CELEX: 61991TJ0024
Tjenestemænd
anerkendelse af en kontrakt som hjælpeansat som svarende til en kontrakt som midlertidigt ansat
udtrædelsesgodtgørelse
fradrag af bidragene til pensionsordningen

Sagens faktiske omstaendigheder
1 Sagsoegerne blev den 16. juni 1986 af Generalsekretariatet for Raadet ansat som hjaelpeansatte for at arbejde som spansksprogede oversaettere. Ansaettelsen byggede paa flere paa hinanden foelgende kontrakter, hvoraf den seneste udloeb den 31. marts 1989. Derefter fik hver af sagsoegerne en kontrakt som midlertidigt ansat, der loeb fra den 1. april 1989 til den 31. juli 1990. Ingen af sagsoegerne blev udnaevnt til tjenestemaend ved udloebet af denne kontrakt.
2 Ved skrivelser af 24. november 1989 til Raadets "Pensionskontor" indgav samtlige sagsoegere i enslydende vendinger foelgende ansoegning: "I overensstemmelse med meddelelse til personalet nr. 210/83 anmoder jeg Dem om at anerkende min tidligere kontrakt som hjaelpeansat som svarende til en kontrakt som midlertidigt ansat med henblik paa erhvervelse af pensionsrettigheder, bl.a. efter kriterierne i afsnit 4 i naevnte meddelelse."
3 Ved afgoerelse af 27. juli 1990 imoedekom direktoeren for personale og administration ved Generalsekretariatet for Raadet hver enkelt sagsoegers ansoegning om ligestilling i foelgende vendinger:
"Vedr.: artikel 39 i vilkaarene for de oevrige ansatte
Under henvisning til Deres ansoegning om at faa Deres kontrakt som hjaelpeansat ligestillet med en kontrakt som midlertidigt ansat meddeles det herved, at man har besluttet at imoedekomme ansoegningen, hvorfor Deres tilgodehavender vil blive beregnet fra den dato, da Deres kontrakt som hjaelpeansat traadte i kraft.
Fra det nettobeloeb, der skal udbetales, vil blive trukket dels de bidrag, De havde vaeret pligtig at betale som midlertidigt ansat, dels den arbejdsgiverandel, som er indbetalt til ONSS, dvs. henholdsvis 6,75% og 8,87% af den oppebaarne grundloen."
4 I medfoer af denne afgoerelse beregnede administrationen det beloeb, der skulle udbetales til sagsoegerne i udtraedelsesgodtgoerelse. Beregningsmaaden blev i en skrivelse, sendt den 30. juli 1990 af ekspeditionssekretaeren i Direktoratet for Personale og Administration ved Generalsekretariatet for Raadet, til lederen af Kommissionens afdeling "Pensioner og Forbindelser med Tidligere Ansatte" beskrevet paa foelgende maade:
"Paa basis af de grundloenninger (for hjaelpeansatte), der faktisk er oppebaaret, beregnes
1) det personlige bidrag, 6,75%, i overensstemmelse med artikel 41 i vilkaarene for de oevrige ansatte
2) den arbejdsgiverandel, der er indbetalt til den nationale socialsikringsordning, i dette tilfaelde 8,87%, til den belgiske socialsikring.
Disse to beloeb skal fratraekkes i det nettobeloeb, som skal udbetales i henhold til artikel 39 i vilkaarene for de oevrige ansatte."
5 I svarskrivelse af samme dato, nemlig den 30. juli 1990, bekraeftede afdelingschefen disse retningslinjer, som ifoelge ham inden for rammerne af faellesskabssystemet "regulerede tjenestetiden for en hjaelpeansat, der var blevet midlertidigt ansat, og hvis kontrakt som midlertidigt ansat udloeber". Han tilfoejede: "Den udtraedelsesgodtgoerelse, der kommer til udbetaling, vil omfatte perioden som hjaelpeansat, der betragtes som en periode med midlertidig ansaettelse, forudsat at den paagaeldende til Faellesskaberne indbetaler summen af de personlige bidrag til Faellesskaberne og arbejdsgiverens bidrag til de nationale ordninger, som vedroerer denne periode som hjaelpeansat".
6 Som foelge heraf trak administrationen fra udtraedelsesgodtgoerelsen, som beloeb sig til 1 283 351 BFR for Gómez González, 1 240 387 BFR for Sierra Santisteban, 1 239 542 BFR for Mir Herrero og 1 240 812 BFR for Torrella Ramos, et samlet beloeb paa 639 247 BFR for hver sagsoeger. Disse fik restbeloebet udbetalt, dvs. 644 104 BFR for Gómez González, 601 140 BFR for Sierra Santisteban, 600 295 BFR for Mir Herrero og 601 565 BFR for Torrella Ramos.
7 Ved skrivelse af 3. oktober 1990 for saa vidt angaar sagsoegeren Gómez González, af 4. oktober 1990 for saa vidt angaar sagsoegeren Sierra Santisteban, af 20. september 1990 for saa vidt angaar sagsoegeren Mir Herrero og af 24. oktober 1990 for saa vidt angaar sagsoegeren Torrella Ramos, indgav sagsoegerne enslydende klager over afgoerelsen af 27. juli 1990. Ifoelge sagsoegerne er afgoerelsen til skade for dem,
"fordi den ulovligt nedsaetter (deres) udtraedelsesgodtgoerelse samt andre godtgoerelser og ydelser, (de mener) sig berettiget til.
Den er ulovlig, idet
° der hverken i artikel 39 i vilkaarene for de oevrige ansatte eller i artikel 12 i bilag VIII til vedtaegten naevnes noget om de fradrag, administrationen har til hensigt at foretage
° administrationen ikke kan tilbageholde beloeb, som ikke er afsat til et bestemt formaal, da den herved ville overtraede saavel princippet om god forvaltning som artikel 28, stk. 1, litra a) og b), i finansforordningen af maj 1990".
8 Ved skrivelse af 18. januar 1991 blev klagerne afvist af Raadets generalsekretaer i foelgende vendinger:
"Muligheden for med henblik paa Faellesskabernes pensionsordning at ligestille en kontrakt som hjaelpeansat med en kontrakt som midlertidigt ansat, saaledes som det sker for ansatte, der er udnaevnt til tjenestemaend, kan kun overfoeres analogt paa en midlertidigt ansat, som forlader den paagaeldende institution uden at vaere udnaevnt til tjenestemand.
Man kan nemlig ikke afkraeve en ansat, der ikke er udnaevnt til tjenestemand, en forpligtelse til at lade institutionen indtraede i hans pensionsrettigheder for den periode, hvori han var hjaelpeansat, og for hvilken institutionen har indbetalt de personlige bidrag og arbejdsgiverandelen til den nationale socialsikringsordning.
Det foelger heraf, at
° institutionen ikke vil kunne kraeve pensionsbidragene tilbagebetalt, saaledes som det sker i forbindelse med tjenestemaend paa grundlag af praksis ifoelge de domme, Domstolen har afsagt i medfoer af artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtaegten
° den tidligere hjaelpeansatte bevarer pensionsrettigheder i henhold til en national ordning, som til sin tid vil blive lagt sammen med andre rettigheder, der er erhvervet senere."
Retsforhandlinger
9 Det er baggrunden for, at sagsoegerne ved staevning indleveret den 19. april 1991 til Rettens Justitskontor har anlagt denne sag om annullation af afgoerelsen af 27. juli 1990.
10 Efter indgivelsen af svarskrift har sagsoegerne frafaldet replik, ligesom sagsoegte har frafaldet duplik.
11 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at opfordre parterne til at fremlaegge forskellige dokumenter og indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
12 Den mundtlige forhandling fandt sted den 15. januar 1992. Parternes repraesentanter afgav mundtlige indlaeg og besvarede spoergsmaal fra Retten.
13 Ved kendelse af 7. februar 1992 genaabnede Retten den mundtlige forhandling og opfordrede parterne til at udtale sig om betydningen af den belgiske lov af 21. maj 1991, hvorved der etableredes visse forbindelser mellem belgiske pensionsordninger og pensionsordninger, der var indfoert af internationale offentligretlige institutioner.
14 Sagsoegte fremsatte sine bemaerkninger den 27. februar 1992, og sagsoegerne fremsatte deres den 5. marts 1992.
15 Ved afgoerelse af 23. marts 1992 erklaerede formanden for Fjerde Afdeling den mundtlige forhandling for afsluttet.
16 Sagsoegerne har nedlagt foelgende paastande:
° Annullation af afgoerelsen af 27. juli 1990 truffet af direktoeren for personale og administration i Generalsekretariatet for Raadet.
° Raadet tilpligtes at betale sagsoegerne de uretmaessigt indeholdte beloeb med tillaeg af rente 8% p.a. fra den 27. oktober 1990.
° Raadet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
17 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:
° Frifindelse.
° Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Realiteten
18 Foerst bemaerkes, at meddelelse til personalet nr. 210/83 af 29. november 1983 fra Generalsekretariatet for Raadet (herefter benaevnt "meddelelse til personalet nr. 210/83"), som vedroerer "Pensionsret for tjenestemaend, der har haft kontrakt som hjaelpeansatte inden deres udnaevnelse til midlertidigt ansatte eller til tjenestemaend", fastsaetter foelgende:
"1. Som foelge af Domstolens seneste retspraksis vedroerende kontrakter som midlertidigt ansatte og hjaelpeansatte har administrationen undersoegt mulighederne for at anerkende visse (tidligere) kontrakter som hjaelpeansatte som svarende til en kontrakt som midlertidigt ansat (Domstolens dom af 23.2.1983, forenede sager 225/81 og 242/81, Toledano Laredo m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 347). Der vil herved, med henblik paa opnaaelse af pensionsrettigheder, skabes ligestilling mellem tjenesteperioden som hjaelpeansat i Faellesskabernes institutioner og en tilsvarende tjenesteperiode som midlertidigt ansat.
I konklusionen i naevnte dom fastslaar Domstolen, at en hjaelpeansats kontrakt kan anerkendes som svarende til en midlertidigt ansats kontrakt paa to betingelser: At det i foerste raekke godtgoeres, at der paa institutionens stillingsfortegnelse var ledige stillinger, der svarede til de udfoerte funktioner, og endvidere, at de udfoerte funktioner som hjaelpeansat ikke var af forbigaaende karakter, eller sagt paa en anden maade, at der var tale om varige opgaver i Faellesskabernes offentlige tjeneste.
2. Der skal her goeres opmaerksom paa, at pensionsrettigheder opnaas paa foelgende maade:
° For saa vidt angaar hjaelpeansatte, ved tilslutning til en lovpligtig socialsikringsordning fortrinsvis i det land, hvor den hjaelpeansatte sidst var forsikret, eller i hjemlandet (jf. artikel 70, stk. 1, i vilkaarene for de oevrige ansatte).
° For saa vidt angaar midlertidigt ansatte, der senere udnaevnes til tjenestemaend i Faellesskaberne, ved, at den periode, den midlertidigt ansatte har tilbagelagt ved Faellesskaberne, tages i betragtning ved beregning af pensionsgivende tjenesteaar i henhold til bilag VIII til vedtaegten (jf. artikel 40, stk. 2, i vilkaarene for de oevrige ansatte).
3. Det fremgaar af det foregaaende, at tjenestemanden, hvis den tjenesteperiode, der er tilbagelagt som hjaelpeansat, eventuelt sidestilles med en tilsvarende tjenesteperiode tilbagelagt som midlertidigt ansat, maa forpligte sig til til Faellesskaberne at betale det i artikel 41 i vilkaarene for de oevrige ansatte omhandlede bidrag, beregnet af den grundloen, der svarer til indplaceringen som hjaelpeansat.
For at undgaa sammenlaegning af faellesskabspension og national pension i den periode, hvor tjenestemanden har vaeret hjaelpeansat, opfordres denne til at rette henvendelse til den nationale ordning om tilbagebetaling af indbetalte bidrag for den paagaeldende tjenesteperiode, eller hvis vedkommende allerede modtager pension fra denne ordning, om, at denne ophoerer med at udbetale den del, som staar i forbindelse med denne periode, og i stedet udbetaler ham den aktuarmaessige modvaerdi af de i denne forbindelse opnaaede rettigheder."
19 Herefter maa der skelnes mellem pensionsordningen for hjaelpeansatte og pensionsordningen for midlertidigt ansatte.
20 I artikel 70, stk. 1, i afsnit III, "Hjaelpeansatte", i vilkaarene for de oevrige ansatte i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vilkaarene") hedder det:
"Med henblik paa risikodaekning i forbindelse med sygdom, ulykke, invaliditet og doed og for at goere det muligt for den paagaeldende at sikre sig en alderdomsforsoergelse tilsluttes den hjaelpeansatte en lovpligtig socialsikringsordning fortrinsvis i det land, hvor han sidst var forsikret, eller i hjemlandet.
Institutionen udreder de arbejdsgiverbidrag, der er fastsat i gaeldende lovgivning, naar en hjaelpeansat obligatorisk tilsluttes en saadan socialsikringsordning, eller to tredjedele af en hjaelpeansats bidrag, naar denne frivilligt fortsaetter med at vaere tilsluttet den nationale socialsikringsordning, som han havde, foer han tiltraadte tjenesten ved Faellesskaberne, eller naar han frivilligt tilslutter sig en national socialsikringsordning."
I praksis indeholdes den hjaelpeansattes personlige bidrag til den nationale pensionsordning i hans grundloen, mens institutionen indbetaler de obligatoriske arbejdsgiverbidrag til den nationale ordning. Paa denne maade opnaar den hjaelpeansatte pensionsrettigheder i den nationale ordning, som kan sammenlaegges med andre rettigheder, der opnaas senere.
21 I medfoer af vilkaarenes artikel 41 i afsnit II, "Midlertidigt ansatte", er den midlertidigt ansatte derimod underkastet Faellesskabernes pensionsordning. I artiklen hedder det: "For saa vidt angaar finansieringen af den socialsikringsordning i henhold til afdeling B og C ovenfor finder bestemmelserne i artikel 83 i vedtaegten samt artikel 36 og 38 i bilag VIII dertil tilsvarende anvendelse."
Det skal bemaerkes, at i henhold til artikel 83, stk. 2, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") var bidraget fra tjenestemanden ° som den midlertidigt ansatte ligestilles med i denne forbindelse ° paa det paagaeldende tidspunkt fastsat til 6,75% af hans grundloen.
I artikel 36 i bilag VIII til vedtaegten hedder det: "Ved enhver loenudbetaling indeholdes bidraget til den i artikel 77-84 i vedtaegten fastsatte pensionsordning."
I samme bilags artikel 38 hedder det: "Bidragene, der er indeholdt i overensstemmelse med reglerne, kan ikke kraeves tilbagebetalt. Bidrag, der fejlagtigt er opkraevet, giver ikke ret til pension; de tilbagebetales uden renter paa tjenestemandens eller hans ydelsesberettigede paaroerendes anmodning."
22 I medfoer af vilkaarenes artikel 39 er den midlertidigt ansatte ved udtraeden af tjenesten berettiget til udtraedelsesgodtgoerelse, beregnet i henhold til de betingelser, der er fastsat i artikel 12 i bilag VIII til vedtaegten. Denne udtraedelsesgodtgoerelse nedsaettes med de betalinger, der er ydet i henhold til artikel 42, dvs. de betalinger, institutionen eventuelt har foretaget paa den ansattes anmodning for at stifte eller opretholde pensionsrettigheder i hans hjemland.
23 Til stoette for annullationspaastanden paaberaaber sagsoegerne sig fire anbringender, hvoraf de foerste to drejer sig om, at fradraget af socialbidrag i udtraedelsesgodtgoerelsen ikke er i overensstemmelse med reglerne og udgoer en tilsidesaettelse af artikel 38 i bilag VIII til vedtaegten og af ligebehandlingsprincippet; det tredje anbringende vedroerer administrationens manglende opfyldelse af omsorgspligten, og det fjerde overtraedelsen af vilkaarenes artikel 39 om udtraedelsesgodtgoerelse.
De foerste to anbringender om tilsidesaettelse af artikel 38 i bilag VIII til vedtaegten og af ligebehandlingsprincippet
Parternes argumenter
24 Sagsoegerne har fremfoert tre argumenter til stoette for deres foerste anbringende.
For det foerste goer de gaeldende, at loenmodtagerbidragene til socialsikringen, der indbetales af Raadet til den belgiske socialsikringsordning, er indeholdt i deres loen i strid med reglerne med den begrundelse, at administrationen fejlagtigt havde tillagt dem status som hjaelpeansatte.
25 For det andet forklarer de, at arbejdsgiverbidragene til den belgiske socialsikringsordning ligeledes blev indbetalt fejlagtigt, hvilket ikke kan laegges dem til last.
26 For det tredje boer der, saafremt de faktisk skal betale bidraget paa 6,75% til Faellesskabernes pensionsordning i medfoer af vedtaegtens artikel 83, stk. 2, foretages modregning med de sociale loenmodtagerbidrag, de har indbetalt til den nationale belgiske ordning. For saa vidt sidstnaevnte bidrag er stoerre end bidraget til faellesskabsordningen, vil der ikke alene ikke vaere grund til at indeholde de 6,75%, men det vil tillige vaere noedvendigt at tilbagebetale dem forskellen i overensstemmelse med artikel 38 i vedtaegtens bilag VIII.
27 Sagsoegte har bestridt relevansen af det foerste argument. Ifoelge sagsoegte har sagsoegerne ved at acceptere de kontrakter som hjaelpeansatte, som de fik tilbudt for tidsrummet 1986-1989, fortabt retten til at anfaegte deres tjenesteretlige stilling. Sagsoegte tilfoejer, at i overensstemmelse med meddelelse til personalet nr. 210/83 og sagsoegernes udtrykkelige anmodninger, har ligestillingen af den tjenestetid, der er tilbagelagt som hjaelpeansat, med en tilsvarende tjenestetid som midlertidigt ansat ikke andre formaal end at goere det muligt at "opnaa pensionsrettigheder". Heraf foelger, at retsvirkningerne af afgoerelsen af 27. juli 1990 begraenses til beregningen af pensionen, idet sagsoegerne ikke har opnaaet nogen aendring med tilbagevirkende gyldighed af deres tjenesteretlige stilling. Under disse omstaendigheder finder bestemmelserne i artikel 38 i bilag VIII til vedtaegten, som alene gaelder for tjenestemaend og midlertidigt ansatte, ikke anvendelse paa sagsoegerne, som fortsat er underkastet vilkaarenes artikel 70, i henhold til hvilken de skulle indbetale det i den belgiske ordning fastsatte loenmodtagerbidrag for at sikre sig en alderspension.
28 Hvad angaar det andet argument henviser sagsoegte til, at institutionen, ligeledes i medfoer af vilkaarenes artikel 70, har betalt arbejdsgiverbidragene til den belgiske socialsikringsordning. Sagsoegte goer gaeldende, at det ° da det var umuligt for institutionen at faa disse bidrag tilbage, eftersom de paagaeldende ikke blev udnaevnt til tjenestemaend efter ligestillingen af deres kontrakt som hjaelpeansatte med en kontrakt som midlertidigt ansatte, og eftersom institutionen derfor ikke har kunnet indtraede i deres rettigheder over for deres pensionskasse ° ud fra en analogislutning blev besluttet at indeholde de tilsvarende beloeb i udtraedelsesgodtgoerelsen. Paa denne maade har institutionen ligeledes undgaaet forskelsbehandling i forhold til andre tidligere hjaelpeansatte, som senere er udnaevnt til tjenestemaend, og som i modsaetning til sagsoegerne, ikke har bevaret deres pensionsrettigheder i henhold til den nationale ordning.
29 Hvad angaar det tredje argument bestrider sagsoegte paa ny, under henvisning til den ufravigelige karakter af vilkaarenes artikel 70, at bidragene til den nationale ordning er indeholdt fejlagtigt. Sagsoegte henviser derefter til artikel 2 og 3 i bilag VIII til vedtaegten, i henhold til hvilke alderspensionen kun afregnes under forudsaetning af, at de fastsatte bidrag er indbetalt for den tjenestetid, der er tilbagelagt af den ansatte. Sagsoegte paapeger endvidere, at udtraedelsesgodtgoerelsen alene er en tilbagebetaling af arbejdsgiver- og arbejdstagerbidragene til pensionsordningen, saaledes at skyldige bidrag skal betales af modtageren af udtraedelsesgodtgoerelsen. Sagsoegte tilfoejer, at de oevrige tidligere hjaelpeansatte, som i mellemtiden er udnaevnt til tjenestemaend, i medfoer af punkt 3, foerste afsnit, i meddelelse til personalet nr. 210/83 har maattet forpligte sig til at betale Faellesskaberne det i vilkaarenes artikel 41 fastsatte bidrag. I det foreliggende tilfaelde var sagsoegernes eneste grund til at lade deres kontrakt ligestille med en kontrakt som midlertidigt ansat at ville opnaa et stoerre beloeb i udtraedelsesgodtgoerelse (ca. 600 000 BFR i stedet for ca. 400 000 BFR). Til gengaeld maa de vaere forpligtet til at indbetale de kraevede bidrag. Endelig erindrer sagsoegte om, at sagsoegerne bevarer deres pensionsrettigheder i henhold til den nationale ordning, idet bidraget paa 6,75% giver dem mulighed for at opnaa rettigheder i henhold til faellesskabsordningen og ikke har noget at goere med bidraget til den nationale ordning.
30 Til stoette for det andet anbringende om overtraedelse af princippet om ligebehandling erklaerer sagsoegerne, at som foelge af administrationens fejltagelse ° senere benaevnt fejl ° gaaende ud paa, at den gav sagsoegerne status som hjaelpeansatte, er der i deres loen blevet indeholdt to bidrag, nemlig ét til den nationale socialsikringsordning og ét til faellesskabsordningen, i modsaetning til, hvad der er tilfaeldet for de oevrige midlertidigt ansatte, som straks er blevet optaget i faellesskabsordningen.
31 Sagsoegte har hertil svaret, at det generelle lighedsprincip kun finder anvendelse paa personer, der befinder sig i identiske og sammenlignelige situationer, hvilket ikke er tilfaeldet i denne sag. For det foerste bestrides det, at sagsoegerne har faaet status som hjaelpeansatte ved en fejl, idet sagsoegerne er blevet ligestillet med midlertidigt ansatte ene og alene med henblik paa beregningen af deres pensionsrettigheder. For det andet ville det, saafremt man antog, at sagsoegerne var fritaget for at bidrage til Faellesskabernes pensionsordning, indebaere en omvendt forskelsbehandling af de oevrige midlertidigt ansatte, som helt efter reglerne har indbetalt deres bidrag til faellesskabsordningen. Hertil kommer, at sagsoegerne i modsaetning til midlertidigt ansatte bevarer deres rettigheder i henhold til den nationale pensionsordning.
Rettens bemaerkninger
32 Retten skal indledningsvis fastslaa, at parterne, efter at vaere spurgt om foelgerne af den belgiske lov af 21. maj 1991 om etablering af visse forbindelser mellem belgiske pensionsordninger og pensionsordninger i de internationale offentligretlige institutioner, er enige om, at loven ikke paavirkede denne tvist paa nogen maade, da sagsoegerne ikke kan kraeve, at der til institutionen indbetales et beloeb, som repraesenterer den alderspension, der svarer til den omtvistede tjenesteperiode.
33 Retten henviser til, at sagsoegerne hovedsagelig goer gaeldende, at Raadet ved at imoedekomme deres ansoegning om ligestilling "med henblik paa erhvervelse af pensionsrettigheder", med tilbagevirkende gyldighed fuldt ud har tillagt dem status som midlertidigt ansatte. De bestrider, at institutionen har ret til at give en midlertidigt ansat en blandet status for en bestemt del af hans tjenestetid. Ved ex ante at ligestille kontrakten som hjaelpeansat med en kontrakt som midlertidigt ansat gav Raadet blot sagsoegernes status en anden juridisk form for at raade bod paa den fejl, der var begaaet med hensyn til deres status i den tjenesteperiode, de havde tilbagelagt paa grundlag af en kontrakt som hjaelpeansat. Det paahviler saaledes institutionen over for de kompetente belgiske socialsikringsmyndigheder at forklare den fejlagtige status, der er tildelt sagsoegerne, og kraeve deres fejlagtige tilslutning ophaevet, saaledes at institutionen kan faa tilbagebetalt de af den og den ansatte betalte bidrag. I givet fald er det institutionen, der skal baere foelgerne af, at bidragene til den belgiske pensionsordning ikke tilbagebetales.
34 Det maa nu i denne forbindelse konstateres, at sagsoegerne i deres brev af 24. november 1989 alene ansoegte om at faa deres tidligere kontrakter som hjaelpeansatte ligestillet med kontrakter som midlertidigt ansatte "med henblik paa erhvervelse af pensionsrettigheder". Raadets imoedekommelse af ansoegningen skete alene med henblik paa udbetalingen af den i vilkaarenes artikel 39 fastsatte udtraedelsesgodtgoerelse. Rent faktisk indeholder brevet af 27. juli 1990 en tydeliggoerelse, idet der staar: "Vedr.: vilkaarenes artikel 39". I oevrigt fastslaas det udtrykkeligt i klagen over den i dette brev indeholdte afgoerelse, at det kun er den "del af afgoerelsen", som vedroerer indeholdelse af Faellesskabernes bidrag samt de af Raadet indbetalte arbejdsgiver- og loenmodtagerbidrag, der "kritiseres", og som derfor omfattes af klagen.
35 Det maa konkluderes, at klagen ej heller havde til formaal at opnaa en almindelig omvurdering af sagsoegernes status. Heraf foelger, at afvisningen udelukkende vedroerer foelgerne af at lade Faellesskabernes pensionsordning traede i stedet for den belgiske pensionsordning for saa vidt angaar beregningen af de i vilkaarenes artikel 39 omhandlede rettigheder.
36 Da genstanden for den for Retten indbragte sag afgraenses af genstanden for den forudgaaende administrative procedure, kan den i det foreliggende tilfaelde ikke udvides til at omfatte det mere generelle spoergsmaal om lovligheden af den status, der blev tillagt sagsoegerne.
37 Da Raadet imoedekom sagsoegernes ansoegning om at faa ligestillet den tjenesteperiode, de havde tilbagelagt som hjaelpeansatte, med en tjenesteperiode tilbagelagt som midlertidigt ansatte for at faa udbetalt udtraedelsesgodtgoerelse, opstillede det to betingelser, nemlig for det foerste, at sagsoegerne skulle indbetale de bidrag, de skulle have betalt som midlertidigt ansatte, til institutionen, og for det andet, at de skulle tilbagebetale et beloeb svarende til den arbejdsgiverandel, institutionen havde indbetalt til den belgiske pensionsordning. Derfor boer der tages stilling til, om det er lovligt, naar ligestillingen underkastes disse to betingelser i den anfaegtede afgoerelse.
38 For saa vidt angaar den foerste betingelse, nemlig indbetalingen af bidraget til Faellesskabernes pensionsordning, skal der henvises til, at Raadet paa grund af ombytningen af den belgiske pensionsordning med Faellesskabernes pensionsordning opfordrede sagsoegerne til at bringe deres forhold i orden ved til Faellesskabernes pensionsordning at indbetale det i vedtaegtens artikel 83, stk. 2, omhandlede bidrag paa 6,75%, som repraesenterer tjenestemaends og midlertidigt ansattes deltagelse med en tredjedel i finansieringen af Faellesskabernes pensionsordning.
39 Det maa bemaerkes, at dette beloeb principielt tilbagebetales fuldt ud i overensstemmelse med artikel 12, litra b), i bilag VIII til vedtaegten, samtidig med udbetalingen af den forholdsmaessige udtraedelsesgodtgoerelse, der er omhandlet i samme artikels litra c). Det bemaerkes ligeledes, at indbetalingen af bidraget til Faellesskabernes pensionsordning medfoerer en forhoejelse af den forholdsmaessige udtraedelsesgodtgoerelse som foelge af forlaengelsen af den tjenesteperiode, der benyttes som beregningsgrundlag, idet udtraedelsesgodtgoerelsen beregnes paa grundlag af et beloeb svarende til halvanden gang den sidste fradragspligtige maanedsgrundloen pr. tjenesteaar.
40 Sagsoegerne goer, uden at bestride deres pligt til at bidrage til Faellesskabernes pensionsordning, i det vaesentlige gaeldende, at de har ret til at modregne de beloeb, de skal betale til Faellesskabernes pensionsordning, i de loenmodtagerbidrag, de allerede har indbetalt til den belgiske pensionsordning, idet de i oevrigt goer opmaerksom paa, at sagsoegte boer tilbagebetale differencen mellem de socialbidrag, de faktisk har betalt som led i den belgiske pensionsordning, og de mindre omfattende socialbidrag, de skal betale paa grundlag af Faellesskabernes pensionsordning.
41 Retten finder, at det tilgodehavende, sagsoegerne haevder at have hos sagsoegte, og hvorpaa de stoetter deres krav om modregning, skal forstaas som en godtgoerelse, der skal tjene til skadesloesholdelse for de loenmodtagerbidrag til socialsikring, de har indbetalt til den belgiske pensionsordning, og som tilfalder denne, ved at sagsoegte betaler dem et beloeb svarende til disse bidrag. Men for at sagsoegerne kan kraeve erstatning for den skade, de paastaar at have lidt, maa de godtgoere, at institutionen har begaaet en tjenstlig fejl, at der er tale om en bestemt og maalelig skade, samt at der er en aarsagsforbindelse mellem fejlen og den paaberaabte skade (jf. Rettens dom af 13.12.1990, sag T-20/89, Moritz mod Kommissionen, Sml. II, s. 769, praemis 19).
42 I det foreliggende tilfaelde er det imidlertid ikke godtgjort, at institutionen har begaaet en til erstatning forpligtende fejl, ved i henhold til vilkaarenes artikel 70 at tilslutte sagsoegerne den nationale pensionsordning, for saa vidt som de gjorde tjeneste som hjaelpeansatte. Da sagsoegerne ikke over for institutionen kan paaberaabe sig et bestaaende og forfaldent erstatningskrav i form af et tilgodehavende, kan de ikke forlange modregning af tilgodehavendet i de bidrag til Faellesskabernes pensionsordning, de i henhold til vedtaegten er pligtige at betale.
43 Heraf foelger, at sagsoegerne med urette bestrider indeholdelsen i deres udtraedelsesgodtgoerelse af et beloeb svarende til det, de skulle have indbetalt til Faellesskabernes pensionsordning i henhold til vedtaegtens artikel 83, stk. 2. Derfor boer sagsoegernes foerste og andet anbringende forkastes, for saa vidt som de vedroerer denne del af den anfaegtede afgoerelse.
44 Med hensyn til den anden betingelse, som findes i afgoerelsen, og som vedroerer tilbagebetalingen til den sagsoegte institution af det arbejdsgiverbidrag, der tilfalder den belgiske pensionsordning, bemaerkes, at sagsoegerne har ansoegt om ligestilling under udtrykkelig henvisning til meddelelse til personalet nr. 210/83. Men denne meddelelse, som er rettet til "tjenestemaend, der har haft kontrakt som hjaelpeansatte inden deres udnaevnelse til midlertidigt ansatte eller til tjenestemaend", vedroerer ikke midlertidigt ansatte, der paa samme maade som sagsoegerne forlader institutionens tjeneste uden at have vaeret udnaevnt til tjenestemaend.
45 Det maa fastslaas ° for det foerste ° at sagsoegte ved at ligestille den tjenesteperiode, sagsoegerne havde tilbagelagt som hjaelpeansatte, med en tjenesteperiode tilbagelagt som midlertidigt ansatte alene med henblik paa beregningen af deres pensionsrettigheder har udvidet anvendelsen af meddelelse til personalet nr. 210/83 til et forhold, der ligger uden for dens anvendelsesomraade.
46 Sagsoegte understreger i sin skrivelse af 18. januar 1991, hvorved de fire klager over afgoerelsen af 27. juli 1990 afvises, at sagsoegte ud fra en analogislutning ville lade ogsaa midlertidigt ansatte, som forlader institutionens tjeneste uden at vaere blevet udnaevnt til tjenestemaend, omfatte af den ligestilling, der er genstand for meddelelse til personalet nr. 210/83. Sagsoegte bemaerker, at det ligeledes er ud fra en analogislutning, at denne ligestilling er gjort betinget af, at den midlertidigt ansatte indbetaler et beloeb svarende til det arbejdsgiverbidrag, sagsoegte har indbetalt til den belgiske pensionsordning.
47 Det maa konstateres, at institutionen i henhold til punkt 3 i meddelelse til personalet nr. 210/83 goer ligestillingen betinget af, at tjenestemanden anmoder den nationale ordning om tilbagebetaling af indbetalte bidrag for den paagaeldende tjenesteperiode, "for at undgaa sammenlaegning af faellesskabspension og national pension i den periode, hvor tjenestemanden har vaeret hjaelpeansat". Men for saa vidt angaar den midlertidigt ansatte, som forlader tjenesten, findes der ingen bestemmelser, som giver ham ret til at ansoege om overfoersel af de rettigheder, der er opnaaet under en national pensionsordning, til Faellesskabernes pensionsordning. Derfor kunne sagsoegte ikke goere ligestillingen betinget af, at sagsoegerne forpligtede sig til at anmode den nationale pensionsordning om tilbagebetaling af de indbetalte bidrag.
48 Endvidere maa det fremhaeves ° for det andet ° at sagsoegerne ikke kan udoeve den ret, der ved artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtaegten gives tjenestemaend til at foranledige indbetalt til Faellesskaberne enten den aktuarmaessige modvaerdi af de erhvervede pensionsrettigheder eller den fastsatte tilbagekoebsvaerdi, som den pensionskasse, de hoerte under inden deres indtraeden i Faellesskabernes tjeneste, skylder dem paa tidspunktet for deres fratraeden.
49 Derfor boer det undersoeges, om institutionen i mangel af subrogation lovligt kan goere ligestillingen betinget af, at sagsoegerne godtgoer den de arbejdsgiverbidrag til den socialsikring, der er indbetalt til den belgiske pensionsordning, ved at indbetale det tilsvarende beloeb.
50 Retten fastslaar, at institutionen ved sin handlemaade bl.a. har haft til hensigt at undgaa forskelsbehandling mellem de midlertidigt ansatte, som forlader institutionen efter at vaere blevet udnaevnt til tjenestemaend, og de midlertidigt ansatte, der forlader institutionen uden at vaere udnaevnt til tjenestemaend. Den tjenestemand, der forlader institutionen og lader den indtraede i sine rettigheder over for sin tidligere pensionskasse, bevarer nemlig ingen rettigheder i forhold til den nationale pensionsordning, mens den midlertidigt ansatte, der staar i sagsoegernes situation, og som forlader institutionen, bevarer sine rettigheder over for den nationale pensionsordning, da han ikke kan lade institutionen indtraede i sine rettigheder.
51 Ved at anmode sagsoegerne om at tilbagebetale arbejdsgiverandelen af de til den belgiske pensionsordning indbetalte socialbidrag har sagsoegte oensket at undgaa, at de faar en dobbelt fordel. Denne handlemaade kan ikke betragtes som stridende mod vedtaegtens regler. Den er ej heller i strid med princippet om ligebehandling af tjenestemaend. I oevrigt kan det ikke kraeves af institutionen, at den for samme tjenesteperiode tilbagelagt af en ansat indbetaler bidrag saavel til den nationale pensionsordning som til Faellesskabernes pensionsordning.
52 Retten finder derfor ikke, at institutionen ved at kraeve, at sagsoegerne tilbagebetaler den arbejdsgiverandel, den har indbetalt til den belgiske pensionsordning, har tilsidesat nogen vedtaegtsbestemmelse. Institutionen har ikke begaaet nogen fejl, da det ikke er uberettiget at kraeve beloebet tilbagebetalt, og den har ikke overtraadt princippet om ligebehandling af tjenestemaend og oevrige ansatte.
53 Som foelge heraf boer sagsoegernes foerste og andet anbringende ligeledes forkastes, for saa vidt de vedroerer denne del af den anfaegtede afgoerelse.
54 Det fremgaar af ovenstaaende, at det foerste og andet anbringende ikke kan laegges til grund.
Tredje anbringende om tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 24
Parternes argumenter
55 Sagsoegerne vil hente stoette i det argument, at Raadet fejlagtigt har indbetalt socialbidrag til den belgiske pensionsordning, og haevder paa det grundlag, at sagsoegte efter at have faaet bragt deres vedtaegtsmaessige forhold i orden ved afgoerelsen af 27. juli 1990 over for de kompetente myndigheder burde have kraevet de fejlagtigt indbetalte beloeb tilbagebetalt. Under alle omstaendigheder havde administrationen, ogsaa selv om det tilkom sagsoegerne at foere en saadan sag, vaeret forpligtet til at bistaa dem med at foere sagen.
56 Sagsoegte har paa ny bestridt, at de omtvistede bidrag er indbetalt med urette, og at sagsoegernes vedtaegtsmaessige situation er blevet "bragt i orden", saaledes at der ikke er grundlag for at kraeve tilbagebetaling af noget beloeb, der ikke burde vaere betalt. Under alle omstaendigheder, tilfoejer sagsoegte, finder vedtaegtens artikel 24 ikke anvendelse i denne sag, hvor det ikke er tredjemand, der har handlet i strid med sagsoegernes interesser, men hvor selve institutionen haevdes at have fejlet.
Rettens bemaerkninger
57 Retten skal paapege, at Raadet, som naevnt ovenfor, ved at indbetale de i den belgiske pensionsordning fastsatte socialbidrag alene fulgte vedtaegtens bestemmelser paa dette omraade, dvs. vilkaarenes artikel 70, saaledes at der ikke paa nogen maade kan vaere tale om at kraeve med urette indbetalte beloeb tilbagebetalt. Foelgelig er administrationen paa ingen maade forpligtet til i medfoer af vedtaegtens artikel 24 at traeffe foranstaltninger eller indlede retsforfoelgning med henblik herpaa.
58 I oevrigt fremgaar det af fast retspraksis, at den pligt til at yde bistand, der er omhandlet i vedtaegtens artikel 24, er en pligt, som institutionen har til at beskytte tjenestemaend mod tredjemands handlinger og ikke mod institutionens egne handlinger, idet kontrollen med disse henhoerer under andre vedtaegtsbestemmelser (jf. Domstolens dom af 17.12.1981, sag 178/80, Bellardi-Ricci mod Kommissionen, Sml. s. 3187, af 25.3.1982, sag 98/81, Munk mod Kommissionen, Sml. s. 1155, og af 9.12.1982, sag 191/81, Plug mod Kommissionen, Sml. s. 4229). Men i den foreliggende sag stoetter sagsoegerne sig, naar de paaberaaber sig vedtaegtens artikel 24, netop paa en paastaaet fejl fra administrationens side, som gaar ud paa, at den med urette har indbetalt socialbidrag til den nationale pensionsordning.
59 Det foelger af ovenstaaende, at sagsoegernes tredje anbringende ligeledes vil vaere at forkaste.
Fjerde anbringende om overtraedelse af vilkaarenes artikel 39
Parternes argumenter
60 Sagsoegerne har for det foerste gjort gaeldende, at administrationen ikke har stoettet sin afgoerelse paa en retsforskrift og ikke har begrundet den i overensstemmelse med vedtaegtens artikel 25. For det andet haevder de, at udtraedelsesgodtgoerelsen i henhold til vilkaarenes artikel 39 kun kan nedsaettes med de betalinger, der paa den ansattes udtrykkelige anmodning er ydet i henhold til vilkaarenes artikel 42.
61 Sagsoegte har hertil svaret, at selv om det i vilkaarenes artikel 39 kraeves, at udtraedelsesgodtgoerelsen nedsaettes med de betalinger, der eventuelt er ydet i henhold til artikel 42, udelukker dette ikke, at udtraedelsesgodtgoerelsen kan nedsaettes med andre beloeb. Da der her er tale om et undtagelsestilfaelde, burde Raadet have soegt en pragmatisk loesning for at undgaa, at sagsoegerne ville faa uberettigede fordele. Endvidere tager den valgte loesning hensyn til formaalet med udtraedelsesgodtgoerelsen, som alene er en tilbagebetaling af loenmodtager- og arbejdsgiverbidragene til pensionsordningen.
Rettens bemaerkninger
62 Med hensyn til argumentet om manglende overholdelse af den i vedtaegtens artikel 25 fastsatte begrundelsespligt finder Retten, at begrundelsen i den anfaegtede afgoerelse dels giver sagsoegerne de oplysninger, der er tilstraekkelige til at fastslaa, om afgoerelsen er rigtig, dels muliggoer den judicielle kontrol. Dette argument maa saaledes forkastes.
63 Med hensyn til argumentet om overtraedelse af vilkaarenes artikel 39 konstaterer Retten, at den paagaeldende artikel i modsaetning til, hvad sagsoegerne haevder, ikke fastsaetter, at en udtraedelsesgodtgoerelse kun kan nedsaettes med betalinger ydet i medfoer af vilkaarenes artikel 42.
64 Som naevnt ovenfor havde sagsoegte faktisk et tilgodehavende hos sagsoegerne, dels i form af de bidrag, de skulle have betalt i deres tjenesteperiode, saafremt de havde vaeret ansat midlertidigt, dels i form af den arbejdsgiverandel, institutionen havde indbetalt til den belgiske pensionsordning i samme periode.
65 Ingen vedtaegtsmaessig eller anden bestemmelse forboed administrationen at modregne de to tilgodehavender, der er tale om, i sagsoegernes tilgodehavender, da begge tilgodehavender havde sikker hjemmel, var forfaldne og klare.
66 Foelgelig overtraadte sagsoegte ikke vedtaegtens bestemmelser ved at traekke sit tilgodehavende fra udtraedelsesgodtgoerelsen til sagsoegerne, hvorfor ogsaa det fjerde anbringende maa forkastes.
67 Det fremgaar af samtlige ovenstaaende betragtninger, at sagsoegte vil vaere at frifinde.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
68 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. I tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte baerer institutionerne dog selv deres egne omkostninger, jf. reglementets artikel 88.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Fjerde Afdeling)
1) Sagsoegte frifindes.
2) Hver part baerer sine omkostninger.