CELEX: 62006CJ0314
Direktīva 92/12/EEK
Akcīzes nodoklis
Minerāleļļas
Zaudējumi
Atbrīvojums no nodokļa
Nepārvarama vara

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 14. panta 1. punktu Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvā 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (
OV L 76, 1. lpp.
), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1994. gada 22. decembra Direktīvu 94/74/EK (
OV L 365, 46. lpp.
, turpmāk tekstā — “Direktīva 92/12”).
Šis lūgums tika iesniegts strīda starp sabiedrību
Société Pipeline Méditerranée et Rhône
(
SPMR
) (turpmāk tekstā — “
SPMR
”) un Muitas un netiešo nodokļu dienestu (
administration des douanes et droits indirects
, turpmāk tekstā — “dienests”), kā arī Valsts muitas informācijas un izmeklēšanas direkciju (
direction nationale du renseignement et des enquetes douanières
) (
DNRED
) ietvaros par akcīzes nodokli, ko dienests bija aprēķinājis
SPMR
par degvielu, kas noplūdusi no naftas vada, kurā tā atrodas apritē, un kas atbrīvota no akcīzes nodokļa sūces un pēc tam naftas vada plīsuma dēļ.
Atbilstošās tiesību normas
Kopienu tiesības
Saskaņā ar Direktīvas 92/12 pirmo apsvērumu “iekšējā tirgus izveidei un darbībai ir nepieciešama preču, tostarp akcīzes preču, brīva aprite”. Šīs direktīvas ceturtajā apsvērumā ir piebilsts, ka, “lai nodrošinātu iekšējā tirgus izveidi un darbību, akcīzes nodokļa iekasēšanai visās dalībvalstīs būtu jābūt identai”.
Kā tas ir precizēts 1. panta 1. punktā, Direktīva 92/12 “nosaka režīmu precēm, kam uzliek akcīzes nodokli un citus netiešos nodokļus, kurus tieši vai netieši uzliek to patēriņam, izņemot pievienotās vērtības nodokli un Kopienas noteiktus nodokļus”.
Šīs direktīvas 3. panta 1. punktā ir noteikts:
“Šo direktīvu Kopienas līmenī piemēro šādām precēm, kā tās definētas attiecīgās direktīvās:
—
minerāleļļām,
[..].”
Minētās direktīvas 4. pantā ir noteikts, ka tajā ir lietotas šādas definīcijas:
“a)
“
apstiprināts noliktavas saimnieks
” – fiziska vai juridiska persona, kurai dalībvalsts kompetentās iestādes devušas atļauju, veicot savu darbību, ražot, apstrādāt, glabāt, saņemt un nosūtīt akcīzes preces, akcīzes nodokli atliekot saskaņā ar akcīzes preču glabāšanas noteikumiem;
b)
“
akcīzes preču noliktava
” – vieta, kur apstiprināts noliktavas saimnieks, veicot savu darbību, ražo, apstrādā, glabā, saņem vai nosūta akcīzes preces nodokļu atlikšanas režīmā, ievērojot īpašus noteikumus, ko noteikušas tās dalībvalsts kompetentās iestādes, kurā atrodas attiecīgā akcīzes preču noliktava;
c)
“
atlikšanas režīms
” – nodokļu režīms, ko piemēro preču ražošanai, apstrādei, glabāšanai un pārvadāšanai, atliekot akcīzes nodokli;
[..]”.
Direktīvas 92/12 5. pantā ir paredzēts:
“1.
Direktīvas 3. panta 1. punktā minētajām precēm Kopienas teritorijā, kā tā definēta 2. pantā, uzliek akcīzes nodokli to saražošanas vai importa brīdī.
“Akcīzes preces imports” nozīmē “šīs preces ievešanu Kopienas teritorijā” [..].
Ja uz preci, ievedot to Kopienas teritorijā, attiecina kādu Kopienas muitas procedūru, tad tomēr uzskatāms, ka imports notiek tad, kad preces izgājušas Kopienas muitas procedūru.
2.
Neskarot valstu un Kopienu normas jautājumā par muitas režīmu, kad par precēm ir jāmaksā akcīzes nodoklis:
—
ieved no [..] trešām valstīm [..] vai uz turieni izved, un ja uz šiem ražojumiem attiecina kādu no [Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas] (EEK) Nr. 2913/92 [..] 84. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajām muitas atlikšanas procedūrām vai ražojumus novieto brīvā zonā vai brīvā noliktavā,
—
[..]
uzskata, ka akcīzes nodoklis par tām ir atlikts.”
Šīs direktīvas 6. panta 1. punktā ir noteikts:
“Akcīzes nodoklis kļūst iekasējams brīdī, kad preces laiž apgrozībā vai kad konstatē iztrūkumus, kam saskaņā ar 14. panta 3. punktu ir uzliekams akcīzes nodoklis.
Akcīzes preču laišana apgrozībā nozīmē:
a)
novirzi, tajā skaitā nelikumīgu novirzi, no atlikšanas režīma;
[..].”
Minētās direktīvas 12. pantā ir noteikts:
“Lai ierīkotu un apsaimniekotu akcīzes preču noliktavas, vajadzīga dalībvalstu kompetento iestāžu atļauja.”
Saskaņā ar Direktīvas 92/12 13. pantu:
“ Apstiprināta noliktavas saimnieka pienākums ir:
a)
sniegt garantijas, ja vajadzīgs, par preču ražošanu, apstrādi un glabāšanu un obligātu garantiju par preču pārvadāšanu [..], neskarot 15. panta 3. punktu [..];
[..]
b)
izpildīt tās dalībvalsts noteiktās prasības, kuras teritorijā akcīzes preču noliktava atrodas;
[..]
e)
piekrist visiem pārraudzības un krājumu kontroles pasākumiem.
[..]”
Šīs direktīvas 14. pantā ir noteikts:
“1.
Apstiprinātus noliktavas saimniekus atbrīvo no nodokļa tādu zaudējumu gadījumā, kas radušies nodokļu atlikšanas režīmā un uzskatāmi par negadījuma vai nepārvaramas varas izraisītiem un ko konstatējušas attiecīgās dalībvalsts apstiprinātas iestādes. Nodokļa atlikšanas režīmā tos arī atbrīvo no nodokļa attiecībā uz zaudējumiem, kas ir iespējami šo preču īpatnību dēļ, tās ražojot un apstrādājot, glabājot un pārvadājot. Katra dalībvalsts pieņem nosacījumus, saskaņā ar kādiem piešķir šos nodokļa atbrīvojumus. Šie atbrīvojumi tāpat attiecas uz 16. pantā minētajiem tirgotājiem, kad tie ved preces saskaņā ar akcīzes nodokļa atlikšanas režīmu.
[..]
3.
Neskarot 20. pantu, iztrūkumam, kas nav 1. punktā minētie zaudējumi un zaudējumi, uz kuriem 1. punktā minētie atbrīvojumi neattiecas, uzliek nodokli, pamatojoties uz likmēm, kuras piemēro attiecīgajās dalībvalstīs brīdī, kad radušies zaudējumi, ko pienācīgi konstatējušas kompetentas iestādes, vai — vajadzības gadījumā — brīdī, kad reģistrēts iztrūkums.
[..]”
15. panta 3. punktā ir noteikts:
“Pret risku Kopienas iekšējos pārvadājumos nodrošinās ar garantiju, ko sniedz nosūtīšanas vietas apstiprināts noliktavas turētājs, kā paredzēts 13. pantā [..].
Ja akcīzes naftas produktus Kopienā pārvadā ar jūras transportu vai pārvieto pa cauruļvadiem, dalībvalstis nosūtīšanas vietas apstiprinātus noliktavu turētājus var atbrīvot no pienākuma sniegt garantiju, kas minēta apakšpunkta pirmajā daļā.
[..]”
Valsts tiesības
Francijas Muitas kodeksa, ar ko pēc iesniedzējtiesas sniegtās informācijas ir transponēta Direktīva 92/12, 158.c pants ir formulēts šādi:
“Produktu zudums, kuriem piemērota naftas produktu nodokļu noliktavas procedūra, nav apliekams ar nodokļiem, ja varas iestādēm ir sniegts pamatojums:
1)
ka šie zudumi ir radušies nejauša negadījuma vai nepārvaramas varas dēļ;
2)
vai arī tie ir radušies produktu īpatnību dēļ. Šim nolūkam finanšu ministra dekrēti katram preču un transporta veidam var noteikt vienotu robežu pieļaujamajam zudumam, kas netiek aplikts ar nodokli.”
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
SPMR
, kas ir apstiprināts noliktavas saimnieks, apsaimnieko naftas vadu, kurā pārvieto degvielu, kas atbrīvota no akcīzes nodokļa nomaksas, ar [piegādes] galamērķi Šveicē. Pēc tam, kad
SPMR
bija konstatējusi sūces un vēlāk, 1997. gada 1. janvārī, šī naftas vada plīsumu, tā prasīja piešķirt atbrīvojumu no nodokļa par dienesta pieprasīto akcīzes nodokļa samaksu par 795201 litru pazaudētajiem naftas produktiem, pamatojoties uz Muitas kodeksa 158.c pantu. Uzskatot, ka nosacījumi, lai varētu atsaukties uz nepārvaramu varu, nav tikuši izpildīti, dienests uzturēja spēkā prasību par akcīzes nodokļa par zaudētajiem daudzumiem samaksu, atskaitot tikai tos daudzumus, kas atbilda no zemes atgūtajam piesārņojumam.
Dienests vērsās pret
SPMR
par maksājuma samaksu
tribunal d’instance de Neuilly-sur-Seine
[Neijī pie Sēnas rajona tiesā]. Tomēr tā atzina šo prasību par noilgušu.
Izskatot lietu apelācijas instancē,
cour d’appel de Versailles
[Versaļas apelācijas tiesa] ar 2002. gada 17. decembra un 2004. gada 23. marta spriedumiem atcēla pirmajā instancē taisīto spriedumu, uzskatot, ka dienesta [formulētā] prasība ir pieņemama un ka
SPMR
nevar atsaukties uz nepārvaramu varu, kas ir jēdziens, ko raksturo neparedzami, nepārvarami un ārpus apstiprināta noliktavas saimnieka kontroles esoši apstākļi.
SPMR
par šiem spriedumiem iesniedza kasācijas sūdzību
Cour de cassation
[Kasācijas tiesā]. It īpaši tā minēja iebildumu, ka apelācijas instancē tika nolemts, ka tā nevar atsaukties uz “nejauša negadījuma” vai “nepārvaramas varas gadījumu” Muitas kodeksa 158.c panta nozīmē, un sakarā ar to tika atzīts, ka tai jāmaksā nodokļi un nodevas par zaudētajiem naftas produktiem, atsaucoties šajā ziņā uz diviem pamatiem savas kasācijas atbalstam.
Pirmkārt,
SPMR
apgalvoja, ka, pieprasot, lai naftas produktu zaudējumi rastos sakarā ar tai pašai neparedzamiem un nezināmiem apstākļiem, un atsakoties noskaidrot, vai naftas vada sūce un plīsums, kas radīja šos zaudējumu, varēja tai būt bijuši nepārvarami,
cour d’appel
[Apelācijas tiesa] ir pārkāpusi Muitas kodeksa 158.c pantu.
SPMR
tieši pretēji apgalvoja, ka tikai nepārvaramība raksturo “nejaušu negadījumu” vai “nepārvaramas varas gadījumu” šīs normas nozīmē.
Otrkārt,
SPMR
apgalvoja, ka tā varēja prasīt minētā 158.c pantā paredzēto atbrīvojumu no nodokļa arī tāpēc, ka zaudējumi no naftas produktiem, kurus pārvietoja pa naftas vadu, kuram bija defekti, bija cieši saistīti ar [šiem produktiem piemītošo] šķidruma raksturu. Tas, ka dienests piekrita neaplikt ar nodokli no zemes atgūto piesārņojumu, nozīmēja attiecībā uz šo naftas produktiem piemītošo šķidruma raksturu, ka arī tie produkti, ko nevarēja atgūt sakarā ar zemei [piemītošo] raksturu, nebija apliekami ar nodokli.
Pēc tam, kad iesniedzējtiesa bija norādījusi, ka Direktīva 92/12 ir transponēta Francijas tiesībās ar Muitas kodeksu un atsaukusies uz Tiesas judikatūru, saskaņā ar kuru nepārvaramas varas jēdziens nav identisks dažādās Kopienu tiesību piemērošanas jomās un tā nozīme ir jānosaka atkarībā no tiesiskā ietvara, kādā tas ir paredzēts, lai radītu sekas,
Cour de cassation
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai nepārvaramas varas jēdziens, kas ir pamatā zaudējumiem, kas radušies nodokļu atlikšanas režīmā [..] Direktīvas 92/12 [..] 14. panta 1. punkta nozīmē, ir jāizprot kā neparedzami un nepārvarami apstākļi, kas radušies neatkarīgi no apstiprināta noliktavu saimnieka, kurš atsaucas uz šiem apstākļiem savas prasības par nodokļu atbrīvojumu pamatojumam, vai arī pietiek ar to, ka apstiprinātam noliktavas saimniekam šie apstākļi ir bijuši nepārvarami?
2)
Vai produktu, kas izplūduši no naftas vada, daļēju zaudējumu sakarā ar to, ka tie ir šķidrā veidā un ka zemes, uz kuras tie izplūda, struktūra neļāva tos atgūt, kā rezultātā tie tika aplikti nodokli, var uzskatīt par zaudējumiem preču īpatnību dēļ [..] Direktīvas 92/12 [..] 14. panta 1. punkta nozīmē?”
Par prejudiciāliem jautājumiem
Par pirmo jautājumu par “nepārvaramas varas” jēdzienu Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē
Ir jāatgādina, ka Kopienu tiesību sistēmā principā jēdzieni netiek definēti, ietekmējoties no vienas vai vairāku savstarpēju valstu tiesību sistēmām, ja vien tas nav skaidri precizēts (skat. 1982. gada 14. janvāra spriedumu lietā
64/81
Corman
,
Recueil
, 13. lpp.
, 8. punkts; 1998. gada 2. aprīļa spriedumu lietā
C-296/95
EMU Tabac
u.c.,
Recueil
, I-1605. lpp.
, 30. punkts, kā arī 2003. gada 22. maija spriedumu lietā
C-103/01 Komisija/Vācija,
Recueil
, I-5369. lpp.
, 33. punkts). Ciktāl Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta trešajā teikumā ir paredzēts, ka katra dalībvalsts nosaka nosacījumus, ar kādiem piešķir šīs normas pirmajā teikumā paredzēto atbrīvojumu no nodokļiem, šī atsauce uz valsts tiesībām neskar minētajā pirmajā teikumā esošā “nepārvaramas varas” jēdziena saturu vai piemērojamību.
Faktiski saskaņā ar Direktīvas 92/12 ceturto apsvērumu, lai nodrošinātu iekšējā tirgus izveidi un darbību, akcīzes nodokļa iekasēšanai visās dalībvalstīs būtu jābūt identai. Tiktāl, ciktāl “nepārvaramas varas” jēdziena saturs ir faktors, kas vajadzības gadījumā var sekmēt noteikt akcīzes nodokļa iekasēšanu, šim jēdzienam noteikti piemīt neatkarīgs raksturs un visās dalībvalstīs ir jānodrošina tā vienveidīga interpretācija.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, kas noteikta dažādos kontekstos, kā regulējumā par lauksaimniecību vai Kopienu Tiesas Statūtu 45. pantā noteiktajām normām par prasību termiņiem, nepārvaramas varas jēdziens nav aprobežots ar absolūtas neiespējamības jedzienu, bet ar to ir jāsaprot tikai neparasti un neparedzami apstākļi, ko persona, kas uz tiem atsaucas, nevar kontrolēt, un kuru sekas, neraugoties uz pienācīgu rūpību, nav novēršamas (šajā sakarā skat. 1994. gada 15. decembra spriedumu lietā
C-195/91 P
Bayer
/Komisija,
Recueil
, I-5619. lpp.
, 31. punkts, kā arī 2002. gada 17. oktobra spriedumu lietā
C-208/01
Parras Medina
,
Recueil
, I-8955. lpp.
, 19. punkts un tajā minētā judikatūra).
No tā izriet, kā Tiesa jau ir precizējusi, ka nepārvaramas varas jēdziens ietver kā objektīvus, tā arī subjektīvus elementus, kur pirmie attiecas uz neparastiem un ārpus ieintersētās personas ietekmes esošiem apstākļiem, bet pēdējie — uz attiecīgās personas pienākumu vērsties pret neparasta notikuma sekām un bez pārmērīgām pūlēm veikt atbilstošus pasākumus (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Bayer
/Komisija, 32. punkts, un 2005. gada 18. janvāra rīkojumu lietā
C-325/03 P
Zuazaga Meabe
/ITSB, Krājums, I-403. lpp.
, 25. punkts).
Tomēr tāpat saskaņā ar pastāvīgo judikatūru nepārvaramas varas jēdzienam dažādās Kopienu tiesību piemērošanas jomās nav vienāds saturs un tādēļ tā nozīme ir jānosaka atkarībā no tiesiskā ietvara, kādā tam jādarbojas (skat. 1993. gada 13. oktobra spriedumu lietā
C-124/92
An Bord Bainne Co-operative
un
Compagnie Inter-Agra
,
Recueil
, I-5061. lpp.
, 10. punkts, kā arī 1998. gada 29. septembra spriedumu lietā
C-263/97
First City Trading
u.c.,
Recueil
, I-5537. lpp.
, 41. punkts).
Tādējādi ir jāizvērtē, vai attiecībā uz “nepārvaramas varas” jēdzienu Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē šīs direktīvas jēga un mērķis liek nepārvaramu varu veidojošos elementus, kādi tie izriet no šī sprieduma 23. punktā minētās Tiesas judikatūras, interpretēt un piemērot īpašā veidā.
Šajā ziņā no Direktīvas 92/12 pirmā un ceturtā apsvēruma izriet, ka tā paredz nodrošināt iekšējā tirgus izveidi un darbību precēm, par kurām jāmaksā akcīzes nodoklis, un šajā nolūkā ieviest vispārēju režīmu, kurā akcīzes nodokļa iekasēšanai visās dalībvalstīs būtu jābūt identai.
Saskaņā ar Direktīvas 92/12 5. panta 1. punktu akcīzes nodoklis ir jāmaksā par šīs direktīvas 3. panta 1. punktā minētajām precēm, starp kurām ir minētas minerāleļļas, tās ražojot Kopienas teritorijā vai tās importējot šajā teritorijā. Kamēr akcīzes nodokļa samaksai pamatā esošais fakts ir attiecīgo produktu ražošana vai imports minētajā teritorijā, šis nodoklis saskaņā ar minētās direktīvas 6. panta 1. punktu kļūst iekasējams, tikai laižot tos apgrozībā vai reģistrējot iztrūkumu, par ko ir jāmaksā akcīzes nodoklis saskaņā ar šīs pašas direktīvas 14. panta 3. punktu. Tāpat saskaņā ar minēto 6. panta 1. punktu par laišanu apgrozībā ir uzskatāma novirze, tajā skaitā nelikumīga novirze, no atlikšanas režīma.
Direktīvas 92/12 14. panta 3. punkts paredz, ka, neskarot tās 20. pantu, citu iztrūkumu, kas nav minētā 14. panta 1. punktā paredzētie zaudējumi, gadījumā un zaudējumu, par kuriem tā 1. punktā paredzētās minētās nodokļa atlaides netiek piešķirtas, gadījumā nodokļi tiek iekasēti atkarībā no attiecīgajā dalībvalstī spēkā esošās likmes laikā, kad ir radušies zaudējumi, ko pienācīgi konstatējušas kompetentās iestādes vai – attiecīgā gadījumā – laikā, kad tiek reģistrēts iztrūkums.
No divos šī sprieduma iepriekšējos punktos minētajām normām, lasot tās kopā, izriet, ka par minerāleļļām akcīzes nodokli iekasē tikai par to ražošanu vai par to importu Kopienas teritorijā un ka principā akcīzes nodoklis ir iekasējams arī to iztrūkuma un zaudējumu gadījumos, par kuriem kompetentās iestādes nebija piešķīrušas nodokļu atvieglojumus. Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzētā nodokļa atlaide par zaudējumiem, kas radušies nepārvaramas varas rezultātā, ir atkāpe no šīs vispārējās normas, kas tātad, kā to atzīmē ģenerāladvokāte savu secinājumu 43. punktā, ir jāinterpretē šauri.
Nepārvaramas varas jēdziena interpretācija, ko apstiprinājusi Tiesa pārējās Kopienu tiesību nozarēs un kas minēta šī sprieduma 23. punktā, ir jāpiemēro arī Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta pirmā teikuma ietvaros. Apstiprināts noliktavas saimnieks var prasīt šajā normā paredzēto nodokļa atlaidi tikai, ja viņš pierāda tādu viņam neparedzamu apstākļu esamību, ko viņš nevarēja ietekmēt un kuru sekas, neraugoties uz pienācīgu rūpību, nebija novēršamas.
Šajā ziņā tomēr ir jāuzskata, kā to uzsvēra Eiropas Kopienu Komisija, ka šo nosacījumu piemērošana Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta pirmā teikuma kontekstā nevar novest pie absolūtas atbildības noteikšanas noliktavas saimniekam par atlikšanas režīmā esošo preču zaudējumiem.
It īpaši nosacījums, ka apstākļi, kas aptver šādus zaudējumus, nav saistīti ar apstiprinātu noliktavas saimnieku, neaprobežojas ar ārpus viņa kontroles esošiem apstākļiem materiālā vai fiziskā nozīmē. Šis nosacījums vairāk ir jainterpretē kā tāds, kas paredz apstākļus, kuri objektīvi izrādās tādi, ko apstiprināts noliktavas saimnieks nevar kontrolēt vai kas ir ārpus tā atbildības sfēras (par šo pēdējo minēto aspektu skat. pēc analoģijas 1987. gada 5. februāra spriedumu lietā
145/85
Denkavit
,
Recueil
, 565. lpp.
, 16. punkts).
Attiecībā uz apstākļiem pamata lietā no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka
SPMR
ir norādījusi valsts tiesās, ka sūces, kas ir skārušas attiecīgo naftas vadu, un pēc tam tā plīsums, kas radīja zaudējumus, par kuriem šī sabiedrība prasa nodokļu atlaidi, ir piedēvējami plaisājošas korozijas fenomenam, kas nebija zināms [pamata] faktu [rašanās] laikā un ko tātad nevarēja atklāt ar tobrīd pieejamām tehniskām ierīcēm.
Pat ja iekārtas tehniskās nepilnības principā ietilpst tās [personas], kura to izmanto, atbildības jomā, nevar izslēgt, ka tāds korozijas fenomens, kāds minēts šī sprieduma iepriekšējā punktā, varētu tikt uzskatīts par “nepārvaramas varas gadījumu” Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē, ar nosacījumu, ka to nekādi nevarēja paredzēt, ņemot vērā šajā laikā pieejamās tehniskās zināšanas, un ko tātad apstiprināts noliktavas saimnieks nebija varējis kontrolēt. Valsts tiesām ir jāizvērtē, vai šie nosacījumi bija izpildīti pamata lietā.
Attiecībā uz nosacījumu, ka apstiprinātam noliktavas saimniekam ir jāpierāda, ka viņš ir rīkojies, ievērojot prasīto rūpību,
SPMR
un Komisija norāda, ka šis nosacījums ir izpildīts, kad tiek pierādīts, ka attiecīgais tirgus dalībnieks ir izpildījis piemērojamā tehniskā regulējuma prasības.
Kaut arī tehnisko norādījumu par naftas vada kvalitāti, konstrukciju, uzturēšanu un izmantošanu ievērošanu varētu uzskatīt par nosacījumu, kas vajadzīgs, lai konstatētu rūpīgu rīcību, šī ievērošana pati par sevi nav izšķiroša. Faktiski ar pietiekamu rūpību tiek saprasta arī aktīva, nepārtraukta rīcība, kas vērsta uz potenciālo risku identificēšanu un novērtēšanu, kā arī spēja veikt atbilstošus un efektīvus pasākumus, lai novērstu šādu risku rašanos.
Turklāt nedz tas, ka saskaņā ar Direktīvas 92/12 12. pantu tādu akcīzes preču noliktavu kā naftas vada atvēršana un darbība pie tādiem apstākļiem kā pamata lietā ir pakļauta atļaujas saņemšanai no dalībvalstu kompetentām iestādēm, nedz tas, ka apstiprināts noliktavas saimnieks ir pakļauts šīs direktīvas 13. pantā uzskaitītajiem pienākumiem, tostarp piekrist visiem kontroles pasākumiem, nedz tas, ka no minētās direktīvas 15. panta 3. punkta otrās daļas par iespēju gadījumā, kad naftas produktus pārvieto pa cauruļvadiem, tikt atbrīvotam no pienākuma sniegt garantiju, lai nodrošinātos pret risku Kopienas iekšējos pārvadājumos, var secināt, ka Kopienu likumdevējs uzskata pārvietošanu pa cauruļvadu par drošu, nav faktori, kas ir piemēroti, lai noteiktu, vai ir izpildīti nosacījumi par nepārvaramas varas gadījumu. Faktiski, kā atzīmēja ģenerāladvokāte secinājumu 46. un 47. punktā, pirmkārt, noliktavas saimnieka apstiprināšanai, kā arī minētajā 13. pantā paredzētajām kontrolēm, kurām tas ir pakļauts, ir tikai jānodrošina, ka šis noliktavas saimnieks ir pietiekami uzticams, lai īstenotu nodokļu atlikšanas režīmu, un, otrkārt, dalībvalstu kompetento iestāžu izsniegtā atļauja akcīzes preču noliktavas atvēršanai un darbībai nepadara to par līdzatbildīgu par akcīzes nodokļa maksāšanu par produktiem, kuru zudumi ir ciesti sakarā ar apstiprināta pārvietošanas līdzekļa tehniska rakstura traucējumiem.
Visbeidzot, nevar apgalvot, ka akcīzes nodoklis nav jāmaksā par zaudētiem produktiem tāpēc, ka tie nekad nav tikuši laisti apgrozībā, kā to pieprasa Direktīvas 92/12 6. panta 1. punkts kā nosacījumu akcīzes nodokļa iekasēšanai. Faktiski, kā minēts šī sprieduma 30. punktā, par minerāleļļām ir jāmaksā akcīzes nodoklis tikai sakarā ar to ražošanu vai importu Kopienu teritorijā, un akcīzes nodokli principā var arī iekasēt to iztrūkuma un zaudējumu gadījumā, par kuriem kompetentās iestādes nav piešķīrušas atbrīvojumu no nodokļiem. No tā izriet, ka laišana apgrozībā nav noteicoša tam, lai rastos nodokļa parāds.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka “nepārvaramas varas” jēdziens Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē paredz apstākļus, kas ir ārpus apstiprināta noliktavas saimnieka kontroles, nav parasti un nav paredzami un kuru sekas, neraugoties uz visu pienācīgo ievēroto rūpību, nav novēršamas. Nosacījums, ka apstākļiem ir jābūt tādiem, kas ir ārpus apstiprināta noliktavas saimnieka kontroles, neaprobežojas [tikai] ar tā apstākļiem ārpus tā kontroles materiālā vai fiziskā nozīmē, bet arī nozīmē apstākļus, kas objektīvi izrādās tādi, ko apstiprināts noliktavas saimnieks nevar kontrolēt vai kas ir ārpus šī saimnieka atbildības sfēras.
Par otro jautājumu par “zaudējumu, kas iespējami preču īpatnību dēļ” jēdzienu Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta otrā teikuma nozīmē
Ar savu otru jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai produktu, kas izplūduši no naftas vada, daļēju zaudējumu sakarā ar to, ka tie ir šķidrā veidā un ka zemes, uz kuras tie izplūda, struktūra neļāva tos atgūt, var uzskatīt par “zaudējumiem, kas iespējami preču īpatnību dēļ” Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta otrā teikuma nozīmē.
Saskaņā ar šīs pašas normas redakciju tā ir piemērojama tikai attiecībā uz zaudējumiem, kas iespējami preču īpatnību dēļ, kas atgadījušies atsevišķu ierobežoti uzskaitītu darbību, t.sk. pārvietošanas, ietvaros. Lai gan zaudējumu, kas iespējami preču īpatnību dēļ jēdziens var, kā to atzīmēja Itālijas valdība, ietvert par “tehniskiem” sauktus zaudējumus, to nevar attiecināt uz nejaušiem zaudējumiem.
Turklāt, ņemot vērā, ka atbrīvojums no nodokļa šādiem dabiskiem zaudējumiem atšķiras no tā, kas Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzēts zaudējumiem, kas uzskatāmi par negadījuma vai nepārvaramas varas izraisītiem, pirmo minēto atbrīvojumu no nodokļa nevar interpretēt plaši, attiecinot to uz situācijām, kurās netiek izpildīti nosacījumi, kas ļauj to pieprasīt.
Tādējādi uz otro jautājumu ir jāatbild, ka produktu, kas izplūduši no naftas vada, daļēju zaudējumu sakarā ar to, ka tie ir šķidrā veidā un ka zemes, uz kuras tie izplūda, struktūra neļāva tos atgūt, nevar uzskatīt par “zaudējumiem, kas iespējami preču īpatnību dēļ” Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta otrā teikuma nozīmē.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

1)
“nepārvaramas varas” jēdziens Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1994. gada 22. decembra Direktīvu 94/74/EK, 14. panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē paredz apstākļus, kas ir ārpus apstiprināta noliktavas saimnieka kontroles, ir neparasti un neparedzami un kuru sekas, neraugoties uz visu pienācīgo ievēroto rūpību, nav novēršamas. Nosacījums, ka apstākļiem ir jābūt ārpus apstiprināta noliktavas saimnieka kontroles, neaprobežojas ar apstākļiem ārpus tā kontroles materiālā vai fiziskā nozīmē, bet arī nozīmē apstākļus, kas objektīvi izrādās tādi, ko apstiprināts noliktavas saimnieks nevar kontrolēt un kas ir ārpus viņa atbildības sfēras;

2)
produktu, kas izplūduši no naftas vada, daļēju zaudējumu sakarā ar to, ka tie ir šķidrā veidā un ka zemes, uz kuras tie izplūda, struktūra neļāva tos atgūt, nevar uzskatīt par “zaudējumiem, kas iespējami preču īpatnību dēļ” Direktīvas 92/12, kas grozīta ar Direktīvu 94/74, 14. panta 1. punkta otrā teikuma nozīmē.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.