CELEX: 61992CJ0385
Annullationssøgsmål
Kommissionens forordning (EØF) nr. 2294/92 af 31. juli 1992 om gennemførelsesbestemmelser til støtteordningen for producenter af oliefrø som omhandlet i Rådets forordning (EØF) nr. 1765/92
forpligtelse til at overholde en tidsfrist for såningen og for indgivelse af ansøgning om godtgørelse

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 23. oktober 1992 har Den Hellenske Republik i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173 anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2294/92 af 31. juli 1992 om gennemfoerelsesbestemmelser til stoetteordningen for producenter af oliefroe som omhandlet i Raadets forordning (EOEF) nr. 1765/92 (EFT L 221, s. 22).
2 Ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1765/92 af 30. juni 1992 om indfoerelse af en stoetteordning for producenter af visse markafgroeder (EFT L 181, s. 12, herefter benaevnt "grundforordningen") blev der indfoert en ordning for ydelse af godtgoerelse til producenter inden for kornsektoren, som fremstiller proteinholdige froe og oliefroe, herunder sojaboenner.
3 Ifoelge grundforordningens artikel 2, stk. 5, skal "godtgoerelsen ydes under: a) en 'generel ordning' , som alle producenter kan tilslutte sig, eller b) en 'forenklet ordning' , som mindre producenter kan tilslutte sig." De mindre producenter, som er defineret i artikel 8, stk. 2, kan enten vaelge den generelle ordning eller den forenklede ordning.
4 Ifoelge artikel 2, stk. 5, er de producenter, som ansoeger om godtgoerelsen efter den generelle ordning, mod udbetaling af denne, forpligtet til at udtage en del af arealet paa deres bedrift af produktionen. Ifoelge artikel 8, stk. 3, stilles der ikke noget krav om jordudtagning efter den forenklede ordning, men godtgoerelsen skal udbetales efter de samme satser, som gaelder for korn, uanset hvilke afgroeder der anvendes. Som det fremgaar af artikel 4 og 5, er godtgoerelsen for korn vaesentligt lavere end for oliefroe.
5 Betingelserne for udbetaling af godtgoerelsen er indeholdt i grundforordningens artikel 10, stk. 1 og 2, som lyder saaledes:
"1. Godtgoerelserne for korn og proteinafgroeder og godtgoerelsen for jordudtagningsforpligtelsen udbetales efter hoest i perioden 16. oktober ° 31. december.
2. For at opnaa ret til godtgoerelsen skal producenten senest den 15. maj forud for den paagaeldende hoest:
° have saaet froeene
° have indgivet en ansoegning."
6 Foernaevnte forordning nr. 2294/92, som er udstedt i medfoer af grundforordningen (herefter benaevnt "gennemfoerelsesforordningen"), og som gaelder fra produktionssaaret 1993/1994, bestemmer i artikel 2, stk. 1, foelgende:
"1. Godtgoerelse som fastsat i artikel 5, stk. 1, og artikel 5, stk. 2, foerste afsnit, i forordning (EOEF) nr. 1765/92 ydes udelukkende for arealer med olieafgroeder:
...
b) der falder ind under den generelle ordning i artikel 2, stk. 5, litra a), i forordning (EOEF) nr. 1765/92
c) for hvilke der er indgivet ansoegning med dyrkningsplan til den kompetente myndighed inden den dato, som medlemsstaten har fastsat for den paagaeldende slags froe og den paagaeldende produktionsregion, og som ikke kan ligge senere end den i bilag I angivne frist
d) som senest paa dette tidspunkt er helt tilsaaet med raps-, rybs- og solsikkefroe eller sojaboenner...
..."
Ifoelge bilag I, hvortil der henvises i denne bestemmelse, er den omhandlede frist fastsat til den "15. maj forud for produktionsaaret".
7 Gennemfoerelsesforordningens artikel 4 bestemmer derefter:
"En dyrket mark kan kun indgaa i én ansoegning om godtgoerelse, som fastsat i forordning (EOEF) nr. 1765/92, for samme produktionsaar."
8 Det fremgaar af sagens akter, at sojaboenner kan dyrkes i to former for afgroeder, en saakaldt hovedafgroede og en saakaldt mellemafgroede, som enten ligger forud for eller efter hovedafgroeden.
9 Den sagsoegende regering har anfoert, at den bedste periode for dyrkning af sojaboenner i Den Hellenske Republik ligger mellem den 20. april og den 15. juli, og at de mindre producenter normalt foerst saar sojaboenner i mellemafgroeden efter den 15. maj. Paa grund af den frist for saaningen, som ved gennemfoerelsesforordningens artikel 2, stk. 1, er fastsat til den 15. maj, udelukkes de mindre producenter praktisk talt fra at faa udbetalt godtgoerelse til deres mellemafgroeder.
10 Af denne grund har den hellenske regering nedlagt paastand om annullation af gennemfoerelsesforordningen. Til stoette herfor har regeringen fremfoert seks anbringender, hvoraf de foerste fem er, at der foreligger en tilsidesaettelse af begrundelsespligten, forbuddet mod forskelsbehandling, traktatens artikel 39, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning samt princippet om faellesskabspraeferencen. Det sjette anbringende er, at Kommissionen ikke havde kompetence til at udstede gennemfoerelsesforordningens artikel 4.
De fem foerste anbringender
11 Vedroerende de fem foerste anbringender bemaerkes, at de paa alle punkter er identiske med de anbringender, som den hellenske regering har gjort gaeldende i en parallel sag til stoette for sin paastand om annullation af grundforordningen, og som Domstolen har forkastet ved dom af 14. juli 1994, Graekenland mod Raadet (sag C-353/92).
12 Selv om gennemfoerelsesforordningens artikel 2, stk. 1, som denne sag omhandler, og grundforordningens artikel 10, stk. 2, som den anden dom omhandlede, har et forskelligt anvendelsesomraade, er godtgoerelsens udbetaling efter begge bestemmelser betinget af, at producenten har foretaget saaningen og indgivet sin ansoegning inden den 15. maj i det paagaeldende aar. Den eneste forskel er, at grundforordningens artikel 10, stk. 2, vedroerer de mindre sojaproducenter, som har valgt at faa udbetalt godtgoerelsen efter den forenklede ordning, mens gennemfoerelsesforordningens artikel 2, stk. 1, vedroerer de mindre producenter, som har valgt den generelle ordning.
13 Fristen pr. 15. maj har naturligvis samme virkninger og indebaerer samme forpligtelser saavel for de mindre sojaproducenter, der har ansoegt om godtgoerelse efter den generelle ordning, som for dem, der har indgivet ansoegning i henhold til den forenklede ordning.
14 Under disse forhold maa den hellenske regerings fem foerste anbringender forkastes af de samme grunde, som er anfoert i praemis 16-51 i foernaevnte dom, Graekenland mod Raadet. Da disse anbringender er ubegrundede, for saa vidt de vedroerer grundforordningen, maa de ogsaa forkastes, for saa vidt de vedroerer gennemfoerelsesforordningen.
Sjette anbringende vedroerende Kommissionens inkompetence
15 Den hellenske regering har anfoert, at Kommissionen har overskredet sine gennemfoerelsesbefoejelser ved at udstede gennemfoerelsesforordningens artikel 4, hvorefter producenter kun kan indgive én ansoegning for samme produktionsaar. Efter regeringens opfattelse har denne bestemmelse ikke hjemmel i grundforordningen og er derfor ugyldig.
16 Hertil bemaerkes, at bestemmelserne i grundforordningen, hvorefter saaningen af jorderne og indgivelsen af ansoegningen skal ske inden for en bestemt frist for at opnaa udbetaling af godtgoerelse, er baseret paa et i forordningen underforstaaet princip om, at godtgoerelsen udbetales for samme areal og samme produktionsaar. Det hedder herom i den syttende betragtning til forordningen: "Godtgoerelserne boer udbetales én gang om aaret for et bestemt areal..."
17 Da gennemfoerelsesforordningens artikel 4, som er omtvistet i denne sag, blot praeciserer raekkevidden af dette princip for producenter af oliefroe, som dyrker arealer inden for rammerne af den generelle ordning, maa det laegges til grund, at Kommissionen var kompetent til at udstede denne bestemmelse.
18 Ogsaa dette anbringende er derfor ubegrundet.
19 Da ingen af de anbringender, som den hellenske regering har fremfoert, er taget til foelge, maa Kommissionen i det hele frifindes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
20 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, doemmes den part, der taber sagen, til at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Den Hellenske Republik har tabt sagen og paalaegges derfor at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Sagsoegte frifindes.
2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.