CELEX: 62005FJ0015
Veřejná služba
Odměna

Návrhem došlým kanceláři Soudu prvního stupně Evropských společenství dne 21. března 2005 faxem (originál byl podán dne 23.
března téhož roku) podali žalobci projednávanou žalobu, kterou se domáhají zejména, aby byly zrušeny jednak jejich výplatní
pásky z měsíce července 2004 v rozsahu, v němž obsahují zvýšení platu na základě použití údajně protiprávní metody roční úpravy
odměn a v němž k tomuto zvýšení nedošlo se zpětnou účinností za roky 2001, 2002 a 2003, a jednak, aby jim byla přiznána náhrada
škody.

Právní rámec
Článek 36 Protokolu o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (ECB), připojeného ke Smlouvě
o ES (dále jen „statut ESCB“), obsahuje tato ustanovení:
„Zaměstnanci
„36.1. Na návrh [v]ýkonné rady přijme [r]ada guvernérů pracovní řád pro zaměstnance ECB.
36.2. Soudní dvůr [Evropských společenství] má pravomoc rozhodovat jakékoli spory mezi ECB a jejími zaměstnanci v mezích a za
podmínek stanovených v pracovním řádu.“
Na základě článku 36.1 statutu ESCB přijala rada guvernérů ECB dne 9. června 1998 pracovní řád pro zaměstnance ECB (rozhodnutí
ECB ze dne 9. června 1998 o přijetí pracovního řádu pro zaměstnance ECB, změněné dne 31. března 1999, Úř. věst. L 125, s. 32,
a dne 5. července 2001, Úř. věst. L 201, s. 25, Zvl. vyd. 01/03, s. 343; dále jen „pracovní řád“).
Článek 42 pracovního řádu provádí článek 36.2 statutu ESCB:
„Po vyčerpání všech možných interních opravných prostředků má Soudní dvůr [...] pravomoc rozhodovat jakékoli spory mezi ECB
a jejími současnými či bývalými zaměstnanci, na které se použije tento pracovní řád.
Tato pravomoc je omezena na přezkum legality opatření nebo rozhodnutí, s výjimkou sporu finanční povahy, v tomto případě má
Soudní dvůr plnou soudní pravomoc.“
Pokud jde o pracovní vztahy, článek 9 pracovního řádu stanoví zejména:
„a) Pracovní vztahy mezi ECB a jejími zaměstnanci se řídí pracovními smlouvami uzavřenými v souladu s tímto pracovním řádem.
Pracovní pravidla pro zaměstnance [ECB] přijatá výkonnou radou provádí podmínky tohoto pracovního řádu.
[...]
c) Pracovní řád se neřídí žádným zvláštním vnitrostátním právem. ECB uplatňuje i) obecné zásady společné právním řádům členských
států, ii) obecné zásady práva Společenství (ES) a iii) pravidla obsažená v nařízeních a směrnicích (ES) týkající se sociální
politiky určené členským státům. Pokaždé, kdy to bude nezbytné, budou tyto právní akty uplatněny ECB. V tomto ohledu budou
řádně vzata v úvahu doporučení (ES) v oblasti sociální politiky. Při výkladu práv a povinností upravených tímto pracovním
řádem ECB náležitě přihlédne k zásadám zakotveným nařízeními, pravidly a judikaturou uplatňujícími se na zaměstnance orgánů
Společenství.“
Pokud jde o úpravy platů, článek 13 pracovního řádu stanoví:
„Na návrh výkonné rady přijme rada guvernérů obecné úpravy platu s účinností k 1. červenci každého roku.“
Pokud jde o zastupování zaměstnanců podle článků 45 a 46 pracovního řádu v deváté části, nazvané „Zastupování zaměstnanců“:
„45. Výbor zaměstnanců, jehož členové jsou voleni tajným hlasováním, zastupuje obecné zájmy všech zaměstnanců v oblasti pracovních
smluv, právních předpisů použitelných na zaměstnance a odměňování, pracovního řádu, zdraví, bezpečnosti v ECB, sociálního
pojištění a důchodových režimů.
46. Výbor zaměstnanců musí být konzultován před jakoukoli změnou, pokud jde o stávající pracovní řád, pravidla pro zaměstnance
nebo jakékoli jiné otázky s nimi spojené, tak jak jsou vymezeny v článku 45 výše.“
Ustanovení článku 46 pracovního řádu jsou provedena v pravidlech pro zaměstnance ECB („European Central Bank Staff Rules“),
která stanoví zejména pravidla konzultačního postupu mezi ECB a výborem zaměstnanců (článek 9.2).
Dne 17. června 2003 bylo podepsáno memorandum o porozumění o vztazích mezi vedením ECB a výborem zaměstnanců („Memorandum
of Understanding on Relations between Executive Board and the Staff Committee of the ECB“, dále jen „memorandum o porozumění“),
kterým byla konkrétněji definována celková souvislost a postupy, které je třeba dodržet.
Jeho preambule stanoví, že „je třeba vynaložit veškeré úsilí, aby byly co nejdříve sděleny veškeré relevantní informace a zaveden
dialog, ledaže existují jiné důvody, které by vyžadovaly jednat jinak“ („efforts shall be made to provide all relevant information
and to initiate a dialogue at the earliest possible time in so far as there are no overriding reasons for not doing so“).
Článek 6 memoranda o porozumění stanoví podmínky pro žádost o konzultaci:
„Zahájí-li prezident nebo jeho zástupce konzultační postup, předloží výboru zaměstnanců písemnou žádost o konzultaci s úplnými
informacemi, a sice informacemi, které výboru zaměstnanců umožní seznámit se s otázkou, která je předmětem konzultace, a přezkoumat
ji, ledaže existují jiné důvody, které by vyžadovaly jednat jinak. […]“
Článek 15 memoranda o porozumění stanoví zjednodušený konzultační postup:
„Strany dialogu se mohou dohodnout z důvodů, které musí být odůvodněny jednou ze stran, na postupu, jehož cílem je omezit
počet jednání o určité otázce. V tomto případě strany vymezí harmonogram
ad hoc
na základě společné dohody.“
Na základě článku 13 pracovního řádu vypracovala výkonná rada ECB metodu pro provádění obecných úprav platu („General Salary
Adjustment – GSA“, dále jen „metoda výpočtu“). Tato metoda je v zásadě založena na zvláštním posouzení úprav platů v organizacích,
které jsou hlavními zdroji pro přijímání zaměstnanců ECB jako jsou národní centrální banky (dále jen „referenční organizace“)
tak, aby platy zaměstnanců ECB byly srovnány s jejich platovou úrovní. Pokud jde o roky 1999 až 2001, metoda výpočtu byla
přijata radou guvernérů ECB dne 20. června 1999 (dále jen „GSA 1999/2001“). Následně byla tato verze změněna radou guvernérů
pro roky 2002 až 2004 (dále jen „GSA 2002/2004“).
Podle GSA 1999/2001 je úprava platu zaměstnanců každé referenční organizace (procentuálně) stanovena v poměru k počtu jejích
zaměstnanců podle následujících zásad:
„–      [o]becná roční úprava platů [je] založena na průměrném vývoji nominálních platů v patnácti [národních centrálních bankách
a v Bance pro mezinárodní platby (BRI)] jakožto ‚centrální bance‘ centrálních bank;
–        [z]ohlední se roční úpravy v referenčních organizacích pro probíhající kalendářní rok;
–        [v]ývoj nominálního platu bude poměrně vážen[; p]oměrné vážení se odvíjí od počtu zaměstnanců zaměstnaných v každé referenční
instituci;
–        […]“
GSA 1999/2001 tak nestanovila žádný rozdíl mezi jednotlivými referenčními organizacemi a nebyla stanovena žádná možnost opravy.
Naopak GSA 2002/2004 sice sledují stejné zásady, ale zohledňují dvě skupiny referenčních organizací, přičemž každá skupina
má váhu 50 % při výpočtu roční úpravy:
„–      [o]becná roční úprava je založena na průměrném vývoji nominálních platů v následujících institucích:
–        1. [p]atnácti [národních centrálních bankách] a BRI;
–        2. [o]rgánech a institucích Evropských společenství (a sice Komisi [Evropských společenství] a jejích agenturách, Radě Evropské
unie, [Evropském] parlamentu, Soudním dvoře, Účetním dvoře [Evropských společenství], [Evropském] hospodářském a sociálním
výboru, Výboru regionů [Evropské unie]);
‚koordinovaných organizacích‘ (a sice [Organizaci Severoatlantické smlouvy (NATO)], [Organizaci pro hospodářskou spolupráci
a rozvoj (OECD], Evropské vesmírné agentuře, Evropském centru pro střednědobé předpovědi počasí, Radě Evropy, Západoevropské
unii);
Evropské investiční bance;
–        [v]ývoj nominálního platu bude poměrně vážen [; p]oměrné vážení se odvíjí od počtu zaměstnanců zaměstnaných v každé referenční
instituci;
–        každá referenční skupina (body 1 a 2 výše) má váhu 50 %.“
GSA 2002/2004 mimoto stanovila systém opravy úprav s ohledem na údaje, které se následně staly dostupnými:
„Zohlední se roční úpravy (jsou-li dostupné) v referenčních organizacích pro probíhající kalendářní rok. Nejsou-li úpravy
dostupné pro probíhající rok, použijí se údaje za rok předchozí a s výhradou dostupnosti údajů se v následujícím období opraví
rozdíl mezi dostupnými údaji a skutečnými údaji.“
Rozhodnutí ECB/2004/3 ze dne 4. března 2004 o přístupu veřejnosti k dokumentům ECB (Úř. věst. L 80, s. 42; Zvl. vyd. 01/05,
s. 51), jehož čl. 2 odst. 1 stanoví, že všichni občané Unie „mají právo na přístup k dokumentům ECB, s výhradou podmínek a omezení
vymezených v tomto rozhodnutí“, ve svém čl. 4 odst. 1 stanoví, že ECB odepře přístup k dokumentu, pokud by zpřístupnění vedlo
k porušení ochrany veřejného zájmu, soukromí a osobnosti jednotlivce a důvěrnosti informací, která je předmětem ochrany podle
práva Společenství. Pokud jde o použití takové výjimky, čl. 4 odst. 4 uvedeného rozhodnutí stanoví:
„Pokud jde o dokumenty třetích osob, ECB konzultuje dotyčnou třetí osobu s cílem posoudit, zda má uplatnit výjimku uvedenou
v tomto článku, není-li zřejmé, zda dokument má nebo nemá být zpřístupněn.“

Skutkový základ sporu
Žalobci uzavřeli pracovní smlouvy s ECB, které zejména stanoví, že pracovní řád a jeho změny jsou jejich nedílnou součástí.
Rozsudkem Soudu prvního stupně ze dne 20. listopadu 2003, Cerafogli a Poloni v. ECB, T‑63/02, Recueil, s. II‑4929, byla rozhodnutí
obsažená ve výplatních paskách zaslaných dne 13. července 2001 dvěma žalobcům, zaměstnancům ECB, z měsíce července 2001 zrušena
z toho důvodu, že ECB nekonzultovala výbor zaměstnanců před úpravou platů za rok 2001.
Dne 16. prosince 2003 zaslala ECB všem zaměstnancům memorandum, kterým oznámila, že v návaznosti na rozsudek Soudu prvního
stupně zahájí konzultaci výboru zaměstnanců, pokud jde o provedení metody výpočtu za roky 2001, 2002 a 2003. V tomto memorandu
bylo zejména uvedeno:
„Správa nyní zahájí konzultaci výboru zaměstnanců, pokud jde o provedení metodologie za roky 2001, 2002 a 2003. V tomto ohledu
je nicméně třeba uvést, že nic v rozsudku Soudu [prvního stupně] neodůvodňuje v rámci konzultace předpokládat, že bude třeba
změnit výpočty pro některý z těchto roků.“
Sdělením ze dne 9. ledna 2004 zahájila ECB konzultační postup tím, že výboru zaměstnanců předala seznamy údajů poskytnutých
referenčními organizacemi pro roky 2001, 2002 a 2003.
Výbor zaměstnanců odpověděl dne 25. března 2004, když vznesl různé otázky týkající se údajů předaných ECB a požádal o zpětné
použití výsledku konečného výpočtu úpravy platů zaměstnanců ECB za roky 2001, 2002 a 2003 zejména z důvodu rozporů zjištěných
výborem zaměstnanců mezi údaji poskytnutými dne 9. ledna 2004 ECB a údaji téže povahy získanými výborem zaměstnanců od výborů
zaměstnanců referenčních organizací. Výbor zaměstnanců požadoval s ohledem na všechny tyto rozpory zvýšení platů.
Následně proběhla mezi výborem zaměstnanců a zástupci ECB řada „technických“ schůzek a schůzek
ad hoc
. Zejména se dne 30. března 2004 konala technická schůzka, při které zástupci výboru zaměstnanců (včetně žalobkyně pí Cerafogli)
předali kopie veškerých dokumentů, které výbor obdržel od výborů zaměstnanců referenčních organizací pro předchozí roky. Úprava
platů za roky 2001 až 2003 byla rovněž předmětem technické schůzky konané dne 11. května 2004. Zástupce ECB p. Kelly uvedl
čísla týkající se několika národních centrálních bank a vysvětlil, že je nezbytné projednat jejich rozdělení mezi jednotlivé
roky 2001, 2002 a 2003 s tím, že pokud čísla prokážou rozdíl, bude pravděpodobná úprava. Na otázku zástupců výboru zaměstnanců
(včetně žalobce p. Seigneura) týkající se zpětné úpravy, zástupce ECB vyjádřil přesvědčení, že by úprava měla nabýt účinnosti
v roce 2004. Dne 1. června 2004 proběhly za přítomnosti zástupce ECB p. Kellyho a mluvčího výboru zaměstnanců p. van de Veldeho,
jakož i jednoho ze zástupců uvedeného mluvčího p. van der Arka další schůzky
ad hoc
o úpravě platů, a dne 9. června 2004 za přítomnosti dvou zástupců ECB, p. van Baaka a p. Kellyho, a obou členů výboru zaměstnanců
přítomných na schůzce konané dne 1. června 2004. Povaha, účast a obsah schůzek konaných dne 1. a 9. června 2004, jakož i ostatních
schůzek zůstávají v několika ohledech sporné.
Sdělením ze dne 3. června 2004 vyjádřil výbor zaměstnanců přání, aby pravděpodobný výsledek úpravy platů v návaznosti na konzultační
postup pro roky 2001 až 2003 nabyl účinnosti současně s úpravou, která měla být provedena za rok 2004 (a sice od 1. července
2004, jak stanoví článek 13 pracovního řádu).
Pokud jde o schůzku konanou dne 14. června 2004, její příprava a průběh jsou rovněž účastníky řízení popisovány různě. Žalobci
tvrdí, že výbor zaměstnanců obdržel některé důležité statistické údaje až při schůzce, třebaže v žádném okamžiku konzultačního
postupu, který byl zahájen sdělením ze dne 9. ledna 2004, neměli členové výboru zaměstnanců přístup k veškerým dokumentům,
kterými referenční organizace sdělily procentuální zvýšení platů a počty zaměstnaných osob (dále jen „zdrojové údaje“). Naopak
ECB tvrdí, že dané statistické údaje předala v pátek 11. června 2004 a že zdrojové údaje ukázala mluvčímu výboru zaměstnanců,
p. van de Veldemu, a jednomu z jeho zástupců, p. van der Arkovi, v den, který není schopna upřesnit. Tvrzení, že výbor zaměstnanců
požádal ECB, aby jeho mluvčí, jakož i jeden z jeho zástupců měli takový přístup ke zdrojovým údajům, je potvrzeno e-mailem
ze dne 1. června 2004 zástupce mluvčího p. van der Arka. Mimoto je existence takového přístupu potvrzena písemným prohlášením
ze dne 13. června 2005, podepsaným mimo jiné oběma dotčenými zástupci výboru zaměstnanců.
Výbor zaměstnanců zastoupený svým mluvčím a jedním z jeho zástupců zaslal generálnímu řediteli generálního ředitelství (GŘ)
pro administrativu dopis ze dne 14. června 2004, ve kterém napsal:
„V nedávné době obdržel výbor zaměstnanců od ředitelství lidských zdrojů opravená čísla týkající se období obecné úpravy platů
2001[/]2003.
Doufali jsme, že konzultace ohledně období obecné úpravy platů 2001[/]2003 bude ukončena včas pro výpočet obecné úpravy platů
za období 2004. Třebaže jsme oznámili naše výsledky dne 25. března, teprve v nedávné době jsme obdrželi tabulku s opravenými
čísly ze strany ředitelství lidských zdrojů. Setkali jsme se s dotčenými zaměstnanci ředitelství lidských zdrojů, abychom
pochopili a vyjasnili tato čísla. Neshody přetrvávají ohledně malého počtu rozporů, které zatím nelze vysvětlit, ohledně Belgie
(2001), [Deutsche] Bundesbank (2001 a 2002) a Komise […] (2002). Od dopisu ze dne 25. března 2004 se staly dostupnými nové
údaje pro Irsko a EIB. Doplňující informace poskytnuté našimi kolegy z Banca d’Italia obsahují skutečnosti bez vztahu k obecné
úpravě platů.
Tyto rozpory není možné vyřešit tím, že bude předem přijat harmonogram navržený ke schválení ředitelstvím týkající se úpravy
za rok 2004. Ředitelství lidských zdrojů však již potvrdilo, že z opravených údajů, které mu byly sděleny, vyplývá souhrnný
výsledek ve výši 0,9 % za období 2001[/]2003, který již byl zaúčtován ve výši 0,6 % při výpočtu za období 2004.
Vzhledem k tomu, že potvrdí-li se přetrvávající rozpor, povede k lehkému zvýšení konečného výsledku, navrhujeme, aby rozdíl
ve výši 0,3 % (0,9 %–0,6 %), který již byl oběma stranami odsouhlasen, byl připočten k výsledku období obecné úpravy platů
za rok 2004, a aby jakýkoli přetrvávající rozpor byl vyrovnán v roce 2005, budou-li konečná čísla potvrzena společnou dohodou.“
Dne 15. června 2004, tedy následujícího dne, schválila výkonná rada ECB návrh svého prezidenta, jehož cílem bylo zvýšení o 3,5 %
skládající se z 3,2 % za rok 2004 a z dodatečné a jednorázové úpravy o 0,3 % za období let 2001 až 2003, a rozhodla předložit
tento návrh radě guvernérů ke schválení. Sazba 3,2 % obsahuje 0,6 % z titulu chybějících údajů v roce 2003, které se ale v roce
2004 staly dostupnými.
Tentýž den 15. června 2004 zvolili zaměstnanci ECB nový výbor zaměstnanců.
V dopise ze dne 25. června 2004 zaslaném viceprezidentovi ECB se nový výbor zaměstnanců domníval, že konzultační postup týkající
se let 2001 až 2003 nebyl ukončen dopisem ze dne 14. června 2004. V důsledku toho požádal o odpověď na dopis bývalého výboru
zaměstnanců ze dne 25. března 2004, aby bylo pokračováno v konzultačním postupu v souladu s memorandem o porozumění zahrnujícím
druhou fázi konzultace.
Při schůzce rady guvernérů konané dne 1. července 2004 přijala rada guvernérů návrh výkonné rady ze dne 15. června 2004.
Sdělením ze dne 1. července 2004 informoval ředitel ředitelství lidských zdrojů GŘ pro administrativu všechny zaměstnance,
že rada guvernérů přijala rozhodnutí o zvýšení platů o 3,5 % s účinností od 1. července 2004.
Svým dopisem ze dne 7. července 2004 odpověděl ředitel ředitelství lidských zdrojů GŘ pro administrativu novému výboru zaměstnanců
ohledně úpravy platů za roky 2001 až 2003 takto:
–        odkázal na dopisy ze dne 9. ledna 2004 (o zahájení konzultačního postupu) a dopisy výboru zaměstnanců ze dne 14. a 25. června
2004;
–        zdůraznil, že „[p]oskytnuté […] informace […] b[yly] ověřeny a potvrz[ují] existenci nedoplatku ve výši 0,3 % během daného
období z důvodu nesprávných údajů sdělených některými referenčními organizacemi[; v] důsledku toho rada guvernérů souhlasila
s použitím výjimečného příplatku 0,3 % k procentu obecné úpravy platů za rok 2004, což vedlo k celkovému zvýšení o 3,5 % s účinností
od 1. července 2004“;
–        potvrdil, že konzultační postup pokračuje („toto jednání není uzavřeno“), ale s účinností pro další kolo úpravy („[a]čkoliv
bylo dohodnuto, že jakýkoliv přetrvávající rozpor bude vyrovnán při dalším období úpravy platů, veden snahou o zajištění řádné
péče navrhuji, abyste sdělili Vaše připomínky ve lhůtě 20 pracovních dnů od obdržení tohoto dopisu“).
Výplatní pásky, které obsahovaly zvýšení o 0,3 % za roky 2001 až 2003, jakož i zvýšení o 3,2 % za rok 2004, byly žalobcům
doručeny v polovině července 2004.
Dne 4. srpna 2004 odpověděl výbor zaměstnanců na dopis ECB ze dne 7. července 2004. Zčásti na základě jiných údajů, než byly
údaje sdělené bývalým výborem zaměstnanců, nový výbor zaměstnanců sdělil, že nemůže pochopit, jak bylo získáno číslo 0,3 %.
Rozpory takto zjištěné novým výborem zaměstnanců jsou dle tohoto výboru pravděpodobně přičitatelné „chybnému výkladu údajů
[bývalým výborem zaměstnanců] a správou“.
V odpovědi na sdělení výboru zaměstnanců ze dne 4. srpna 2004 ředitel ředitelství lidských zdrojů GŘ pro administrativu poskytl
sdělením ze dne 23. září 2004 informace a podrobnosti ohledně tří skutečností, které podle dopisu výboru zaměstnanců ze dne
14. června 2004 bylo třeba objasnit, pokud jde o úpravy platů za roky 2001 až 2003 ohledně údajů Banque nationale de Belgique,
Deutsche Bundesbank a Komise. Považoval konzultační postup za ukončený.
Sdělením ze dne 6. října 2004 zaslaným řediteli ředitelství lidských zdrojů GŘ pro administrativu jej výbor zaměstnanců zejména
požádal o stažení jeho sdělení ze dne 23. září 2004 zpět a o zaslání nového dopisu, který by odpovídal na jeho dopisy ze dne
25. března, 25. června a 4. srpna 2004, na které nebylo dostatečným způsobem odpovězeno. V opačném případě bude výbor zaměstnanců
považovat konzultaci o období obecné úpravy platů 2001 až 2003 za neprovedenou.
ECB odpověděla dne 23. února 2005 na sdělení výboru zaměstnanců ze dne 6. října 2004. Sdělením ze dne 28. února 2005 reagoval
výbor zaměstnanců na dopis ECB ze dne 23. února 2005. Především těmito dvěma dopisy a vzájemnými návrhy, které obsahovaly,
se ECB a výbor zaměstnanců snažily o smírné vyřešení jejich sporu. Základní principem navrženého smírného vyřešení bylo vyrovnat
nezohlednění rozporů uvedených výborem zaměstnanců při výpočtu úpravy platů let 2001 až 2003 poskytnutím dodatečné dovolené.
Poté, co ECB nedosáhla s výborem zaměstnanců dohody, zopakovala ve svém sdělení ze dne 7. března 2005 stanovisko, podle kterého
byla konzultace ukončena.
Zaměstnanci ECB, včetně žalobců, podali ve dnech 10. září až 14. září 2004 žádosti o přezkum („administrative reviews“) svých
výplatních pásek z měsíce července 2004. V těchto dopisech vycházejících ze společného vzoru žalobci zejména požadovali:
–        opravu svých výplatních pásek z měsíce července 2004 tak, aby posledně uvedené obsahovaly zpětně v částce zaplacené v červenci
2004 výsledek opravy úpravy platů za roky 2001 až 2003;
–        opravu svých výplatních pásek z měsíce července 2004 tak, aby posledně uvedené obsahovaly celkovou výši zůstatku, tak jak
byl vypočten výborem zaměstnanců, vyplývající z opravy provedení období úpravy platů za roky 2001, 2002 a 2003 (tedy 2,67 %),
přičemž platby mají být provedeny zpětně;
–        v případě, že by ECB zamítla žádost v tomto ohledu podanou výborem zaměstnanců, sdělení zdrojových údajů sdělených ECB referenčními
organizacemi tak, aby bylo prokázáno, že výpočty učiněné ECB jsou konsistentní s poskytnutými zdrojovými údaji.
Dne 9. prosince 2004 odpověděla ECB na žádosti o přezkum. Rovněž její odpovědi vycházely ze společného vzoru, s výjimkou odpovědi
p. Polonimu, která se lišila vzhledem k údajnému opožděnému podání žádosti o přezkum z jeho strany.
Žalobci podali interní stížnosti („grievance procedures“) dopisy ze dne 9., 10. a 13. prosince 2004.
Interní stížnosti byly zamítnuty dopisy ze dne 6. ledna 2005 doručenými žalobcům dne 10. ledna téhož roku.

Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
Projednávaná žaloba byla zapsána do rejstříku kanceláře Soudu prvního stupně pod číslem T‑131/05.
Usnesením ze dne 15. prosince 2005 postoupil Soud prvního stupně projednávanou věc na základě čl. 3 odst. 3 rozhodnutí Rady
2004/752/ES, Euratom ze dne 2. listopadu 2004 o zřízení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (Úř. věst. L 333, s. 7), Soudu.
Žaloba byla zapsána do rejstříku kanceláře Soudu pod číslem F‑15/05.
Po konzultaci účastníků řízení Soud rozhodl o postoupení věci plénu.
Žalobci navrhují, aby Soud:
–        prohlásil projednávanou žalobu za přípustnou a opodstatněnou, a v důsledku toho;
–        zrušil jejich výplatní pásky z měsíce července 2004;
–        v případě potřeby zrušil rozhodnutí zamítající žádosti o přezkum a interní stížnosti podané žalobci dne 9. prosince 2004 a 6. ledna
2005;
–        uložil ECB předložit její „správní spis“;
–        uložil ECB povinnost k náhradě jim způsobené škody, která spočívá jednak v zaplacení částky 5 000 eur každému žalobci z důvodu
ztráty kupní síly po 1. červenci 2001 a jednak v doplatcích mzdy odpovídajících zvýšení jejich platů o 1,86 % za období od
1. července 2001 do 30. června 2002, 0,92 % za období od 1. července 2002 do 30. června 2003 a 2,09 % za období od 1. července
2003 do 30. června 2004, zvýšených o úrokovou sazbu od dne jejich splatnosti do dne skutečného zaplacení, vypočtenou na základě
úrokové sazby stanovené ECB pro hlavní refinanční operace, použitelnou během dotčeného období a zvýšenou o dva body;
–        uložil ECB náhradu nákladů řízení.
ECB navrhuje, aby Soud:
–        prohlásil žalobu za nepřípustnou, pokud jde o p. Poloniho;
–        zamítl žalobu jako neopodstatněnou;
–        rozhodl o náhradě nákladů řízení podle práva.
V rámci organizačních procesních opatření v souladu s článkem 64 jednacího řádu Soudu prvního stupně, použitelného obdobně
na Soud na základě čl. 3 odst. 4 rozhodnutí 2004/752 do vstupu v platnost jednacího řádu posledně uvedeného, položil Soud
písemně otázky oběma účastníkům řízení a požádal o předložení dokumentů, včetně spisu zdrojových údajů. Účastníci řízení těmto
opatřením ve stanovených lhůtách vyhověli.
Pokud jde o žádost žalobců, aby ECB předložila „správní spis“, je třeba konstatovat, že žalobci měli přístup ke spisu zdrojových
údajů. Není proto již namístě rozhodnout o jejich žádosti, protože neuvedli, jaké jiné písemnosti by bylo vhodné konzultovat.
Pokus o smírné vyřešení sporu z podnětu Soudu nebyl úspěšný.

Právní otázky
1.
K návrhovým žádáním směřujícím ke zrušení
I  když návrhová žádání směřující ke zrušení rovněž formálně míří proti rozhodnutím zamítajícím žádosti o přezkum a proti
rozhodnutím přijatým dne 6. ledna 2005, kterými byly zamítnuty interní stížnosti žalobců podané dne 9., 10. a 13. prosince
2004, musí být na základě ustálené judikatury použitelné obdobně na ECB považována za návrhová žádání směřující proti rozhodnutím,
kterými ECB stanovila odměnu žalobců, a sice rozhodnutím obsaženým ve výplatních páskách z měsíce července 2004 (viz zejména
rozsudek Soudního dvora ze dne 17. ledna 1989, Vainker v. Parlament, 293/87, Recueil, s. 23, bod 8).
Na podporu své žaloby žalobci uplatňují tři žalobní důvody vycházející v podstatě z porušení povinnosti konzultovat výbor
zaměstnanců ohledně změn pravidel pro zaměstnance v rozsahu, v němž se týkají úpravy platů za roky 2001 až 2003, porušení
metody výpočtu a zpětného neuplatnění oprav, které měly být použity na obecnou úpravu platů.

K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení povinnosti konzultovat výbor zaměstnanců
Argumenty účastníků řízení
Svým prvním žalobním důvodem žalobci ECB v podstatě vytýkají, že porušila konzultační postup výboru zaměstnanců v rámci úpravy
platů za roky 2001 až 2003. Tento žalobní důvod má čtyři části spočívající v údajném porušení článků 45 a 46 pracovního řádu,
článku 9 memoranda o porozumění, zásady řádné správy a povinnosti dobré víry.
V tomto ohledu žalobci tvrdí, že zdrojové údaje, které musely být ECB sděleny referenčními organizacemi a na základě kterých
ECB provedla své výpočty v rámci provádění metod výpočtu za roky 2001, 2002 a 2003, nebyly výboru zaměstnanců nikdy sděleny.
Navíc mají za to, že ECB nedodržela svou povinnost konzultovat výbor zaměstnanců, tak jak vyplývá z článků 45 a 46 pracovního
řádu a memoranda o porozumění tím, že uvedený výbor neinformovala včas, nekonala řádně technické schůzky a neoprávněně konala
schůzky
ad hoc
, pouze nedostatečně odpověděla na otázky výboru zaměstnanců a že konzultační postup nebyl ukončen při předání výplatních
pásek z měsíce července 2004.
S odkazem mimo jiné na rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. dubna 2003, Robert v. Parlament (T‑186/01, Recueil FP, s. I‑A‑131
a II‑631, bod 64), ECB zpochybňuje přípustnost prvního žalobního důvodu. Žalobci totiž neuplatnili tento žalobní důvod v rámci
postupu před zahájením soudního řízení.
V meritu věci ECB kromě poukazu na „nejstriktnější důvěrnost“ zdrojových údajů, které jí byly sděleny, uvádí, že ředitelství
lidských zdrojů GŘ pro administrativu nicméně členům výboru zaměstnanců umožnilo „prostřednictvím mluvčího [...] a jeho zástupce“
ujistit se o relevanci tabulek poskytnutých ECB, když jim bylo umožněno seznámit se s těmito dokumenty v jejích prostorách,
čímž tak byla zajištěna transparentnost požadovaná v rámci konzultace, aniž by tyto dokumenty byly zpřístupněny písemně. Tato
skutečnost je potvrzena prohlášením pěti členů bývalého výboru zaměstnanců.
Závěry Soudu
Čtyři části prvního žalobního důvodu je třeba přezkoumat společně, jelikož spolu souvisí a žalobci na jejich podporu předložili
jedinou argumentaci.
Na základě článku 46 pracovního řádu musí být výbor zaměstnanců konzultován před „jakoukoli změnou, pokud jde o [stávající]
pracovní řád, pravidla pro zaměstnance nebo jakékoli jiné otázky s nimi spojené, tak jak jsou vymezeny v článku 45 [tohoto
pracovního řádu]“. Mezi uvedené otázky patří otázky spojené s odměňováním.
Zejména na základě těchto ustanovení memorandum o porozumění konkretizuje právo výboru zaměstnanců být konzultován a konkrétně
stanoví postup, který je třeba provést a který začíná povinností ECB poskytnout úplné informace (viz body 10 a 11 tohoto rozsudku).
Je namístě připomenout, že právo na informace a konzultaci pracovníků představuje „obecnou zásadu pracovního práva“ (rozsudek
Soudu prvního stupně ze dne 6. března 2001, Dunnett a další v. EIB, T‑192/99, Recueil, s. II‑813, bod 105), s přihlédnutím
ke kterému je třeba vykládat relevantní ustanovení memoranda o porozumění.
V tomto ohledu žalobci uplatňují několik částí žalobního důvodu, aby prokázali, že konzultační postup vyžadovaný relevantními
ustanoveními pracovního řádu a memoranda o porozumění nebyl ECB správně proveden.
–       K části žalobního důvodu vycházející z neúplnosti informací sdělených ECB
Žalobci ECB vytýkají, že neposkytla „úplné informace“ tím, že přístup ke zdrojovým údajům nebyl zajištěn všem členům výboru
zaměstnanců z důvodu údajné důvěrnosti těchto údajů.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle článku 6 memoranda o porozumění musí být žádost o konzultaci „předložena s úplnými
informacemi“, které výboru zaměstnanců umožní „seznámit se s otázkou, která je předmětem konzultace, a přezkoumat ji, ledaže
existují jiné důvody, které by vyžadovaly jednat jinak“.
Rozsah této informační povinnosti musí být v projednávaném případě posouzen v závislosti na povaze zdrojových informací, které,
byť jsou dostupné u ECB, od ECB nepocházejí. Ze spisu přitom vyplývá, že v rozhodné době z hlediska skutečností sdělovaly
referenční organizace zdrojové údaje obecně jen s ujištěním, že nebudou široce zpřístupněny, ale použity výlučně pro potřeby
roční úpravy platů zaměstnanců ECB.
Za těchto podmínek nelze ECB vytýkat, že respektovala pravidlo autora stanovené v čl. 4 odst. 4 rozhodnutí ECB/2004/3, když
nesdělila všem členům výboru zaměstnanců zdrojové údaje.
Argument, že od roku 2006 ECB zpřístupňovala zdrojové údaje všem členům výboru zaměstnanců současně s výpočtem čísel úpravy
platů, nemůže tento závěr vyvrátit. Referenční organizace souhlasily s širším zpřístupněním svých údajů pouze pro roky následující
po skutečnostech ve sporu v návaznosti na podnět ECB v tomto smyslu.
Ze spisu naopak vyplývá, že jednak mluvčí výboru zaměstnanců, jednak jeden z jeho zástupců skutečně měli přístup ke zdrojovým
údajům. Samotný výbor zaměstnanců navrhl, aby oba tito mluvčí měli takový přístup. Tato skutečnost je potvrzena elektronickou
zprávou ze dne 1. června 2004 zástupce mluvčího p. van der Arka.
Mimoto mluvčí byli zvoleni a řádně zmocněni samotným výborem zaměstnanců, a nikoliv „vybráni“ správou ECB jakožto privilegovaní
zástupci. Výsledky volby mluvčího p. van de Veldea, jakož i jeho dvou zástupců, p. Van Dammea a van der Arka, ve výboru zaměstnanců,
byly sděleny správě sdělením ze dne 17. února 2003. Mluvčí tak musí být považováni za zástupce řádně zmocněné samotným výborem
zaměstnanců pro účely konzultace o úpravě platů za roky 2001, 2002 a 2003.
Je tedy namístě se domnívat, že prostřednictvím svých zástupců byl výbor zaměstnanců ECB jakožto orgán seznámen se zdrojovými
údaji (viz v tomto smyslu usnesení Soudu prvního stupně ze dne 24. října 2000, Výbor zaměstnanců ECB a další v. ECB, T‑27/00,
Recueil FP, s. I‑A‑217 a II‑987, bod 25).
Krom toho informace sdělené výboru zaměstnanců byly v podstatě dostačující, neboť výbor měl možnost zkontrolovat u každé referenční
organizace veškeré relevantní údaje a srovnat je s údaji, které měl k dispozici, které byly shromážděny a předány zástupci
zaměstnanců referenčních organizací.
Výbor zaměstnanců ostatně během konzultačního postupu neuplatnil žádnou připomínku ani výhradu, pokud jde o sdělení zdrojových
údajů. Zvláště sdělení ze dne 14. června 2004 nepoukazuje na neexistenci přístupu ke zdrojovým údajům.
Z toho vyplývá, že část žalobního důvodu vycházející z neúplnosti informací sdělených ECB musí být zamítnuta.
–       K části žalobního důvodu vycházející z nedostatku včasných informací
Žalobci ECB vytýkají, že neposkytla nezbytné informace včas. Zvláště informace sdělené v pátek 11. června a v pondělí 14.
června 2004 byly sděleny opožděně.
V tomto ohledu je třeba uvést, že preambule memoranda o porozumění vyžaduje, aby veškeré relevantní informace byly sděleny
co nejdříve. Konsolidované tabulky předložené v pátek 11. června a v pondělí 14. června 2004 zástupcem ECB výboru zaměstnanců
sice nebyly sděleny za podmínek umožňujících důkladnou analýzu veškerých dotčených statistických údajů. Aby totiž rozhodnutí
výboru zaměstnanců bylo přijato dne 14. června 2004, což byl poslední pracovní den (před schůzkou výkonné rady ECB dne 15.
června 2004) umožňující, aby došlo k případné „zvláštní“ úpravě platů za roky 2001 až 2003 od 1. července 2004 současně s běžnou
úpravou za rok 2004, nezbývalo dost času k provedení nezbytné kontroly některých údajů, o kterých přetrvávaly rozpory, a k následnému
dialogu s ECB.
Je však třeba konstatovat jednak to, že samotný výbor zaměstnanců vyjádřil dne 3. června 2004 písemně přání, aby případná
„zvláštní“ úprava platů týkající se let 2001 až 2003 nabyla účinnosti během běžného období úpravy roku 2004, a souhlasil tak
se znalostí věci s touto časovou tísní, přičemž ECB byla na základě článku 13 pracovního řádu povinna provést úpravu platů
za rok 2004 s účinností k 1. červenci, a jednak to, že velká část relevantních údajů byla projednána mezi ECB a výborem zaměstnanců
od ledna do června 2004 v rozsahu, v němž byly dostupné, při řádných technických schůzkách a schůzkách
ad hoc
. Rekapitulující tabulka předložená dne 11. června 2004 ECB nebyla prvním předložením, ale výsledkem trvalé práce vykonané
společně zástupci ECB, konkrétně p. Kellym, a oprávněnými zástupci výboru zaměstnanců. Poté, co výbor zaměstnanců obdržel
tuto rekapitulující tabulku, se podle svého sdělení ze dne 14. června 2004 setkal se zástupci ředitelství lidských zdrojů,
aby pochopili a vyjasnili si opravená čísla a dospěli k závěru, že neshody přetrvávají jen ohledně malého počtu rozporů (tří),
které mohou mít malý vliv na konečný výsledek. Z tohoto důvodu výbor zaměstnanců „navrhl“ ECB v uvedeném sdělení, aby „rozdíl
0,3 % [...], který již byl oběma stranami odsouhlasen, byl připočten k výsledku období obecné úpravy platů za rok 2004, a aby
jakýkoli přetrvávající rozpor byl vyrovnán v roce 2005, budou-li konečná čísla potvrzena společnou dohodou“.
Z toho vyplývá, že část žalobního důvodu vycházející z nedostatku včasných informací musí být zamítnuta.
–       K části žalobního důvodu vycházející z neoprávněného konání schůzek
Žalobci kritizují skutečnost, že mimo rámec oficiálního postupu stanoveného memorandem o porozumění byly zorganizovány „poloúřední“
konzultační schůzky s mluvčími výboru zaměstnanců, a nikoliv s výborem zaměstnanců v plném složení, a to bez vědomí tohoto
výboru.
Mluvčí byli však zástupci řádně zmocněnými samotným výborem zaměstnanců pro účely konzultace (viz bod 68 tohoto rozsudku).
Technické schůzky, jakož i zjednodušený konzultační postup jsou krom toho upraveny memorandem o porozumění. Pokud jde o schůzky
ad hoc
, memorandum o porozumění nijak nevylučuje konání takových schůzek, když článek 15 tohoto memoranda stanoví výslovně zjednodušený
konzultační postup. Tento článek totiž stranám umožňuje omezit počet jednání, a odchýlit se tak od lhůt stanovených uvedeným
memorandem a dohodnout vhodným způsobem kratší lhůty; sepsání zápisu je stanoveno pravidly pro zaměstnance ECB jen pro schůzky
s prezidenty.
Mimoto ze spisu vyplývá, že vztahy mezi výborem zaměstnanců, jehož mandát pokrýval roky 2002 až 2004, a ECB byly založeny
na vysokém stupni vzájemné důvěry a na otevřené komunikaci, což mohlo odůvodňovat relativně neformální povahu některých schůzek.
Je konečně třeba dodat, že „zvláštní“ konzultační postup provedený k úpravě platů za roky 2001 až 2003 byl dohodnut mezi ECB
a výborem zaměstnanců zejména v návaznosti na přání tohoto výboru vyjádřené v jeho sdělení ze dne 3. června 2004. Tento výbor
byl informován o výsledcích schůzek jeho mluvčích se zástupci ECB, jak dosvědčují interní sdělení a elektronické zprávy výboru
zaměstnanců připojené k písemným vyjádřením účastníků řízení. Mimoto je třeba poukázat na sdělení výboru zaměstnanců ze dne
14. června 2004, které, když odkazuje na prvky postupu, aniž by vznášelo jakoukoliv připomínku v tomto ohledu a dospívá v zásadě
k závěru o ukončení konzultačního postupu (s výjimkou tří bodů k vyřešení, viz bod 27 tohoto rozsudku), musí být zanalyzováno
tak, že obsahuje schválení řádnosti konzultačního postupu provedeného v projednávaném případě.
V důsledku toho musí být část žalobního důvodu vycházející z neoprávněného konání schůzek zamítnuta.
–       K části žalobního důvodu vycházející z nedostatečnosti odpovědí na otázky výboru zaměstnanců
Žalobci ECB vytýkají, že formálně písemně neodpověděla na dopis výboru zaměstnanců ze dne 25. března 2004.
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že body vznesené výborem zaměstnanců v jeho dopise ze dne 25. března 2004 byly přezkoumány
na konzultačních schůzkách konaných od dubna do června 2004. Dovolávaná část žalobního důvodu je tak skutkově nepodložená.
–       K části žalobního důvodu vycházející z protiprávního použití naléhavosti
Při jednání žalobci ECB vytkli, že výboru zaměstnanců vnutila situaci naléhavosti, a postavila jej tak před hotovou věc.
Bez ohledu na otázku její přípustnosti není tato výtka, která je ve značné míře shodná s částí žalobního důvodu vycházející
z nedostatku včasných informací (viz body 73 až 76 tohoto rozsudku), odůvodněná, neboť samotný výbor zaměstnanců dne 3. června
2004, méně než dva týdny před schůzkou výkonné rady ECB, která měla rozhodnout o povinné roční úpravě za rok 2004, ECB požádal
o začlenění výsledků „zvláštní“ konzultace týkající se let 2001 až 2003 do této úpravy. Ve svém sdělení ze dne 14. června
2004 přitom výbor zaměstnanců uvádí, že skutečně znal harmonogram stanovený pro schválení úprav platů za rok 2004 výkonnou
radou ECB.
Ve zbývající části je vůči těmto částem žalobního důvodu namítnout důvody uvedené v bodech 74 až 76 tohoto rozsudku.
V důsledku toho musí být část žalobního důvodu vycházející z protiprávního použití naléhavosti zamítnuta.
–       K části žalobního důvodu vycházející z toho, že konzultační postup nebyl ukončen při předání výplatních pásek z měsíce července
Žalobci ECB vytýkají, že neukončila konzultační postup týkající se let 2001 až 2003 před přijetím rozhodnutí o úpravě platů
vztahujícího se k tomuto období.
V tomto ohledu je namístě uvést, že sdělením ze dne 14. června 2004 samotný výbor zaměstnanců konkludentně ředitelství ECB
navrhl ukončit konzultační postup s výhradou přezkumu tří specifických, dosud nevyřešených, bodů týkajících se údajů od Banque
nationale de Belgique, Deutsche Bundesbank a Komise s tím, že uvedený přezkum měl být odložen za účelem začlenění jeho výsledku
do konzultačního procesu následujícího roku (2005).
V témže sdělení totiž výbor zaměstnanců „navrhl“ připočtení „rozdílu 0,3 % [...], který již byl oběma stranami odsouhlasen“,
k výsledkům běžnému období úpravy platů za rok 2004, v rámci „zvláštní“ konzultace týkající se let 2001 až 2003, a současně
odložení přezkumu tří bodů – zvláště zmíněných – do období úpravy platů za rok 2005. I když tyto body nebyly dosud při ukončení
konzultace vyřešeny, Soud konstatuje, že byly vyloučeny z konzultace týkající se let 2001 až 2003 a že v každém případě podle
samotného výboru zaměstnanců, mohly mít pouze malý vliv na konečný výsledek úpravy platů za roky 2001 až 2003.
Navíc závěr, že sdělení výboru zaměstnanců ze dne 14. června 2004 zmiňuje dohodu mezi uvedeným výborem a ECB ohledně schopnosti
dokončit výsledky „zvláštní“ konzultace („rozdíl 0,3 % [...], který již byl oběma stranami odsouhlasen“), kromě tří nevyřešených
otázek, které však mohou mít malý vliv na tento výsledek, je výslovně potvrzen některými členy bývalého výboru zaměstnanců,
jak vyplývá z prohlášení pěti z nich ze dne 13. června 2005. Mimoto tato dohoda je potvrzena interními dokumenty výboru zaměstnanců,
předloženými samotnými žalobci.
V souladu s článkem 15 memoranda o porozumění byl výbor zaměstnanců oprávněn projevit souhlas s použitím zjednodušené konzultace,
včetně okamžiku jejího ukončení (viz bod 81 tohoto rozsudku).
Pokud jde o úlohu mluvčího výboru zaměstnanců, p. van de Veldea, a zástupce mluvčího uvedeného výboru, p. van der Arka, kteří
oba podepsali sdělení ze dne 14. června 2004, je namístě zdůraznit, že výbor zaměstnanců byl řádně zastoupen svými mluvčími,
aby jeho jménem předali uvedené sdělení ECB (viz bod 68 tohoto rozsudku). Mimoto, zápis ze schůzky výboru zaměstnanců ze dne
14. června 2004 předložený samotnými žalobci potvrzuje, že toto sdělení odráží stanovisko zaujaté většinou členů výboru.
Dne 15. června 2004 schválila výkonná rada ECB návrh svého prezidenta, jehož předmětem bylo zvýšení o 0,3 % z titulu zvláštní
úpravy platů za roky 2001 až 2003 jako výsledek konzultačního postupu.
Z toho vyplývá, že výbor zaměstnanců projevil souhlas s ukončením konzultačního postupu a se zvýšením platu o 0,3 % za roky
2001 až 2003, jež má být vypláceno počínaje měsícem červencem 2004.
Toto zjištění není vyvráceno argumentem žalobců vycházejícím z dopisu nového výboru zaměstnanců ze dne 25. června 2004. Tento
dopis je totiž třeba chápat jako jednostranný pokus ze strany uvedeného výboru o znovuotevření konzultace, která byla ukončena.
ECB však nepřijala žádost nového výboru zaměstnanců o přehodnocení stanoviska vyjádřeného bývalým výborem zaměstnanců, pokud
jde o ukončení konzultace. Dne 1. července 2004 tak přijala rada guvernérů návrh prezidenta ECB, schválený výkonnou radou
dne 15. června 2004 a založený na výsledku konzultace, tak jak vyplývá ze sdělení výboru zaměstnanců ze dne 14. června 2004.
V tomto ohledu není písemná odpověď ECB výboru zaměstnanců ze dne 7. července 2004, která uváděla, že „správa se nadále domnívá,
že tato komunikace není ukončena“ a že „jakýkoliv přetrvávající rozpor bude vyrovnán při příštím období úpravy platů“ potvrzením
toho, že pro ECB konzultace za účelem úpravy platů za roky 2001 až 2003 stále probíhala, i přes schválení zvýšení platů o 0,3 %
radou guvernérů, se kterým obě strany souhlasily. V rámci korespondence mezi výborem zaměstnanců a ECB ohledně „zvláštní“
úpravy za roky 2001 až 2003 musí být tato odpověď chápána jako odkaz na tři méně významné body specificky vyhrazené bývalým
výborem zaměstnanců v jeho dopise ze dne 14. června 2004 za účelem jejich přezkumu v rámci následujícího období roční úpravy,
tedy roku 2005.
S přihlédnutím ke všemu předcházejícímu je namístě se domnívat, že skutečnosti uvedené žalobci na podporu jejich částí žalobního
důvodu neumožňují, ani jako celek, dospět k závěru o porušení požadavků vlastních postupu konzultace výboru zaměstnanců před
přijetím rozhodnutí, kterým se upravují platy za roky 2001 až 2003. Aniž by bylo namístě rozhodnout o přípustnosti jednotlivých
částí prvního žalobního důvodu, musí být tudíž první žalobní důvod zamítnut.

K druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení metod výpočtu, zjevně nesprávného posouzení a porušení povinnosti uvést
odůvodnění
Argumenty účastníků řízení
Tímto žalobním důvodem žalobci v podstatě kritizují skutečnost, že ECB vycházela ze zjevně nesprávných údajů a porušila tak
metody výpočtu a povinnost uvést odůvodnění, pokud jde o úpravu platů týkající se období let 2001 až 2003.
Podle žalobců jsou totiž tabulky předložené ECB na začátku konzultačního postupu, a sice dne 9. ledna 2004, stiženy zjevnými
pochybeními a vyplývá z nich nesprávné použití metody výpočtu. Obzvláště nezohlednění výhody představované zkrácením pracovní
doby přiznané zaměstnancům Banque de France až od roku 2002 představuje zjevné pochybení, neboť zaměstnanci Banque de France
využívali od února 2001 pozitivních dopadů zákona č. 2000‑37 ze dne 19. ledna 2000 o zkrácení pracovní doby (dále jen „zákon
o zkrácení pracovní doby“). Skutečnost, že ECB nevzala v úvahu údaje týkající se zvláštního zvýšení přiznaného Deutsche Bundesbank
zaměstnancům pracujícím v bývalém Východním Německu, představuje rovněž zjevné pochybení.
ECB zdůrazňuje, že zcela závisí na referenčních organizacích, pokud jde o relevanci a přesnost zdrojových údajů, které musí
vzít v úvahu, a rychlost, s jakou jsou shromážděny a předány. Je třeba vzít v úvahu, že zdrojové údaje se neomezují na jediný
parametr, ale pokrývají mnoho činitelů, jako je počet zaměstnanců, týdenní pracovní doba, počet svátků, postavení zaměstnanců
(veřejná služba nebo soukromý sektor) atd. Za těchto okolností může pouze důvěřovat přesnosti a relevanci údajů, které jí
jsou předány. Pouze v případě zjevného pochybení má povinnost obrátit se na referenční organizaci, od níž chybné údaje pocházejí,
aby ověřila jejich přesnost. V projednávaném případě přitom neexistuje zjevné pochybení, pokud jde o zdrojové údaje sdělené
referenčními organizacemi.
ECB připouští, že otázka zohlednění zkrácení pracovní doby přiznané zaměstnancům Banque de France byla vznesena v dopise výboru
zaměstnanců ze dne 25. března 2004, ale tvrdí, že tato otázka byla vyřešena při konzultaci ke spokojenosti výboru zaměstnanců,
jelikož „dohoda ze dne 14. června 2004“ ji již nezmiňuje. Pokud jde o Deutsche Bundesbank, ECB si klade otázku ohledně přípustnosti
části žalobního důvodu týkající se tohoto údajného zjevného pochybení z hlediska pravidel stanovených čl. 44 odst. 1 písm. c)
jednacího řádu Soudu prvního stupně, jakož i ohledně opodstatněnosti této části žalobního důvodu, když odkazuje na „dohodu
ze dne 14. června 2004“ předpokládající následnou diskusi ohledně těchto údajů. Konečně nevidí dopad této skutečnosti na úpravu
platů za roky 2001 až 2003.
Závěry Soudu
I  když se žalobci na podporu svého druhého žalobního důvodu dovolávají „porušení povinnosti uvést odůvodnění“, jejich argumentace
se vztahuje výlučně k vnitřní, a nikoliv k formální legalitě sporných rozhodnutí.
Ve svém žalobě si totiž žalobci stěžují pouze na existenci „zjevného pochybení“, které vedlo k porušení metody výpočtu, a to
z dvojího důvodu:
–        jednak ECB správně nezohlednila platové dopady zkrácení pracovní doby zaměstnanců Banque de France na metody výpočtu,
–        jednak ECB opomněla promítnout do platů svých zaměstnanců následky zvláštního zvýšení přiznaného zaměstnancům Deutsche Bundesbank
pracujícím v bývalém Východním Německu.
Za účelem zodpovězení na tyto dvě jediné části žalobního důvodu uplatněné žalobci je třeba přezkoumat, zda se ECB dopustila
zjevně nesprávných posouzení skutkového stavu, když pro účely sestavení tabulek vyžadovaných pro určení průměrného vývoje
nominálních platů, tak jak je stanoven metodou výpočtu, vycházela z výše uvedených zdrojových údajů od Banque de France a Deutsche
Bundesbank.
Pokud jde o Banque de France, žalobci neposkytují důkazy, které by mohly prokázat, že ECB měla vyvodit důsledky z uplatnění
zákona o zkrácení pracovní doby na veškeré zaměstnance této banky od roku 2001. Naopak předkládají tři dokumenty, nazvané
„sdělení o použití“, vydané uvedenou bankou a týkající se „podnikové kolektivní smlouvy o době, organizaci a úpravě pracovní
doby zaměstnanců“ ze dne 13. února, 6. dubna a 6. června 2001, které se týkají pouze této kategorie zaměstnanců. Informace
obsažené v těchto sděleních se shodují s informacemi sdělenými Banque de France v rozsahu, v němž tato banka ECB informovala,
že tato kategorie zaměstnanců představuje pouze 1000 až 1100 osob, zatímco sjednaná dohoda použitelná na veškeré zaměstnance
(přibližně 15 000 osob) vstoupila v platnost až 1. ledna 2002. Podle simulací provedených ECB za přítomnosti zástupců výboru
zaměstnanců, které nebyly vážně žalobci zpochybněny, přitom zvýšení platů zaměstnanců Banque de France vyplývající z použití
zákona o zkrácení pracovní doby, neměla významný pozitivní vliv na konečný výsledek úpravy platů zaměstnanců ECB za rok 2001.
Pokud jde o situaci Deutsche Bundesbank, je třeba odlišit dvě skutečnosti. Zaprvé, pokud jde o zvláštní zvýšení přiznané jejím
zaměstnancům pracujícím v bývalém Východním Německu, uvedená banka ECB informovala, že stanovisko původně vyjádřené výborem
zaměstnanců o účincích tohoto zvláštního zvýšení bylo chybné. Výbor zaměstnanců přitom následně souhlasil s tímto vysvětlením,
a nezahrnul v důsledku toho do svého dopisu ze dne 14. června 2004 otázku platů zaměstnanců Deutsche Bundesbank pracujících
v bývalém Východním Německu mezi body, které zbývá vyřešit. Tento problém byl proto vyřešen během konzultačního postupu před
jeho ukončením dne 14. června 2004. Zadruhé výhrada týkající se Deutsche Bundesbank uvedená ve sdělení výboru zaměstnanců
ze dne 14. června 2004 jako jeden ze tří bodů, které zbývá vyřešit, se týkala jiné otázky, a sice otázky procentuálního obecného
zvýšení platů za roky 2001 a 2002. Tato výhrada byla zanalyzována v září 2004, a tudíž odstraněna v rámci období úpravy platů
za rok 2005, jak bylo dohodnuto mezi výborem zaměstnanců a ECB.
Navíc, jestliže dne 14. června 2004 obě strany vyjednávání po ověření údajů od Banque de France a Deutsche Bundesbank souhlasily
s tím, že navržená úprava platů správně zohledňuje tyto otázky, je obtížné konstatovat zjevné pochybení, kterého se ECB měla
dopustit v tomto ohledu z hlediska nepřesnosti částí žalobního důvodu dovolávaných v tomto ohledu žalobci a nedostatečnosti
důkazů předložených na jejich podporu.
Z toho vyplývá, že žalobci neprokázali porušení metody výpočtu ani existenci zjevného pochybení ECB při přezkumu zdrojových
údajů od Banque de France a Deutsche Bundesbank.
S přihlédnutím ke všemu předcházejícímu musí být druhý žalobní důvod rovněž zamítnut.

K třetímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu ze zpětného neuplatnění oprav, které měly být použity na obecnou úpravu platů
Argumenty účastníků řízení
Třetí žalobní důvod má tři části vycházející z porušení zásady legality, porušení principů metod výpočtu a z porušení zásady
ochrany legitimního očekávání. Těmito třemi částmi žalobního důvodu žalobci v podstatě kritizují skutečnost, že ECB nepoužila
metodu výpočtu zpětně, třebaže měla být zpětná účinnost použita.
Pokud jde o vysvětlení, na jakém základě se zpětná účinnost zvýšení platů zakládala, žalobci odkazují především na zásadu
legality vyžadující podle nich od správního úřadu vymezit jeho jednání a jeho rozhodnutí v souladu s právem, které se na něj
použije, a bylo-li právo porušeno, uvést situaci do souladu s právem. Pokud jde o chybné údaje, je věcí úřadu uvést situaci
do souladu s právem
ab initio
, tedy se zpětným účinkem.
V tomto ohledu žalobci uvádí, že referenční organizace provádí zpětné opravy, jsou-li namístě. Citují tak příklad zákonodárce
Společenství, který přijal nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2148/2003 ze dne 5. prosince 2003, kterým se od 1. července 2002
opravují odměny a důchody úředníků a ostatních zaměstnanců Evropských společenství, jakož i příklad zaměstnanců Banca d’Italia,
kterým byly dodatečně za období 2002–2003 zvýšeny platy v návaznosti na rozhodnutí přijaté v říjnu 2004. ECB by měla použít
stejnou zásadu a přiznat zpětný účinek svým opravným rozhodnutím.
Žalobci krom toho ECB vytýkají, že nedodržela závazek, který přijala ve svém memorandu ze dne 16. prosince 2003 určeném všem
jejím zaměstnancům. Tento závazek musí být posuzován z hlediska jiných prohlášení ECB a zejména těch obsažených ve sdělení
„ze dne 7. července 1999“ (žalobci ve skutečnosti odkazují na sdělení ze dne 7. května 1999), která uvádí, že cílem metody
výpočtu je umožnit ECB, aby zůstala na úrovni odměňování svých hlavních zdrojů pro přijímání, a sice referenčních organizací.
ECB zdůrazňuje, že sporná zvýšení platu vyplývají z pouhého „dobrovolného závazku“ z její strany, kvalifikace, se kterou souhlasí
samotní žalobci. Realizace takového závazku tedy nemůže vyústit v povinnost stanovenou právními předpisy. Odkazuje na judikaturu
Soudního dvora, který ve svém usnesení ze dne 3. března 1999, Echauz Brigaldi a další v. Komise (C‑315/97 P, Recueil, s. I‑1287,
bod 11), potvrdil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 9. července 1997, Echauz Brigaldi a další v. Komise (T‑156/95, Recueil
FP, s. I‑A‑171 a II‑509), kterým posledně uvedený rozhodl, že výhoda přiznaná orgánem jeho úředníkům, a to dobrovolně, a nikoliv
na základě právní povinnosti vyplývající ze statutu, jinému orgánu neukládá přiznat totožné zacházení svým vlastním úředníkům.
Soud prvního stupně v důsledku toho konstatoval, že zásada rovného zacházení nebyla porušena.
Navíc ECB popírá jakékoli „legitimní očekávání“ žalobců, jelikož konzultace výboru zaměstnanců neznamená, že jeho stanovisko
má závaznou povahu. Mimoto zdůrazňuje, že zvýšení platů, o kterém bylo rozhodnuto v červenci 2004, bylo dobrovolným úkonem,
který tedy nemůže zakládat povinnost přiznat zpětný účinek úpravě platů vyplývající z konzultace.
Závěry Soudu
Tímto žalobním důvodem se žalobci domáhají určení, že ECB neprávem zpětně nezvýšila jejich platy za roky 2001 až 2003, kterých
se týkala konzultace zahájená v návaznosti na memorandum ze dne 16. prosince 2003.
V tomto ohledu je třeba společně přezkoumat tři části třetího žalobního důvodu, jelikož spolu souvisí a žalobci na jejich
podporu předložili jedinou argumentaci.
V důsledku toho je třeba určit, zda konzultace výboru zaměstnanců zahájená v návaznosti na memorandum ze dne 16. prosince
2003 s následným použitím metody výpočtu na základě výsledků této konzultace platné během let 2001 až 2003 musí mít za následek,
jak tvrdí žalobci, zpětnou platbu, za dotčené roky, platu navýšeného podle výsledků konzultace.
Je třeba rovnou zdůraznit, že ke splnění povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku Cerafogli a Poloni v. ECB, který
prohlásil za protiprávní postup úpravy platů zaměstnanců ECB za rok 2001, byla ECB povinna k nápravě vady zjištěné Soudem
prvního stupně, konzultovat výbor zaměstnanců řádně a náležitě, pokud jde o úpravu platů za tentýž rok. Ze své povahy má takové
opatření, které nelze chápat jako opatření vztahující se pouze na situaci pí Cerafogli a p. Poloniho, nutně obecnou povahu.
Je třeba dodat, že ECB rozšířila konzultaci na roky 2002 a 2003 v návaznosti na závazek, který přijala vůči veškerým zaměstnancům
svým memorandem ze dne 16. prosince 2003, nazvaném „Rozsudek Soudu prvního stupně týkající se úpravy platů za rok 2001“. Jak
ECB připustila při jednání a v rozporu s tím, co tvrdila ve svých písemných vyjádřeních, tento závazek znamenal povinnost
použít platnou metodu výpočtu na výsledek takto rozšířené konzultace.
Účastníci řízení se však různí ohledně finančních následků této konzultace a povinnosti použít metodu výpočtu na výsledek
této konzultace. Zatímco totiž žalobci uplatňují, že aby ECB dosáhla souladu s výše uvedeným rozsudkem Cerafogli a Poloni
v. ECB, měla rozšířit případné zvýšení platů vyplývající z konzultace na veškeré zaměstnance, posledně uvedená uvedenému rozsudku
takový účinek upírá.
V projednávaném případě není nutné rozhodnout o tom, zda na základě článku 233 ES byla ECB povinna rozšířit zvýšení platů
vyplývající z konzultace, včetně období předcházejícího vyhlášení rozsudku, na veškeré zaměstnance ECB zejména vzhledem k povaze
zjištěné protiprávnosti. Stačí konstatovat, že samotná ECB měla za to, že je povinna učinit závaznými ve vztahu k veškerým
zaměstnancům, a nikoliv jen k pí Cerafogli a p. Polonimu a za tři dotčené roky, jak konzultaci, přípravnou fázi postupu úpravy
platů, tak i následující fáze tohoto postupu, včetně finální fáze spočívající v úpravě platu každého zaměstnance.
Za těchto podmínek je třeba ověřit způsob, jakým byla metoda výpočtu pro úpravu platů použita pro celé období let 2001 až
2003.
Je namístě nejprve připomenout hlavní prvky metody výpočtu, jakož i rozpory mezi jednak GSA 1999/2001, a jednak GSA 2002/2004
(viz body 13 až 17 tohoto rozsudku).
Metoda výpočtu v podstatě spočívala v použití zdrojových údajů sdělených referenčními organizacemi na základě důvěry, aniž
by je ECB byla schopna důkladným způsobem kontrolovat.
Mimoto GSA 1999/2001 nestanovily žádnou možnost opravy výsledků metody výpočtu, a když GSA 2002/2004 stanovily možnost takových
oprav, tato možnost byla omezena dvěma způsoby. Jednak tyto GSA umožňovaly opravy jen z důvodu údajů chybějících k běžnému
datu úpravy platů, tedy opravy provedené na základě údajů, které referenční organizace sdělily opožděně, a nikoliv opravy
z důvodu následného objevení chyb ve sdělených zdrojových údajích zohledněných při úpravě. Krom toho takto provedené změny
neměly zpětný účinek. V důsledku toho pouze úpravy způsobené původně chybějícími údaji, které se staly dostupnými mezi poslední
úpravou a úpravou následujícího roku, byly účinné k tomuto poslednímu termínu; k prvnímu použití této možnosti opravy tak
mohlo dojít až k 1. červenci 2003, a to pokud jde o údaje vztahující se k roku 2002, které byly sděleny opožděně a nemohly
být zohledněny při výpočtu úpravy, o které bylo rozhodnuto dne 1. července 2002.
Mimoto je třeba připustit, že by bylo nepřirozené provést novou konzultaci výboru zaměstnanců na základě údajů dostupných
v okamžiku původní konzultace, s vyloučením údajů, které se staly následně dostupné, a sice opravenými údaji.
Pokud jde rovněž o rok 2002, je třeba zohlednit obtíž použít na základě údajů týkajících se tohoto roku obdržených v roce
2004 snížení platu o 0,4 % vyplývající z výpočtu provedeného na základě opravených údajů obsažených v tabulkách sestavených
ECB při konzultačním postupu.
Navíc, i kdyby tyto operace byly možné, systém vydávání výplatních pásek ECB nebyl dle ECB schopen zpětně provést nový výpočet
platů od roku 2001, což bylo uznáno rovněž výborem zaměstnanců v jeho sdělení ze dne 4. srpna 2004.
Z judikatury vyplývá, že přináší-li splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku zvláštní obtíže, dotčený orgán
je oprávněn přijmout jakékoli rozhodnutí, které spravedlivě vyrovná znevýhodnění vyplývající pro dotčené osoby ze zrušeného
rozhodnutí. V tomto kontextu může správa s dotčenými osobami navázat dialog za účelem dosažení dohody, která jim poskytne
spravedlivou náhradu za protiprávnost, jejíž byly obětí (rozsudky Soudu prvního stupně ze dne 26. června 1996, De Nil a Impens
v. Rada, T‑91/95, Recueil FP, s. I‑A‑327 a II‑959, bod 34; ze dne 10. července 1997, Apostolidis a další v. Komise, T‑81/96,
Recueil FP, s. I‑A‑207 a II‑607, bod 42, a ze dne 10. května 2000, Simon v. Komise, T‑177/97, Recueil FP, s. I‑A‑75 a II‑319,
bod 23).
V projednávaném případě vzhledem ke všem skutečnostem uvedeným v bodech 126 až 131 tohoto rozsudku ECB zvolila zjednodušený
přístup, platbu souhrnného výsledku úpravy platů za roky 2001 až 2003, zjištěného po konzultačním postupu, k nabytí účinnosti
úpravy platů za rok 2004, a sice 1. červenci 2004. Toto řešení bylo konkludentně odsouhlaseno výborem zaměstnanců ve sdělení
ze dne 14. června 2004, ve kterém nezopakoval svou žádost o zpětnou platbu, formulovanou v jeho sdělení ze dne 25. března
2004 a zopakovanou při několika technických schůzkách.
Souhrnný výsledek, ke kterému ECB takto došla, je výsledkem kompromisního řešení dosaženého mezi ECB a výborem zaměstnanců,
které umožnilo upravit a zjednodušeně zkombinovat metodu výpočtu. Toto kompromisní řešení spočívalo v několika bodech:
–        zaprvé, pokud jde o rok 2001, v možnosti zohlednit opravené údaje, jakmile se staly dostupnými, což nebylo stanoveno GSA 1999/2001,
ale pouze GSA 2002/2004;
–        zadruhé v zohlednění veškerých relevantních údajů za rok, za který měly být platy upraveny, a nikoliv za rok, v průběhu kterého
se tyto údaje staly dostupnými, jak stanoví GSA 2002/2004;
–        zatřetí v možnosti neomezit zohlednění „opravených“ údajů, a sice údajů, které nebyly dostupné nebo byly neúplné za rok, za
který měly být platy upraveny, při platbě v následujícím roce;
–        začtvrté v platbě počínaje dnem 1. července 2004, zvýšené o 0,3 %, představující souhrnný výsledek změn vypočítaných za roky
2001 až 2003 na základě přesných údajů, na nichž se shodli výbor zaměstnanců a ECB (+0,3 % za rok 2001, –0,4 % za rok 2002,
+0,4 % za rok 2003, tedy 0,3 %).
Z toho vyplývá, že ECB sice nepřiznala zvýšení platů vyplývajícímu z konzultace zpětný účinek požadovaný žalobci, ale naproti
tomu jednak použila opravené údaje (směrem nahoru) za rok 2001, což nebylo možné v rozhodné době na základě tehdy platných
pravidel, a jednak rozšířila konzultaci na roky 2002 a 2003 a výsledky této konzultace na veškeré zaměstnance na rozdíl od
stanoviska, podle kterého měli mít z konzultace prospěch pouze žalobci ve výše uvedeném rozsudku Cerafogli a Poloni v. ECB.
ECB si tak zvolila řešení, které bylo nejen vyvážené, ale mělo také strukturální účinek na platové a důchodové tarify.
S ohledem na zvláštní obtíže uvedené výše při splnění povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku Cerafogli a Poloni
v. ECB, je namístě konstatovat, že rozhodnutí přijaté s přihlédnutím k výsledkům konzultačního postupu týkajícího se úpravy
platů za roky 2001 až 2003 je třeba považovat za přiměřené a spravedlivé řešení ve smyslu judikatury citované v bodě 132.
Toto zjištění není vyvráceno argumenty předloženými žalobci.
Zaprvé, pokud jde o argument vycházející ze zpětných oprav provedených některými referenčními organizacemi, je namístě konstatovat,
že taková praxe zcela odpovídá mechanismu stanovenému GSA 2002/2004, a sice opravě platů s přihlédnutím ke skutečným zdrojovým
údajům v roce následujícím po roce s rozhodnými skutečnostmi pro stanovení platu. V každém případě zpětné opravy některých
referenčních organizací nezakládají žádnou povinnost ECB přiznat zpětně úpravy platů, protože třebaže je toto jednání založeno
na vnitrostátních právních předpisech či právních předpisech Společenství, zavazují pouze tyto organizace, a nikoliv ECB.
Zadruhé, na rozdíl od toho, co tvrdí žalobci, když ECB přijala v projednávaném případě řešení spravedlivé pro své veškeré
zaměstnance, splnila závazek převzatý v jejím memorandu ze dne 16. prosince 2003 vyvodit důsledky z rozsudku vyhlášeného Soudem
prvního stupně.
V důsledku toho musí být třetí žalobní důvod zamítnut. Návrhová žádání směřující ke zrušení tak musí být zamítnuta jako neopodstatněná.
2.
K návrhovým žádáním směřujícím k náhradě škody

Argumenty účastníků řízení
Žalobci zdůrazňují, že jim údajná pochybení způsobila škodu, jelikož nemohli počínaje 1. červencem 2001, 2002 a 2003 disponovat
s platem, který jim přísluší, a sice platem stanoveným v souladu s metodou výpočtu po řádně provedené konzultaci. Aniž by
byli schopni přesně vypočítat výši jejich škody, navrhují ji stanovit
ex aequo et bono
prozatímně na 5 000 eur u každého žalobce.
ECB tvrdí, že dostatečně prokázala, že se nedopustila protiprávnosti. Žádost o náhradu škody tak postrádá právní základ. Z finančního
hlediska získali žalobci zvýšení 0,3 % odsouhlasené ECB, nikoliv na základě povinnosti stanovené právními předpisy, ale na
základě rozhodnutí v rámci zaměstnanecké politiky.

Závěry Soudu
Podle ustálené judikatury musí být návrhová žádání směřující k náhradě majetkové či nemajetkové újmy zamítnuta, mají-li úzkou
souvislost s návrhovými žádáními směřujícími ke zrušení, která byla zamítnuta jako neopodstatněná (viz rozsudek Soudu prvního
stupně ze dne 25. června 2003, Pyres v. Komise, T‑72/01, Recueil FP, s. I‑A‑169 a II‑861, bod 85 a citovaná judikatura).
Jelikož v projednávaném případě žalobní důvody předložené na podporu návrhových žádání směřujících ke zrušení výplatních pásek
z měsíce července 2004 neprokázala žádnou protiprávnost ECB, a tedy žádné pochybení, které by mohlo zakládat její odpovědnost,
návrhová žádání směřující k náhradě škody údajně vzniklé žalobci z údajných protiprávností musí být rovněž zamítnuta jako
neopodstatněná.
3.
Obecné závěry
Ze všeho předcházejícího vyplývá, že návrhová žádání směřující ke zrušení a k náhradě škody nejsou opodstatněná a že již není
namístě rozhodnout ve věci samé o návrhových žádáních směřujících k předložení správního spisu. V důsledku toho musí být žaloba
zamítnuta, aniž by bylo potřeba rozhodnout o její přípustnosti, když ECB vznesla několik námitek nepřípustnosti týkajících
se konkrétně opožděnosti žádostí o přezkum a opožděnosti stížnosti p. Poloniho doručené ECB dne 14. prosince 2004 po dvouměsíční
lhůtě, která podle ECB uplynula dne 13. prosince 2004.

K nákladům řízení
Podle článku 122 jednacího řádu se ustanovení hlavy II kapitoly 8 týkající se nákladů řízení a soudních výdajů použijí pouze
na věci zahájené před Soudem, a to po vstupu tohoto řádu v platnost, tedy 1. listopadu 2007. Příslušná ustanovení jednacího
řádu Soudu prvního stupně se i nadále použijí obdobně na věci projednávané před Soudem
Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Soudu prvního stupně se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů
řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Podle článku 88 téhož řádu však ve sporech mezi Společenstvími
a jejich zaměstnanci nesou orgány vlastní náklady. Vzhledem k tomu, že žalobci neměli ve věci úspěch, je namístě rozhodnout,
že každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
Z těchto důvodů
SOUD (plénum)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se zamítá.
2)
Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
Mahoney
Kreppel
Van Raepenbusch
Boruta
Kanninen      Tagaras
Gervasoni
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 24. června 2008.
Vedoucí soudní kanceláře

Předseda
W. Hakenberg

P. Mahoney
Text tohoto rozhodnutí, jakož i text rozhodnutí soudů Společenství v něm uvedených a dosud nezveřejněných ve Sbírce rozhodnutí,
jsou k dispozici na internetové stránce Soudního dvora www.curia.europa.eu
Příloha
Maria Concetta Cerafogli
, zaměstnankyně Evropské centrální banky s bydlištěm ve Frankfurtu nad Mohanem (Německo),
Marion Kotowski
, zaměstnankyně Evropské centrální banky s bydlištěm ve Frankfurtu nad Mohanem (Německo),
Emmanuel Larue
, zaměstnanec Evropské centrální banky s bydlištěm ve Frankfurtu nad Mohanem (Německo),
Paolo Poloni
, zaměstnanec Evropské centrální banky s bydlištěm ve Frankfurtu nad Mohanem (Německo),
Olivier Seigneur
, zaměstnanec Evropské centrální banky s bydlištěm ve Frankfurtu nad Mohanem (Německo),
Ali Shikhane
, zaměstnanec Evropské centrální banky s bydlištěm v Hünfelden-Nauheim (Německo),
Luca Tagliaretti
, zaměstnanec Evropské centrální banky s bydlištěm ve Frankfurtu nad Mohanem (Německo),
Louisa Vegh
, zaměstnankyně Evropské centrální banky s bydlištěm ve Frankfurtu nad Mohanem (Německo).
Obsah
Právní rámec
Skutkový základ sporu
Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
Právní otázky
1. K návrhovým žádáním směřujícím ke zrušení
K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení povinnosti konzultovat výbor zaměstnanců
Argumenty účastníků řízení
Závěry Soudu
– K části žalobního důvodu vycházející z neúplnosti informací sdělených ECB
– K části žalobního důvodu vycházející z nedostatku včasných informací
– K části žalobního důvodu vycházející z neoprávněného konání schůzek
– K části žalobního důvodu vycházející z nedostatečnosti odpovědí na otázky výboru zaměstnanců
– K části žalobního důvodu vycházející z protiprávního použití naléhavosti
– K části žalobního důvodu vycházející z toho, že konzultační postup nebyl ukončen při předání výplatních pásek z měsíce července
K druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení metod výpočtu, zjevně nesprávného posouzení a porušení povinnosti uvést
odůvodnění
Argumenty účastníků řízení
Závěry Soudu
K třetímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu ze zpětného neuplatnění oprav, které měly být použity na obecnou úpravu platů
Argumenty účastníků řízení
Závěry Soudu
2. K návrhovým žádáním směřujícím k náhradě škody
Argumenty účastníků řízení
Závěry Soudu
3. Obecné závěry
K nákladům řízení
*
Jednací jazyk: francouzština.