi, podprta zlasti z dejstvom, da navedena pogodba ne vsebuje nobene izrecne določbe, ki na splošen način izključuje vojaške
dejavnosti iz svojega obsega uporabe.
25     Sodišče mora torej predhodno preučiti utemeljenost razlage, ki tvori podlago za tožbo Komisije, v skladu s katero vojaška
uporaba jedrske energije spada na področje uporabe pogodbe, s pridržkom določenih izrecnih določb, ki določajo izjeme z omejenim
značajem.
26     V tem pogledu so imeli podpisniki pogodbe, ko so v preambuli le-te navedli napredek prizadevanja za mir, ob uporabi jedrske
industrije, ki prispeva k blaginji njihovih narodov, kakor tudi miroljuben razvoj atomske energije, namen poudariti ne-vojaški
značaj te pogodbe in dati prednost cilju, katerega namen je spodbujati uporabo jedrske energije v miroljubne namene.
27     Člena 1 AE in 2 AE, ki opredeljujeta nalogo oziroma naloge, zaupane Skupnosti, potrjujeta, da spadajo cilji, ki jih želi doseči
Pogodba, v bistvu na civilno in gospodarsko področje.
28     Vendar pa je treba ugotoviti, da je treba, ob odsotnosti izrecne določbe, ki iz obsega uporabe Pogodbe izključuje dejavnosti,
povezane z obrambo, opozoriti na druge elemente za ugotovitev, ali ima le-ta namen prav tako urejati, vsaj na določenih področjih,
uporabo jedrske energije v vojaške namene.
29     Elementi razlage, ki jih je treba upoštevati, ne smejo biti omejeni niti na zgodovinske okoliščine, ki so obstajale ob sestavi
Pogodbe, niti na vsebino enostranskih izjav, ki so jih podali predstavniki določenih držav, ki so sodelovale pri pogajanjih,
ki so privedla do podpisa te pogodbe. Res je, kakor je poudaril generalni pravobranilec v točkah 80 in 81 svojih sklepnih
predlogov, da iz teh okoliščin, kakor tudi iz določenih izjav, zapisanih v pripravljalnih delih navedene pogodbe, izhaja,
da so predstavniki držav, ki so sodelovali pri navedenih pogajanjih, načrtovali in razpravljali o možni uporabi le-te za vojaške
objekte jedrske energije. Vendar pa iz le-teh izhaja tudi, da so imeli slednji o tem vprašanju drugačna stališča in da so
se odločili, da ga pustijo nerešenega. Posledično, indikacije, ki jih zagotavljajo ti elementi, niso zadostne za potrditev,
da so imeli avtorji pogodbe namen, da bi se določbe le-te uporabljale za vojaške objekte in vojaško uporabo atomske energije.
30     Po mnenju Združenega kraljestva in Francoske republike je glavni ugovor trditvi, v skladu s katero se lahko Pogodba ESAE uporablja
prav tako za vojaške objekte za jedrsko energijo, dejstvo, da, drugače kot Pogodba ES, ki je bila podpisana istega dne kot
Pogodba ESAE in ki so jo podpisale iste države kot tiste, ki so sklenile le-to, prva od teh pogodb ne vsebuje derogativnih
določb, ki so namenjene posebej zaščiti nacionalnih obrambnih interesov držav članic. Glede na vitalno pomembnost ki jo slednje,
kakor vse druge države, pripisujejo zaščiti teh interesov, torej ne bi bilo razumljivo, da bi se le-te implicitno odpovedale
uvedbi zadostnega varstva na tako občutljivem področju kot je varstvo vojaških objektov za atomsko energijo. Popolna izključitev
vojaških dejavnosti iz področja uporabe Pogodbe ESAE je edina razlaga tega, da v tej pogodbi ni določb, enakovrednim tistim
členov 48(4) Pogodbe EGS (postal člen 48(4) Pogodbe ES, ki je po spremembi postal člen 39(4) ES) in 223 EGS (postal člen 223
Pogodbe ES, ki je po spremembi postal člen 296 ES).
31     Komisija zavrača to argumentacijo, s tem da uveljavlja, da členi 24 AE do 28 AE, kakor tudi 84, tretji pododstavek, AE, kažejo,
nasprotno, da so se obrambni interesi držav članic upoštevali in da so bili predmet primernih določb. Členi 24 AE do 27 AE
se nanašajo na sistem varovanja tajnosti, s katerim se varuje znanje, katerega razkritje lahko škoduje obrambnim interesom
ene ali več držav članic. Člen 28 AE določa za Skupnost obveznost, da nadomesti škodo, ki nastane zlasti, če se zaradi obveščanja
Komisije  ene prijave patentov ali uporabnih modelov oziroma patenti ali uporabni modeli, ki se iz obrambnih razlogov obravnavajo
kot zaupni, neustrezno uporabijo ali če zanje izve nepooblaščena oseba. Člen 84, tretji pododstavek, AE, uvrščen pod naslov
II, poglavje 7, pogodbe, glede nadzornih ukrepov, izključuje iz tega nadzora snovi, določene za obrambne namene, ki so v postopku
posebne predelave za te namene ali ki se po tej predelavi v skladu z operativnim načrtom namestijo ali skladiščijo v vojaškem
objektu.
32     Vendar pa, kakor je poudarilo Združeno kraljestvo med obravnavo, obstoj navedenih določb Pogodbe ESAE ne privede nujno do
sklepa, da se pravila te pogodbe uporabljajo, razen izrecne izjeme, za vojaške objekte za jedrsko energijo. Obstoj teh določb
je mogoče prav tako razložiti z dejstvom, da ima uporaba določenih pravil, uvedenih z navedeno pogodbo, čeprav se le-ta nanaša
zgolj na civilne dejavnosti, vseeno lahko posledice za dejavnosti in interese, ki spadajo na področje nacionalne obrambe držav
članic. Prav za to gre v primeru določb, vključenih pod naslov II, poglavje 2, navedene pogodbe, ki se nanašajo na razširjanje
znanja, kakor tudi tistih, določenih v poglavju 7 istega naslova, ki se nanašajo na nadzorne ukrepe.
33     Med drugim je treba poudariti, da imajo domnevno derogativne določbe, na katere se sklicuje Komisija, omejen doseg. Razen
dveh poglavij, pod katere so uvrščene navedene določbe, pogodba dejansko ne vsebuje drugih določb, ki bi upoštevale posebne
interese in potrebe, povezane z vojaškimi dejavnostmi.
34     Po mnenju Združenega kraljestva, če bi se morala navedena pogodba uporabljati prav tako za vojaške objekte za jedrsko energijo,
bi morala biti vanjo nujno vključena splošna določba z vsebino, podobno tisti člena 296 ES. Odstavek 1 določbe tega člena
Pogodbe ES ne izključuje pravice nobene države članice, po eni strani, da ne bo dajala informacij, za katere meni, da bi bilo
njihovo razkritje v nasprotju z bistvenimi interesi njene varnosti, in, po drugi strani, da lahko v zvezi s proizvodnjo orožja,
streliva in vojaških sredstev ali trgovino z njimi sprejme ukrepe, za katere meni, da so potrebni za zaščito bistvenih interesov
njene varnosti.
35     V tem pogledu je treba ugotoviti, da več določb Pogodbe ESAE Komisiji podeljuje znatne pristojnosti, ki ji dovoljujejo, da
aktivno deluje, s predpisi ali v obliki mnenja, ki vsebuje posamične odločitve, na različnih področjih dejavnosti, ki so,
v Skupnosti, povezane z uporabo atomske energije. Dovolj je na primer omeniti druge določbe naslova II, poglavja 3, navedene
pogodbe, glede varovanja zdravja, zlasti člene 34 AE, 35 AE in 37 AE, določbe poglavja I istega naslova II, glede spodbujanja
raziskav. Besedilo teh določb nikakor ne določa, ali so tako urejene dejavnosti izključno civilne.
36     Vendar pa je očitno, da je lahko uporaba teh določb za objekte, za raziskovalne programe in za druge vojaške dejavnosti lahko
take narave, da ogrozi bistvene interese nacionalne obrambe držav članic. Posledično, kakor sta upravičeno uveljavljali Združeno
kraljestvo in Republika Francija, odsotnost v navedeni pogodbi kakršnekoli derogacije, ki določa pogoje, v skladu s katerimi
bi bile države članice pooblaščene, da se sklicujejo na in varujejo svoje temeljne interese, omogoča sklep, da te dejavnosti,
pomembne za vojaško področje, ne spadajo na področje uporabe te pogodbe.
37     Vseeno pa je treba poudariti, da je Komisija med obravnavo vseeno zatrjevala, da, v skladu z razlago, ki jo slednja daje členu
37 AE, državam članicam ni treba predložiti nobene informacije glede svojih vojaških dejavnosti. Splošni podatki, omenjeni
v tej določbi, za katere Komisija zahteva, da se ji sporočijo, se nanašajo zgolj na opremo ali objekte, ki niso več predmet
vojaške uporabe in ki jih je zadevna država članica iz tega razloga označila kot „odpadki“. Sicer pa mora, v skladu s to razlago,
vsaka država članica, določiti tak trenutek, od katerega se mora vojaški vir radioaktivnih odplak šteti za odpadek, kot tudi
konkretno vsebino splošnih podatkov, ki jih je treba, brez škode za zadevne interese nacionalne obrambe države članice, sporočiti
Komisiji zato, da bi slednja lahko izvršila nalogo, ki ji je zaupana na podlagi člena 37 AE.
38     Čeprav bi bila Komisija s svojo bolj natančno razlago člena 37 AE, predstavljeno v ustnem postopku, vseeno pripravljena, zahtevati
od držav članic zgolj manj podatkov od tistih, omenjenih v svojem Priporočilu 1999/829, po mnenju Združenega kraljestva tožba
vseeno ni utemeljena. Dejansko ocenjuje, da z novo razlaga člena 37 AE Komisija poskuša v njej videti zaščito, ki v njej ni
predvidena, bolj natančno, zaradi dejstva, da so bile vojaške dejavnosti vedno izključene iz obsega uporabe pogodbe. Poleg
tega bi bila ta razlaga člena 37 AE v nasprotju s tisto, ki jo je Komisija podala glede drugih določb poglavja Pogodbe glede
varovanja zdravja. Poudarja, da se, po mnenju Komisije, člen 34 AE, glede posebno nevarnih poskusov, prav tako uporablja za
poskuse za jedrsko orožje.
39     Treba je poudariti, da je treba, kakor je Sodišče že razsodilo v sodbi z dne 22. septembra 1988 v zadevi Land de Sarre in
drugi (187/87, Recueil, str. 5013), člen 37 AE razlagati tako, da je treba splošne podatke o projektu izpusta radioaktivnih
odplak sporočiti Komisiji preden te izpuste odobrijo pristojni organi zadevne države članice. Sodišče je namreč razsodilo,
da je bilo, za varovanje učinka te določbe, katere namen je preprečitev radioaktivnega onesnaženja, in glede na veliko pomembnost,
ki jo imajo smernice, ki jih lahko da Komisija zadevni državi članici, nujno, da ta pozna splošne podatke projekta izpusta
radioaktivnih odplak v primernem času, da lahko, po posvetovanju s skupino strokovnjakov, izda mnenje, ki ga lahko zadevna
država poglobljeno preuči pod takšnimi pogoji, da se lahko predlogi Komisije upoštevajo pred izdajo odobritve.
40     Razlaga člena 37 AE, v skladu s katero se zadevna država članica lahko odloči, glede tega kdaj mora vojaški vir radioaktivnih
odplak šteti za civilni odpadek in glede konkretne vsebine podatkov, ki jih je treba sporočiti Komisiji, bi bila v nasprotju
z namenom te določbe. Po eni strani bi morebitno pozno sporočilo podatkov izničilo cilj preprečevanja. Po drugi strani bi
morebitno delno sporočilo primernih podatkov onemogočilo izdajo mnenja ob poznavanju okoliščin zadeve.
41     Sicer pa razlaga člena 37 AE, ki državam članicam dopušča tako polje proste presoje kakršno je obstajalo v trenutku sporočitve
podatkov in bi bila njihova vsebina vir spora, škodovala ustrezni uporabi te določbe.
42     Iz teh navedb izhaja, da razlaga člena 37 AE, ki jo je predlagala Komisija na ustni obravnavi, ne more biti sprejeta.
43     Zato je treba ugotoviti, da Komisija ni dokazala utemeljenosti uporabe člena 37 AE za demontažo zadevnega vojaškega objekta.
44     Vseeno pa je treba poudariti, da dejstvo, da se pogodba ne uporablja za uporabo jedrske energije v vojaške namene in da se,
posledično, Komisija ne more utemeljeno sklicevati na člen 37 AE za zahtevo, da ji morajo države članice posredovati informacije
o izpustih radioaktivnih odplak, ki izhajajo iz vojaških objektov, v ničemer ne zmanjšuje ključne pomembnosti, ki jo ima cilj
varovanja zdravja prebivalstva in okolja pred nevarnostmi, povezanimi z uporabo jedrske energije, kar vključuje vojaške namene.
Zato, ker navedena pogodba Skupnosti ne daje posebnega sredstva za dosego tega cilja, ne sme biti izključeno, da se lahko
sprejmejo primerni ukrepi na podlagi ustreznih določb Pogodbe ES (v tem smislu glej sodbo z dne 29. marca 1990 v zadevi Grčija
proti Svetu, C-62/88, Recueil, str. I-1527).
45     Glede na vsa zgoraj navedena stališča je treba ugotoviti, da člen 37 AE Združenemu kraljestvu ne nalaga obveznosti, da Komisiji
predloži splošne podatke v zvezi s projektom odstranitve radioaktivnih odplak, povezanih z demontažo reaktorja Jason in da
je treba njeno tožbo zato zavrniti.

Stroški
46     Na podlagi člena 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki na predlog naloži plačilo stroškov. Združeno kraljestvo je predlagalo,
da se Komisiji naloži plačilo stroškov in ker Komisija s svojimi tožbenimi razlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
Na podlagi člena 69(4), prvi pododstavek, istega poslovnika, države članice, ki so intervenirale v postopku, nosijo svoje
lastne stroške.
Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
1)
Tožba se zavrne.
2)
Komisiji Evropskih skupnosti se naloži plačilo stroškov.
3)
Francoska republika nosi svoje lastne stroške.
Podpisi
*
Jezik postopka: angleščina.