CELEX: 62005FJ0112
Viešoji tarnyba
Pareigūnai
Darbo užmokestis

1.
Procesas – Terminai – Atsiliepimo į ieškinį pateikimas praleidus terminą – Tinkamai ir laiku pateiktas prieštaravimas dėl
priimtinumo – Priimtinumas – Bylos nagrinėjimas nedalyvaujant šaliai – Teismo posėdžio dieną pateiktos pastabos dėl esmės
– Nepriimtinumas
(Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalis ir 122 straipsnis)
2.
Pareigūnai – Ieškinys – Asmens nenaudai priimtas aktas – Sąvoka – Atlyginimo lapelis
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalis ir 91 straipsnio 1 dalis)
3.
Pareigūnai – Ieškinys – Išankstinis administracinis skundas – Terminai – Eigos pradžia
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
4.
Pareigūnai – Ieškinys – Prieštaravimas dėl teisėtumo – Papildomasis pobūdis
(EB 241 straipsnis; Tarybos reglamentai Nr. 723/2004, Nr. 856/2004 ir Nr. 31/2005)
5.
Pareigūnai – Ieškinys – Suinteresuotumas pareikšti ieškinį
1.
Kai atsakovas tinkamai ir laiku pateikia prieštaravimą dėl priimtinumo, tai, kad atsiliepimas į ieškinį nebuvo pateiktas per
tam tikslui nustatytą terminą, nesukuria prielaidų vykdyti Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 122 straipsnyje
numatyto proceso priimant sprendimą už akių. Iš tiesų atsakovas, pateikęs prieštaravimą dėl priimtinumo, negali būti laikomas
tinkamai ir per nustatytą terminą nepateikusiu atsiliepimo į ieškinį.
Tačiau pastabos dėl esmės, kurias atsakovas pateikė teismo posėdžio dieną, nėra priimtinos. Iš tiesų, tuo atveju, jei vykstant
rašytinei proceso daliai per nustatytą terminą nepateikiamas atsiliepimas į ieškinį, atsakovo pasisakymai dėl esmės prilygtų
naujų pagrindų pateikimui, draudžiamam pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalį. Kitaip
aiškinant reikėtų sutikti, kad atsakovas, atskiru dokumentu pareiškęs prieštaravimą dėl priimtinumo, vėliau nėra saistomas
teismo nustatytų terminų atsiliepimui į ieškinį pareikšti.
Atvirkščiai, įstojusi į bylą šalis gali pateikti argumentus dėl esmės tiek vykstant rašytinei proceso daliai, tiek per teismo
posėdį. Iš tiesų, kalbant apie ieškinį, kuriame remiamasi įstojusios į bylą šalies priimtų teisės aktų neteisėtumu, reikėtų
nurodyti, kad būtų pažeisti teisės į gynybą paisymo ir gero teisingumo vykdymo principai, jei dėl nuo jos valios nepriklausančių
išorės priežasčių, t. y. atsakovo valios, įstojusiai į bylą šaliai, kurios reikalavimais siekiama visiškai tokio paties rezultato
kaip tas, kurio siekiama atsakovo prieštaravime dėl priimtinumo nurodytais reikalavimais, t. y. ieškinio atmetimo, nebūtų
leista pateikti pastabų dėl esmės, būtent tų, kuriomis siekiama įrodyti ginčijamų teisės aktų teisėtumą.
(žr. 48 ir 52–54 punktus)
Nuoroda:
Teisingumo Teismo praktika: 2007 m. vasario 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Nyderlandus
, C‑34/04, Rink. p. I‑1387, 49 punktas.
Pirmosios instancijos teismo praktika: 1995 m. birželio 8 d. Sprendimo
Siemens prieš Komisiją
, T‑459/93, Rink. p. II‑1675, 21 punktas; 1999 m. gruodžio 1 d. Sprendimo
Boehringer prieš Tarybą ir Komisiją
, T‑125/96 ir T‑152/96, Rink. p. II‑3427, 183 punktas.
2.
Atlyginimo lapelis pagal savo pobūdį ir tikslą neturi asmens nenaudai priimto akto, kaip jis suprantamas pagal Pareigūnų tarnybos
nuostatų 90 straipsnio 2 dalį ir 91 straipsnio 1 dalį, požymių, nes jame paprasčiausiai pinigais išreiškiamas ankstesnių teisinių
sprendimų, susijusių pareigūno padėtimi, turinys. Be to, nors atlyginimo lapeliai paprastai laikomi asmens nenaudai priimtais
aktais, nes jie parodo, kad neigiamai paveiktos pareigūno finansinės teisės, iš tiesų tikras aktas, priimtas asmens nenaudai,
yra Paskyrimų tarnybos sprendimas sumažinti ar panaikinti iki tol pareigūno gautus mokėjimus, nurodytus atlyginimo lapeliuose.
Vis dėlto atlyginimo lapelis turi didelę reikšmę nustatant Pareigūnų tarnybos nuostatuose numatytas procesines pareigūno teises.
Atlyginimo lapelio perdavimas pareigūnui turi dvi funkcijas: informavimo apie priimtą sprendimą funkciją ir funkciją, susijusią
su terminais, nes dėl to, kad iš lapelio aiškiai matyti priimtas sprendimas ir jo turinys, nuo jo pranešimo pradedamas skaičiuoti
apskundimo terminas.
(žr. 73 ir 76 punktus)
Nuoroda:
Teisingumo Teismo praktika: 1984 m. sausio 19 d. Sprendimo
Andersen ir kt. prieš Parlamentą
, 262/80, Rink. p. 195, 4 punktas.
Pirmosios instancijos teismo praktika: 1994 m. spalio 27 d. Sprendimo
Benzler prieš Komisiją
, T‑536/93, Rink. VT p. I‑A‑245 ir II‑777, 15 punktas.
Tarnautojų teismo praktika: 2006 m. birželio 28 d. Sprendimo
Grünheid prieš Komisiją
, F‑101/05, Rink. VT p. I‑A‑1‑55 ir II‑A‑1‑199, 33 punktas ir jame nurodyta teismo praktika bei 42 punktas; 2007 m. gegužės
24 d. Nutartis
Lofaro prieš Komisiją
, F‑27/06 ir F‑75/06, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, dėl kurios pateiktas apeliacinis skundas Pirmosios instancijos
teismui, T‑293/07 P.
3.
Kalbant apie atvejus, kai ginčijamos finansinės teisės pažeidimas įvykdomas panaikinant mokėjimą arba sumažinant jo sumą,
kai panaikinimas ar sumažinimas, atliekamas kiekvieną mėnesį, matyti iš visų atlyginimo lapelių, gautų po lapelio, iš kurio
pirmą kartą matyti panaikinimas ar sumažinimas, tik nuo šio pirmo lapelio, iš kurio matyti panaikinimas ar sumažinimas, gavimo
datos pradedamas skaičiuoti apskundimo terminas.
Kai keliuose pensijų ar atlyginimų lapeliuose už paeiliui einančius laikotarpius padarytas tas pats neteisėtumas, pirminio
skundo, kuris pateiktas tik dėl pirmo ginčijamo lapelio ir kuriuo pareiškiamas prieštaravimas dėl teisėtumo, paprastai turi
užtekti, kad ieškovui tuo atveju, jei būtų patenkintas ieškinys, kurį jis pareikštų atmetus minėtą skundą, būtų užtikrinta
piniginė kompensacija už laikotarpius, einančius po laikotarpio, už kurį parengtas ginčijamas lapelis. Juo labiau tai turėtų
galioti tuo atveju, kai ieškovas nusprendžia ginčyti ne pensijos ar atlyginimo lapelį, o sprendimą, kuris paveikia jo teises
ir kuris kaip mokėjimo panaikinimas ar sumažinimas matyti iš atitinkamo pensijos ar atlyginimo lapelio.
(žr. 77 ir 92 punktus)
Nuoroda:
Teisingumo Teismo praktika: 2000 m. gegužės 25 d. Sprendimo
Kögler prieš Teisingumo Teismą
, C‑82/98 P, Rink. p. I‑3855, 49 punktas.
Pirmosios instancijos teismo praktika: 1998 m. sausio 20 d. Nutarties
Kögler prieš Teisingumo Teismą
, T‑160/96, Rink. VT p. I‑A‑15 ir II‑35, 39 punktas.
4.
Šalies, neturinčios teisės pagal EB 230 straipsnį pareikšti tiesioginį ieškinį dėl visuotinai taikomo akto, atžvilgiu EB 241 straipsnis
yra bendrojo principo išraiška, užtikrinanti jai tam, kad būtų panaikintas su ja tiesiogiai ir asmeniškai susijęs sprendimas,
teisę ginčyti visuotinai taikomų aktų, kurie jai turėjo padarinių ir kurių ji negalėjo prašyti panaikinti, galiojimą. Tačiau
EB 241 straipsniu nesuteikiama teisė pareikšti atskirą ieškinį, juo galima remtis tik papildomai priimtiname ieškinyje ir
jis negali būti ieškinio dalykas.
Taigi prieštaravimas dėl teisėtumo nepriimtinas, kai jis pareikštas nepriimtiname ieškinyje.
(žr. 96 ir 99 punktus)
Nuoroda:
Teisingumo Teismo praktika: 1979 m. kovo 6 d. Sprendimo
Simmenthal prieš Komisiją
, 92/78, Rink. p. 777, 39 punktas.
Pirmosios instancijos teismo praktika: 2006 m. lapkričio 29 d. Sprendimo
Agne-Dapper ir kt. prieš Komisiją ir kt.
, T‑35/05, T‑61/05, T‑107/05, T‑108/05 ir T‑139/05, Rink. VT p. II‑A‑2‑1497, 42 punktas ir jame nurodyta teismo praktika.
5.
Vis dar dirbantis pareigūnas negali pateisinti atsiradusio ir esančio suinteresuotumo gauti sprendimą dėl korekcinio koeficiento,
kuris bus taikomas jo būsimai ištarnauto laiko pensijai, nes dėl sąlygos, susijusios su jo nuolatinės gyvenamosios vietos
valstybės pasirinkimu, kuri gali būti patikrinta tik suinteresuotajam asmeniui nutraukus veiklą, korekcinio koeficiento nustatymas
negali būti išankstinio sprendimo objektas, iškart ir tiesiogiai paveikiantis suinteresuotojo asmens teisinę padėtį. Tas pats
sprendimas taikomas tais atvejais, kai prieštaravimas susijęs ne su korekcinių koeficientų nustatymu, bet su šių koeficientų
sistema.
(žr. 102 punktą)
Nuoroda:
Pirmosios instancijos teismo praktika: 1992 m. vasario 12 d. Sprendimo
Pfloeschner prieš Komisiją
, T‑6/91, Rink. p. II‑141, 27 punktas.