CELEX: 61990CJ0006
Prašymai priimti prejudicinį sprendimą: Pretura di Vicenza ir Pretura di Bassano del Grappa
Italija

Humblet
, 6/60, Rink. p. 1125).
Iš
to, kas išdėstyta, matyti, kad Bendrijos teisė nustato principą, pagal
kurį valstybės narės privalo atlyginti žalą, privačių asmenų patirtą dėl
Bendrijos teisės pažeidimų, kurie joms priskiriami.

Dėl valstybės atsakomybės sąlygų
Taigi,
nors Bendrijos teisė nustato valstybės atsakomybę, sąlygos, kurioms
esant ta atsakomybė suteikia teisę į žalos atlyginimą, priklauso nuo
Bendrijos teisės pažeidimo, kuriuo buvo padaryta žala, pobūdžio.
Jei,
kaip ir šiuo atveju, valstybė narė nesilaiko pareigos pagal Sutarties
189 straipsnio trečiąją pastraipą imtis visų priemonių direktyvoje
numatytam rezultatui pasiekti, visapusis šios Bendrijos teisės normos
veiksmingumas reikalauja teisės į žalos atlyginimą, jei įvykdytos trys
sąlygos.
Pirmoji
šių sąlygų yra ta, kad direktyvos siekiamas rezultatas turi apimti
teisių privatiems asmenims suteikimą. Antroji sąlyga – šių teisių turinį
turi būti įmanoma identifikuoti remiantis direktyvos nuostatomis.
Galiausiai trečioji sąlyga – tarp valstybės pareigos nesilaikymo ir
padarytos žalos turi būti priežastinis ryšys.
Šių
sąlygų pakanka, kad atsirastų privačių asmenų teisė gauti žalos
atlyginimą, t. y. teisė, kurios pagrindas tiesiogiai įtvirtintas
Bendrijos teisėje.
Taikydama
šias sąlygas, valstybė privalo atlyginti padarytos žalos pasekmes
remdamasi nacionaline teise dėl atsakomybės. Iš tikrųjų, nesant
Bendrijos teisės aktų, kiekvienos valstybės narės vidinėje teisės
sistemoje turi būti paskiriami kompetentingi teismai ir nustatomos
išsamios procedūrinės ieškinių, skirtų iš Bendrijos teisės kylančioms
asmenų teisėms visapusiškai užtikrinti, taisyklės (žr. 1976 m.
sausio 22 d. Sprendimą
Russo
, 60/75, Rink. p. 45; 1976 m. vasario 16 d. Sprendimą
Rewe
, 33/76, Rink. p. 1989 ir 1981 m. liepos 7 d. Sprendimą
Rewe
, 158/80, Rink. p. 1805).
Be
to, reikia pažymėti, kad įvairiais nacionalinės teisės aktais
nustatytos materialinės ir procedūrinės žalos atlyginimo sąlygos neturi
būti mažiau palankios už tas, kurios susijusios su nacionaline teise
grindžiamais reikalavimais, ir neturi būti tokios, kad dėl to būtų
beveik neįmanoma arba pernelyg sudėtinga gauti žalos atlyginimą (žr. su
panašiu mokesčių, surinktų pažeidžiant Bendrijos teisę, grąžinimo
klausimu susijusį 1983 m. lapkričio 9 d. Sprendimą
San
Giorgio
, 199/82, Rink. p. 3595).
Šiuo
atveju Teisingumo Teismas savo sprendimu konstatavo, kad valstybė narė,
per nustatytą terminą neperkėlusi Direktyvos 80/987, pažeidė Bendrijos
teisę.  Šia direktyva siekiamas rezultatas apima ir tai, kad
darbuotojams turi būti suteikta teisė į garantiją, jog bus patenkinti jų
reikalavimai, susiję su darbo užmokesčiu. Iš pirmojo klausimo pirmos
dalies nagrinėjimo matyti, kad šios teisės turinys gali būti nustatytas
remiantis direktyvos nuostatomis.
Tokiomis
sąlygomis nacionalinis teismas,  remdamasis nacionaline teise dėl
atsakomybės, privalo užtikrinti darbuotojų teisę gauti atlyginimą už
žalą, padarytą jiems dėl to, kad direktyva nebuvo perkelta.
Taigi
nacionaliniams teismams reikia atsakyti taip: valstybė narė privalo
atlyginti žalą, padarytą privatiems asmenims dėl to, kad nebuvo perkelta
Direktyva 80/987.

Antrasis ir trečiasis klausimas
Atsižvelgiant
į nacionalinio teismo pateikto pirmojo klausimo atsakymą, nebereikia
priimti sprendimo dėl antrojo ir trečiojo klausimų.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Italijos,
Jungtinės Karalystės bei Nyderlandų ir Vokietijos vyriausybių ir
Europos Bendrijų Komisijos, kurios pateikė Teisingumo Teismui savo
pastabas, bylinėjimosi išlaidos negali būti atlygintos. Kadangi šis
procesas pagrindinių bylų šalims yra vienas iš etapų nacionalinių teismų
nagrinėjamose bylose, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šie
teismai.
Remdamasis šiais motyvais,
Teisingumo Teismas,
atsakydamas
į klausimus, kuriuos jam 1989 m. liepos 9 d. ir 1989 m.
gruodžio 30 d. nutarimais pateikė atitinkamai
pretura di Vicenza
(byla C‑6/90) ir
pretura di Bassano del Grappa
(byla C‑9/90), nusprendžia:
1.
Tarybos
direktyvos 80/987/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su
darbuotojų apsauga jų darbdaviui tapus nemokiam, suderinimo nuostatos,
apibrėžiančios darbuotojų teises, turi būti aiškinamos taip, kad
suinteresuotieji asmenys negali remtis šiomis teisėmis prieš valstybę
nacionaliniuose teismuose, jei per nustatytą terminą nebuvo priimtos
direktyvos įgyvendinimo priemonės.
2.
Valstybė narė turi atlyginti žalą, padarytą privatiems asmenims dėl to, kad nebuvo perkelta Direktyva 80/987.
Due
Slynn
Joliet
Schockweiler
Grévisse
Kapteyn
Mancini
Moitinho de Almeida
Rodríguez Iglesias
Díez de Velasco

Zuleeg
Paskelbta 1991 m. lapkričio 19 d. viešajame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
J.‑G. Giraud

O. Due
*
Proceso kalba: italų.