CELEX: 62008CJ0346
Nesplnění povinnosti státem
Směrnice 2001/80/ES
Znečištění a škodliviny
Spalovací zařízení
Omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší
Nepoužití uvedené směrnice na elektrárnu v Lynemouth (Spojené království)

Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Spojené království Velké Británie a Severního
Irska tím, že nezajistilo použití směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/80/ES ze dne 23. října 2001 o omezení emisí některých
znečišťujících látek do ovzduší z velkých spalovacích zařízení (Úř. věst. L 309, s. 1; Zvl. vyd. 15/06, s. 299) na elektrárnu
provozovanou společností Rio Tinto Alcan Smelting and Power (UK) Ltd (dále jen „Alcan“) v Lynemouth na severovýchodě Anglie
(dále jen „elektrárna v Lynemouth“), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice.

Právní rámec
Směrnice 2001/80, která nahradila směrnici Rady 88/609/EHS ze dne 24. listopadu 1988 o omezení emisí některých znečišťujících
látek do ovzduší z velkých spalovacích zařízení (Úř. věst. L 336, s. 1), je součástí strategie Společenství v boji proti acidifikaci
a má za cíl omezit emise oxidu siřičitého, oxidů dusíku a prachu z velkých spalovacích zařízení, jejichž jmenovitý tepelný
příkon je 50 MW nebo vyšší. Toto omezení je provedeno v přílohách III až VII směrnice 2001/80, které pro tato zařízení stanoví
mezní hodnoty emisí vyjádřené jako maximální koncentrace těchto znečišťujících látek v kouřových plynech.
Šestý a jedenáctý bod odůvodnění směrnice 2001/80 uvádějí:
„(6)  K emisím oxidu siřičitého a oxidů dusíku ve Společenství výraznou měrou přispívají stávající velká spalovací zařízení, a tyto
emise je nezbytné snížit. Proto je nutné upravit přístup k odlišným charakteristikám odvětví velkých spalovacích zařízení
v členských státech.
[…]
(11)  Důležitou součást odvětví velkých spalovacích zařízení představují zařízení na výrobu elektřiny.“
Článek 1 uvedené směrnice stanoví:
„Tato směrnice se vztahuje na spalovací zařízení, jejichž jmenovitý tepelný příkon je 50 MW nebo vyšší bez ohledu na typ použitého
paliva (tuhé, kapalné nebo plynné).“
Článek 2 téže směrnice zní následovně:
„Pro účely této směrnice se:
[…]
(7)       ‚spalovacím zařízením‘ rozumí jakékoli technické zařízení, v němž se paliva oxidují za účelem využití takto vyrobeného tepla.
Tato směrnice se vztahuje pouze na spalovací zařízení určená k výrobě energie s výjimkou těch, která bezprostředně využívají
produkty spalování ve výrobním procesu. Tato směrnice se nevztahuje na následující spalovací zařízení, zejména:
a)       zařízení, ve kterých se produkty spalování používají k přímému ohřevu, sušení nebo jakémukoli jinému zpracování předmětů nebo
materiálů, např. ohřívací pece a pece pro tepelnou úpravu;
b)       zařízení k dospalování, tj. technické zařízení určené k čištění odpadních plynů spalováním, které není provozováno jako nezávislé
spalovací zařízení;
c)       zařízení k regeneraci katalyzátorů pro katalytické štěpení;
d)       zařízení pro přeměnu sirovodíku na síru;
e)       reaktory používané v chemickém průmyslu;
f)       koksárenské baterie;
g)       kaupery;
h)       jakékoli technické zařízení používané k pohonu vozidla, lodě nebo letadla;
i)       plynové turbíny používané na těžebních plošinách;
j)       plynové turbíny, pro které bylo vydáno povolení před 27. listopadem 2002 nebo na které se podle názoru příslušného orgánu
vztahuje povinnost žádat o povolení před 27. listopadem 2002, pokud se zařízení uvede do provozu nejpozději do 27. listopadu
2003, aniž je dotčen čl. 7 odst. 1 a příloha VIII části A a B.
Na zařízení vybavená naftovými, benzinovými a plynovými motory se tato směrnice nevztahuje.
Kde jsou umístěna dvě nebo více samostatných nových zařízení tak, že s přihlédnutím k technickým a ekonomickým faktorům by
jejich odpadní plyny, po posouzení příslušným orgánem, mohly být odváděny společným komínem, považuje se propojení utvořené
v těchto zařízeních za jediné zařízení;
[…]“
Podle čl. 4 odst. 3 směrnice 2001/80 musí členské státy nejpozději do 1. ledna 2008 dosáhnout výrazného snížení emisí ze stávajících
spalovacích zařízení přijetím vhodných opatření zajišťujících, aby dotyčná stávající zařízení dodržovala mezní hodnoty emisí
stanovené v přílohách této směrnice, nebo zajištěním, aby se uvedená zařízení stala součástí národního plánu snižování emisí
(dále jen „NPSE“). Podle čl. 4 odst. 6 uvedené směrnice mají všechny členské státy, které se rozhodly pro použití NPSE, povinnost
sdělit tento plán nejpozději do 27. listopadu 2003 Komisi a posledně uvedená je povinna ve lhůtě šesti měsíců od tohoto sdělení
zhodnotit, zda tento plán splňuje požadavky stanovené v uvedeném čl. 4 odst. 6, či nikoli.

Postup před zahájením soudního řízení
Dopisem ze dne 27. listopadu 2003 předložilo Spojené království Komisi první verzi svého NPSE, ve kterém je elektrárna v Lynemouth
uvedena mezi spalovacími zařízeními, na která se vztahuje směrnice 2001/80. Dne 28. dubna 2005 předložil tento členský stát
aktualizovaný NPSE, ve kterém bylo toto zařízení rovněž uvedeno. Nicméně z revidované verze svého NPSE předloženého Komisi
dne 28. února 2006 uvedené zařízení odstranil.
Dopisem ze dne 4. září 2006 sdělila Komise Spojenému království, že má za to, že toto odstranění nebylo v souladu se směrnicí
2001/80. Ve své odpovědi ze dne 2. února 2007 tento členský stát uvedl, že na elektrárnu v Lynemouth se musí vztahovat obecná
výjimka stanovená v čl. 2 bodě 7 této směrnice, neboť tato byla zcela začleněna do tavírny hliníku a slouží pouze k výrobě
tohoto kovu. Rovněž zdůraznil malý dopad této elektrárny na životní prostředí a nebezpečí, že Alcan by byla přinucena zastavit
provoz této tavírny hliníku, pokud by elektrárna musela podléhat omezením stanoveným uvedenou směrnicí.
Dne 29. června 2007 zaslala Komise Spojenému království výzvu dopisem, na kterou tento členský stát odpověděl dopisem ze dne
31. srpna 2007.
Jelikož Komise nebyla s touto odpovědí spokojena, zaslala Spojenému království dne 23. října 2007 odůvodněné stanovisko, ve
kterém ho vyzvala k ukončení vytýkaného nesplnění povinnosti ve lhůtě dvou měsíců od jeho doručení.
Vzhledem k tomu, že Komise nepovažovala argumenty předložené Spojeným královstvím v jeho odpovědi na odůvodněné stanovisko
v dopise ze dne 21. prosince 2007 za přesvědčivé, podala projednávanou žalobu.

K žalobě

Argumentace účastníků řízení
Komise tvrdí, že směrnice 2001/80 se na elektrárnu v Lynemouth vztahuje, a připomíná, že Spojené království s tímto názorem
původně souhlasilo, neboť toto zařízení zahrnulo do několika verzí svého NPSE a z tohoto plánu ho odstranilo až v revidované
verzi, která byla předložena Komisi dne 28. února 2006.
Podle Komise se směrnice 2001/80 vztahuje na všechna spalovací zařízení s výjimkou těch, která jsou výslovně vyloučena v jejím
čl. 2 bodě 7, to znamená:
–        spalovací zařízení, která nejsou určena k výrobě energie (dále jen „výjimka č. 1“);
–        spalovací zařízení, která bezprostředně využívají produkty spalování ve výrobním procesu (dále jen „výjimka č. 2“);
–        zařízení uvedená v čl. 2 bodě 7 druhém pododstavci písm. a) až f), která jsou demonstrativními příklady výjimek č. 1 a č. 2,
a
–        různé výjimky
sui generis,
uvedené v čl. 2 bodě 7 druhém pododstavci písm. g) až j) a v čl. 2 bodě 7 třetím pododstavci.
Komise tvrdí, že všechna zařízení uvedená v čl. 2 bodě 7 druhém pododstavci písm. a) až f) směrnice 2001/80 spadají pod výjimku
č. 1 nebo č. 2 a je logické, že jsou vyňata z rozsahu působnosti této směrnice, neboť metodologie nebo mezní hodnoty emisí
stanovené uvedenou směrnicí na ně nelze lehce uplatnit. V této souvislosti uvádí, že směrnice 2001/80 má za cíl upravit emise
vyvolané spalováním (oxidací) paliva a že metoda, kterou jsou vypočteny mezní hodnoty emisí, vychází z předpokladu, že emise
vznikající v návaznosti na spalování paliva používaného k provozu spalovacího zařízení jsou předvídatelné. Pokud se horké
kouřové plyny vznikající při procesu spalování paliva před vypuštěním smísí s jinými látkami, které zpravidla nejsou spojovány
s procesem spalování, nejsou výsledky dostatečně předvídatelné a mezní hodnoty emisí stanovené uvedenou směrnicí pro spalování
paliva není možné uplatnit.
Komise naopak uznává, že zařízení uvedená v čl. 2 bodě 7 druhém pododstavci písm. g) až j) směrnice 2001/80 nespadají ani
pod výjimku č. 1, ani pod výjimku č. 2, a uvádí, že tato zařízení představují výjimky
sui generis
.
Pokud jde konkrétně o „kaupery“, které jsou uvedeny v čl. 2 bodě 7 druhém pododstavci písm. g) směrnice 2001/80 a na jejichž
příkladu Spojené království založilo podstatu svého tvrzení, Komise uvádí, že tyto „kaupery“ jsou vybaveny žáruvzdornými cihlami,
které jsou zahřívány přímým kontaktem s horkými kouřovými plyny vzniklými při spalování paliva, přičemž horké cihly jsou následně
užívány k zahřívání studeného vzduchu, který nad nimi cirkuluje, za účelem vytvoření „horkého větru“, který je následně vháněn
do vysoké pece. Vzhledem k zahřívání cihel se uvedené „kaupery“ zásadně liší od všech ostatních typů spalovacích zařízení.
Krom toho se na povrchu zdiva komor často vytváří praskliny, které vedou ke znečištění plynů vzniklých při spalování nespálenými
plyny z vysoké pece. Vzhledem k těmto dvěma faktorům nejsou mezní hodnoty emisí stanovené uvedenou směrnicí lehce uplatnitelné
na „kaupery“.
Komise zdůrazňuje, že žádné ze zařízení uvedených v ustanoveních týkajících se výjimky č. 2 nevyužívá elektrické energie ve
výrobním procesu ani nevyužívá produkty spalování mimo samotné spalovací zařízení.
Není-li zpochybněno, že se na elektrárnu v Lynemouth nevztahuje výjimka č. 1, nemůže se na ni vztahovat ani výjimka č. 2,
neboť produkt spalování bezprostředně nevyužívá ve výrobním procesu.
Komise tvrdí, že pokud by bylo nutno připustit, že bezprostřední využívání elektrické energie vyráběné elektrárnou v procesu
výroby by vedlo k tomu, že tato elektrárna by spadala pod výjimku č. 2, mnoho velkých spalovacích zařízení by vypadlo z rozsahu
působnosti směrnice 2001/80, což by mělo závažné důsledky pro životní prostředí.
Komise upozorňuje na to, že elektrárna v Lynemouth je devátým největším emitentem oxidu siřičitého ve Spojeném království
a je zodpovědná za přibližně 4 % celkových emisí tohoto znečišťujícího plynu hlášených v tomto členském státě.
Spojené království tvrdí, že elektrárna určená k tomu, aby dodávala elektrickou energii továrně na výrobu hliníku pomocí elektrolýzy
a vybudovaná výlučně k tomuto účelu je součástí technického zařízení, které zahrnuje spalovací závod určený k výrobě energie,
jenž produkty spalování využívá bezprostředně v průběhu výrobní činnosti, a v důsledku toho splňuje podmínky výjimky stanovené
v čl. 2 bodě 7 směrnice 2001/80.
Zaprvé Spojené království tvrdí, že vyrobená elektrická energie je bezprostředně využívána k výrobě hliníku. Závod provozovaný
společností Alcan nemůže, na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, stejným způsobem využívat elektrickou energii z vnitrostátní
sítě.
Zadruhé Spojené království tvrdí, že elektrická energie vyrobená uhelnou elektrárnou představuje nepřímý produkt spalování.
Článek 2 bod 7 směrnice 2001/80 se ale netýká bezprostředního využití přímých produktů spalování, nýbrž bezprostředního využívání
produktů spalování. Energie, jako elektrická energie, vyrobená oxidací paliva musí být považována za produkt spalování, protože
tato směrnice se vztahuje pouze na spalovací zařízení, v nichž se paliva oxidují za účelem výroby energie. Tento čl. 2 bod
7 neupřesňuje, že se týká pouze přímých produktů spalování, a takový výklad by byl chybný. Přímá vazba musí existovat nikoli
mezi spalováním a výrobním procesem, nýbrž mezi produkty spalování a výrobním procesem. V projednávaném případě ale existuje
přímá vazba mezi elektrickou energií vyrobenou na základě spalování a použitým výrobním procesem, protože elektrická energie
je posledně uvedeným procesem využívána k výrobě hliníku.
Uvedení „kauperů“ v čl. 2 bodě 7 druhém pododstavci písm. g) směrnice 2001/80 potvrzuje skutečnost, že se výjimka neuplatní
pouze v omezeném smyslu, na který se odvolává Komise. Spojené království v této souvislosti připomíná, že z původního systému,
který byl uveden v čl. 2 bodě 7 směrnice 88/609, vyplývá, že technologie uvedené v čl. 2 bodě 7 druhém pododstavci písm. a)
až g) směrnice 2001/80 představují zvláštní příklady spalovacích zařízení, která jsou vyloučena z rozsahu působnosti posledně
uvedené směrnice, buď proto, že nejsou určena k výrobě energie, nebo proto, že bezprostředně využívají produkty spalování
ve výrobním procesu. Horký vzduch užívaný v „kauperech“ není zahříván přímo oxidací paliva, nýbrž nepřímo v důsledku oxidace
paliva, která zahřívá žáruvzdorné cihly, jež dále zahřívají vzduch, který je spotřebováván ve výrobním procesu. Energie vyrobená
nepřímo tímto způsobem má správně být považována za produkt spalování ve smyslu čl. 2 bodu 7 směrnice 2001/80, i když se jedná
o nepřímý produkt spalování, stejně jako v případě elektrárny v Lynemouth představuje takovýto nepřímý produkt elektrická
energie. Podle správného výkladu tohoto čl. 2 bodu 7 je „kauper“ spojen s vysokou pecí stejným způsobem, jako je elektrárna
v Lynemouth spojená s tavírnou hliníku provozovanou společností Alcan. Obě dvě zařízení představují zdroje energie, které
jsou určeny pro výrobní proces a jsou do něj začleněny.
Na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, „kaupery“ uvedené v čl. 2 bodě 7 druhém pododstavci písm. g) směrnice 2001/80 nepředstavují
výjimku
sui generis
. Ze znění čl. 2 bodu 7 směrnice 88/609 jasně vyplývá, že výjimky
sui generis
jsou uvedeny v čl. 2 bodu 7 druhém pododstavci písm. h) až j) směrnice 2001/80.
Pokud jde o argument Komise, podle nějž by názor Spojeného království znamenal závažný zásah do působnosti směrnice 2001/80,
připouští tento členský stát, že by bylo abnormální, kdyby všechna spalovací zařízení, která vyrábějí elektrickou energii
určenou k bezprostřednímu využití ve výrobě, nepodléhala požadavkům této směrnice. Zdůrazňuje, že o tento případ se jedná
pouze tehdy, pokud je zařízení projektováno pouze  za tím účelem, aby dodávalo elektrickou energii pro výrobní proces. Všechny
příklady uvedené v čl. 2 bodě 7 druhém pododstavci písm. a) až i) uvedené směrnice se týkají interních zdrojů energie projektovaných
a vybudovaných pro účely konkrétního procesu nebo konkrétní činnosti. Uvádí, že jediným produktem spalování, na nějž se odkazuje,
je produkt zahrnující energii.
Spojené království má za to, že zákonodárce Společenství vyňal tato zařízení z rozsahu působnosti směrnice 2001/80 nikoli
proto, aby vnitrostátním regulačním orgánům ušetřil menší nepříjemnosti, nýbrž proto, aby nastolil rovnováhu mezi výhodami
pro životní prostředí a ekonomickými náklady zahrnutí těchto zařízení do rozsahu působnosti směrnice. Pokud jde o dotčené
zařízení, ekonomické a sociální náklady spojené s uplatňováním uvedené směrnice na něj by z důvodu rizika uzavření tohoto
zařízení, které by mělo za následek ztrátu 4000 přímých a nepřímých pracovních míst v regionu s vysokou nezaměstnaností, zdaleka
převýšily malou výhodu pro životní prostředí, která by – vzhledem k významným částkám investovaným společností Alcan v průběhu
uplynulých let do zlepšení výkonnosti v oblasti životního prostředí, vzhledem k povinnosti snížit emise síry na základě směrnice
Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění (Úř. věst. L 24,
s. 8), jakož i vzhledem k nahrazení dotčené výroby dovozy pocházejícími ze zařízení nacházejících se mimo Evropskou unii,
která z pohledu životního prostředí podléhají menší regulaci – z tohoto uplatnění vyplývala. Vzhledem k tomu, že výroba hliníku
spotřebovává mnoho energie a  jako taková je vystavena tlakům, je nutno směrnici 2001/80 vykládat tak, aby z rozsahu její
působnosti byly vyňaty elektrárny, které jsou určeny k dodávání elektrické energie určené pro proces elektrolýzy.
V odpověď na argument Komise, podle nějž se jednak ostatní továrny na výrobu hliníku již musely přizpůsobit požadavkům směrnice
2001/80, a jednak neexistuje žádný důvod pro poskytnutí konkurenční výhody továrně provozované společností Alcan, Spojené
království tvrdí, že jestliže je elektrárna v Lynemouth vyloučena z rozsahu působnosti této směrnice, je tomu tak na základě
objektivních úvah, které platí pro všechna zařízení nacházející se ve stejné situaci. Elektrárna v Lynemouth je jediným zařízením
v Evropském hospodářském prostoru, které obsahuje interní zdroj energie projektovaný a postavený za účelem výroby elektrické
energie určené pro proces elektrolýzy.
Je logické vyjmout spalovací zařízení určená k napájení výrobního procesu, neboť tato mají pouze jednoho „interního odběratele“,
a tedy disponují pouze jediným prostředkem náhrady výdajů, které byly vynaloženy na to, aby tato zařízení vyhovovala směrnici
2001/80. Kromě toho konečné výrobky výrobního procesu představují suroviny, které jsou obchodovány na mezinárodních trzích
a jsou vystaveny přímé konkurenci producentů usazených mimo Unii, kteří podléhají méně přísné regulaci a produkují s nižšími
náklady, zatímco spalovací zařízení, která nejsou určena ke konkrétnímu účelu, dodávají řadě odběratelů, jsou často vlastněna
členskými státy a nemají skutečné konkurenty.
Spojené království zpochybňuje argument Komise, podle nějž čl. 2 bod 7 směrnice 2001/80 obsahuje obecnou zásadu, kterou je
nutno vykládat široce, a dvě výjimky, které je nutno vykládat striktně. Toto ustanovení obsahuje definici zařízení, která
spadají do rozsahu působnosti uvedené směrnice, a definici zařízení, na která se směrnice nevztahuje. Spojené království dodává,
že Soudní dvůr se v každém případě vyjádřil proti striktnímu výkladu výjimek, pokud by takovýto výklad narušil cíl sledovaný
uvedenými výjimkami (rozsudek ze dne 26. května 2005, Kingcrest Asssociates a Montecello, C‑498/03, Sb. rozh. s. I‑4427, body
29 a 32).

Závěry Soudního dvora
Otázka vznesená projednávanou žalobou pro nesplnění povinnosti se týká toho, zda elektrárna v Lynemouth musí být považována
za spalovací zařízení, na které se vztahuje směrnice 2001/80.
Jak totiž zdůrazňuje Komise, může se jistě zdát překvapivým, že Spojené království v prvních dvou verzích NPSE, které byly
v průběhu let 2003 a 2005 předloženy na základě směrnice 2001/80 Komisi, jakož i ve všech zprávách nebo dokumentech vypracovaných
od roku 1990 na základě směrnice 88/609, která předcházela posledně uvedené směrnici a která měla, pokud jde o bod, který
je předmětem sporu, téměř totožné znění, nejprve zahrnulo elektrárnu v Lynemouth mezi spalovací zařízení, na která se vztahuje
směrnice 2001/80, a nyní tvrdí, že uvedená elektrárna nepodléhá požadavkům této směrnice, tato okolnost nicméně nemá žádný
dopad na otázku, zda uvedená elektrárna spadá do rozsahu působnosti posledně uvedené směrnice.
Je nesporné, že elektrárna v Lynemouth je spalovacím zařízením s jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 50 MW ve smyslu článku
1 a čl. 2 bodu 7 prvního pododstavce směrnice 2001/80.
Spojené království nicméně tvrdí, že uvedená elektrárna vybudovaná výlučně za účelem dodávání elektrické energie pro výrobu
hliníku v sousední tavírně splňuje podmínky výjimky stanovené v čl. 2 bodě 7 druhém pododstavci první větě směrnice 2001/80,
podle níž se posledně uvedená směrnice vztahuje pouze na spalovací zařízení určená k výrobě energie s výjimkou těch, která
bezprostředně využívají produkty spalování ve výrobním procesu.
Je zajisté pravda, že elektrická energie vyrobená elektrárnou v Lynemouth je bezprostředně využívána k výrobě hliníku. Podle
„Hall-Héroultova“ postupu používaného v továrně provozované společností Alcan se oxid hlinitý smísí s elektrolytem, ve kterém
se rozpustí a elektrický proud je veden z anody na katodu a štěpí přitom oxid hlinitý na hliník a kyslík a dodává přitom teplo,
které má elektrolyt udržet v roztaveném stavu.
Nicméně, jak tvrdí Komise, elektrická energie není produktem spalování. Produkty spalování jsou totiž odpadní plyny, popel
a jiné zbytky, jakož i teplo vytvořené při spalování, směrnice 2001/80 proto spalovací zařízení definuje jako „technické zařízení,
v němž se paliva oxidují za účelem využití takto vyrobeného tepla“. Elektrický proud není ani látkovým produktem spalování,
ani teplem, nýbrž vzniká na základě série úkonů, při nichž se při spalování uvolňuje teplo, které je v kotli využíváno k výrobě
páry, jež pohání turbínu, která nakonec vyrábí elektrickou energii.
Aby elektrická energie byla „produktem spalování“, bylo by nezbytné vykládat tento pojem tak široce, že by zahrnoval i jiné
produkty, které nevznikají přímo spalováním a které neodpovídají obvyklému významu tohoto výrazu jak ve vědeckém, tak v běžném
jazyce.
Článek 2 bod 7 druhý pododstavec první věta směrnice 2001/80 dále brání takovémuto širokému výkladu pojmu „produkt spalování“,
protože se vztahuje na spalovací zařízení, která „bezprostředně“ využívají produkty spalování ve výrobním procesu. Bezprostřední
využívání produktů spalování ve výrobním procesu ale nemůže existovat tehdy, pokud mezi spalováním a výrobním procesem existují
mezistupně, jako například výroba elektrické energie.
Proti širokému výkladu pojmu „produkt spalování“ hovoří také to, že tento pojem definuje rozsah výjimky z obecného pravidla.
Podle ustálené judikatury je totiž nutno výjimky vykládat restriktivně, aby obecná pravidla nebyla zbavena svého smyslu (viz
v tomto smyslu rozsudek ze dne 29. dubna 2004, Kapper, C‑476/01, Recueil, s. I‑5205, bod 72).
Na rozdíl od toho, co tvrdí Spojené království, je zjevné, že čl. 2 bod 7 druhý pododstavec první věta směrnice 2001/80 se
neomezuje na upřesnění pojmu „spalovací zařízení“, nýbrž že určitá zařízení z rozsahu působnosti této směrnice vylučuje. Povaha
výjimky tohoto ustanovení ostatně výslovně vyplývá z jeho znění, protože stanoví, že uvedená směrnice se vztahuje na zařízení
určená k výrobě energie „s výjimkou těch, která bezprostředně využívají produkty spalování ve výrobním procesu“.
Restriktivní výklad čl. 2 bodu 7 druhého pododstavce první věty směrnice 2001/80 je nutný tím spíše, že vyloučení některých
spalovacích zařízení z rozsahu působnosti této směrnice by bylo v rozporu se samotným cílem této směrnice. Jak totiž vyplývá
ze čtvrtého až šestého bodu odůvodnění uvedené směrnice, jejím cílem je boj proti acidifikaci prostřednictvím snížení emisí
oxidu siřičitého a oxidů dusíku, na kterých se výraznou měrou podílejí velká spalovací zařízení.
Konečně vzhledem k tomu, že zařízení na výrobu elektřiny jsou v jedenáctém bodu odůvodnění směrnice 2001/80 uvedena jako hlavní
spalovací zařízení, na která se tato směrnice vztahuje, rozšíření výjimky uvedené v čl. 2 bodě 7 druhém pododstavci první
větě uvedené směrnice na elektrárny, jejichž výroba elektrické energie je bezprostředně využívána ve výrobním procesu, by
ohrozilo užitečný účinek této směrnice.
Z výše uvedeného vyplývá, že na elektrárnu v Lynemouth se nemůže vztahovat výjimka pro spalovací zařízení, která bezprostředně
využívají produkty spalování ve výrobním procesu, stanovená v čl. 2 bodě 7 druhém pododstavci první větě směrnice 2001/80.
Žádný z argumentů vznesených Spojeným královstvím nemůže výše uvedené zjištění zpochybnit.
Pokud jde zaprvé o argument, podle nějž jsou výjimky stanovené směrnicí 2001/80 založeny na porovnání nákladů způsobených
uplatněním mezních hodnot emisí a z toho vyplývajících přínosů pro životní prostředí, jehož výsledek v projednávaném případě
odůvodňuje vyloučení elektrárny v Lynemouth z rozsahu působnosti této směrnice, je třeba nejprve připomenout, že ani uvedená
směrnice, ani samotné přípravné práce na této směrnici, neuvádějí důvody, které by odůvodňovaly jak obecné a abstraktní vynětí
spalovacích zařízení bezprostředně využívajících produkty spalování ve výrobním procesu, tak příklady určitých zařízení uvedených
v čl. 2 bodu 7 druhém pododstavci písm. a) až g) směrnice 2001/80.
Podle Komise byla spalovací zařízení, na která se vztahují tyto výjimky, vyloučena z rozsahu působnosti směrnice 2001/80 z důvodu
znečištění odpadních spalin znečišťujícími látkami při bezprostředním využití produktů spalování ve výrobním procesu, takže
metodologii a mezní hodnoty emisí stanovené v přílohách této směrnice pro oddělené procesy spalování na ně nelze přímo použit.
Komise rovněž vysvětlila, že u všech typů zařízení uvedených v čl. 2 bodě 7 druhém pododstavci písm. a) až g) uvedené směrnice
dochází ke znečištění odpadních spalin, zatímco je naopak nesporné, že využívání elektrické energie k výrobě hliníku nemá
žádný dopad na emise produkované elektrárnou v Lynemouth.
Spojené království nezpochybňuje existenci tohoto znečištění spalin v různých zařízeních uvedených v čl. 2 bodě 7 druhém pododstavci
písm. a) až g) směrnice 2001/80, přesto ale zastává názor, že výjimky nevycházejí z obtíží při uplatňování této směrnice,
nýbrž z porovnání nákladů a přínosů.
Aniž by bylo nutno určit přesný účel uvedených výjimek, je nutno argumentaci Spojeného království v každém případě odmítnout
proto, že abstraktní výjimka formulovaná v čl. 2 bodu 7 druhém pododstavci první větě směrnice 2001/80 nemůže vycházet z porovnání
nákladů a přínosů. Zatímco náklady a přínosy, které jsou spojeny s uplatněním mezních hodnot emisí v souvislosti se zvláštním
zařízením nebo v souvislosti se zvláštním typem zařízení jako těch, která jsou uvedena v čl. 2 bodu 7 druhém pododstavci písm. a)
až g) této směrnice, je možné odhadnout, u zařízení, která bezprostředně využívají produkty spalování, to učinit nelze.
Pokud jde zadruhé o argument, podle nějž výjimka pro „kaupery“ uvedená v čl. 2 bodu 7 druhém pododstavci písm. g) směrnice
2001/80 svědčí o tom, že pojem „produkt spalování“ musí být chápán široce a zahrnuje nepřímé produkty spalování jako elektrický
proud, stačí poznamenat, že jak v bodě 39 svého stanoviska uvedla generální advokátka, tato výjimka se týká využití bezprostředního
produktu spalování, a to tepla. Uvedené „kaupery“ totiž pomocí žáruvzdorných cihel přenášejí teplo uvolněné při spalování
na vzduch, který je následně vháněn do vysoké pece, aby podpořil výrobu litiny.
I když „kaupery“ jistě nepředstavují příklad použití abstraktní výjimky uvedené v čl. 2 bodu 7 druhém pododstavci první větě
směrnice 2001/80, neboť teplo uvolněné při spalování je využíváno pouze nepřímo, přesto z toho nemůže být vyvozeno, že uvedená
výjimka musí být vykládána takovým způsobem, aby byla z rozsahu působnosti této směrnice vyloučena zařízení, která využívají
nepřímé produkty spalování ve výrobním procesu.
Jak Komise připustila, jedná se zde o redakční anomálii v tom smyslu, že uvedené „kaupery“ představují výjimku
sui generis
, a nikoli použití abstraktní výjimky uvedené v čl. 2 bodu 7 druhém pododstavci první větě směrnice 2001/80. Komise nicméně
vysvětlila, aniž by to Spojené království zpochybnilo, zvláštní důvody, pro které nelze mezní hodnoty emisí stanovené touto
směrnicí lehce uplatnit na tento typ zařízení, neboť zahřívání žáruvzdorných cihel zásadně odlišuje „kaupery“ od všech ostatních
typů spalovacích zařízení a častý výskyt prasklin na povrchu komor vede ke znečištění odpadních plynů vzniklých při spalování
nespálenými plyny z vysoké pece. Jak rovněž uvedla generální advokátka v poznámce pod čarou uvedenou v bodě 40 svého stanoviska,
„kaupery“ za účelem úspory energie často spalují plyn, který vzniká ve vysokých pecích a který je již znečištěn, takže i přes
použití nejlepší dostupné techniky není možné dodržet mezní hodnoty emisí stanovené uvedenou směrnicí.
Připojení v čl. 2 bodu 7 druhém pododstavci písm. h) až j) směrnice 2001/80 dodatečných výjimek pro tři typy zařízení, která
již zjevně nemohou spadat pod obecnou a abstraktní výjimku uvedenou v čl. 2 bodu 7 druhém pododstavci první větě této směrnice,
ostatně potvrzuje, že smysl a rozsah uvedené obecné výjimky nemůže být stanoven na základě zvláštní výjimky.
Dále je třeba zdůraznit, že žádná ze zvláštních výjimek uvedených v čl. 2 bodu 7 druhém pododstavci písm. a) až g) směrnice
2001/80 se nevztahuje na využívání produktů spalování mimo samotné spalovací zařízení ani na využívání elektrické energie
ve výrobním procesu.
Ze všech předcházejících úvah vyplývá, že směrnice 2001/80 se na elektrárnu v Lynemouth vztahuje a že žalobě Komise musí být
vyhověno.
V důsledku toho je třeba konstatovat, že Spojené království tím, že nezajistilo použití směrnice 2001/80 na elektrárnu v Lynemouth,
nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice.

K nákladům řízení
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Spojené
království nemělo ve věci úspěch, je důvodné uložit posledně uvedenému náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
1)
Spojené království Velké Británie a Severního Irska tím, že nezajistilo použití směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/80/ES
ze dne 23. října 2001 o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší z velkých spalovacích zařízení na elektrárnu
provozovanou společností Rio Tinto Alcan Smelting and Power (UK) Ltd v Lynemouth na severovýchodě Anglie, nesplnilo povinnosti,
které pro něj vyplývají z uvedené směrnice.
2)
Spojenému království Velké Británie a Severního Irska se ukládá náhrada nákladů řízení.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: angličtina.