CELEX: 62003CJ0383
EGK-Törökország társulás
Munkavállalók szabad mozgása
1/80 társulási tanácsi határozat
6. cikk (1) bekezdésének harmadik francia bekezdése és (2) bekezdése
Tagállam rendes munkaerőpiacához való tartozás
Büntetőjogi felelősséget megállapító ítélet
Szabadságvesztés-büntetés
A tartózkodási jogra gyakorolt hatás

1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a társulás fejlesztéséről szóló, 1980. szeptember 19-i 1/80 társulási tanácsi határozat
(a továbbiakban: 1/80 határozat) 6. cikkének értelmezésére irányul. A Társulási Tanácsot az Európai Gazdasági Közösség és
Törökország közötti társulás létrehozásáról szóló, egyrészről a Török Köztársaság, másrészről az Európai Gazdasági Közösség
tagállamai és a Közösség által 1963. szeptember 12-én Ankarában aláírt, a Közösség nevében az 1963. december 23-i 64/732/EGK
tanácsi határozattal (HL 1964. 217., 3685. o.) megkötött, jóváhagyott és megerősített megállapodás létesítette.
2       E kérelmet az E. Dogan török állampolgár és a Sicherheitsdirektion für das Bundesland Vorarlberg (vorarlbergi tartományi biztonsági
igazgatóság) között az osztrák államterületről való kiutasítás miatt folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.

Jogi háttér
3       Az 1/80 határozat 6. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében:
„(1)  A családtagok szabad munkavállalásra való jogosultságáról szóló 7. cikk sérelme nélkül, valamely tagállam hivatalos munkaerőpiacán
jelen lévő török munkavállaló ebben a tagállamban
–       egy év hivatalos foglalkoztatás után jogosult arra, hogy munkavállalási engedélyét ugyanannál a munkaadónál megújítsa, amennyiben
munkahellyel rendelkezik;
–       három év hivatalos foglalkoztatás után – és a Közösség tagállamai munkavállalóinak biztosítandó elsőbbségre is figyelemmel
– jogosult arra, hogy ugyanazon foglalkozás vonatkozásában a választása szerinti munkaadónál pályázzon hivatalos feltételek
mellett e tagállam munkaügyi hatóságánál bejelentett állásajánlatra;
–       négy év hivatalos foglalkoztatás után jogosult a választása szerinti bármely munkaviszonyban történő munkavállalásra.
(2)       Az éves szabadság és az anyaság, munkahelyi baleset vagy rövid betegség miatti távollét beleszámít a hivatalos foglalkoztatás
idejébe. Az önhibán kívüli munkanélküliség időtartama, amelyet az illetékes hatóságok szabályosan megállapítottak, valamint
a hosszabb betegség miatti távollét ugyan nem számít bele a hivatalos foglalkoztatás idejébe, de nem érinti a korábbi foglalkoztatási
időtartam alatt megszerzett jogokat.” [nem hivatalos fordítás]
4       E határozat 7. cikke szerint:
„Valamely tagállam hivatalos munkaerőpiacán jelen lévő török munkavállaló családtagja, aki engedélyt kapott arra, hogy hozzá
költözzön,
–       jogosult – a Közösség tagállamai munkavállalóinak biztosítandó elsőbbségre is figyelemmel – bármely állásajánlatra pályázni,
amennyiben ott már legalább három éve szabályszerű lakóhellyel rendelkezik;
–       jogosult a választása szerinti bármely munkaviszonyban történő szabad munkavállalásra, amennyiben ott legalább öt éve szabályszerű
lakóhellyel rendelkezik.
A török munkavállaló gyermeke, aki a fogadó országban szakképzésben vett részt, az érintett tagállamban való tartózkodása
időtartamától függetlenül pályázhat minden állásajánlatra, amennyiben egyik szülője az érintett tagállamban legalább három
éve szabályszerűen alkalmazásban állt.” [nem hivatalos fordítás]
5       Ugyanezen határozat 14. cikkének (1) bekezdése szerint:
„E szakasz rendelkezéseit a közrend, a közbiztonság és a közegészség miatt indokolt korlátozásokra is figyelemmel kell alkalmazni.”
[nem hivatalos fordítás]

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
6       Az iratokból kitűnik, hogy E. Dogan (született: 1948-ban) a Sicherheitsdirektion für das Bundesland Vorarlberg vele szemben
az osztrák államterületen való tartós tartózkodási tilalmat elrendelő 2000. május 24-i határozatát támadta meg.
7       E határozat meghozatalakor E. Dogan körülbelül 27 éve élt Ausztriában, és több éve jogszerűen vállalt munkát. Nős, 4 gyermek
apja. 1975‑76-ban engedélyezték, hogy a családja hozzá költözzön.
8       Súlyos bűncselekmény elkövetése miatt 1998. augusztus 10-én letartóztatták, és 1999. március 9-én három év szabadságvesztésre
ítélték, amit egészében kitöltött.
9       A megtámadott határozat ezen az elítélésen alapul. Az osztrák idegenrendészeti törvény (BGBl. I., 1997/75.) 36. cikke szerint
ugyanis fennállnak a tartózkodási tilalom elrendelésének feltételei, ha a külföldit osztrák bíróság három hónapot meghaladó
tartamú végrehajtandó szabadságvesztésre ítélte. E. Dogan tartós tartózkodási tilalmat elrendelő határozat ellen indított
keresetének halasztó hatályát nem ismerték el, így őt Ausztria elhagyására kötelezték.
10     A kérdést előterjesztő bíróság megállapította, hogy E. Dogan előzetes letartóztatásba helyezéséig megszerezte az 1/80 határozat
6. cikkének (1) bekezdésében írt jogokat annak alapján, hogy négy évet meghaladó ideig jogszerű munkaviszonya volt Ausztriában.
11     A kérdést előterjesztő bíróság azonban bizonytalan abban, nem vesztette-e el E. Dogan e jogokat fogva tartása folytán. E tekintetben
azt a kérdést teszi fel, hogy a C‑340/97. sz. Nazli-ügyben 2000. február 10-én hozott ítélet (EBHT 2000., I‑957. o.) alapján
tekinthető-e úgy, hogy nem csupán az előzetes letartóztatás, hanem általános jelleggel minden szabadságvesztés, még az el
nem hanyagolható – a jelen esetben három év – tartamú szabadságvesztés is csak ideiglenesen szakítja meg a török munkavállalónak
a fogadó tagállam hivatalos munkaerőpiacán való jelenlétét, és nem érinti az érintett szerzett jogait, amennyiben szabadulása
után ésszerű időn belül munkát vállal, vagy éppen ellenkezőleg, a szakmai tevékenység gyakorlásának a büntetőjogi felelősség
megállapítása és az azt követő szabadságvesztés miatti elmaradása nem „önhibán kívüli” munkanélküliségnek minősül az 1/80
határozat 6. cikke (2) bekezdésének második mondata értelmében, azon oknál fogva, mert az az érintett felróható magatartásának
következménye, ezért annak a munkavállaló által már gyakorolt jogok elvesztéséhez kell vezetnie.
12     Mivel a Verwaltungsgerichtshof úgy vélte, hogy e körülmények között a jogvita eldöntéséhez a közösségi jog értelmezése szükséges,
eljárását felfüggesztette, és a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Akként kell-e értelmezni az […] 1/80 határozat 6. cikkének (2) bekezdését, hogy a török állampolgár elveszíti az [e határozat]
6. cikke (1) bekezdésének harmadik francia bekezdése alapján őt megillető jogot, ha három év tartamú szabadságvesztés-büntetésének
végrehajtása miatt fogva van?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
13     E kérdés hasznos megválaszolása végett emlékeztetni kell arra, hogy az 1/80 határozat 6. cikke (1) bekezdésének szövegezéséből
kitűnik: e rendelkezés első és második francia bekezdésétől eltérően – melyek csupán azt írják elő, hogy a tagállam területére
jogszerűen és engedélyezett munkavállalás végett belépő török állampolgár, aki az első hivatalos munkaviszonyban töltött év
után is ugyanannál a munkáltatónál dolgozik, mely részletes szabályok szerint végezhet munkát a fogadó tagállamban (első francia
bekezdés), illetve mely részletes szabályok szerint fogadhatja el három év hivatalos munkaviszony után és a tagállamokból
származó munkavállalók előnyben részesítésének fenntartása mellett ugyanazon foglalkozás körében más munkáltató állásajánlatát
(második francia bekezdés) – ugyanezen rendelkezés harmadik francia bekezdése a török munkavállalónak nem csupán a már létező
állásajánlat elfogadásának a jogát adja meg, hanem az érintett által szabadon választott bármely munkaviszony keresésének
és az ahhoz való hozzáférésnek a jogát is (lásd a C‑171/95. sz. Tetik-ügyben 1997. január 23-án hozott ítélet [EBHT 1997.,
I‑329. o.] 26. pontját és a Nazli-ítélet [hivatkozás fent] 27. pontját).
14     Márpedig egyrészt az olyan török munkavállalóról szólva, mint E. Dogan, aki négy év hivatalos munkaviszony után a fogadó tagállamban
e harmadik francia bekezdésnek megfelelően jogosult „a választása szerinti bármely munkaviszonyban történő munkavállalásra”,
a Bíróság rendszeresen akként határozott, hogy e rendelkezés közvetlen hatályából nemcsak az következik, hogy az érintett
az 1/80 határozatból egyedi jogot vezethet le a munkavállalás terén, de e jog hatékony érvényesülése szükségszerűen magában
foglalja a megfelelő tartózkodási jogot is, amely független az e jogok megszerzéséhez szükséges feltételek folyamatos fennállásától
(lásd a C‑192/89. sz. Sevince-ügyben 1990. szeptember 20-án hozott ítélet [EBHT 1990., I‑3461. o.] 29. és 31. pontját, a C‑237/91. sz.
Kus-ügyben 1992. december 16-án hozott ítélet [EBHT 1992., I‑6781. o.] 33. pontját, a Tetik-ítélet [hivatkozás fent] 26.,
30. és 31. pontját, valamint a Nazli-ítélet [hivatkozás fent] 28. és 40. pontját; lásd ehhez hasonlóan az 1/80 határozat 7. cikke
első bekezdésének második francia bekezdésével kapcsolatban a C‑329/97. sz. Ergat-ügyben 2000. március 16-án hozott ítélet
[EBHT 2000., I‑1487. o.] 40. pontját és a C‑467/02. sz. Cetinkaya-ügyben 2004. november 11-én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑0000. o.]
31. pontját, ugyanezen határozat 7. cikkének második bekezdésével kapcsolatban pedig a C‑355/93. sz. Eroglu-ügyben 1994. október
5-én hozott ítélet [EBHT 1994., I‑5113. o.] 20. pontját és a C‑210/97. sz. Akman-ügyben 1998. november 19-én hozott ítélet
[EBHT 1998., I‑7519. o.] 24. pontját).
15     Ugyanis az 1/80 határozat 6. cikkének (2) bekezdése kizárólag az ugyanezen cikk (1) bekezdésében szereplő, a hivatalos munkaviszony
időtartamához igazodva fokozatosan szélesedő jogok megalapozásának szakaszára vonatkozik, és így egyedül az ehhez szükséges
különböző munkavállalási időszakok számítása érdekében rögzíti a különböző munkaszünetelési okoknak az e szakaszokra gyakorolt
hatását (erről lásd a C‑434/93. sz. Bozkurt-ügyben 1995. június 6-án hozott ítélet [EBHT 1995., I‑1475. o.] 38. pontját, a
Tetik-ítélet [hivatkozás fent] 36-39. pontját és a Nazli-ítélet [hivatkozás fent] 40. pontját).
16     Ezzel szemben, attól a pillanattól kezdve, amikor a török munkavállaló teljesítette az 1/80 határozat 6. cikke (1) bekezdésének
harmadik francia bekezdésében írt feltételeket, és így az e rendelkezéssel juttatott, választása szerinti bármely munkaviszonyra
vonatkozó, feltétlen szabad munkavállalási jog és az annak szükségszerű velejáróját képező tartózkodási jog jogosultjává válik,
e cikk (2) bekezdése már nem alkalmazható.
17     Következésképpen, ellentétben az osztrák és a német kormány álláspontjával, az 1/80 határozat 6. cikke (1) bekezdésének harmadik
francia bekezdésével juttatott jogok értelmezése független attól a ténytől, hogy e cikk (2) bekezdése a fogva tartást nem
említi. Ugyanígy nem áll helyt e kormányok azon érve, miszerint a török munkavállalónak a fogva tartása idején fennálló munkaerőpiactól
való távolléte neki felróható, így a fogva tartásból eredő munkanélküliség nem tekinthető „önhibáján kívülinek” e 6. cikk
(2) bekezdésének második mondata értelmében.
18     Másfelől, az ítélkezési gyakorlat kimondja: avégett, hogy a török munkavállaló által az 1/80 határozat 6. cikke (1) bekezdésének
harmadik francia bekezdése alapján gyakorolt jogokat ne fosszuk meg a lényegüktől, e rendelkezést akként kell értelmezni,
hogy az nem csupán a munkavégzésre vonatkozik, hanem a fogadó tagállam munkaerőpiacába már rendesen beilleszkedett érdekeltnek
feltétlen munkavállalási jogot juttat, amely szükségszerűen magában foglalja azt is, hogy szabad döntése alapján a munkaviszonyt
megszüntetheti, és helyette másikat kereshet (a Nazli-ítélet [hivatkozás fent] 35. pontja). E rendelkezés első és második
francia bekezdésétől eltérően annak harmadik francia bekezdése ugyanis nem követel meg folyamatos munkaviszonyt.
19     A Bíróság ebből arra a következtetésre jut, hogy az ilyen török munkavállalónak joga van átmenetileg megszakítani a munkaviszonyát.
Az ilyen megszakítás ellenére továbbra is a fogadó tagállam hivatalos munkaerőpiacán van jelen az 1/80 határozat (1) bekezdésének
értelmében addig, amennyi időre más munkaviszony kereséséhez ésszerűen szüksége van. Így tehát ezen államban tartózkodási
engedélyének meghosszabbítását kérheti a választása szerinti bármely munkaviszonyhoz való szabad hozzáférés joga gyakorlásának
folytatása végett, feltéve, hogy ténylegesen új munkát keres, és adott esetben más munkaviszony ésszerű időn belüli létesítése
érdekében a munkaügyi hatóság rendelkezésére áll (erről lásd a Tetik-ítélet [hivatkozás fent] 30., 31., 41., 46. és 48. pontját,
valamint a Nazli-ítélet [hivatkozás fent] 38. és 40. pontját).
20     Az 1/80 határozat 6. cikkének (1) bekezdésével bevezetett rendszeren és az e rendelkezés harmadik francia bekezdésében a török
munkavállalónak juttatott munkavállalási és tartózkodási jog hatékony érvényesülésén alapuló fenti értelmezés követendő, bármi
legyen is az érintett fogadó tagállami munkaerőpiacról való távollétének az oka, amennyiben e távollét ideiglenes jellegű.
21     Abban az esetben, ha a munkavállalás elmaradása ‑ az alapügybelihez hasonlóan ‑ a munkavállaló fogva tartásából következik,
a fogva tartás végrehajtásának módja főszabály szerint közömbös, amennyiben az érintett török munkavállaló munkaerőpiacról
való távolléte időben korlátozott.
22     Mint az a C‑482/01. és C‑493/01. sz., Orfanopoulos és Oliveri egyesített ügyekben 2004. április 29-én hozott ítélet (EBHT 2004.,
I‑5257. o.) 50. pontjából kitűnik, a Nazli-ítélet [hivatkozás fent] megoldása nem szorítkozik annak az ügynek az egyedi körülményeire,
azaz hogy a kérdéses munkavállalót több mint egy évig előzetes letartóztatásban tartották, majd teljes tartamában felfüggesztett
szabadságvesztésre ítélték. Éppen ellenkezőleg, e megoldás az indokok azonossága folytán teljes egészében átvehető a hivatalos
munkaerőpiacról végrehajtandó szabadságvesztés végrehajtása miatti átmeneti távollét esetére. Közelebbről, nem releváns az
a körülmény, hogy a fogva tartás ‑ akár hosszú ideig is ‑ akadályozta az érintettet a munkavállalásban, mivel nem zárta ki
későbbi részvételét az aktív életben.
23     E helyzetben a nemzeti hatóságok az 1/80 határozat 6. cikke (1) bekezdésének harmadik francia bekezdésén alapuló munkavállalási
és tartózkodási jogainak gyakorlásában – kivéve, ha véglegesen felhagyott a fogadó tagállam hivatalos munkaerőpiacán való
jelenléttel, mert objektíve már nincs esélye a munkaerőpiacra való újbóli beilleszkedésre vagy fogva tartásának letelte után
túllépte az új munkaviszony létesítésének ésszerű határidejét – csak ugyanezen határozat 14. cikkének (1) bekezdése alapján
korlátozhatják az érintettet.
24     E tekintetben fontos hozzáfűzni: az ítélkezési gyakorlatból is az következik, hogy az utóbbi rendelkezésre kiutasítás csak
akkor alapítható, ha az érintett személyes magatartása a közrend újabb súlyos megzavarásának konkrét veszélyét rejti magában.
Ilyen intézkedés tehát általános megelőzési céllal nem rendelhető el automatikusan a büntetőjogi felelősség megállapítását
követően (lásd Nazli-ítélet [hivatkozás fent] 61., 63. és 64. pontjait).
25     A fenti megfontolások összességére figyelemmel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1/80 határozat
6. cikke (1) bekezdésének harmadik francia bekezdése alapján a választása szerinti munkaviszonyhoz való szabad hozzáférés
jogával rendelkező török állampolgár nem veszíti el e jogát azon oknál fogva, mert az akár több éves fogva tartása alatt nem
végzett munkát, amennyiben a fogadó állam hivatalos munkaerőpiacáról való távolléte csupán átmeneti.
Az e rendelkezéssel az érintettnek juttatott munkavállalási és ahhoz kötődő tartózkodási jogok csak a közrend, a közbiztonság
és a közegészség okán korlátozhatók ugyanezen határozat 14. cikke (1) bekezdésének alkalmazásával, vagy azért, mert az érintett
török állampolgár a szabadulása után túllépte az új munkaviszony létesítésének ésszerű idejét.

A költségekről
26     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
Az Európai Gazdasági Közösség és Törökország közötti társulás létrehozásáról szóló megállapodás létesítette Társulási Tanács
1/80 határozata 6. cikke (1) bekezdésének harmadik francia bekezdése alapján a választása szerinti munkaviszonyhoz való szabad
hozzáférés jogával rendelkező török állampolgár nem veszíti el e jogát azon oknál fogva, mert az akár több éves fogva tartása
alatt nem végzett munkát, amennyiben a fogadó állam hivatalos munkaerőpiacáról való távolléte csupán átmeneti.
Az e rendelkezéssel az érintettnek juttatott munkavállalási és ahhoz kötődő tartózkodási jogok csak a közrend, a közbiztonság
és a közegészség okán korlátozhatók ugyanezen határozat 14. cikke (1) bekezdésének alkalmazásával, vagy azért, mert az érintett
török állampolgár a szabadulása után túllépte az új munkaviszony létesítésének ésszerű idejét.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.