CELEX: 62003CJ0347
Külkapcsolatok
A Magyar Köztársaság és az Európai Közösség között a bormegnevezések kölcsönös védelméről és ellenőrzéséről szóló megállapodás
Egyes Magyarországból származó borokra vonatkozó megnevezés védelme a Közösségben
A "Tokaj" földrajzi megjelölés
Levélváltás
A "Tocai" szó használata a "Tocai friulano" vagy "Tocai italico" kifejezésekben egyes olasz borok, különösen a meghatározott területen termesztett (m.t.) minőségi borok leírására és bemutatására egy, 2007. március 31-ig tartó átmeneti időszak folyamán
E lehetőség kizárása az átmeneti időszak letelte után
Érvényesség
Jogalap
Az EK-Szerződés 133. cikke
A szerződésekkel kapcsolatos nemzetközi jogi elvek
A TRIPs egyezmény 22-24. cikkei
Az alapjogok védelme
A tulajdonhoz való jog

1       Az előzetes döntéshozatali kérelem tárgya az Európai Közösség és a Magyar Köztársaság között a bormegnevezések kölcsönös védelméről
és ellenőrzéséről szóló megállapodás (HL L 337., 93. o., a továbbiakban: Bormegállapodás) megkötéséről szóló, 1993. november
23‑i 93/724/EK tanácsi határozat, valamint az egyes borászati termékek leírása, jelölése, kiszerelése és oltalma tekintetében
az 1493/1999/EK tanácsi rendelet alkalmazására vonatkozó egyes szabályok megállapításáról szóló, 2002. április 29‑i 753/2002/EK
bizottsági rendelet (HL L 118., 1. o.) érvényessége és értelmezése.
2       Ezt a kérelmet a regione autonoma Friuli-Venezia Giulia (Friuli-Venezia Giulia autonóm tartomány, a továbbiakban: a Regione)
és az Agenzia regionale per lo sviluppo rurale (tartományi vidékfejlesztési hivatal, a továbbiakban: ERSA, a továbbiakban
együtt: a Regione és az ERSA), valamint a Ministero delle Politiche Agricole e Forestali (olasz agrárpolitikai és erdőügyi
minisztérium) között folyamatban lévő eljárás keretén belül terjesztették elő.
3       E jogvita tárgya a 753/2002/EK rendelet II. sz. Mellékletében felsorolt, földrajzi megjelölést tartalmazó, olasz m.t. minőségi
borok és tájborok címkéjén feltüntethető szőlőfajta-nevek és szinonimáik e rendelet 19. cikke (1) bekezdésének (c) pontjától
eltérő használatának nemzeti feltételeiről szóló 2002. szeptember 26‑i miniszteri rendelet megsemmisítése iránti kérelem (GURI 247.,
2002. 10. 21., 3. o., a továbbiakban: a 2002. szeptember 26‑i rendelet), amely kizárja a „Tocai” szó használatát a „Tocai
friulano”, vagy szinonimája, a „Tocai italico” kifejezésekben egyes olasz borok, különösen meghatározott területen termesztett
minőségi borok (a továbbiakban: m.t. minőségi borok) megjelölésére és bemutatására, egy 2007. március 31‑ig tartó átmeneti
időszak leteltével.

Jogszabályi háttér

Nemzetközi jog
A szerződések jogáról szóló Bécsi Egyezmény
4       A szerződések jogáról szóló, 1969. május 23‑i Bécsi Egyezmény 48. cikke kiköti:
„Valamely állam a szerződéssel kapcsolatos tévedésre, mint olyan okra, amely érvényteleníti a szerződés reá nézve kötelező
hatályának elismerését, akkor hivatkozhat, ha a tévedés olyan tényre vagy helyzetre vonatkozik, amelyet az adott állam a szerződés
megkötésekor létezőnek feltételezett, s amely lényeges alapul szolgált ahhoz, hogy a szerződést magára nézve kötelező hatályúnak
ismerje el”.
5       Ugyanezen egyezmény 59. cikke értelmében:
„1.       A szerződést megszűntnek kell tekinteni, ha az abban részes valamennyi fél később azonos tárgyú szerződést köt, és:
a)       a későbbi szerződésből kitűnik vagy másképpen megállapítható, hogy a részes felek szándéka arra irányult, hogy a tárgyat ez
a szerződés szabályozza; vagy
b)       a későbbi szerződés rendelkezései a korábbi szerződés rendelkezéseivel annyira összeegyeztethetetlenek, hogy a két szerződést
nem lehet egyszerre alkalmazni.
(…)”.
Az Emberi Jogok Európai Egyezménye
6       Az emberi jogok és alapvető szabadságjogok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4‑én kelt Egyezmény (a továbbiakban:
EJEE) Kiegészítő Jegyzőkönyvének 1. cikke így rendelkezik:
„Minden természetes vagy jogi személynek joga van javai tiszteletben tartásához. Senkit sem lehet tulajdonától megfosztani,
kivéve ha ez közérdekből és a törvényben meghatározott feltételek, valamint a nemzetközi jog általános elvei szerint történik.
Az előző bekezdésben foglaltak nem korlátozzák az államok jogát olyan törvények alkalmazásában, melyeket szükségesnek ítélnek
ahhoz, hogy a javaknak a köz érdekében történő használatát szabályozhassák, illetőleg az adók, más közterhek vagy bírságok
megfizetését biztosítsák”.
A Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó egyezményből eredő jog
7       A Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó egyezmény (a továbbiakban: WTO‑egyezmény) C) Mellékletét képező, a szellemi tulajdonjogok
kereskedelmi vonatkozásairól szóló megállapodás (HL L 1994., 336. o., a továbbiakban: TRIPs egyezmény) az Európai Közösség
nevében, a hatáskörébe tartozó tárgykörök tekintetében, az 1994. december 22‑i 94/800/EK tanácsi határozattal (HL L 336.,
1. o.) került jóváhagyásra.
8       A TRIPs egyezmény „A kötelezettségek jellege és hatóköre” alcímű 1. cikke (2) bekezdésében így rendelkezik:
„A jelen Megállapodás alkalmazásában »szellemi tulajdon« alatt a II. rész 1–7. fejezetének tárgyát képező valamennyi szellemi
tulajdoni kategória értendő”.
9       A TRIPs egyezmény 22‑24. cikke az egyezmény II. része („A szellemi tulajdonjogok megadásának, terjedelmének és felhasználásának
alapkövetelményei”) 3. fejezetében („Földrajzi megjelölések”) található.
10     Ezen egyezmény „A földrajzi megjelölések oltalma” alcímű 22. cikke értelmében:
„1.        A jelen Megállapodás alkalmazásában földrajzi megjelölés valamely Tag területéről, vidékéről vagy helységéből származó olyan
termékre vonatkozó megjelölés, amelynek meghatározott minőségét, hírnevét vagy egyéb jellemzőit lényegében a földrajzi eredet
határozza meg.
(…)”.
11     A TRIPs egyezmény „A földrajzi megjelölések kiegészítő oltalma borok és szeszes italok vonatkozásában” alcímű 23. cikke kimondja:
„1. Mindegyik tag köteles az érdekelt felek számára biztosítani a jogi eszközöket, hogy megakadályozzák borokat megjelölő
földrajzi megjelölés alkalmazását nem a szóban forgó földrajzi megjelöléssel jelölt helyről származó borokra, illetve szeszes
italokat megjelölõ földrajzi megjelölés alkalmazását nem a szóban forgó földrajzi megjelöléssel jelölt helyrõl származó szeszes
italokra (…).
(…).
3.        Borokra vonatkozó homonim földrajzi megjelölések esetében valamennyi megjelölés oltalomban részesül (…). Mindegyik Tag maga
határozza meg azokat a gyakorlati feltételeket, amelyek szerint a szóban forgó homonim megjelöléseket egymástól meg kell különböztetni,
figyelembe véve, hogy az érintett termelőknek méltányos elbánásban kell részesülniük, és hogy a fogyasztók nem téveszthetők
meg.
(…)”.
12     Ugyanezen egyezmény „Nemzetközi tárgyalások; Kivételek” alcímű 24. cikkében ez áll:
„1.        A Tagok megállapodnak, hogy tárgyalásokat kezdenek, amelyek célja a 23. Cikkben említett egyes földrajzi megjelölések oltalmának
erősítése. (…)
(…)
3.        A jelen fejezet rendelkezéseinek végrehajtása során a Tagok semmiképpen sem korlátozzák a földrajzi megjelöléseknek a WTO‑egyezmény
hatálybalépését közvetlenül megelőzően az adott Tagban meglévő oltalmát”.
4.        A jelen fejezet rendelkezései nem követelik meg a Tagoktól, hogy megakadályozzák azokat az állampolgáraikat és lakosaikat
egy másik Tag borokra vagy szeszes italokra vonatkozó valamely földrajzi megjelölésének folyamatos és párhuzamos használatában
árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban, akik a szóban forgó földrajzi megjelölést folyamatosan használták ugyanarra vagy
kapcsolódó árukra és szolgáltatásokra az adott Tag területén (a) legalább tíz évig 1994. április 15‑ét megelőzően, vagy (b) jóhiszeműen
az adott időpont előtt.
(…)
6.       (…) A jelen fejezetben semmi sem követeli meg, hogy valamely Tagnak alkalmaznia kelljen rendelkezéseit egy másik Tag földrajzi
megjelölésével kapcsolatban olyan borászati termékekre, amelyek esetében a szóban forgó megjelölés megegyezik a WTO‑egyezmény
hatálybalépésének időpontjában az adott Tag területén létező szőlőfajta szokásos nevével.
(…)”.
Az EK és Magyarország közötti Társulási Megállapodás
13     A Magyar Köztársaság és az Európai Közösségek és azok tagállamai között társulás létesítéséről szóló Európai Megállapodást,
amely a Közösségek részéről az 1993. december 13-i 93/742/Euratom, ESZAK, EK határozattal került jóváhagyásra (HL L 347.,
1. o., a továbbiakban: a Társulási Megállapodás), 1991. december 16‑án Brüsszelben írták alá, és 123. cikke második bekezdésének
megfelelően 1994. február 1‑jén lépett hatályba.
14     A Társulási Megállapodás hatálybalépéséig egy, a kereskedelemről és a kereskedelemmel kapcsolatos ügyekről szóló ideiglenes
megállapodás jött létre egyrészről az Európai Gazdasági Közösség és az Európai Szén- és Acélközösség, másrészről a Magyar
Köztársaság között (a továbbiakban: Ideiglenes Megállapodás), amely a Közösség nevében az 1992. február 25‑i 92/230/EGK határozattal
(HL L 116., 1. o.,) került jóváhagyásra. Ezt a megállapodást 1991. december 16‑án írták alá Brüsszelben, és 1992. február
25‑én lépett hatályba.
A Bormegállapodás
15     A Magyar Köztársaság és az Európai Közösség között a bormegnevezések kölcsönös védelméről és ellenőrzéséről szóló, 1993. november
29-én Brüsszelben aláírt megállapodás (a továbbiakban: Bormegállapodás) a Közösség nevében a 93/724/EK határozattal (HL L 337.,
93. o.) került megkötésre és jóváhagyásra, és 1994. április 1‑jén lépett hatályba.
16     A 93/724 határozat első bevezető hivatkozása így szól:
„Tekintettel az Európai Közösséget létrehozó Szerződésre és különösen annak 133. cikkére”.
17     E határozat első és harmadik preambulumbekezdés szövegezése az alábbi:
„Mivel az Európai Közösség és a Magyar Köztársaság között létrejött, bormegnevezések kölcsönös védelméről és ellenőrzéséről
szóló megállapodás hozzásegít a tisztességtelen verseny megszüntetésére irányuló intézkedések hatékonyabbá tételéhez, magasabb
szintű fogyasztóvédelmet biztosít, és előmozdítja a borkereskedelmet a Szerződő Felek között, mivel ennélfogva kívánatos az
említett megállapodás elfogadása;
(…)
Mivel a megállapodás rendelkezései közvetlenül kapcsolódnak a közös kereskedelmi- és agrárpolitika, jelen esetben a közös
szőlészeti-borászati szabályozás hatálya alá tartozó intézkedésekhez, az említett megállapodást közösségi szinten kell létrehozni”.
18     Ezen határozat 1. cikke értelmében:
„A Magyar Köztársaság és az Európai Közösség között a bormegnevezések kölcsönös védelméről és ellenőrzéséről szóló megállapodást,
a Jegyzőkönyvet, a Levélváltást és a mellékletet képező nyilatkozatokat a Közösség ezennel jóváhagyja”.
„Az első albekezdésben hivatkozott aktusok szövegét jelen határozat melléklete tartalmazza”.
19     A Bormegállapodás első bevezető hivatkozása így szól:
„Tekintettel az 1991. december 16‑án, Brüsszelben aláírt Európai Megállapodásra, amely társulást létesít a Magyar Köztársaság,
valamint az Európai Közösségek és azok tagállamai között;”
20     A Bormegállapodás 1. cikke az alábbiakat mondja ki:
„A Szerződő Felek megállapodnak abban, hogy viszonosság alapján védik és ellenőrzik a Magyarországról és a Közösségből származó
borok megnevezését a Megállapodásban meghatározott feltételek szerint”.
21     A Bormegállapodás 2. cikkének (2) bekezdése így rendelkezik:
„E Megállapodás értelmében, ellenkező rendelkezés hiányában:
(…)
–        a »földrajzi megjelölés« olyan megjelölés, beleértve az »eredetmegjelölést«, amelyet az adott Szerződő Fél törvényei és rendelkezései
elismernek a Szerződő Fél területéről vagy e terület egyik körzetéből vagy helységéből származó bor leírására és bemutatására,
ahol a bor adott minősége, hírneve vagy egyéb jellemzője döntően a földrajzi eredetének tulajdonítható.
(…)”.
22     A Bormegállapodás 4. cikke értelmében:
„1.        Az alábbi megjelölések védettek:
a)        a Közösségből származó borok esetében:
(…)
–       a Mellékletben hivatkozott földrajzi megjelölések és hagyományos kifejezések.
b)       a Magyarországról származó borok esetében:
(…)
– a Mellékletben hivatkozott földrajzi megjelölések és hagyományos kifejezések, ahogy azok megjelennek a borokra vonatkozó
magyar jogszabályokban (…);
(…)
3.      A Közösségben a védett magyar megjelöléseket
–      kizárólag a Magyarországról származó azon borokra tartják fenn, amelyekre azokat alkalmazzák,
és
–       csak a magyar törvényekben és rendeletekben rögzített feltételek szerint szabad használni.
(…).
5.      Homonim vagy azonos földrajzi megjelölések esetében:
a)      ahol az e Megállapodás értelmében védett két megjelölés homonim vagy azonos, a védelmet mindkét megjelölésre ki kell terjeszteni,
feltéve hogy
–       a kérdéses földrajzi megjelölést hagyományosan és következetesen használják olyan bor leírására és bemutatására, amelyet azon
a földrajzi területen állítanak elő, amelyre a megnevezés utal,
–       a bort nem megtévesztő módon, mint a másik Szerződő Fél területéről származót mutatják be a fogyasztóknak;
(…)
Ilyen esetekben a Szerződő Felek meghatározzák azokat a gyakorlati feltételeket, amelyek között a kérdéses homonim vagy azonos
megjelöléseket megkülönböztetik egymástól, figyelembe véve annak szükségességét, hogy az érintett termelőknek méltányos elbánást
biztosítsanak, és a fogyasztókat ne vezessék félre”.
23     A „Tokaj” megnevezés a Bormegállapodás melléklete („A 4. cikkben hivatkozott védett bornevek jegyzéke”) B részének („A Magyar
Köztársaságból származó borok”) I. fejezete („Földrajzi megjelölések”) 3.4. pontja („Tokaj-hegyaljai borvidék”) alatt szerepel.
A Melléket A része („A Közösségből származó borok”) nem tesz említést a „Tocai friulano” vagy „Tocai italico” kifejezésekről.
24     A Magyar Köztársaság és az Európai Közösség között a borok megnevezésének kölcsönös védelméről és ellenőrzéséről szóló Megállapodás
4. cikkével kapcsolatban folytatott Levélváltás (HL 1993. L 337., 169. o., a továbbiakban: a Levélváltás), amely egyike a
93/724 határozat 1. cikkének első albekezdésében hivatkozott dokumentumoknak, ugyancsak 1994. április 1‑jén lépett hatályba.
25     A Bormegállapodás 4. cikkének (3) bekezdésére történő hivatkozást követően az említett levelek aláírói leszögezik, hogy:
„1) Az említett Megállapodás hatálybalépésétől számított tizenhárom éves átmeneti időszak folyamán a hivatkozott Megállapodás
alkalmazása nem akadályozza, hogy a »Tocai« megnevezés használata megengedhető legyen egyes meghatározott területen előállított
olasz minőségi borok jelölésére és bemutatására a következő feltételek mellett:
A különleges közösségi és adott esetben szigorúbb nemzeti rendelkezések sérelme nélkül, a bornak:
– a »Tocai friulano« szőlőfajtából kell származnia;
– teljes egészében az olasz Veneto vagy Friuli tartományokban szüretelt szőlőből kell készülnie;
– jelölés és bemutatás céljából kizárólag a Tocai friulano vagy ennek szinonimája, a Tocai italico fajtamegnevezést lehet
viselnie, e neveket jelölő két kifejezést együtt, közbülső megjegyzések nélkül, azonos típusú és méretű betűkkel, a bor származási
helyét jelölő földrajzi egység nevétől elkülönítve kell megjeleníteni. Ezenkívül, az e megnevezésekben használt betűk mérete
nem haladhatja meg a szóban forgó földrajzi egység nevét feltüntető betűk méretét;
– Magyarország területén kívül kell forgalomba kerülnie.
(…).
4)      A 3. bekezdésben előirányzott rendelkezések sérelme nélkül, a »Tocai« megnevezés használatának lehetősége, az 1. bekezdésben
feltüntetett feltételekkel összhangban, az ugyanabban a bekezdésben előírányzott átmeneti időszak végén megszűnik.
(…)”.
26     A Megállapodás 4. cikkének 5. bekezdésével kapcsolatban tett, a 93/724 határozat 1. cikkének első albekezdésében ugyancsak
hivatkozott Közös Nyilatkozat (HL 1993. L 337., 171. o., a továbbiakban: Közös Nyilatkozat) értelmében:
„A 4. Cikk 5. a) bekezdésével kapcsolatban a Szerződő Felek kijelentik, hogy a tárgyalások idején nem volt tudomásuk semmilyen
különleges esetről, amelyre e Cikk rendelkezéseit alkalmazni kellene.
(…)”.

A borpiac közös szervezésére vonatkozó közösségi szabályozás
A Bormegállapodás megkötésének idején hatályos közösségi szabályozás
27     A borpiac közös szervezéséről szóló, 1987. március 16‑i 822/87/EGK tanácsi rendelet (HL 1987. L 84., 1. o.) 63. cikke értelmében:
„1.        A Közösségen belüli kereskedelem céljából, a közvetlen emberi fogyasztásra szánt és földrajzi eredetre való utalással ellátott
import borokat, amennyiben kölcsönös megállapodás megkötése lehetséges, ellenőrizni és védeni lehet az m.t. minőségi borok
vonatkozásában [a 823/87/EGK rendelet 15. cikkében] előírtak szerint.
2.        Az 1. bekezdést az érintett harmadik országokkal az EK‑Szerződés 133. cikkében meghatározott eljárás szerint tárgyalt és
megkötött megállapodások útján kell végrehajtani.
3.        Jelen cikk alkalmazásának módjait a 83. cikkben szabályozott eljárás szerint kell megállapítani”.
28     Az 1989. június 19‑i 2043/89/EGK tanácsi rendelet által (HL 1989. L 202., 1. o.) módosított, meghatározott területen termesztett
minőségi borra vonatkozó különleges rendelkezésekről szóló, 1987. március 16‑i 823/87/EGK tanácsi rendelet (HL 1987. L 84.,
59. o., a továbbiakban: a 823/87 rendelet) 1. cikkének (3) bekezdése értelmében:
„A tagállamok továbbítják a Bizottságnak az általuk elismert m.t. minőségi borok listáját, amelyben minden m.t. minőségi bor
esetében feltüntetik azokat a nemzeti rendelkezéseket, amelyek ezeknek az m.t. minőségi boroknak a termelésére és előállítására
vonatkoznak.
A Bizottság gondoskodik az említett lista közzétételéről az Európai Közösségek Hivatalos Lapjának »C« sorozatában”.
29     A 823/87 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
Valamennyi tagállam összeállítja a területén előállított m.t. minőségi borok előállítására alkalmas szőlőfajták listáját (…),
amely szőlőfajtáknak a 822/87/EGK rendelet 13. cikkében foglalt ajánlott vagy engedélyezett fajtákhoz kell tartozniuk”.
30     A 823/87 rendelet 15. cikkének (4) bekezdése értelmében:
„(…)
Az m.t. minőségi borok meghatározott típusaira vonatkozó közösségi rendelkezések sérelme nélkül, a tagállamok engedélyezhetik
(…), hogy egy meghatározott vidék neve mellett fel lehessen tüntetni az előállítási módra vagy a típusra vonatkozó adatokat,
vagy a szőlőfajta nevét vagy annak szinonimáját.
(…)”.
31     A „Tocai friulano” kifejezés szerepel a szőlőfajták besorolása meghatározásáról szóló, 1981. december 16-i 3800/81/EGK bizottsági
rendelet melléklete I. Címében, mégpedig első alcímének V. részében, mint egyes olasz tartományokban ajánlott vagy engedélyezett
szőlőfajta.
32     A borok és szőlőmustok megnevezésének és kiszerelésének általános szabályait megállapító 1989. július 24‑i 2392/89/EGK tanácsi
rendelet (HL 1989., L 232., 13. o.) 14. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
„A 11. cikk 2) bekezdésének n) pontjában említett, m.t. minőségi bor megjelölésére vonatkozó szőlőfajta címkén történő feltüntetése
abban az esetben lehetséges, ha:
a)       ez a szőlőfajta szerepel a tagállamok által a 823/87/EGK rendelet 4. cikke (1) bekezdése alapján összeállított listán, amely
a területükön az m.t. minőségi borok előállításához alkalmas szőlőfajták megjelölésére hivatott;
b)        a szőlőfajta szerepel:
–        az érintett közigazgatási egység számára ajánlott vagy engedélyezett szőlőfajták osztályozásában,
–        adott esetben a szinonimák elfogadandó listáján. Ez a lista előírhatja, hogy egy adott szinonimát kizárólag azon a termővidéken
előállított m.t. minőségi borok leírására lehessen használni, amelyeken ezeket hagyományosan és szokásosan használják;
(…)
e)        e szőlőfajta megnevezése nem összetéveszthető meghatározott terület vagy földrajzi egység másik m.t. minőségi bor vagy importált
bor leírására használatos megnevezésével”.
33     Ugyanezen rendelet 26. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
„A közvetlen emberi fogyasztásra szánt import borok címkéjén feltüntetett, földrajzi területre utaló és egy elfogadandó listán
szereplő megnevezésnek a következőket kell tartalmaznia:
a)        az illető harmadik államban található földrajzi egység nevét (…) a 29. cikkben foglalt feltételek mellett;
(…)”.
Ezen a listán kizárólag olyan import borok szerepelhetnek, amelyek vonatkozásában az m.t. minőségi borok vagy földrajzi megjelöléssel
ellátott asztali borok előállítási feltételeivel való ekvivalencia elismert.
34     A borok és szőlőmustok megnevezésének és kiszerelésének részletes szabályait megállapító 3201/90 bizottsági rendelet (HL L 309.,
1. o.) 11. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
A 2392/89/EGK rendelet 26. cikkének (1) bekezdésében hivatkozott földrajzi területre utaló megnevezéssel ellátott import borok
listáját jelen rendelet II. Melléklete tartalmazza”.
Az ezen listán szereplő megnevezéseket oly módon kell feltüntetni, hogy azok egyértelműen megkülönböztethetők legyenek a kérdéses
importált bor címkéjén szereplő egyéb adatoktól, különösen a 2392/89 rendelet 26. cikke (2) bekezdésének b) pontjában foglalt
földrajzi megjelölésektől”.
35     A „Tokaj” vagy „Tokaji” megnevezésű magyar borok a 3201/90 rendelet II. sz. Melléklete („Földrajzi megjelöléssel ellátott
importált (…) borok”) 11. címének 5. pontjában szerepelnek.
36     Az említett rendelet 12. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A szőlőfajta-megnevezések azon szinonimáinak listáját, amelyek a 2392/89/EGK rendelet 5. cikke (1) bekezdésének (b) pontja
és 14. cikke (1) bekezdésének (b) pontja alapján asztali borok és m.t. minőségi borok megjelölésére használhatók, jelen rendelet
III. sz. Melléklete tartalmazza”.
37     E III. sz. Melléklet (A szőlőfajta-megnevezések (…) asztali borok és m.t. minőségi borok megjelölésére használható szinonimáinak
listája) 5. pontjában szerepel a „Tocai friulano” és szinonimája, a „Tocai italico”.
A borpiac közös szervezésének az alapügy idején hatályos szabályozása
38      A borpiac közös szervezéséről szóló, 1999. május 17‑i 1493/1999 tanácsi rendelet (HL L 179., 1. o.) 2000. augusztus 1‑jétől
volt alkalmazható.
39     E rendelet 19. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
A tagállamok a bortermelésre szolgáló szőlőfajtákat osztályba sorolják (…)”.
40     Az egyes borászati termékek megjelölésére, megnevezésére és kiszerelésére, valamint egyes árujelzők, kifejezések és védelmére
vonatkozó szabályok az említett rendelet 47–53. cikkében és VII., valamint VIII. sz. Mellékletében szerepelnek.
41     Az 1493/1999 rendelet 50. cikkében ez áll:
„A tagállamok megtesznek minden szükséges intézkedést annak érdekében, hogy a szellemi tulajdon kereskedelemmel összefüggő
kérdéseiről szóló egyezmény 23. és 24. cikkében megállapított feltételeknek megfelelően, az érintettek megakadályozhassák
a Közösségen belül az 1. cikk (2) bekezdése b) pontjában említett termékeken feltüntetett földrajzi árujelzők használatát
olyan termékek esetében, amelyek nem a szóban forgó földrajzi árujelző által jelzett helyről származnak (…).
2.        E cikk alkalmazásában »földrajzi árujelzők« azok a megjelölések, amelyek a terméket, mint a Kereskedelmi Világszervezet tagjaként
nyilvántartott harmadik ország területéről, annak egy régiójából vagy helységéből származót azonosítanak abban az esetben,
ha a termék minősége, hírneve vagy egyéb jellemzője alapvetően e földrajzi származási helynek tulajdonítható.
(…)”.
42     Ugyanezen rendelet 52. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Amennyiben egy tagállam egy meghatározott vidék nevét használja egy m.t. minőségi bor vagy adott esetben egy m.t. minőségi
borrá feldolgozandó bor jelölésére, akkor ezt a nevet nem lehet a borágazat olyan termékeinek jelölésére használni, amelyek
nem az adott vidékről származnak, és/vagy amelyek nem a vonatkozó közösségi vagy nemzeti előírásoknak megfelelően kapták ezt
a megnevezést (…).
Az m.t. minőségi borok meghatározott típusaira vonatkozó közösségi rendelkezések sérelme nélkül, a tagállamok engedélyezhetik
– általuk meghatározandó termelési feltételek esetén –, hogy egy meghatározott vidék neve mellett fel lehessen tüntetni az
előállítási módra vagy a típusra vonatkozó adatokat, vagy a szőlőfajta nevét vagy annak szinonimáját.
(…)”.
43     Az 1493/1999 rendelet VII. sz. Melléklete A részének 1. és 2. pontjából következően az m.t. minőségi borok, valamint a harmadik
országból eredő borok cimkézése során fel kell tüntetni bizonyos kifejezéseket, így a kereskedelmi jelölést, amely m.t. minőségi
borok esetében a származási ország nevével, valamint ha ezeket földrajzi árujelzővel jelölik meg, a szóban forgó földrajzi
terület nevével kötelezően kiegészített „bor” szóból áll.
44     Ugyanezen melléklet B részének 1. és 4. pontja így szól:
A Közösségben előállított termékek címkézését – még meghatározandó feltételek mellett – ki lehet egészíteni a következő adatokkal:
(…)
b) földrajzi árujelzővel ellátott asztali borok és m.t. minőségi borok esetében:
(…)
– egy vagy több szőlőfajta neve (…).
4.        A termelő tagállamok a területükön termelt borok esetében kötelezővé tehetnek az 1. és 2. pontban foglalt bizonyos adatokat,
megtilthatják azokat, vagy korlátozhatják használatukat”.
45     Az 1493/1999 rendelet 54. cikkének (4) bekezdése így rendelkezik:
„A tagállamok továbbítják a Bizottságnak az általuk elismert m.t. minőségi borok listáját, amelyen minden m.t. minőségi bor
esetében feltüntetik azokat a nemzeti rendelkezéseket, amelyek ezeknek az m.t. minőségi boroknak a termelésére és előállítására
vonatkoznak”.
46     A 1493/1999 rendeletet a 753/2002 rendelet hajtotta végre.
47     A 753/2002 rendelet „A szőlőfajták feltüntetése” alcímű 19. cikke így rendelkezik:
„1. A földrajzi jelzéssel ellátott asztali bor vagy m.t. minőségi bor készítéséhez használt szőlőfajták neve vagy azok szinonimái
feltüntethetők a szóban forgó bor címkéjén, feltéve hogy
(…)
c) a fajta neve, illetve szinonimáinak valamelyike nem tartalmaz m.t. minőségi bor vagy asztali bor vagy a Közösség és harmadik
országok közötti megállapodásokban felsorolt importált bor leírására használt földrajzi jelzést, és ha más földrajzi kifejezés
kapcsolódik hozzá, a címkén e földrajzi kifejezés nélkül jelenik meg;
(…)
2. Az (1) bekezdés c) pontjától eltérve
a) földrajzi jelzést tartalmazó szőlőfajta-név vagy annak valamelyik szinonimája az ezzel a földrajzi jelzéssel megjelölt
bor címkéjén feltüntethető;
b) a II. mellékletben szereplő fajtanevek és szinonimáik az e rendelet hatálybalépésének napján érvényben levő nemzeti és
a közösségi szabályok szerint használhatók.
3. A tagállamok 2002. október 1‑jéig értesítik a Bizottságot a (2) bekezdés b) pontjában említett intézkedésekről. A Bizottság
minden megfelelő eszközzel gondoskodik ezen intézkedések közzétételéről.
48     Ezen rendelet „A borok címkéin a 19. cikk (2) bekezdésének megfelelően feltüntethető földrajzi jelzést tartalmazó szőlőfajta-nevek
és szinonimáik” alcímű II. sz. Mellékletében Olaszországnál szerepel a „Tocai Friulano, Tocai Italico” kifejezés. Az ezen
kifejezésre vonatkozó lábjegyzet értelmében „a »Tocai friulano« nevet és a »Tocai italico« szinonimát a 2007. március 31‑ig
tartó átmeneti időszakban lehet használni”.
49     E vonatkozásban e mellékletet nem érintették az egyes borászati termékek leírása, jelölése, kiszerelése és oltalma tekintetében
az 1493/1999/EK tanácsi rendelet alkalmazására vonatkozó egyes szabályok megállapításáról szóló 753/2002/EK rendelet módosításáról
szóló, 2004. augusztus 9‑i 1429/2004/EK bizottsági rendelet (HL L 263., 11. o.) által véghezvitt módosítások.

Az olasz szabályozás
50     A 2002. szeptember 26‑i rendelet 1. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
„A 753/2002/EK rendelet II. sz. Mellékletében felsorolt, földrajzi megjelölést tartalmazó, olasz m.t. minőségi borok és tájborok
címkéjén feltüntethető szőlőfajta-nevek és szinonimáik e rendelet 19. cikke (1) bekezdésének (c) pontjától eltérő használatának
nemzeti feltételeit a jelen rendelet integráns részét képező I. Melléklet tartalmazza, amelyben a 753/2002 rendelet II. sz.
Mellékletében található, Olaszországra vonatkozó, földrajzi megjelölést tartalmazó szőlőfajta-nevek és szinonimáik szerepelnek”.
51     A 2002. szeptember 26‑i rendelet I. sz. Mellékletének „szőlőfajta-nevek vagy szinonimáik” rovatában szerepel a „Tocai friulano
vagy Tocai Italico” kifejezés, amelyre vonatkozóan „az eltérés terjedelme (közigazgatási terület és/vagy meghatározott m.t.
minőségi borok és/vagy tájborok) rovatban a következő megjegyzés található:
„Egyes Friuli-Venezia Giuliában és Venetóban termesztett m.t. minőségi borok vonatkozásában egy 2007. március 31‑ig tartó
átmeneti időszak végéig, az Európai Unió és Magyarország közötti megállapodás értelmében”.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
52     Határozatában a kérdést előterjesztő bíróság bemutatja, hogy a Regione és az ERSA bírálják az abból eredő igazságtalanságot,
hogy a 106 olyan bormegnevezés közül, amelyekre a 753/2002 rendelet 19. cikke (1) bekezdésének c) pontjától való eltérés alkalmazható,
kizárólag a Tocai friulano vagy Tocai italico, valamint a Tokay Pinot francia megnevezésre vonatkozó eltérések korlátozottak
időben.
53     Ugyanezen bíróság hivatkozik továbbá a Regione és az ERSA érvelésére, amellyel a Tocai friulano megnevezés történelmi eredetéhez
fűződő jelentőségét kívánják bemutatni.
54     Ősi szőlőfajtáról van szó, amelyet régtől fogva termesztenek Collio goriziano (Friuli-Venezia Giulia tartomány) térségében.
Száraz fehérbor előállítására szolgál, amely nem alkalmas a tárolásra.
55     A kérdést előterjesztő bíróság bemutatja, hogy ezen okfejtések fényében a Regione és az ERSA a következő jogalapokra hivatkozik:
–       az indokolás hiányában, valamint azon ellentmondásban megnyilvánuló hatáskörtúllépés, hogy az olasz hatóságok a Bizottságtól
időben korlátlan eltérést kértek, de ezt követően jóváhagyták az időbeli korlátozást tartalmazó 2002. szeptember 26‑i rendeletet;
–       nyilvánvaló jogtalanságban, valamint a közösségi polgárok egyenlő méltósághoz való joga elvének megsértésében megnyilvánuló
hatáskörtúllépés azon ténynél fogva, hogy az olasz termelőkkel szemben alkalmazott hátrányos megkülönböztetés mindenképpen
indokolatlannak bizonyul;
–       a jogszerűtlen korlátozás előfeltételét képező Bormegállapodás jogszerűtlenségéből közvetve eredő jogszerűtlenség, miután
a nevezett, 724/93 határozattal jóváhagyott megállapodás ugyancsak jogszerűtlen volt, amennyiben:
–       a két homonim megnevezéssel ellátott termék teljességgel különböző, hiszen a magyarországi bor édes;
–       a két hegyközség ugyanazt az elnevezést használja emberemlékezet óta;
–       ezen homonímia feloldása a terület vagy a szőlőfajta nevének hozzátételével jogszerű úgy a Bormegállapodás, mint az 1891-es
Madridi Egyezmény alapján;
–       tekintettel arra, hogy a Magyar Köztársaság csatlakozni fog az Európai Közösséghez, ahhoz, hogy a Bormegállapodás továbbra
is érvényes maradhasson, annak meg kell felelnie a WTO egyezményben szereplő elveknek, különösen a TRIPs egyezmény megtévesztő
földrajzi megjelöléseket szabályozó 22–24. cikkének;
–       a Bormegállapodás ellentétes a nemzetközi jogi elvekkel, amennyiben ezen elnevezés használatának időbeni korlátozása egy levélváltásból
(egészen pontosan a Levélváltásból), és nem az említett megállapodás szövegtestéből ered, sérti a nemzetközi szokásjogi elveket,
és a kérdéses homonim megnevezés tekintetében a valóság téves bemutatásán alapul;
–       Az EJEE Kiegészítő Jegyzőkönyve 1. cikkének, valamint a Nizzában 2000. december 7‑én kihirdetett Európai Unió Alapjogi Chartája
(HL 2000. C 364., 1. o., a továbbiakban: Alapjogi Charta) 17. cikkének megsértése, hiszen ezek rendelkezéseiből következik,
hogy a szellemi tulajdon védelmet élvez, senkit sem lehet tulajdonától megfosztani, kivéve ha ez közérdekből történik, az
arányosság és a méltányos kártalanítás elvét figyelembe kell venni, és a tulajdonjog korlátozásáról kizárólag törvény rendelkezhet.
56     A kérdést előterjesztő bíróság bemutatja továbbá, hogy a 2002. szeptember 26‑i rendelettel a nemzeti hatóságok a 753/2002
rendeletben és II. sz. Mellékletében foglalt, a „Tocai friulano” elnevezés használatát időben korlátozó rendelkezés átültetésére
szorítkoztak, és csupán pontosították, hogy ez a korlátozás egy, a Közösségek és a Magyar Köztársaság közötti megállapodásból
származik.
57     Ennélfogva a fenti bíróság álláspontja szerint nyilvánvalónak tűnik, hogy az alapkeresetben hivatkozott, a Tocai friulano
vagy Tocai Italico elvezések használatának 2007. március 31‑ét követően életbe lépő tilalmához kapcsolódó kár közvetlenül
két közösségi jogforrásból: a 93/724 határozatból és a 753/2002 rendeletből ered.
58     Ilyen körülmények között, mivel a Tribunale amministrativo regionale del Lazio úgy vélte, hogy néhány közösségi jogi kérdésre
adandó válasz elengedhetetlen az alapügy megoldása szempontjából, úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást, és az alábbi
kérdéseket terjeszti előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé:
„1)       A Magyar Köztársaság és az Európai Közösségek és azok tagállamai között társulás létrehozásáról szóló 1991. december 16‑án
aláírt Európai Megállapodás (HL L 347., 1993. december 31.) megfelelő és elégséges jogalapot képez‑e arra vonatkozólag, hogy
felhatalmazást nyerjen az Európai Közösség arra, hogy a Magyar Köztársaság és az Európai Közösség között a bormegnevezések
kölcsönös védelméről és ellenőrzéséről szóló 1993. november 29‑i megállapodást (HL L 1993., 337. o.) megkösse, különös tekintettel
az Európai Megállapodás 65. cikkének (1) bekezdésére, a 13. Közös Nyilatkozatra és a XIII. sz. Mellékletre (3., 4. és 5. pont)
a tagállamoknak az élelmiszer‑ipari és borászati termékeket megjelölő földrajzi megjelölések területén meglévő szuverenitása
és hatásköre fenntartására vonatkozólag, korlátozva ezáltal ezen a területen a hatáskör gyakorlásának Európai Közösségre történő
átruházását?
2)       Az Európai Közösségek Bíróságának az Európai Közösségek kizárólagos hatásköréről szóló 1/94. sz. véleményének fényében a Magyar
Köztársaság és az Európai Közösség között a bormegnevezések kölcsönös védelméről és ellenőrzéséről szóló 1993. november 29‑i
megállapodást (HL L 1993., 337. o.), amely a szellemi és kereskedelmi tulajdon körébe eső földrajzi megjelölések védelméről
rendelkezik, érvénytelennek és hatálytalannak kell‑e nyilvánítani a közösségi jogrendben, mert magát a megállapodást az Európai
Közösség egyes tagállamai nem ratifikálták?
3)      Amennyiben a Bormegállapodást (HL L 1993., 337. o.) teljes egészében jogszerűnek és alkalmazhatónak kell tekinteni, az Olaszországot
2007 után érintő, a »Tocai« megnevezés használatára vonatkozó tiltást, amely a Bormegállapodás mellékletét képező, a megállapodás
részes felei közötti Levélváltásból ered, érvénytelennek és hatálytalannak kell‑e tekinteni, mivel nincs összhangban a Bormegállapodás
homonim földrajzi megjelöléseket szabályozó rendelkezéseivel (lásd a Bormegállapodás 4. cikkének (5) bekezdését)?
4)       A Bormegállapodás mellékletét képező Második Közös Nyilatkozatot (HL L 1993., 337. o.), amely szerint a szerződő feleknek
a megállapodásra vonatkozó tárgyalások idején nem volt tudomásuk a közösségi és magyar borokkal kapcsolatos homonim elnevezések
létezéséről, úgy kell‑e tekinteni, mint a valóság nyilvánvalóan téves bemutatását (mivel a »Tocai« borokra utaló olasz és
magyar megnevezések évszázadokon keresztül léteztek egymás mellett, 1948-ban hivatalosan is elismerést nyertek egy Olaszország
és Magyarország közötti megállapodásban, és nemrég a közösségi jog hatálya alá vonták őket), és mint ilyen, semmissé teszi‑e
a szerződések jogáról szóló Bécsi Egyezmény 48. cikke alapján a Bormegállapodás azon részét, amely megtiltja a »Tocai« megnevezés
használatát Olaszországban?
5)       A szerződések jogáról szóló Bécsi Egyezmény 59. cikkének fényében a Kereskedelmi Világszervezet keretében 1994-ben megkötött,
szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásairól szóló TRIPs egyezményt (HL L 1994., 336. o.), amely 1996. január 1‑jén,
tehát az 1993-as Bormegállapodás megkötése után lépett hatályba, úgy kell‑e értelmezni, mint amelynek homonim bormegnevezéseket
szabályozó rendelkezései alkalmazandók a Bormegállapodás rendelkezései helyett, amennyiben a kettő nincs összhangban egymással,
hiszen mindkét megállapodás felei azonosak?
6)       Két különbőző, TRIPs tagsággal rendelkező országban gyártott két különböző bort megjelölő két homonim megnevezés esetén (továbbá
ha a homonim megnevezés mindkét TRIPS tagországban használt földrajzi megjelölésre utal, vagy ha egy tagországban földrajzi
megjelölésre, míg a másikban hagyományosan termesztett szőlőfajtára) a Kereskedelmi Világszervezet létrehozásáról szóló megállapodás
C Mellékletének harmadik részét képező, 1996. január 1‑jén hatályba lépő TRIPs egyezmény (HL L 1994., 336. o.) 22–24. cikkét
úgy kell‑e értelmezni, hogy mindkét megnevezés továbbra is használható, feltéve hogy a múltban azokat a termelők jóhiszeműen,
vagy legalább 10 évig használták 1994. április 15‑ét megelőzően (24. cikk (4) bekezdés), és mindkét megnevezés egyértelműen
jelöli a bor származási országát, vidékét vagy területét oly módon, hogy az a fogyasztókat nem téveszti meg?
7)       Az Emberi Jogok Európai Egyezménye (az 1950-es Római Egyezmény) Első Kiegészítő Jegyzőkönyvének 1. cikkében megállapított
és a Nizzában 2000 decemberében kihirdetett Európai Unió Alapjogi Chartája 17. cikke által átvett tulajdonhoz való jog vonatkozik‑e
a borok származási helyének megjelölésében és e megjelölések használatában fennálló szellemi tulajdonra, következésképpen
az e jogszabályokban megfogalmazott elv kizárja‑e a Magyar Köztársaság és az Európai Közösség között a bormegnevezések kölcsönös
védelméről és ellenőrzéséről szóló megállapodáshoz (HL L 1993., 337. o.) kapcsolódó Levélváltásban, tehát nem a megállapodás
szövegtestében található megegyezés alkalmazását, amely alapján Friuli-Venezia Giulia tartomány bortermelői nem használhatják
a »Tocai friulano« megnevezést, különösen annak fényében, hogy e bortermelők nem kapnak semmiféle kártalanítást, továbbá nincs
olyan közérdek, amely indokolná tulajdontól való megfosztásukat, valamint az arányosság elvének nyilvánvaló megsértését?
8)       Amennyiben a Bíróság kimondja, hogy az Európai Közösség és a Magyar Köztársaság között a bormegnevezések kölcsönös védelméről
és ellenőrzéséről szóló 1993. november 29‑i megállapodásban (HL L 1994., 337. o.) és/vagy az ennek mellékletét képező levélváltásban
található közösségi jogszabályok az előző kérdésekben kifejtett mértékben jogellenesek, a 753/2002/EK rendelet rendelkezéseit,
amelyek alapján a »Tocai friulano« megnevezés használata megtiltásra kerül 2007. március 31‑e után (19. cikk (2) bekezdés),
érvénytelennek és hatálytalannak kell‑e tekinteni?”
59     2005. március 11‑i kérelmével, amely 2005. március 15‑én érkezett a Bíróság Hivatalához, a Regione és az ERSA azt kérték a
Bíróságtól, hogy engedélyezze a jelen ügyben érintett valamennyi fél számára a kérelembe foglalt, egyes új tényekkel kapcsolatos
észrevételek előterjesztését még a Bíróság ítéletének meghozatalát megelőzően. Ezen új tények azzal kapcsolatosak, hogy a
Közösség a közeljövőben újabb megállapodásokat fog kötni Ausztráliával ás az Egyesült Államokkal, amelyek, a TRIPs egyezmény
24. cikke (6) bekezdésének megfelelően, lehetővé teszik ezen országok termelői számára nemzeti piacaikon, valamint harmadik
országok piacain a „Tokaj” megnevezés folyamatos használatát.
60     Ezen a ponton emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság hivatalból vagy a főtanácsnok javaslatára, illetve akár a felek kérelmére
is elrendelheti eljárási szabályzata 61. cikkének megfelelően a szóbeli szakasz újbóli megnyitását, amennyiben úgy ítéli meg,
hogy nincs elegendő információ a birtokában, vagy az ügyben egy olyan érv alapján kell döntést hozni, amely a felek között
nem került megvitatásra (lásd különösen a C‑299/99. sz. Philips‑ügyben 2002. június 18‑án hozott ítélet [EBHT 2002., I‑5475. o.]
20. pontját).
61     A Bíróság úgy ítéli meg, hogy jelen ügyben a 2004. december 16‑án lezárt szóbeli szakasz újbóli megnyitását nem kell elrendelni,
mivel a Bíróság birtokában van valamennyi olyan elemnek, amelyek az alapügyben előterjesztett kérdések megválaszolásához szükségesek.
62     Következésképpen a Regione és az ERSA kérelmét el kell utasítani.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az első kérdésről
63     Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a Társulási Megállapodás megfelelő jogalapot
képezhetett‑e a 93/724 határozat elfogadására, amellyel a Közösség megkötötte a Bormegállapodást.
64     E kérdés azon az előfeltevésen nyugszik, mely szerint a Társulási Megállapodás az a jogalap, amely a Közösségre ruházza a
Bormegállapodás megkötésére vonatkozó hatáskört. Úgy tűnik, ez az előfeltevés a Bormegállapodás első, a Társulási Megállapodásra
utaló bevezető hivatkozásából ered.
65     Márpedig, ahogyan erre a Tanács és a Bizottság helyesen rámutatott, ez az előfeltevés nem elfogadható.
66     Ugyanis a Társulási Megállapodásra történő hivatkozás célja az, hogy politikai kontextusba helyezze a Bormegállapodást. Nem
úgy kell értelmezni, mintha azon közösségi rendelkezésekre utalna, amelyek alapján az említett megállapodást a Közösség megkötötte.
67     Ezzel szemben azt a jogalapot, amely a Bormegállapodás megkötésére vonatkozó hatáskört a Közösségre ruházza, a 93/724 határozat
első bevezető hivatkozása említi, amellyel e megállapodás a Közösség nevében megkötésre és jóváhagyásra került.
68     E bevezető hivatkozásból egyértelműen kiderül, hogy e jogalapot a Szerződés 133. cikke képezi, amely hatáskört ruház a Közösségre
a közös kereskedelempolitika tárgyában.
69     Az, hogy a Tanács által így megállapított jogalap megfelelő‑e, a második előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tárgya,
ennélfogva annak keretén belül kell vizsgálni.
70     A fentiek fényében az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a Társulási Megállapodás nem képezi a 93/724 határozat jogalapját,
amellyel a Bormegállapodás megkötésre került.

A második kérdésről
71     Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a Szerződés 133. cikke, amely kizárólagos
hatáskört ruház a Közösségre a közös kereskedelempolitika tárgyában, megfelelő jogalapot képez‑e arra, hogy Magyarországgal
a Közösség egyedül kösse meg a Bormegállapodást, tekintettel arra a tényre, hogy a megállapodás az ipari és kereskedelmi tulajdon
területe alá tartozó földrajzi megjelölések oltalmának rendszerét tartalmazza.
72     A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében egy közösségi aktus jogalapja megválasztásának objektív, bírói úton ellenőrizhető
tényezőkön kell alapulnia, amelyek között szerepel nevezetesen az aktus célja és tartalma (lásd különösen a C‑336/00. sz.
Huber‑ügyben 2002. szeptember 19‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑7699. o.] 30. pontját).
73     A 93/724 határozat első bevezető hivatkozásából kiderül, hogy a Tanács kifejezetten a Szerződés 133. cikkét tekintette a Bormegállapodás
megkötése jogalapjának.
74     Ezen túl e határozat harmadik preambulumbekezdéséből adódik, hogy mivel az említett megállapodás rendelkezései közvetlenül
kapcsolódtak a közös kereskedelem- és agrárpolitika, jelen esetben a közös szőlészeti-borászati szabályozás hatálya alá tartozó
intézkedésekhez, a Tanács úgy vélte, hogy e megállapodást közösségi szinten szükséges megkötni.
75     A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében egy közösségi aktus akkor tartozik a Szerződés 133. cikkében foglalt közös
kereskedelempolitikára vonatkozó kizárólagos hatáskörbe, ha kifejezetten a nemzetközi kereskedelmi forgalmat érinti, amennyiben
rendeltetése lényegében a kereskedelmi forgalom előmozdítása, megkönnyítése vagy szabályozása, valamint közvetlen és azonnali
hatást gyakorol az érintett termékek kereskedelmére vagy kereskedelmi forgalmára (lásd a Bíróság 1994. november 15‑i 1/94. sz.
véleményének [EBHT 1994., I‑5267. o.] 57. pontját, 2001. december 6‑i 2/00. sz. véleményének [EBHT 2001., I‑9713. o.)] 40. pontját,
valamint a C‑281/01. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 2002. december 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑12049. o.]
40. és 41. pontját).
76     Jelen ügyben különösen az a kérdés merül fel, hogy a Bormegállapodás a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozik‑e a közös
kereskedelempolitika tárgyában, vagy ahogyan azt a Regione és az ERSA, valamint az olasz kormány állította, a szellemi tulajdonjog
védelmének tárgykörébe tartozik, amely vonatkozásában a Közösségek és a tagállamok megosztott hatáskörrel rendelkeznek.
77     E tekintetben emlékeztetni kell a keletkezés időpontjában vonatkozó közösségi szabályozási háttérre, vagyis a Bormegállapodás
megkötése idején hatályos borpiac közös szervezésére.
78     A 822/87 rendelet 63. cikke úgy rendelkezik, hogy a Közösségen belüli kereskedelem céljából, a közvetlen emberi fogyasztásra
szánt és földrajzi eredetre való utalással ellátott import borokat, amennyiben kölcsönös megállapodás megkötése lehetséges,
ellenőrizni és védeni lehet az m.t. minőségi borok vonatkozásában előírtak szerint, és ezt a rendelkezést az érintett harmadik
országokkal az EK‑Szerződés 133. cikkében meghatározott eljárás szerint tárgyalt és megkötött megállapodások útján kell végrehajtani.
79     Nyilvánvaló, hogy a Bormegállapodás a 822/87 rendelet 63. cikke által hivatkozott megállapodás.
80     Az ilyen megállapodások legfőbb célja a szerződő felek közötti kereskedelmi kapcsolatok előmozdítása azáltal, hogy e borok
számára is a közösségi eredetű m.t. minőségi borokéval azonos védelmet biztosítva kölcsönös alapon könnyítik egyrészt az érintett
harmadik országokból származó borok kereskedelmét, másrészt a közösségi eredetű borok e harmadik országokba irányuló kereskedelmét.
81     Ezek a megállapodások különösen a borok közösségi és harmadik országbéli piacain történő forgalmazása során a címkéken feltüntetett
egyes földrajzi megjelölések kölcsönös védelmét biztosítják. Olyan eszközről van tehát szó, amely közvetlen hatást gyakorol
a borkereskedelemre (ennek vonatkozásában lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács ítélet 40. pontját).
82     E tényezők fényében azt a következtetést kell levonni, hogy e megállapodások megfelelnek azon feltételeknek, amelyeknek, a
jelen ítélet 75. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében, teljesülniük kell ahhoz, hogy egy közösségi aktus
kizárólagos hatáskör alá tartozhasson a Szerződés 113. cikkében foglalt közös kereskedelempolitika terén.
83     Ebből következően a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a Szerződésnek a 93/724 határozat preambulumában érintett
133. cikke megfelelő jogalapot képez ahhoz, hogy a Bormegállapodást Magyarországgal egyedül a Közösség kösse meg.

A harmadik kérdésről
84     Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy amennyiben a Bormegállapodást teljes
egészében jogszerűnek és alkalmazhatónak kell tekinteni, a Levélváltásból eredő, Olaszországban 2007. március 31‑ét követően
életbe lépő, a „Tocai” megnevezés használatára vonatkozó tilalom semmis és alkalmazhatatlan‑e, mivel ellentétes az említett
megállapodás 4. cikke (5) bekezdésében foglalt homonim földrajzi megjelölések rendjével.
85     Ezt a kérdést a Regione és az ERSA érvelésének fényében kell értelmezni, mely szerint ellentmondás áll fenn a homonim földrajzi
megjelölések a Bormegállapodás 4. cikkének (5) bekezdésében foglalt rendje, valamint a „Tocai” szó „Tocai friulano” vagy „Tocai
italico” kifejezésekben egyes olasz m.t. minőségi borok leírására és bemutatására vonatkozó használatának 2007. március 31‑ét
követően életbe lépő, a Levélváltásból eredő tilalma között.
86     Ez az ellentmondás abból adódik, hogy a Levélváltásban elsőbbséget nyer a magyar „Tokaj” megnevezés a homonim olasz „Tocai”
megnevezéssel szemben, noha a homonim megnevezéseknek a Társulási Megállapodás 4. cikkének (5) bekezdésében foglalt rendje,
amely alapvető megállapodástól egy, a Levélváltáshoz hasonlóan mellékletet képező jogi aktus nem térhet el, olyan szabályon
nyugszik, amely biztosítja a megnevezések párhuzamos használatát, amennyiben azok nem megtévesztőek.
87     Ebben a vonatkozásban meg kell jegyezni, hogy ilyen összeütközés csak abban az esetben állna fenn, ha a Társulási Megállapodás
4. cikkének (5) bekezdése értelmében homonim megnevezéseknek tekintett bormegnevezések mindegyike a fenti megállapodás értelmében
védett földrajzi megjelölés lenne.
88     Ezen megállapodás 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjából következik, hogy a közösségi eredetű borok tekintetében a megállapodás
értelmében védett megjelöléseket annak mellékletének A része tartalmazza, amely „A Közösségből származó borok” címet viseli.
89     Ugyanakkor, ellentétben a magyar „Tokaj” megnevezéssel, amely az említett melléklet „A Magyar Köztársaságból származó, a Bormegállapodás
4. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján védett földrajzi megjelöléseket” tartalmazó B részében szerepel, a „Tocai friulano”
és „Tocai italico” kifejezések nem találhatók ezen melléklet közösségi eredetű borokat tartalmazó A részében.
90     Továbbá ezen utóbbi megnevezéseket a Bormegállapodás értelmében semmi esetre sem lehet földrajzi megjelöléseknek minősíteni.
91     A Bormegállapodás 2. cikke (2) bekezdésének értelmében „»a földrajzi megjelölés« olyan megjelölés, beleértve az »eredetmegjelölést«,
amelyet az adott Szerződő Fél törvényei és rendelkezései elismernek a Szerződő Fél területéről vagy e terület egyik körzetéből
vagy helységéből származó bor leírására és bemutatására, ahol a bor adott minősége, hírneve vagy egyéb jellemzője döntően
a földrajzi eredetének tulajdonítható”.
92     Márpedig a Közösségben a Bormegállapodás megkötése idején hatályos vonatkozó szabályozás értelmében a „Tocai friulano” és
„Tocai italico” megnevezések nem földrajzi megjelölések voltak, hanem olyan szőlőfajták nevei, amelyeket Olaszországban ezen
tagállam területén egyes m.t. minőségi borok előállítására alkalmasnak ismertek el.
93     Ténylegesen nem vitatható, hogy a „Tocai friulano” kifejezés szerepel a 3800/81 rendelet mellékletének I. címében mint egyes
olasz tartományokban ajánlott vagy engedélyezett szőlőfajta, valamint a 3201/90 rendelet III. sz. Mellékletének 5. pontjában,
mint a „Tocai italico” szőlőfajta szinonimája, amely egyes olasz m.t. minőségi borok leírására használható.
94     Ugyanakkor a „Tokaj” vagy „Tokaji” elnevezésű magyar borok a 3201/90 rendelet „Földrajzi területre utaló megnevezéssel ellátott
import borok listáját” tartalmazó II. sz. Melléklete 11. címének 5. pontjában szerepelnek.
95     A Regione és az ERSA, továbbá az olasz kormány úgy vélik, hogy a közösségi szabályozásnak megfelelően az volt és továbbra
is az az előírás, hogy Olaszországban egyes m.t. minőségi borok leírására és bemutatására az érintett földrajzi megjelölések,
mint a „Collio goriziano”, „Collio”, „Isonzo del Friuli” és „Isonzo”, a Rendtartásban pontosan meghatározott bizonyos feltételek
betartása mellett, kiegészülnek az e borok alapanyagát képező „Tocai friulano” szőlőfajta-névvel, vagy szinonimájával, a „Tocai
italicó”-val.
96     Ugyanakkor a Bíróság elé terjesztett egyetlen bizonyítékból sem derül ki, hogy az említett tagállam választása, miszerint
engedélyez egy ilyen kombinációt, azzal a következménnyel járt volna, hogy az e kombinációból létrejövő kifejezés földrajzi
megjelölés, amiért az ennek részét képező „Tocai friulano” és „Tocai italico” kifejezések itt már nem szőlőfajta-neveket jelölnek,
hanem földrajzi megjelölések.
97     Ezzel ellenkezőleg, abból, hogy a „Tocai friulano” és „Tocai italico” kifejezés szerepel a 753/2002 rendelet II. sz. Mellékletében,
az következik, hogy ezek a kifejezések az alapügy idején alkalmazandó közösségi szabályozásban is szőlőfajtáknak feleltek
meg, amelyek ezen rendelet 19. cikke (2) bekezdésének b) pontja és (3) bekezdése értelmében az érintett olasz m.t. minőségi
borok címkéin feltüntethetők. Nem az említett rendelet 19. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerinti földrajzi megjelölést
magában foglaló szőlőfajta-névről vagy annak egy szinonimájáról van tehát szó.
98     A fent bemutatottak fényében a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a Levélváltásból eredő, Olaszországban 2007.
március 31‑ét követően életbe lépő, „Tocai” megnevezés használatára vonatkozó tilalom nem áll ellentétben a homonim megjelölések
a Bormegállapodás 4. cikkének (5) bekezdésében foglalt rendjével.

A negyedik kérdésről
99     Negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a Közös Nyilatkozat, amely első
bevezető hivatkozásában kimondja a Bormegállapodás 4. cikke (5) bekezdésének a) pontja vonatkozásában, hogy a szerződő felek
megállapították, hogy a tárgyalások idején nem volt tudomásuk olyan különleges esetről, amelyre az érintett rendelkezések
alkalmazhatók lennének, a valóság nyilvánvalóan téves bemutatását képezi‑e, amely a szerződések jogáról szóló Bécsi Egyezmény
48. cikke értelmében a „Tocai” megnevezés használatának Olaszországban 2007. március 31‑ét követően életbe lépő tilalmát magában
foglaló megállapodás semmisségét eredményezi.
100   Ezt a kérdést a Regione és az ERSA érvelésének fényében kell értelmeznünk, amely szerint a tényezők együttesét tekintetbe
véve nem merülhet fel kétely a Közös Nyilatkozat téves jellegével kapcsolatban, hiszen lehetetlen, hogy a Közösség és a Magyar
Köztársaság ne tudott volna az olasz száraz borra vonatkozó „Tocai” és a magyar desszertborra vonatkozó „Tokaj” megnevezések
között fennálló homonímia létezéséről.
101   Ahogyan az a jelen ítélet 88–97. pontjából következik, az olasz „Tocai friulano” megnevezés és szinonimája, a „Tocai italico”
nem védett földrajzi megjelölés a Bormegállapodás értelmében, mivel az említett megállapodás homonim megnevezésekre vonatkozó
4. cikke (5) bekezdésének a) alpontja nem alkalmazható az ezen megnevezés és a magyar „Tokaj” megnevezés – amely, ahogyan
a jelen ítélet 89. pontjában megállapításra került, védett földrajzi megjelölés ugyanezen megállapodás értelmében – között
fennálló esetleges homonímia vagy azonosság esetére.
102   Ennélfogva a negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a Közös Nyilatkozat, amely első bevezető hivatkozásában kimondja
a Bormegállapodás 4. cikke (5) bekezdésének a) pontja vonatkozásában, hogy a szerződő felek megállapították, hogy a tárgyalások
idején nem volt tudomásuk olyan különleges esetről, amelyre az érintett rendelkezések alkalmazhatók lennének, nem képezi a
valóság nyilvánvalóan téves bemutatását.

A hatodik kérdésről
103   Hatodik kérdésével, amelyet ésszerűbb az ötödik kérdés előtt megvizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra
keresi a választ, hogy a TRIPs egyezmény 22–24. cikkét úgy kell-e értelmezni, hogy homonim földrajzi megjelölések vagy egy
földrajzi megjelölés és egy szőlőfajta nevét magában foglaló megnevezés között fennálló homonímia esetén a megnevezések mindegyike
továbbra is használható a jövőben, amennyiben azt megelőzően az érintett termelők azt jóhiszeműen, vagy 1994. április 15‑e
előtt tíz évig használták, valamint az egyértelműen jelzi a védett bor országát, régióját vagy területét úgy, hogy a fogyasztókat
nem téveszti meg.
104   A Regione és az ERSA, valamint az olasz kormány úgy vélik, hogy a TRIPs egyezmény 22–24. cikke a Közösség mint a WTO tagja
feladatául jelöli meg valamennyi homonim földrajzi megjelölés védelmét, egy földrajzi megjelölés és egy szőlőfajta neve között
fennálló homonímia esetén is, következésképpen ezen cikkek akadályozzák a „Tocai friulano” megnevezés jelentős oltalmát.
105   A TRIPs egyezmény említett cikkeiben szereplő vonatkozó rendelkezések tartalmát tekintve ez az érvelés nem fogadható el.
106   Először is, a TRIPs egyezmény 23. cikkének (3) bekezdése kimondja, hogy borokra vonatkozó homonim földrajzi megjelölések esetében
valamennyi megjelölés oltalomban részesül, és mindegyik Tag maga határozza meg azokat a gyakorlati feltételeket, amelyek szerint
a szóban forgó homonim megjelöléseket egymástól meg kell különböztetni, figyelembe véve, hogy az érintett termelőknek méltányos
elbánásban kell részesülniük, és hogy a fogyasztók nem téveszthetők meg.
107   A TRIPs egyezmény 22. cikkének (1) bekezdése azon megjelölést tekinti „földrajzi megjelölésnek”, amely „valamely Tag területéről,
vidékéről vagy helységéből származó olyan termékre vonatkozó megjelölés, amelynek meghatározott minőségét, hírnevét vagy egyéb
jellemzőit lényegében a földrajzi eredet határozza meg”.
108   Ahogy azt jelen ítélet 88–97. pontjában korábban megállapítást nyert, az olasz „Tocai friulano” és „Tocai italico” megnevezések,
ellentétben a magyar „Tokaj” megnevezéssel, egy szőlőfajta nevének felelnek meg, de nem földrajzi megjelölések a Bormegállapodás
értelmében. Tekintettel arra, hogy a földrajzi megjelölés fenti megállapodás szerint meghatározott fogalma lényegében azonos
a TRIPs egyezmény 22. cikkének (1) bekezdésében foglalt meghatározással, a TRIPs egyezmény keretén belül helytálló ugyanezen
megállapítás.
109   Ennélfogva a TRIPs egyezmény 23. cikkének (3) bekezdése nem alkalmazható az alapügyben, mivel az nem két földrajzi megjelölés
között fennálló homonímiára vonatkozik.
110   Másodsorban a TRIPs egyezmény 24. cikkének (4) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az egyezmény 3. fejezetének rendelkezései nem
követelik meg a Tagoktól, hogy megakadályozzák azokat az állampolgáraikat és lakosaikat egy másik Tag borokra vagy szeszes
italokra vonatkozó valamely földrajzi megjelölésének folyamatos és párhuzamos használatában árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban,
akik a szóban forgó megjelölést folyamatosan használták ugyanarra vagy kapcsolódó árukra és szolgáltatásokra az adott Tag
területén legalább tíz évig 1994. április 15‑ét megelőzően, vagy jóhiszeműen az említett időpont előtt.
111   Ezen rendelkezésből egyértelműen következik, hogy ha a TRIPs egyezmény 24. cikkének (4) bekezdése értelmében a Bizottság nem
is köteles megtiltani egy másik Tag egyes, borokra vagy szeszes italokra vonatkozó földrajzi megjelölésének egy másik Tag
állampolgára vagy a Tag területén állandó lakóhellyel rendelkező személy általi folyamatos és párhuzamos használatát, a fenti
rendelkezés nem akadályoz egy ilyen tilalmat.
112   Másképp fogalmazva, az említett 24. cikk (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az általa meghatározott feltételekkel, lehetőségként
és nem kötelezettségként állítja fel valamennyi homonim megnevezés oltalmának biztosítását.
113   Harmadsorban, a TRIPs egyezmény 24. cikkének (6) bekezdéséről szólva, ez a rendelkezés lehetővé teszi a Bizottság számára,
hogy Tagként alkalmazhassa az említett egyezmény rendelkezéseit minden többi Tag földrajzi megjelöléseivel kapcsolatban olyan
borászati termékekre, amelyek esetében a szóban forgó megjelölés megegyezik a WTO‑egyezmény hatálybalépésének időpontjában
egy adott Tag területén létező szőlőfajta szokásos nevével.
114   Ez a rendelkezés tehát ugyancsak lehetőséget, nem pedig kötelezettséget ír elő a Közösség számára egy közösségi szőlőfajta-név
oltalmának biztosítására, különösen ha ez homonim egy harmadik országból származó borra vonatkozó földrajzi megjelöléssel.
115   Ilyen körülmények között a hatodik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a TRIPs egyezmény 22–24. cikkét úgy kell értelmezni,
hogy az alapügyhöz hasonló esetben, amikor egy harmadik ország földrajzi megjelölése és egy, az abból előállított egyes borok
leírására és bemutatására használt szőlőfajta neve között áll fenn homonímia, ezen rendelkezések nem írják elő, hogy a megnevezések
mindegyike továbbra is használható a jövőben, annak ellenére, hogy azt megelőzően az érintett termelők azt jóhiszeműen, vagy
1994. április 15-e előtt tíz évig használták, valamint az egyértelműen jelzi a védett bor országát, régióját vagy területét
úgy, hogy a fogyasztókat nem téveszti meg.
116   E válaszra tekintettel az ötödik kérdést nem kell megválaszolni, mivel ezen utóbbi csak abban az esetben merül fel, ha a „Tocai”
megnevezés egyes olasz m.t. minőségi borok leírására és bemutatására vonatkozó használatát egy 2007. március 31‑ig tartó átmeneti
időszakot követően kizáró Bormegállapodás nem összeegyeztethető a TRIPs egyezmény 22–24. cikkével, mivel ezek előírják, hogy
homonim földrajzi megjelölések esetén valamennyi megjelölés tovább használható a jövőben.
117   A hatodik kérdésre adott válaszból ténylegesen az következik, hogy az alapügyben, amikor egy harmadik ország földrajzi megjelölése,
valamint egy, egyes közösségi borok leírására és bemutatására használt, szőlőfajta nevét magában foglaló megnevezés között
van homonímia, ez az eset nem áll fenn.

A hetedik kérdésről
118   Hetedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy az Emberi Jogok Európai Egyezménye
Első Kiegészítő Jegyzőkönyvének 1. cikkében megállapított és az Európai Unió Alapjogi Chartája 17. cikke által átvett tulajdonhoz
való jog vonatkozik‑e a borok származási helyének megjelölésében és e megjelölések használatában fennálló szellemi tulajdonra,
és amennyiben igen, ezen jogszabályokban megfogalmazott elv kizárja‑e a Levélváltásban és nem a megállapodás szövegtestében
található megegyezés alkalmazását, amely alapján Friuli-Venezia Giulia tartomány bortermelői nem használhatják a „Tocai” szót
a „Tocai Friulano” és „Tocai italico” kifejezésekben egyes olasz m.t. minőségi borok leírására vagy bemutatására egy 2007.
március 31‑ig tartó átmeneti időszakot követően, különösen annak fényében, hogy e friuli bortermelők nem kapnak semmiféle
kártalanítást, továbbá nincs olyan közérdek, amely indokolná tulajdontól való megfosztásukat, valamint az arányosság elvének
figyelmen kívül hagyását.
119   Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a tulajdonhoz való jog a közösségi jog általános elvei közé tartozik. Ugyanakkor
ez az elv nem korlátlan jogosultságként ölt testet, hanem a társadalomban betöltött szerepe függvényében kell értékelni. Következésképpen
a tulajdonhoz való jog gyakorlása korlátozásnak vethető alá, azzal a feltétellel, hogy ezen korlátozások ténylegesen az Európai
Közösség által elérni kívánt közérdekű céloknak felelnek meg, és a kitűzött cél vonatkozásában nem jelentenek aránytalan és
elviselhetetlen beavatkozást, amely épp az ily módon biztosított jog tartalmát veszélyeztetné (e tekintetben lásd különösen
a C‑306/93. sz. SMW Winzersekt ügyben 1994. december 13‑án hozott ítélet [EBHT 1994., I‑5555. o.] 22. pontját és a C‑37/02.
és C‑38/02. sz. Di Lenardo‑ és Dilexport‑ügyekben 2004. július 15‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑6945.] 82. pontját, valamint
a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
120   A tulajdonhoz való alapvető jog mint a közösségi jog általános elve terjedelmének meghatározása céljából különösen az EJEE
Kiegészítő Jegyzőkönyvének e jogot szentesítő 1. cikkét kell tekintetbe venni.
121   Meg kell tehát vizsgálni, hogy a „Tocai” szó a Levélváltásból eredő, egyes olasz m.t. minőségi borok leírásása és bemutatására
vonatkozó használatának 2007. április 1‑jén életbe lépő tilalma aránytalan és elviselhetetlen beavatkozást jelent‑e, amely
az érintett gazdasági szereplők tulajdonhoz való alapvető jogát veszélyezteti.
122    Ez a tilalom, mivel nem zárja ki az érintett olasz borok forgalmazásának valamennyi módját, nem jelent tulajdontól való megfosztást
az EJEE Kiegészítő Jegyzőkönyvének 1. cikke 1) albekezdése értelmében.
123   Ennélfogva a kisajátítást szenvedett friuli bortermelők kártalanításának elmaradása, amelyre a kérdést előterjesztő bíróság
rámutat, önmagában nem olyan körülmény, amely az alapügy tárgyát képező tiltó intézkedés tulajdonhoz való jog elvével történő
összeegyeztethetetlenségét bizonyítaná.
124   Ezen túl, anélkül, hogy dönteni kellene arról, hogy az említett rendelkezés mint javak használatát szabályozó rendelkezés
beavatkozást valósít‑e meg a javak tiszteletben tartásának az EJEE Kiegészítő Jegyzőkönyve 1. cikkének második albekezdésében
foglalt jogába, és ennélfogva a tulajdonhoz való alapvető jog korlátozásával jár‑e, meg kell állapítani, hogy e jog korlátozása
adott esetben indokolt lehet.
125   Az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatából következik, hogy ahhoz, hogy indokoltnak lehessen tekinteni,
a javak használatát szabályozó intézkedésnek tiszteletben kell tartania a jogszerűség elvét, és, azzal ésszerűen arányos eszközökkel,
jogszerű célra kell irányulnia (lásd különösen az EJEB 2002. május 21‑i Jokela kontra Finnország ítéletét, Ítéletek és Határozatok
Tára, 2002‑IV, 48. §).
126   Az alapügyben szereplő tilalom jogszerűsűgéről szólva először is nem vitatott, hogy a Bormegállapodás mellékletét képező Levélváltás
kifejezetten kimondja ezt a tilalmat, és hogy ez az aktus a 93/724 határozattal a Közösség nevében jóváhagyásra került. Egy
jogszerű rendelkezés által, a borpiac említett megállapodás megkötése idején hatályos közös szervezésének keretén belül hozott
intézkedésről van tehát szó, ahogyan az a jelen ítélet 77–81. pontjában bemutatásra került.
127   Továbbá, ami az alapügyben szereplő intézkedés által megvalósított közérdekű célt illeti, a jelen ítélet 80. és 81. pontjában
már bemutatást nyert, hogy a Bormegállapodás, amelynek ezen intézkedés részét képezi, arra irányul, hogy a borpiac közös szervezésének
keretén belül olyan politikát valósítson meg, amelynek legfőbb célja a szerződő felek között kereskedelmi kapcsolatok előmozdítása
azáltal, hogy, e borok számára is a közösségi eredetű m.t. minőségi borokéval azonos védelmet biztosítva kölcsönös alapon
könnyítik egyrészt az érintett harmadik országokból származó borok kereskedelmét, másrészt a közösségi eredetű borok e harmadik
országokba irányuló kereskedelmét.
128   Különösen a 2392/89 rendelet harmadik és ötödik preambulumbekezdéséből következik, hogy a borok megnevezésére és bemutatására
vonatkozó közösségi szabályozásnak az a célja, hogy összehangolja azt a két igényt, hogy a végfogyasztónak pontos és precíz
információt szolgáltasson az érintett termékekről, és a versenyhelyzet torzulásával szemben védje a területük termelőit.
129   Az alapügy tárgyát képező intézkedés által így elérni kívánt cél jogszerű és közérdekű (lásd a fent hivatkozott SMW Winzersekt
ítélet 25. pontját).
130   Végezetül meg kell vizsgálni, hogy az említett intézkedés arányban áll‑e az érintett közérdekű céllal.
131   Egy, a borpiac közös szervezésének keretén belül hozott, ötéves átmenti időszak leteltével esedékessé váló közösségi intézkedést
érintő ügyben, amely intézkedés megtiltja a „méthode champenoise” kifejezés használatát olyan borokra, amelyek az ellenőrzött
„champagne” megnevezésre nem jogosultak, a Bíróság emlékeztetett arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a közösségi
jogalkotó a közös agrárpolitika tárgyában széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amely megfelel az EK 34. és EK 37. cikk
által ráruházott politikai felelősségnek, valamint hogy az intézkedés jogszerűségét kizárólag az befolyásolhatja, ha e tárgyban
hozott intézkedés az illetékes intézmény által elérni kívánt cél fényében nyilvánvalóan nem megfelelő (lásd a fent hivatkozott
SMW Winzersekt‑ítélet 21. pontját).
132   E tekintetben meg kell állapítani, hogy az átmeneti időszak leteltével a szóban forgó olasz m.t. minőségi borok továbbra is
termeszhetők a „Tocai friulano” szőlőfajtából, és forgalmazhatók a megfelelő földrajzi elnevezésekkel, noha azon szőlőfajta
nevének hozzátétele nélkül, amelyből származnak.
133   Jelen esetben az alapügy tárgyát képező intézkedés arányos volta nem vitatható, egyrészt mivel a Levélváltás tizenhárom éves
átmeneti időszakot állított fel, másrészt mert, ahogyan azt a Bizottság is bemutatta a tárgyaláson, a „Tocai friulano” megnevezés
és szinonimája, a „Tocai italico” helyettesítésére rendelkezésre állnak alternatív kifejezések, nevezetesen a „Trebbianello”
és a „Sauvignonasse”.
134   Ilyen körülmények között a hetedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a tulajdonhoz való jog nem ellentétes a Friuli-Venezia-Giulia
autonóm tartomány termelőit érintő, a „Tocai” szó használatára a „Tocai friulano” vagy „Tocai italico” kifejezésekben egyes
olasz m.t. minőségi borok megnevezésére és bemutatására egy, a 2007. március 31‑ig tartó átmeneti időszak leteltével életbe
lépő, a Bormegállapodás mellékletét képező Levélváltásból eredő, ám a megállapodás szövegtestében nem szereplő tilalommal.

A nyolcadik kérdésről
135   Nyolcadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy, amennyiben megállapítást nyer a Bormegállapodás
és/vagy a Levélváltás jogszerűtlensége az előző kérdések által jelzett okokból, a 753/2002 rendelet 19. cikke (2) bekezdésének
a „Tocai friulano” kifejezés használatát 2007. március 31‑ét követően tiltó intézkedései semmisek vagy legalábbis alkalmazhatatlanok‑e.
136   Mivel ez a kérdés kizárólag abban az esetben merül fel, amennyiben az első hét előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
vizsgálata az általuk jelzett okokból megállapítja a Bormegállapodás/ és vagy a Levélváltás jogszerűtlenségét, és mivel ezen
ítélet e kérdésekre adott válaszaiból következően ez az eset nem áll fenn, e kérdést nem kell megválaszolni.
137   Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy alapvetően kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság határozhatja meg az általa előzetes
döntéshozatal céljából a Bíróság elé előterjeszteni szükségesnek tartott kérdések terjedelmét.
138   Ebből következik, ahogyan azt a Bizottság helyesen megjegyezte a tárgyaláson, hogy egyes, a Regione és az ERSA, valamint az
olasz kormány által a tárgyaláson a nyolcadik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés kapcsán felvetett kérdéseket,
nevezetesen, hogy a Bormegállapodás érvényességét befolyásolja‑e az indokolási kötelezettség állítólagos elmulasztása, továbbá
az arányosság elvének és az EK 34. cikk (2) bekezdésében foglalt egyenlő bánásmód elvének megsértése, a Bíróság nem vizsgálhat,
mivel ezek egyértelműen túlmutatnak a kérdést előterjesztő bíróság által megfogalmazott nyolcadik kérdés terjedelmén.

A költségekről
139   Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát
képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek,
az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Magyar Köztársaság és az Európai Közösségek és azok tagállamai között társulás létesítéséről szóló Európai Megállapodás
nem képezi a Magyar Köztársaság és az Európai Közösség között a bormegnevezések kölcsönös védelméről és ellenőrzéséről szóló
megállapodás megkötéséről szóló, 1993. november 23‑i 93/724/EK határozat jogalapját.
2)
A Szerződés 93/724 határozat preambulumában érintett 133. cikke megfelelő jogalapot képez ahhoz, hogy a Magyar Köztársaság
és az Európai Közösség között a bormegnevezések kölcsönös védelméről és ellenőrzéséről szóló megállapodást Magyarországgal
egyedül a Közösség kösse meg.
3)
A Magyar Köztársaság és az Európai Közösség között a bormegnevezések kölcsönös védelméről és ellenőrzéséről szóló megállapodás
4. cikkével kapcsolatban folytatott Levélváltásból eredő, Olaszországban 2007. március 31‑ét követően életbe lépő, a „Tocai”
megnevezés használatára vonatkozó tilalom nem áll ellentétben a homonim megjelölések ugyanezen megállapodás 4. cikkének (5) bekezdésében
foglalt rendjével.
4)
A Magyar Köztársaság és az Európai Közösség között a bormegnevezések kölcsönös védelméről és ellenőrzéséről szóló Megállapodás
4. cikkének (5) bekezdésével kapcsolatos Közös Nyilatkozat, amely első bevezető hivatkozásában kimondja a Bormegállapodás
4. cikke (5) bekezdésének a) pontja vonatkozásában, hogy a szerződő felek megállapították, hogy a tárgyalások idején nem volt
tudomásuk olyan különleges esetről, amelyre az érintett rendelkezések alkalmazhatók lennének, nem képezi a valóság nyilvánvalóan
téves bemutatását.
5)
A Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó egyezmény C) Mellékletét képező, a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásairól
szóló, a Közösség által a hatáskörébe tartozó tárgykörök tekitetében a 94/800/EK tanácsi határozattal 1994. december 22‑én
jóváhagyott megállapodás 22–24. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az alapügyhöz hasonló esetben, amikor egy harmadik ország
földrajzi megjelölése és egy, az abból előállított egyes borok leírására és bemutatására használt szőlőfajta neve között áll
fenn homonímia, ezen rendelkezések nem írják elő, hogy a megnevezések mindegyike továbbra is használható a jövőben, annak
ellenére, hogy azt megelőzően az érintett termelők azt jóhiszeműen, vagy 1994. április 15‑e előtt tíz évig használták, és
egyértelműen jelzi a védett bor országát, régióját vagy területét úgy, hogy az a fogyasztókat nem téveszti meg.
6)
A tulajdonhoz való jog nem ellentétes a Friuli-Venezia Giulia (Olaszország) autonóm tartomány termelőit érintő, a „Tocai”
szó használatára a „Tocai friulano” vagy „Tocai italico” kifejezésekben egyes meghatározott területen termesztett olasz minőségi
borok megnevezésére és bemutatására vonatkozó, egy, 2007. március 31‑ig tartó átmeneti időszak leteltével életbe lépő, a Magyar
Köztársaság és az Európai Közösség között a bormegnevezések kölcsönös védelméről és ellenőrzéséről szóló megállapodás 4. cikkével
kapcsolatban folytatott Levélváltásból eredő, ám a megállapodás szövegtestében nem szereplő tilalommal.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: olasz.