CELEX: 61999CJ0023
Fördragsbrott
Fri rörlighet för varor
Förfarande för kvarhållande i tullen
Transitvaror
Industriell äganderätt
Lösa beståndsdelar för reparation av bilar

Domskäl
1 Europeiska gemenskapernas kommission har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 2 februari 1999, med stöd av artikel 169 i EG-fördraget (nu artikel 226 EG) väckt talan om fastställelse av att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 i EG-fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse) genom att med stöd av Code de la propriété intellectuelle föreskriva att tullmyndigheterna kan genomföra förfarande för kvarhållande av varor som lagligen har tillverkats i en av Europeiska gemenskapens medlemsstater och som, efter att ha transiterats genom franskt territorium, är avsedda att släppas ut på marknaden i en annan medlemsstat, där de lagligen kan saluföras.
Gemenskapsrättsliga bestämmelser
2 I artikel 36 i EG-fördraget (nu artikel 30 EG i ändrad lydelse) stadgas att bestämmelserna om fri rörlighet för varor i artiklarna 30-34 inte skall "hindra sådana förbud mot eller restriktioner för import, export eller transitering som grundas på hänsyn till ... intresset att skydda ... industriell och kommersiell äganderätt. Sådana förbud eller restriktioner får dock inte utgöra ett medel för godtycklig diskriminering eller innefatta en förtäckt begränsning av handeln mellan medlemsstaterna."
3 Vad beträffar industriell äganderätt avseende mönsterskydd gäller rådets förordning (EG) nr 3295/94 av den 22 december 1994, om åtgärder för att förhindra övergång till fri omsättning, export, återexport eller hänförande till ett suspensivt arrangemang av varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor (EGT L 341, s. 8; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 77) inte varumärkesförfalskade varor som har fabricerats eller släppts ut på marknaden inom gemenskapen, utan endast varor som kommer från tredje land.
4 Europaparlamentets och rådets direktiv 98/71/EG av den 13 oktober 1998 (EGT L 289, s. 28) behandlar det juridiska skyddet för mönsterskydd, utan att det innebär en komplett harmonisering av medlemsstaternas lagstiftningar på området. Fristen för införlivande är fastställd till den 28 oktober 2001.
5 I artikel 14 i direktiv 98/71, under rubriken "Övergångsbestämmelse", stadgas följande:
"Fram till dess att ändringar till detta direktiv antas på förslag från kommissionen i enlighet med bestämmelserna i artikel 18 skall medlemsstaterna bibehålla sina rättsliga bestämmelser om användning av ett mönster till en beståndsdel som används för att reparera en sammansatt produkt så att den återfår sitt ursprungliga utseende, och de skall endast kunna vidta förändringar i dessa bestämmelser om syftet är att liberalisera marknaden för sådana delar."
6 I det tjugonde övervägandet till direktiv 98/71 preciseras att "[ö]vergångsbestämmelsen i artikel 14 om ett mönster till en beståndsdel som används för att reparera en sammansatt produkt så att den återfår sitt ursprungliga utseende" aldrig får "tolkas på sådant sätt att den hindrar fri rörlighet för en produkt som utgör en sådan beståndsdel".
7 Vad beträffar åtgärder som utgör hinder mot den fria rörligheten för varor anges i artikel 1 i Europaparlamentets och rådets beslut 3052/95/EG av den 13 december 1995 för att fastställa ett förfarande för ömsesidig information om nationella åtgärder som avviker från principen om fri rörlighet för varor inom gemenskapen (EGT L 321, s. 1) att beslutet bland annat avser åtgärder som direkt eller indirekt leder till ett allmänt förbud mot produkten eller till en vägran att tillåta att produkten släpps ut på marknaden.
Franska bestämmelser
8 I artiklarna L. 335-10, L. 521-7 och L. 716-8 i Code de la propriété intellectuelle, vilka är tillämpliga på upphovsrätt och närstående rättigheter, skyddade mönster respektive rätt till varumärke, stadgas att tullmyndigheterna kan genomföra ett förfarande för kvarhållande av varor som misstänks vara varumärkesförfalskade. Tullmyndigheten kan, efter skriftlig ansökan av innehavaren av den skyddade rättigheten, vid genomförande av kontroll kvarhålla de varor som den sistnämnde hävdar är varumärkesförfalskade. Kvarhållandeåtgärden hävs helt om sökanden inte inom tio arbetsdagar från delgivningen av beslutet om kvarhållande av varorna inför tullmyndigheterna visar att han har väckt talan vid behörig domstol.
9 Försäljning, tillverkning, import och innehav av varumärkesförfalskade varor på det nationella territoriet utgör brott enligt artiklarna L. 335-2 (upphovsrätt), L. 521-4 (mönster) och L. 716-9 (rätt till varumärke) i Code de la propriété intellectuelle.
10 Cour de cassation har meddelat flera domar avseende brottet olaga efterbildning i fall då de varumärkesförfalskade varorna endast transiterade genom franskt territorium. Brottmålsavdelningen vid Cour de cassation fann i dom av den 26 april 1990, Asin Crespo Ricardo m.fl. mot Ministère public (Bulletin de la Cour de cassation, 1990, nr 160), angående lösa beståndsdelar till bilar, att en vara som endast förflyttas på franskt territorium kränker de rättigheter som innehavaren av rätten till ett varumärke eller ett mönster har. Denna rättspraxis tillämpas även om varan lagligen har tillverkats i en medlemsstat i syfte att, likaledes lagligen, saluföras i en annan medlemsstat.
Bakgrund och tvisten vid den nationella domstolen
11 European Automobile Panel Association har ingivit klagomål till kommissionen med anledning av att de franska tullmyndigheterna vid gränsen till Spanien genomför kvarhållande av beståndsdelar till bilar när beståndsdelarna är tillverkade i sistnämnda medlemsstat och avsedda att, efter transitering genom Frankrike, släppas ut på marknaden i en annan medlemsstat, där saluförande av varorna är tillåten.
12 Enligt European Automobile Panel Association anser de franska tullmyndigheterna att de ifrågavarande lösa beståndsdelarna, vilka är avsedda att tillföras bilar av franskt märke, enligt fransk rätt är att anse som varumärkesförfalskade varor som kränker de rättigheter som skyddas genom Code de la propriété intellectuelle avseende mönsterskydd och upphovsrätt. Myndigheterna i fråga kvarhåller i tullen varor som misstänks vara varumärkesförfalskade för att möjliggöra för innehavaren av de skyddade rättigheterna att inom den fastställda tidsfristen vidta de åtgärder som är nödvändiga för att skydda dessa rättigheter.
13 Tjänstemän vid avdelningen för tullar och indirekta skatter vid Ekonomi-, finans- och budgetministeriet har särskilt upprättat två protokoll, daterade den 16 januari 1997 respektive den 26 februari 1997, avseende lösa beståndsdelar, tillverkade av spanska företag och köpta av italienska företag, till bilar av franskt märke.
14 Kommissionen upplyste genom skrivelse av den 13 maj 1997 de franska myndigheterna om att kvarhållande i tullen av lösa beståndsdelar kan utgöra ett hinder för den fria rörligheten för varor, vilket strider mot artikel 30 i fördraget, i fall då dessa komponenter inte är avsedda att saluföras på franskt territorium och lagligen tillverkas i Spanien och, likaledes lagligen, saluförs i Italien.
15 Genom skrivelse av den 2 juni 1997 svarade de franska myndigheterna inledningsvis att de varumärkesförfalskade lösa beståndsdelarna i fråga utgör en säkerhetsrisk för användarna på grund av sin tvivelaktiga kvalitet, vidare att de kontroller som utförs av tullmyndigheterna innan de varor som misstänks vara varumärkesförfalskade släpps ut på marknaden står i överensstämmelse med proportionalitetsprincipen eftersom de är oundgängliga för att effektivt säkerställa en av de målsättningar som nämns i artikel 36 i fördraget och slutligen att kampen mot varumärkesförfalskning bidrar till att försvara den skapande industrins intressen och till lojal konkurrens på den gemensamma marknaden.
16 Kommissionen, som inte fann att detta svar var tillfredsställande, tillställde den 3 december 1997 Republiken Frankrike en formell underrättelse i vilken nämnda medlemsstat uppmanades att inkomma med yttrande inom två månader. I den formella underrättelsen preciserades att de ifrågavarande kontrollerna och kvarhållandena enligt kommissionens mening strider mot artiklarna 30 och 36 i fördraget och att de även kan tänkas strida mot artikel 7a andra stycket i EG-fördraget (nu artikel 14 andra stycket EG i ändrad lydelse).
17 Genom svarsskrivelse av den 13 februari 1998 vidhöll Republiken Frankrike sin tidigare argumentation och gjorde i synnerhet gällande att gemenskapsbestämmelserna enligt Cour de cassations dom i målet Asin Crespo Ricardo m.fl. mot Ministère public inte utgör hinder mot tillämpning av en nationell lag som tillåter kvarhållande av varumärkesförfalskade varor som förflyttas på franskt territorium. Medlemsstaten i fråga preciserade att tullverkets kontroller utförs på hela det nationella territoriet, således även i gränsområdet, men att det inte i något fall är gränspassagen som utlöser dessa kontroller.
18 Genom skrivelse av den 24 juli 1998 tillställde kommissionen Republiken Frankrike ett motiverat yttrande, varigenom kommissionen vidhöll sin ståndpunkt avseende det förfarande för kvarhållande som ifrågavarande medlemsstats tullmyndigheter genomför och anmodade medlemsstaten i fråga att inom två månader från delgivningen av nämnda yttrande vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa gemenskapsbestämmelserna.
19 De franska myndigheterna anförde som svar på det motiverade yttrandet, genom en skrivelse av den 29 september 1998, att kvarhållandet av varorna har till syfte att skydda industriell och kommersiell äganderätt, i den mening som avses i artikel 36 i fördraget, och att de konsekvenser som domstolen har dragit av principen om den nationella rättens territoriella begränsning till fullo respekteras i den franska lagstiftningen.
20 Med hänsyn till detta svar och till att Republiken Frankrike inte hade vidtagit de åtgärder som begärdes i det motiverade yttrandet väckte kommissionen den i målet aktuella talan.
Påstått fördragsbrott - domstolens bedömning
21 Kommissionen har anfört att de franska tullmyndigheternas kvarhållande av lösa beståndsdelar utgör en sådan begränsning av den fria rörligheten för varor som strider mot artikel 30 i fördraget.
22 I detta hänseende bör det noteras att det enligt de franska bestämmelserna är tillåtet för de nationella tullmyndigheterna att på ansökan av innehavaren av en rättighet avseende mönster för lösa beståndsdelar till bilar kvarhålla lösa beståndsdelar som misstänks vara varumärkesförfalskade varor under en tiodagarsperiod, varunder sökanden har möjlighet att väcka talan vid behörig nationell domstol. Domstolen konstaterar att ett sådant kvarhållande, vilket försenar förflyttningen av varorna och kan leda till att förflyttningen helt stoppas, om behörig domstol förordnar att de skall tas i beslag, har den verkan att den fria rörligheten för varor begränsas.
23 Detta konstaterande vederläggs inte av den franska regeringens argument att förfarandet för kvarhållande inte begränsar handelsutbytet mellan medlemsstaterna, eftersom det inte endast tillämpas i fråga om varor som förs in på franskt territorium, utan även i fråga om lösa beståndsdelar som befinner sig var som helst på detta territorium. Eftersom kvarhållande särskilt tillämpas i fråga om varor som kommer från eller skall levereras till andra medlemsstater har kvarhållandet en restriktiv verkan på handeln mellan medlemsstaterna och utgör i princip en åtgärd med motsvarande effekt som en kvantitativ importrestriktion som strider mot artikel 30 i fördraget.
24 Domstolen skall följaktligen pröva huruvida denna åtgärd är berättigad.
25 Innan den franska regeringen har sökt motivera det ifrågavarande förfarandet för kvarhållande på grundval av artikel 36 i fördraget har regeringen i fråga anfört att den franska lagstiftningen om kvarhållande i tull är förenlig med olika sekundärrättsliga rättsakter, nämligen beslut nr 3052/95, förordning nr 3295/94 och artikel 14 i direktiv 98/71.
26 Den franska regeringen har inledningsvis anfört att medlemsstaterna har bibehållit de väsentliga delarna av sina befogenheter avseende kontroll av varor som förflyttas på deras territorium. Nämnda regering har i detta avseende åberopat beslut nr 3052/95 för att fastställa ett förfarande för ömsesidig information om nationella åtgärder som avviker från principen om fri rörlighet för varor inom gemenskapen. Regeringen har anfört att det svårligen kan tänkas att åtgärder som i enlighet med detta beslut kan vidtas och sedan delges, såsom det kvarhållande i tullen som är i fråga i målet, i sig skulle kunna utgöra åsidosättande av gemenskapsrätten.
27 Domstolen konstaterar i detta hänseende att beslut nr 3052/95 i enlighet med det femte övervägandet i detsamma framför allt syftar till att öka kunskapen om genomförandet av den fria rörligheten för varor inom icke harmoniserade sektorer och till att identifiera de problem som uppkommit för att lösa dem på ett lämpligt sätt. Beslutet har inte syftet att definiera vilken typ av åtgärder som är förenliga med fördragets bestämmelser om fri rörlighet för varor. Det förhållandet att förfarandet för kvarhållande i tullen ingår i de åtgärder som nämns i beslut nr 3052/95 har dock inte i något fall den verkan att ett sådant förfarande blir förenligt med bestämmelserna i fördraget.
28 Den franska regeringen har vidare anfört att innehavaren av en rättighet avseende mönster enligt förordning nr 3295/94 kan inge en skriftlig ansökan om ingripande till tullmyndigheterna om varumärkesförfalskade varor som kommer från tredje land deklareras för övergång till fri omsättning, export eller vidareexport eller upptäcks vid en kontroll.
29 Regeringen i fråga har medgivit att förordning nr 3295/94 inte berör handel inom gemenskapen, men har anfört att det skydd som förordningen medför vid införsel av varumärkesförfalskade varor som kommer från tredje land kan gå om intet om dessa varor först har övergått till fri omsättning i en medlemsstat, såsom konungariket Spanien, och därigenom har blivit gemenskapsvaror, varefter de utan hinder kan transitera genom en annan medlemsstat. Det skulle nämligen i så fall vara tillräckligt att varorna övergick till fri omsättning på en medlemsstats territorium för att de inte längre skulle kunna hejdas av en annan medlemsstat med större omsorg om skyddet av industriell och kommersiell egendom när det sistnämnda territoriet endast används som ett genomfartsland. Detta skulle innebära att förordning nr 3295/94 blev innehållslös eller åtminstone att dess målsättning begränsades avsevärt.
30 Enligt kommissionens uppfattning är förordning nr 3295/94 inte relevant i målet då den endast avser handelsutbyte med tredje land. Dessutom har kommissionen anfört att det förhållandet att det i förordningen ges betydande möjligheter till kontroll för bekämpning av import till medlemsstater av varumärkesförfalskade varor som kommer från tredje land trots att likadana möjligheter avseende gemenskapsvaror inte föreligger beror på att de sistnämnda varorna åtnjuter skydd enligt den princip om fri rörlighet som uppställts i fördraget.
31 Domstolen vill härvid anmärka att hänsyn till den ändamålsenliga verkan av förordning nr 3295/94 inte kan motivera att bestämmelserna i fördraget om fri rörlighet för varor inom gemenskapen åsidosätts.
32 Den franska regeringen har slutligen anfört att den franska lagstiftningen är förenlig med artikel 14 i direktiv 98/71. Regeringen i fråga har gjort gällande att medlemsstaterna i avsaknad av harmonisering avseende mönsterskydd får bibehålla sina föreliggande rättsliga bestämmelser på området. Enligt nämnda regerings mening är de franska bestämmelserna, som har till syfte att skydda ifrågavarande rättighet, och detta även vid transitering av lösa beståndsdelar, följaktligen tillåtna enligt sagda artikel.
33 Det är dock viktigt att hålla i minnet att möjligheten för medlemsstaterna att enligt artikel 14 i direktiv 98/71 bibehålla sina rättsliga bestämmelser om skydd av mönster till lösa beståndsdelar endast är tillämplig om den nationella lagstiftningen är förenlig med bestämmelserna i fördraget. Artikel 14 i nämnda direktiv kan inte ha som verkan att samtliga nationella bestämmelser om de ifrågavarande rättigheterna anses giltiga. Såsom preciseras i det tjugonde övervägandet till direktiv 98/71 måste de nationella bestämmelserna i vart fall följa bestämmelserna i fördraget om fri rörlighet för varor.
34 Det finns följaktligen skäl att utreda huruvida det hinder för den fria rörligheten för varor som orsakas av förfarandet för kvarhållande i tullen är, såsom den franska regeringen har anfört, motiverat med hänsyn till nödvändigheten att säkerställa det skydd för industriell och kommersiell egendom som avses i artikel 36 i fördraget.
35 Enligt kommissionens mening är kvarhållande i tullen av transiterande gemenskapsvaror inte motiverat med hänsyn till skyddet av industriell och kommersiell egendom. Varorna åtnjuter skydd enligt principen om fri rörlighet då enbart transitering inte kränker det särskilda föremålet för den skyddade rättigheten.
36 Den franska regeringen anser däremot att de kvarhållandeåtgärder som begärs av innehavaren av en rättighet till ett mönster, i den mån åtgärderna syftar till att säkerställa dennes ensamrätt, ingår i det specifika föremålet för denna rättighet såsom den har fastslagits genom gemenskapsbestämmelser. Regeringen har gjort gällande att de lösa beståndsdelarna i Frankrike är mönsterskyddade och att varje tillverkad beståndsdel som släpps ut på marknaden utan tillåtelse av berörd rättighetsinnehavare och som befinner sig på franskt territorium, oavsett om beståndsdelen är avsedd för import eller export eller om den transiteras, är varumärkesförfalskad, varför tullmyndigheternas ingripande genom kvarhållande av varan är berättigat.
37 För att kunna besvara frågan huruvida kvarhållande i tullen av transiterande varor enligt fransk rätt är berättigat enligt det ovannämnda undantaget i artikel 36 i fördraget om industriell och kommersiell egendom bör målsättningen med detta undantag, nämligen att förena de krav som föranleds av den fria rörligheten för varor och rätten till industriell och kommersiell egendom, beaktas. Artikel 36 tillåter inte avvikelser från den grundläggande principen om den fria rörligheten för varor inom gemenskapen annat än om dessa avvikelser är motiverade för att värna de rättigheter som utgör det särskilda föremålet för äganderätten i fråga (se bland annat dom av den 17 oktober 1990 i mål C-10/89, Hag GF, REG 1990, s. I-3711, punkt 12, svensk specialutgåva, volym 10, s. 521, och dom av den 22 september 1998 i mål C-61/97, FDV, REG 1998, s. I-5171, punkt 13).
38 Beträffande mönsterskydd har vissa inskränkningar av den fria rörligheten för varor tillåtits mot bakgrund av artikel 36 i fördraget, om inskränkningarna har till syfte att skydda det särskilda föremålet för den industriella och kommersiella äganderätten (se i detta avseende dom av den 5 oktober 1988 i mål 53/87, CICRA och Maxicar, REG 1988, s. 6039, punkt 11).
39 Det följer av domstolens rättspraxis att en mönsterskyddsinnehavares möjlighet att hindra utomstående från att utan hans tillstånd tillverka och sälja eller importera varor som innefattar det skyddade mönstret är hänförlig till det särskilda föremålet för hans rättighet (se i synnerhet dom av den 5 oktober 1988 i mål 238/87, Volvo, REG 1988, s. 6211, punkt 8).
40 Det finns således skäl att pröva huruvida möjligheten för en rättighetsinnehavare till ett skyddat mönster för lösa beståndsdelar att hindra utomstående från att utan hans tillåtelse låta transitera varor som innefattar sagda mönster även utgör en del av det särskilda föremålet för hans rättighet.
41 Den franska regeringen har anfört att kvarhållande i tullen ingår i det särskilda föremålet för mönsterskydd, nämligen rättighetsinnehavarens ensamrätt att vara den förste som saluför varor med en viss utformning. Nämnda regering finner, med åberopande av domstolens praxis och i synnerhet av dom av den 22 juni 1994 i mål C-9/93, IHT Internationale Heiztechnik och Danziger (REG 1994, s. I-2789; svensk specialutgåva, volym 15, s. 227), att tillverkare av kopior av de skyddade lösa beståndsdelarna kränker denna ensamrätt den första gången de genom transitering låter förflytta sina produkter på franskt territorium utan tillstånd av innehavaren av denna ensamrätt.
42 Domstolen vill härvid erinra om att tillverkning, försäljning och import är transaktioner som innebär att tredje man använder den varuutformning som mönsterskyddet syftar till att skydda. Normalt innebär ett tillstånd till en utomstående att tillverka eller saluföra likadana beståndsdelar och följaktligen att använda originalmönstrets utformning att royalty skall utgå till rättighetsinnehavaren.
43 Transit inom gemenskapen innebär däremot endast att varor under transport från en medlemsstat till en annan passerar över en eller flera medlemsstaters territorium. Transit innebär alltså ingen användning av det skyddade mönstrets utformning. Som generaladvokaten har anmärkt i punkt 84 i sitt förslag till avgörande innebär transit för övrigt inte att royalty skall utgå när transporten utförs av en utomstående med rättighetsinnehavarens tillstånd. Transit inom gemenskapen omfattas således inte av det särskilda föremålet för den industriella eller kommersiella äganderätten till mönster.
44 När det i den rättspraxis som nämnts i punkt 41 och vilken den franska regeringen har åberopat talas om utförsel på marknaden avses inte rent fysisk transport av varorna, utan detta begrepp åsyftar utsläppande på marknaden, det vill säga saluföring, av varorna. I detta mål saluförs dock inte varan på franskt territorium, genom vilket varan endast transiterar, utan i en annan medlemsstat, där varan inte är skyddad och där den kan säljas lagligen.
45 Eftersom tillverkning och saluföring av varan är tillåtna i de medlemsstater där tillverkning och saluföring äger rum och då transit inte ingår i det särskilda föremålet för mönsterskyddet i den medlemsstat där transitering sker, kan det hinder för den fria rörligheten för varor som orsakas av att varan kvarhålls i tullen i sistnämnda stat för att hindra transitering inte anses vara motiverat av orsaker som är hänförliga till skydd av industriell och kommersiell äganderätt.
46 Den franska regeringen har dessutom gjort gällande att kvarhållande under högst tio dagar i tullen i vart fall är nödvändigt för att kunna försäkra sig om att varorna verkligen är tillverkade i en annan medlemsstat än Republiken Frankrike samt att de är avsedda att saluföras i en annan medlemsstat.
47 Domstolen vill härvid anmärka att det framgår av handlingarna i målet och av vad den franska regeringen har anfört vid den muntliga förhandlingen att det huvudsakliga ändamålet med kvarhållandet i tullen under tio dagars tid inte är att identifiera de medlemsstater där varorna har sitt ursprung och för vilka de är avsedda, utan att bereda rättighetsinnehavaren möjlighet att låta besiktiga varorna för att kunna bevisa att dessa utgör otillåtna kopior av lösa beståndsdelar och således enligt fransk rätt utgör varumärkesförfalskade varor. Då enbart transitering av otillåtna kopior inte är en del av det särskilda föremålet för mönsterskyddet utgör genomförande av en besiktning i syfte att utreda huruvida de lösa beståndsdelarna är sådana kopior inte skäl att kvarhålla dessa i tullen.
48 Utredning av de transiterande varornas ursprung och destination borde kunna utföras omedelbart såvida transportören har tillgång till relevanta handlingar eller omedelbart kan skaffa sig dem. I vart fall står ett kvarhållande som kan vara upp till tio dagar inte i proportion till föremålet för utredningen och kan därmed inte anses motiverat med hänsyn till den målsättning avseende skydd för den industriella och kommersiella äganderätten som omnämns i artikel 36 i fördraget.
49 Följaktligen konstaterar domstolen att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 i fördraget genom att med stöd av Code de la propriété intellectuelle föreskriva att tullmyndigheten kan genomföra ett förfarande för kvarhållande av varor som lagligen har tillverkats i en stat som är medlem i Europeiska gemenskapen och som är avsedda att, efter att ha transiterat genom franskt territorium, släppas ut på marknaden i en annan medlemsstat, där de lagligen får saluföras.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
50 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Republiken Frankrike skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Frankrike har tappat målet, skall denna stat förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
följande dom:
51 Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 i EG-fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse) genom att med stöd av Code de la propriété intellectuelle föreskriva att tullmyndigheterna kan genomföra ett förfarande för kvarhållande av varor som lagligen har tillverkats i en stat som är medlem i Europeiska gemenskapen och som är avsedda att, efter att ha transiterat genom franskt territorium, släppas ut på marknaden i en annan medlemsstat, där de lagligen får saluföras.
52 Republiken Frankrike skall ersätta rättegångskostnaderna.