CELEX: 62003CJ0036
Läkemedel
Godkännande för försäljning
Förfaranden avseende produkter som i allt väsentligt överensstämmer med varandra

Begäran om förhandsavgörande rör tolkningen av artikel 10.1 a iii i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den
6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel (EGT L 311, s. 67).
Begäran har framställts i en tvist mellan bolaget Approved Prescription Services Ltd (nedan kallat APS) och Licensing Authority,
företrädd av Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency (nedan kallad MHRA) angående en ansökan om godkännande för
försäljning av ett läkemedel.
Tillämpliga bestämmelser
Enligt artikel 6.1 i direktiv 2001/83 får läkemedel saluföras i en medlemsstat endast om ett godkännande för försäljning har
meddelats.
I artikel 8.3 i i detta direktiv föreskrivs följande:
”Ansökan [om godkännande för försäljning] skall åtföljas av följande uppgifter och dokumentation i enlighet med bilaga [I]:
…
i)
Resultat av
–
fysikalisk-kemiska, biologiska eller mikrobiologiska undersökningar,
–
toxikologiska och farmakologiska undersökningar,
–
kliniska prövningar.”
Artikel 10.1 a i sagda direktiv hade följande lydelse vid tidpunkten för de omständigheter som är aktuella i målet vid den
nationella domstolen:
”Med undantag från bestämmelserna i artikel 8.3 i och med förbehåll för vad som gäller enligt lagstiftningen till skydd för
industriell och kommersiell egendom skall
a)
sökanden inte åläggas att lägga fram resultat av toxikologiska och farmakologiska undersökningar eller resultat av kliniska
prövningar om han kan visa
…
iii)
… att läkemedlet i allt väsentligt överensstämmer med ett läkemedel som under minst sex år varit tillåtet för försäljning
inom gemenskapen i enlighet med gemenskapens gällande bestämmelser och som säljs inom den medlemsstat där ansökan inlämnats.
… [E]n medlemsstat [får] utsträcka denna period till 10 år genom ett enda beslut som innefattar alla de läkemedel som saluförs
inom medlemsstatens territorium när den anser det nödvändigt med hänsyn till folkhälsan. …
När läkemedlet är avsett för ett annat terapeutiskt ändamål än det som angivits för läkemedlet som försäljs eller om det är
avsett att administreras på annat sätt eller i andra doser, måste emellertid resultaten av lämpliga toxikologiska och farmakologiska
undersökningar och/eller lämpliga kliniska prövningar läggas fram.”
De förfaranden som har införts genom artikel 10.1 a i–iii i direktiv 2001/83 benämns vanligen ”förenklade förfaranden”. Det
specifika förfarande för att erhålla ett godkännande för försäljning som infördes genom artikel 10.1 a sista stycket i direktiv 2001/83
(nedan kallat förbehållet) är en särskild form av förenklat förfarande.
Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland har utnyttjat den möjlighet som medlemsstaterna tillerkänns genom artikel 10.1
a iii och utsträckt den däri nämnda perioden till tio år.
Faktiska omständigheter och tolkningsfrågan
Målet vid den nationella domstolen rör tre läkemedel som alla innehåller den aktiva substansen fluoxetin.
Två av dessa läkemedel tillverkas av Eli Lilly & Co. Ltd (nedan kallat Eli Lilly). Det första läkemedlet, Prozackapslar, är
det första läkemedel med fluoxetin som aktiv substans som godkändes för försäljning inom gemenskapen. Det godkändes i Förenade
kungariket den 25 november 1988. Det andra läkemedlet är Prozac i flytande form, som godkändes för första gången inom gemenskapen
den 14 oktober 1992 i Danmark. Det godkändes för försäljning i Förenade kungariket den 28 oktober 1992 sedan Eli Lilly hade
givit in en ansökan enligt det särskilda förenklade förfarandet. Det referensläkemedel som Eli Lilly hänvisade till i sin
ansökan var Prozackapslar. Eli Lilly hade alltså medgivit att Prozac i flytande form inte i allt väsentligt överensstämde
med Prozackapslar, på grund av att den hade en annan läkemedelsform, och ingav kompletterande uppgifter för att visa att produkterna
var bioekvivalenta.
Det tredje läkemedel som är i fråga i målet vid den nationella domstolen går under benämningen Fluoxetin i flytande form 20 mg/5 ml
och tillverkas av APS.
I oktober 1999 ingav APS en ansökan om godkännande för försäljning avseende detta läkemedel till MHRA.
APS åberopade det förenklade förfarande som anges i artikel 10.1 a iii i direktiv 2001/83 med motiveringen att dess produkt
i allt väsentligt överensstämde med Prozac i flytande form. Vidare påpekade APS att datumet för det första godkännandet av
referensläkemedlet var den 25 november 1988, det vill säga det datum då Prozackapslar godkändes i Förenade kungariket.
MHRA ansåg att APS inte kunde använda Prozac i flytande form som referensläkemedel med stöd av artikel 10.1 a iii i direktiv 2001/83
eftersom sagda läkemedel hade varit godkänt inom gemenskapen i mindre än tio år när APS ingav sin ansökan.
Följaktligen anmodades APS att ändra sin ansökan och att denna gång ange läkemedlet Prozackapslar, vilket hade varit godkänt
i mer än tio år, som referensläkemedel. Då Prozackapslar inte i allt väsentligt överensstämde med Fluoxetin i flytande form
borde APS, enligt MHRA, ha använt sig av det särskilda förenklade förfarandet och ingivit kompletterande uppgifter i form
av en undersökning av bioekvivalensen, vari de två läkemedlen jämfördes.
APS överklagade detta beslut till High Court of Justice och gjorde gällande att det hade rätt att grunda sig på de uppgifter
som hade ingivits avseende Prozac i flytande form.
Det var under dessa förhållanden som High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)
beslutade att vilandeförklara målet och hänskjuta följande tolkningsfråga till domstolen för förhandsavgörande:
”Är det möjligt att med stöd av artikel 10.1 a iii första stycket i direktiv 2001/83 ge in en ansökan om godkännande för försäljning
avseende ett läkemedel C, när ansökan syftar till att visa att produkt C i allt väsentligt överensstämmer med en annan produkt,
produkt B, när
–
produkt B är knuten till ett ursprungligt läkemedel, produkt A, genom att produkt B har godkänts som en ’utvidgning av produktlinjen’
för produkt A, men har en annan läkemedelsform än produkt A eller på annat sätt inte ’i allt väsentligt överensstämmer’ med
produkt A i den mening som avses i artikel 10.1 a iii,
–
produkt A har varit godkänd för försäljning i gemenskapen längre tid än den period på sex/tio år som föreskrivs i artikel 10.1 a iii,
och
–
produkt B har varit godkänd för försäljning kortare tid än den period på sex/tio år som föreskrivs i artikel 10.1 a iii?”
Bedömning av tolkningsfrågan
Ett läkemedel överensstämmer i allt väsentligt med ett ursprungligt läkemedel i den mening som avses i artikel 10.1 a iii i
direktiv 2001/83 när det uppfyller kriterierna avseende lika kvalitativ och kvantitativ sammansättning av aktiva substanser,
lika läkemedelsform och bioekvivalens, förutsatt att det med beaktande av vetenskapliga data inte framgår att det uppvisar
betydande skillnader i förhållande till det ursprungliga läkemedlet vad gäller säkerhet eller effekt (dom av den 3 december 1998
i mål C‑368/96, Generics (UK) m.fl., REG 1998, s. I‑7967, punkt 36, angående den motsvarande bestämmelsen i rådets direktiv 65/65/EEG
av den 26 januari 1965 om tillnärmning av bestämmelser som fastställs genom lagar eller andra författningar och som gäller
farmaceutiska specialiteter, EGT 22, s. 369; svensk specialutgåva, område 13, volym 1, s. 67).
När det visas att ett läkemedel i allt väsentligt överensstämmer med en produkt som har varit godkänd i minst sex eller tio
år inom gemenskapen och som säljs i den medlemsstat i vilken ansökan har ingivits, behöver sökanden enligt artikel 10.1 a iii
i direktiv 2001/83 inte ge in resultaten av toxikologiska och farmakologiska undersökningar och kliniska prövningar. I det
sista stycket i denna bestämmelse föreskrivs följande: ”När läkemedlet är avsett för ett annat terapeutiskt ändamål än det
som angivits för läkemedlet som försäljs eller om det är avsett att administreras på annat sätt eller i andra doser, måste
emellertid resultaten av lämpliga toxikologiska och farmakologiska undersökningar och/eller lämpliga kliniska prövningar läggas
fram.”
Under förhandlingen åberopade APS, Förenade kungarikets regering, den danska, den franska och den nederländska regeringen
samt kommissionen dom av den 29 april 2004 i mål C‑106/01, Novartis Pharmaceuticals (REG 2004, s. I‑0000), vilken meddelades
efter det att de hade givit in sina skriftliga yttranden, men innan förhandlingen hölls. De anser att domstolens resonemang
i den domen nödvändigtvis innebär att ansökan om godkännande för försäljning avseende läkemedel C under sådana förhållanden
som de som föreligger i målet vid den nationella domstolen måste beviljas med tillämpning av det förenklade förfarandet, även
om produkt B godkändes inom gemenskapen för mindre än tio år sedan och produkterna A och B inte i allt väsentligt överensstämmer
med varandra i den mening som avses i direktivet, eftersom de skiljer sig åt med avseende på läkemedelsformen.
Eli Lilly, som i sitt skriftliga yttrande hade motsatt uppfattning, var inte närvarande vid sagda förhandling.
Domstolen anser att det finns stöd för uppfattningen att domstolens resonemang i domen i det ovannämnda målet Novartis Pharmaceuticals
kan tillämpas på de förhållanden som föreligger i det aktuella målet vid den nationella domstolen, såsom anförts av dem som
yttrat sig muntligen i förevarande mål.
I nämnda dom tolkade domstolen artikel 4 tredje stycket 8 a i direktiv 65/65. Ordalydelsen av artikel 10.1 a i direktiv 2001/83
är i huvudsak identisk med sagda bestämmelse.
Den situation som förelåg i det ovannämnda målet Novartis Pharmaceuticals kännetecknades av följande omständigheter. Godkännande
för försäljning i Förenade kungariket hade erhållits för läkemedlen A och B, vilka var tillverkade av samma företag, för mer
respektive mindre än tio år sedan i förhållande till det datum då ansökan ingavs avseende läkemedel C. Godkännandet för försäljning
avseende produkt B hade erhållits i enlighet med det särskilda förenklade förfarandet. Produkterna A, B och C överensstämde
inte i allt väsentligt med varandra i den mening som avses i artikel 4 tredje stycket 8 a i direktiv 65/65, då deras biotillgänglighet
skilde sig åt.
Domstolen hänvisade bland annat till förbehållet och uttalade i punkterna 56–67 i sagda dom att den som ansökte om ett godkännande
för försäljning avseende produkt C hade rätt att hänvisa till den farmakologiska, toxikologiska och kliniska dokumentationen
avseende produkt B, vilken tillkommit genom vidareutveckling av produkt A, även om produkterna A och B inte i allt väsentligt
överensstämde med varandra på grund av att de skilde sig från varandra vad gällde biotillgängligheten.
Domstolen påpekade i detta avseende bland annat att om den som ansöker om godkännande för försäljning med stöd av förbehållet
kan hänvisa till uppgifter som avser en variant B som skiljer sig från produkt A genom administreringssätt eller dosering,
vilket i allmänhet innebär att produkterna A och B inte är bioekvivalenta, skall den sökande,
a fortiori
, kunna göra detsamma när produkterna A och B endast skiljer sig åt genom att de inte har samma biotillgänglighet, medan däremot
deras administreringssätt och dosering är desamma (se domen i det ovannämnda målet Novartis Pharmaceuticals, punkt 66).
Samma resonemang kan föras i ett fall då det ursprungliga läkemedlet och varianten enbart skiljer sig åt genom att läkemedelsformerna
är olika. Eftersom ett nytt administreringssätt i allmänhet innebär – vilket samtliga parter som var närvarande vid förhandlingen
har påpekat – en förändring av läkemedelsformen, är förhållandena i målet vid den nationella domstolen analoga med de förhållanden
som låg till grund för domen i det ovannämnda målet Novartis Pharmaceuticals.
För övrigt understöds denna slutsats, såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 14–18 och 69–73 i sitt förslag till avgörande,
av den anvisning för sökande av godkännande för försäljning avseende läkemedel för humant bruk inom Europeiska gemenskapens
medlemsstater som offentliggjordes av kommissionen år 2001.
Förenade kungarikets regering har visserligen anslutit sig till det resonemang som förs i punkt 26 i förevarande dom, men
har samtidigt gjort gällande att det även följer av domen i det ovannämnda målet Novartis Pharmaceuticals att den som ansöker
om godkännande för försäljning under sådana förhållanden som de som föreligger i målet vid den nationella domstolen, endast
kan hänvisa till uppgifter rörande produkt B om ansökan har gjorts med stöd av förbehållet.
I detta hänseende vill domstolen påpeka att resonemanget i domen i det ovannämnda målet Novartis Pharmaceuticals visserligen
avser bestämmelsen om förbehållet, men härav följer inte på något sätt att den som ansöker om ett godkännande för försäljning
avseende produkt C måste ge in en ansökan i vilken det hänvisas till denna bestämmelse.
Av vad ovan anförts följer att tolkningsfrågan skall besvaras på så sätt att en ansökan om ett godkännande för försäljning
av en produkt C kan inlämnas med stöd av artikel 10.1 a iii i direktiv 2001/83 när denna ansökan syftar till att visa att
–
produkt C i allt väsentligt överensstämmer med produkt B,
–
produkt B utgör en ny läkemedelsform av produkt A, och
–
produkt A i motsats till produkt B har varit godkänd för försäljning på marknaden inom gemenskapen i minst de sex eller tio
år som föreskrivs i sagda bestämmelse.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den hänskjutande domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen
som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
På dessa grunder beslutar domstolen (andra avdelningen) följande dom:
En ansökan om ett godkännande för försäljning av en produkt C kan inlämnas med stöd av artikel 10.1 a iii i Europaparlamentets
och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel när denna ansökan
syftar till att visa att
–
produkt C i allt väsentligt överensstämmer med produkt B,
–
produkt B utgör en ny läkemedelsform av produkt A, och
–
produkt A i motsats till produkt B har varit godkänd för försäljning på marknaden inom gemenskapen i minst de sex eller tio
år som föreskrivs i sagda bestämmelse.
Underskrifter
–
Rättegångsspråk: engelska.