CELEX: 62006CJ0056
Asociācija starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm un Polijas Republiku
"Noteiktas izcelsmes izstrādājumu" jēdziens
Lietoti apģērbi

1       Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas nolīgumu par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām
un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Polijas Republiku, no otras puses, kas tika apstiprināts ar Padomes un Komisijas 1993. gada
13. decembra Lēmumu 93/743/
Euratom
, EOTK, EK (OV L 348, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Asociācijas nolīgums”), un it īpaši šī nolīguma 4. protokola 7. panta 1. punkta
b) apakšpunktu, ņemot vērā grozījumus, kas izdarīti ar Eiropas Kopienu un to dalībvalstu, no vienas puses, un Polijas Republikas,
no otras puses, Asociācijas padomes 1997. gada 30. jūnija Lēmumu Nr. 1/97 (OV L 221, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “4. protokols”).
2       Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp sabiedrību
Euro Tex Textilverwetung GmbH
(turpmāk tekstā – “
Euro Tex
”) un
Hauptzollamt Duisburg
(Duisburgas Galvenā muitas pārvalde, turpmāk tekstā – “
Hauptzollamt
”) par noteiktas izcelsmes pierādījumu, kas iesniegti lietotu tekstilpreču eksporta uz Poliju nolūkā, pareizību.

Kopienu tiesiskais regulējums
3       4. protokolā definēts “noteiktas izcelsmes izstrādājumu” jēdziens un ietvertas tiesību normas administratīvās sadarbības jomā.
4       4. protokola 2. panta 1. punktā paredzēts:
“Šā nolīguma īstenošanai par Kopienas izcelsmes produktiem uzskata šādus izstrādājumus:
a)      produktus, kas pilnībā iegūti Kopienā šā protokola 5. panta nozīmē;
b)      Kopienā iegūtus produktus, kuru sastāvā ir materiāli, kas nav tur iegūti pilnībā, ar noteikumu, ka šādiem produktiem Kopienā
ir veikta pienācīga apstrāde vai pārstrāde šā protokola 6. panta nozīmē;
[..].”
5       Šā protokola 6. pantā paredzēts:
“1.      Šā protokola 2. pantā produktus, kas nav pilnībā iegūti Kopienā, uzskata par pietiekami apstrādātiem vai pārstrādātiem, ja
ir ievēroti II pielikuma sarakstā izklāstītie nosacījumi.
[..]
3.      Piemēro 1. un 2. punktu, izņemot 7. pantā paredzētos gadījumus.”
6       Visbeidzot, saskaņā ar 4. protokola 7. pantu:
“1.      Neierobežojot 2. punktu, lai produktam piešķirtu noteiktas izcelsmes statusu neatkarīgi no tā, vai ir izpildītas 6. panta
prasības, par nepietiekamu apstrādi vai pārstrādi uzskata šādas darbības:
[..]
b)      vienkāršas darbības, tādas kā putekļu noņemšana, sijāšana vai atlasīšana, šķirošana, klasificēšana, piemeklēšana (ieskaitot
komplektu veidošanu), mazgāšana, krāsošana, sagriešana;
[..].”
7       Ir jānorāda, ka ar Eiropas Kopienu un Polijas Republikas Asociācijas padomes 2000. gada 29. decembra Lēmumu Nr. 4/2000, ar
ko groza Eiropas nolīguma 4. protokolu, kas noslēgts ar Poliju attiecībā uz “noteiktas izcelsmes izstrādājumu” jēdziena definīciju
un administratīvās sadarbības metodēm (OV 2001, L 19, 29. lpp.; turpmāk tekstā – “grozītais 4. protokols”), tika grozīts 4. protokola
7. pants, grozījumiem stājoties spēkā 2001. gada 1. janvārī.
8       Grozītā 4. protokola 7. panta 1. punkta j) apakšpunktā, ar ko daļēji aizstāj 4. protokola 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu,
vairs nav atsauces uz “vienkāršām darbībām” un tā vietā ir paredzētas vienīgi “sijāšana, kārtošana, šķirošana, klasificēšana,
sakārtošana pa klasēm, piemeklēšana (ieskaitot komplektu veidošanu)”.

Pamata prāva un prejudiciālais jautājums
9       No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka
Euro Tex
pārvaldīja sertificētu uzņēmumu, kas nodarbojās ar apģērbu un citu tekstilpreču savākšanu, transportēšanu un apstrādi.
10     Ar izstrādājumiem, ko sabiedrība nogādāja ielas konteineros, pēc tam tika veiktas šķirošanas un piemeklēšanas darbības, kas
notika vairākos posmos. Tie izstrādājumi, kurus uzskatīja par vēl iespējamiem nēsāšanai, tika pakāpeniski diferencēti atbilstoši
vairākiem kritērijiem. Šajās šķirošanas un piemeklēšanas darbībās iesaistīto
Euro Tex
darbinieku uzdevums it īpaši bija vispirms atlasīt “modernus” izstrādājumus atbilstoši klientu pieprasījumam.
11     1998. un 1999. gadā
Euro Tex
piegādāja mazumtirgotājiem Polijā tekstilpreces, kas bija sašķirotas un piemeklētas. Lai pierādītu, ka tām bija “noteiktas
izcelsmes” statuss ar Asociācijas nolīgumu iedibinātā labvēlīgā muitas režīma izpratnē,
Euro Tex
pievienoja saviem faktūrrēķiniem piegādāto izstrādājumu izcelsmes deklarācijas vai iesniedza preču aprites sertifikātus “EUR.1”.
12
Euro Tex
noliktavu pārbaudes, kas veikta pēc Polijas iestāžu lūguma, rezultātā
Hauptzollamt
ar 2001. gada 19. jūlija lēmumu konstatēja, ka šis uzņēmums nevarēja pierādīt izstrādājumu izcelsmi. Savukārt Vācijas iestādes
atsauca izstrādājumu aprites sertifikātu “EUR.1” un paziņoja, ka informēšot Polijas iestādes par uz vietas veikto pārbaužu
rezultātiem.
13
Euro Tex
par šo lēmumu iesniedza sūdzību
Hauptzollamt
, kas ar 2002. gada 30. jūnija lēmumu tomēr to noraidīja kā nepamatotu. Ar šo lēmumu
Hauptzollamt
it īpaši secināja, ka nebija izpildīti 4. protokolā paredzētie nosacījumi, lai lietotās tekstilpreces, kas vēl paredzētas
nēsāšanai, uzskatītu par pilnībā iegūtām Kopienā. Lēmumā turklāt bija precizēts, ka izskatāmajā lietā veiktās šķirošanas un
piemeklēšanas darbības bija tikai minimāla apstrāde, kas neietekmē šo preču izcelsmi.
14
Euro Tex
iesniedza pieteikumu
Finanzgericht
Düsseldorf
[Diseldorfas Finanšu tiesa], lai tā konstatētu, ka
Hauptzollamt
atzinums, ko tā nosūtīja Polijas muitas iestādēm un ar kuru tās tika informētas par attiecīgo deklarāciju un izcelsmes sertifikātu
neprecizitāti, ir prettiesisks.
15     Šauboties par 4. protokola 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretāciju,
Finanzgericht
Düsseldorf
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai šajā rīkojumā detalizētāk aprakstītās šķirošanas darbības pārsniedz tās, kas ietilpst vienkāršas šķirošanas darbības
jēdzienā 4. protokola 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē?”
16
Finanzgericht
Düsseldorf
šaubas it īpaši rada atšķirības 4. protokola tekstos vairākās valodās. Iesniedzējtiesa uzskata, ka šā protokola teksti atsevišķās
valodās pieļaujot atšķirību starp vienkāršām šķirošanas darbībām un sarežģītām šķirošanas darbībām, lai gan teksti citās valodās
šķietami norādot, ka visas minētā protokola 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētās darbības pēc definīcijas esot “vienkāršas”.
17     Tā, piemēram, ja 4. protokola 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta teksts vācu valodā ietver norādi uz “einfaches Entstauben,
Sieben, Aussondern, Einordnen, Sortieren (einschlieβlich des Zusammenestellens von Sortimenten)” un franču valodā uz “opérations
simples de dépoussiérage, de criblage, de triage, de classement, d’assortiment (y compris la compostition de jeux de marchandises)”,
šīs normas teksts angļu valodā paredz “simple operations consisting of removal of dust, sifting or screening, sorting, classifying,
matching (including the making‑up of sets of articles)”.

Par prejudiciālo jautājumu
18     Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai 4. protokola tiesību normu kontekstā vienkāršas šķirošanas darbības ir
jānošķir no sarežģītākām šķirošanas darbībām. Pamatojoties uz 4. protokola 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pirmās no minētajām
darbībām esot apstrādes jeb pārstrādes darbības, kas nav pietiekamas, lai piešķirtu precei “noteiktas izcelsmes” statusu,
turpretī otrās darbības varētu būt pietiekamas apstrādes jeb pārstrādes darbības, lai piešķirtu šo statusu saskaņā ar minētā
protokola 6. pantu. Gadījumā, ja šādu nošķiršanu varētu veikt,
Finanzgericht
Düsseldorf
vēlas arī zināt, vai tādas šķirošanas darbības kā tās, ko veica
Euro Tex
, ietilpst otrajā, proti, sarežģītāku darbību kategorijā.

Tiesai iesniegtie apsvērumi
19
Euro Tex
norāda, ka lietotu tekstilpreču atkārtotas pārstrādes ietvaros veiktām šķirošanas darbībām ir pilnīgi cits raksturs nekā tām,
kas uzskatāmas par “vienkāršām šķirošanas darbībām” 4. protokola 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē. Šī norma paredzot
tikai ļoti vienkāršas darbības, kas neprasa nekādas īpašas zināšanas un neietver nekādu reālu preču vērtības paaugstināšanu.
Savukārt lietotu tekstilpreču šķirošanas rezultātā ievērojami paaugstinās šo preču vērtība. Tā tiekot veikta, izmantojot pilna
cikla nošķiršanas darbības, kuru veikšanai atkārtotas pārstrādes uzņēmuma darbiniekiem tiešām esot vajadzīgas īpašas prasmes
(kā it īpaši spēja atpazīt auduma īpašības, modes tendences u.c.). Turklāt šādā nolūkā šie darbinieki uzņēmumā saņem īpašas
mācības.
20     Tādēļ tiktāl, ciktāl pamata prāvā aplūkotās šķirošanas darbības var piešķirt attiecīgajām precēm izcelsmes statusu,
Euro Tex
uzskata, ka
Finanzgericht
Düsseldorf
jāsniedz apstiprinoša atbilde.
21     Eiropas Kopienu Komisija, kam ir pretējs viedoklis, apgalvo, ka starp vienkāršām un sarežģītākām šķirošanas darbībām nevarot
veikt nekādu nošķiršanu 4. protokola normu izpratnē. Tas tostarp izrietot no šā protokola 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta
teksta dažādās valodās un it īpaši – angļu un holandiešu valodā – izvērtējuma.
22     Šādu attiecīgās normas interpretāciju apstiprinot arī D.1 pielikuma normas starptautiskajā Konvencijā par muitas procedūru
vienkāršošanu un saskaņošanu (turpmāk tekstā – “Kioto konvencija”), no kuras pielikumiem vairāki Kopienas vārdā ir apstiprināti
ar Padomes 1977. gada 3. jūnija Lēmumu 77/415/EEK (OV L 166, 1. lpp.).

Tiesas atbilde
23     Iesniedzējtiesas uzdotais jautājums attiecas uz to, vai pamata prāvā aplūkojamās darbības kvalificējamas kā vienkāršas vai
sarežģītas. Šajā sakarā pamata lietas dalībnieces, pamatojot savu 4. protokola 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretāciju,
galvenokārt atsaucas uz pastāvošajām atšķirībām šīs normas tekstā dažādās valodās.
24     Tiešām, netiek apstrīdēts tas, ka minētās normas tekstu atsevišķās valodās varētu interpretēt gan tādā izpratnē, kā piedāvā
prasītāja pamata lietā, gan Komisijas piedāvātajā izpratnē. Tas tā ir it īpaši vācu (“einfaches”), franču (“les opérations
simples de”), spāņu (“las operaciones simples de”), itāļu (“le semplici operazioni di”) un portugāļu (“simples operações de”)
valodā.
25     Tomēr no teksta citās valodās izriet, ka šajā pašā tiesību normā paredzētās darbības pēc definīcijas ir “vienkāršas”. Šādas
ir norādes, ko var izsecināt no tādiem izteikumiem kā “simple operations consisting of”, kas minēts tekstā angļu valodā, “enkle
foranstaltninger som” tekstā dāņu valodā, “eenvoudige verrichtingen zoals” tekstā holandiešu valodā un “enkel behandling bestående”
tekstā zviedru valodā.
26     Līdz ar to, kā to norāda Komisija, interpretācija, ar ko visas 4. protokola 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā norādītās darbības
tiek uzskatītas par vienkāršām, nav pretrunā šā protokola tekstam nevienā no valodām, turpretī
Euro Tex
piedāvātā interpretācija – ar kuru vienkāršas šķirošanas darbības tiek nošķirtas no sarežģītām šķirošanas darbībām – neatbilst
vismaz tekstiem iepriekšējā punktā norādītajās valodās.
27     Katrā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Kopienu dokumenti dažādās valodās ir jāinterpretē vienoti un
tādēļ gadījumā, ja starp šiem dokumentiem dažādās valodās ir atšķirības, attiecīgā tiesību norma ir jāinterpretē atbilstoši
tā tiesiskā regulējuma vispārējai jēgai un mērķim, kura sastāvdaļa tā ir (skat. 1998. gada 17. decembra spriedumu lietā C‑236/97
Codan
,
Recueil
, I‑8679. lpp., 28. punkts; 2000. gada 13. aprīļa spriedumu lietā C‑420/98
W. N
.,
Recueil
, I‑2847. lpp., 21. punkts, un 2006. gada 16. marta spriedumu lietā C‑332/04 Komisija/Spānija, Krājumā nav publicēts, Krājums,
I‑40.* lpp., 52. punkts).
28     Lēmuma Nr. 1/97 ceturtajā un sestajā apsvērumā noteikts, ka tā mērķis ir “turpmāk atvieglot tirdzniecību un vienkāršot administratīvās
procedūras”, kā arī “atvieglot lietotāju un muitas iestāžu darbu”. Kā to norāda Komisija – vienkāršošanas un tiesiskās drošības
mērķim kaitētu tas, ja valsts iestādēm pieprasītu nošķirt vienkāršas no sarežģītām šķirošanas, putekļu noņemšanas, sijāšanas
cita starpā darbībām, nenorādot protokolā nevienu kritēriju vai parametru, uz kura pamata veikt šādu nošķiršanu.
29     Turklāt ir jānorāda, ka ar Lēmumu Nr. 4/2000 izdarītie grozījumi 4. protokola 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā arī šķiet
tādi, kas atbalsta šādu attiecīgās normas izpratni, jo no šīs normas teksta ir izņemta atsauce uz “vienkāršām darbībām”.
30     Tādējādi ne no 4. protokola 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta formulējuma, ne no šā protokola mērķiem nevar izsecināt atšķirību
starp vienkāršām un sarežģītām šķirošanas darbībām.
31     Visbeidzot, ir jāpiebilst, ka Kioto konvencijas teksts, uz kuru lietas dalībnieki atsaucas iesniegtajos apsvērumos, arī neapstiprina
šādu atšķirību.
32     Tiešām, tādā lietā kā pamata lieta Kioto konvencijas D.1 pielikuma 3. noteikums padarītu preces izcelsmi atkarīgu no vietas,
kurā tai tika veikta “pēdējā būtiskā ražošana vai pārstrāde”. Šī pielikuma 6. noteikumā savukārt noteikts, ka par būtisku
ražošanu vai pārstrādi vai apstrādi nav uzskatāmas “darbības, kas nemaina vai tikai mazliet maina raksturīgās preču pamatīpašības”.
Šajā sakarā 6. noteikumā starp citām darbībām ir norādītas “darbības preču iepakojuma vai tirdznieciskās kvalitātes uzlabošanai
vai darbības, lai sagatavotu preces pārvadāšanai, piemēram, sadalīšana, paku grupēšana, atlasīšana un šķirošana, kā arī pārsaiņošana”
un “atšķirīgas izcelsmes preču sajaukšana, ja izgatavotā produkta raksturīgās īpašības būtiski neatšķiras no jaucamo preču
raksturīgajām īpašībām”. Attiecīgi tajā nav minētas nekādas atšķirības starp vienkāršām un sarežģītām darbībām.
33     Tādēļ uz
Finanzgericht
Düsseldorf
uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka 4. protokola 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts neļauj nošķirt vienkāršas šķirošanas darbības
no sarežģītākām šķirošanas darbībām, tādas šķirošanas darbības, kādas aprakstītas iesniedzējtiesas lēmumā, ietilpst vienkāršas
šķirošanas darbības jēdzienā minētās normas izpratnē.

Par tiesāšanās izdevumiem
34     Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
tā kā 4. protokola 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts Eiropas nolīgumā par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un
to dalībvalstīm, no vienas puses, un Polijas Republiku, no otras puses, kas grozīts ar Eiropas Kopienu un to dalībvalstu,
no vienas puses, un Polijas Republikas, no otras puses, Asociācijas padomes 1997. gada 30. jūnija Lēmumu Nr. 1/97, neļauj
nošķirt vienkāršas šķirošanas darbības no sarežģītākām šķirošanas darbībām, tādas šķirošanas darbības, kādas aprakstītas iesniedzējtiesas
lēmumā, ietilpst vienkāršas šķirošanas darbības jēdzienā minētās normas izpratnē.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.