CELEX: 62009CJ0464
Muutoksenhaku
Valtiontuet
Maatalousalan valtiontuesta annetut suuntaviivat
4.2.5 kohta
Mallasmarkkinat
Tavanomaisten markkinointikanavien puuttuminen
Yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todettu tukitoimenpide

Holland Malt BV (jäljempänä Holland Malt) vaatii valituksessaan unionin tuomioistuinta kumoamaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-369/06, Holland Malt vastaan komissio, 9.9.2009 antaman tuomion (Kok., s. II-3313; jäljempänä
valituksenalainen tuomio), jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi Holland Maltin kanteen, jossa vaadittiin valtiontuesta,
jonka Alankomaat on myöntänyt Holland Malt BV:n hyväksi, 26.9.2006 tehdyn komission päätöksen 2007/59/EY (EUVL 2007, L 32,
s. 76; jäljempänä riidanalainen päätös) kumoamista.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Maatalousalan valtiontuesta annettujen yhteisön suuntaviivojen (EYVL 2000, C 28, s. 2; jäljempänä suuntaviivat) 3.2 kohdassa,
joka sisältyy suuntaviivojen siihen osaan, jossa esitetään ”Yleiset periaatteet”, todetaan seuraavaa:
”Vaikka [EY] 87, [EY] 88 ja [EY] 89 artiklaa sovelletaan sellaisenaan yhteisten markkinajärjestelyjen piiriin kuuluviin aloihin,
niiden soveltaminen riippuu kuitenkin kyseisissä asetuksissa vahvistetuista säännöksistä. Toisin sanoen jäsenvaltion turvautumista
[EY] 87, [EY] 88 ja [EY] 89 artiklan määräyksiin ei voida asettaa etusijalle kyseisen markkinoiden alan markkinajärjestelystä
annetun asetuksen säännöksiin nähden – –. Näin ollen komissio ei voi missään olosuhteissa hyväksyä tukea, joka olisi ristiriidassa
yhteisiä markkinajärjestelyjä koskevien säännösten kanssa tai joka häiritsisi yhteisen markkinajärjestelyn asianmukaista toimivuutta.”
Suuntaviivojen 4.2.5 kohdassa, joka sisältyy ”Investointitukia” koskevaan osaan, todetaan seuraavaa:
”Tukea ei saa myöntää [maataloustuotteiden jalostukseen ja kaupan pitämiseen liittyviin investointeihin], ellei voida osoittaa
riittävällä tavalla, että kyseisille tuotteille on olemassa tavanomaiset markkinointikanavat. Tämä arvioidaan ottaen riittävässä
määrin huomioon kyseiset tuotteet, investointityypit ja nykyiset sekä ennakoidut toimintamahdollisuudet. Sen vuoksi on otettava
huomioon mahdolliset tuotantorajoitukset tai yhteisissä markkinajärjestelyissä yhteisön tuelle asetetut rajoitukset. Mitään
tukea ei saa myöntää, jos se on ristiriidassa yhteisissä markkinajärjestelyissä – – säädettyjen kieltojen tai rajoitusten
kanssa.
– –”
Suuntaviivojen saman osan 4.2.6 kohdassa todetaan seuraavaa:
”Investointeihin, joiden tukikelpoiset kustannukset ylittävät 25 miljoonaa euroa, tarkoitetut tuet ja tuet, joiden tosiasiallinen
määrä ylittää 12 miljoonaa euroa, on aina ilmoitettava komissiolle erikseen perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti.”

Asian käsittelyn aiemmat vaiheet ja riidanalainen päätös
Holland Malt on yhteisyritys, jonka jäseninä ovat oluita ja alkoholittomia juomia tuottava olutpanimo Bavaria NV ja Saksan
ja Pohjois-Alankomaiden viljantuottajien osuuskunta Agrifirm. Se on sellaisen patentin haltija, jonka perusteella se voi tuottaa
ja myydä HTST-mallasta (High Temperature, Short Time).
Alankomaiden kuningaskunta vahvisti alueellisen ”Regionale investeringsprojecten 2000” -nimisen investointiohjelman. Komissio
hyväksyi 17.8.2000 tekemällään päätöksellä tämän ohjelman ja 18.2.2002 tekemällään päätöksellä myös sen muutoksen, jossa sen
soveltamisala ulotettiin koskemaan EY:n perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen maataloustuotteiden jalostamista ja
kaupan pitämistä.
Alankomaiden kuningaskunta myönsi Holland Maltille 7 425 000 euron suuruisen investointituen osana alueellista investointiohjelmaa.
Tämä tuki oli tarkoitettu mallastamon rakentamiseen Eemshaveniin (Alankomaat). Sen maksamisen edellytyksenä oli, että investointi
toteutettiin ennen 1.7.2005. Tuen tosiasiallista maksamista kuitenkin lykättiin siihen asti, kunnes komissio hyväksyi sen.
Alankomaiden kuningaskunta ilmoitti 31.3.2004 päivätyllä kirjeellä tästä tukitoimesta komissiolle EY 88 artiklan 3 kohdan
ja suuntaviivojen 4.2.6 kohdan mukaisesti. Komissio aloitti 5.5.2005 EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn. Koska mainittu
menettely viivästytti tuen maksamista Alankomaiden kuningaskunnan investointien toteuttamiselle alun perin vahvistaman määräajan
yli, valittaja pyysi tämän määräajan pidennystä siihen asti, kunnes komissio tekee tukea koskevan päätöksen.
Komissio teki 26.9.2006 riidanalaisen päätöksen, jossa se totesi, että riidanalainen toimenpide, joka koski investointia,
jonka tarkoituksena oli parantaa Holland Maltin tuotteiden laatua ja lisätä sen tuotantokapasiteettia, oli EY 87 artiklan
1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Se tutki tämän jälkeen, voitaisiinko mainittu toimenpide kuitenkin todeta yhteismarkkinoille
soveltuvaksi EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla.
Komissio totesi tässä yhteydessä, ettei HTST-maltaille tai premium-maltaille ollut olemassa tavallisen maltaan markkinoista
erillään olevia markkinoita. Lisäksi se totesi, ettei maltaan maailmanmarkkinoilla ja yhteisön mallasmarkkinoilla olevan ylikapasiteetin
takia ole olemassa mitään todistetta siitä, että tällä tuotteella olisi olemassa tavanomaiset markkinointikanavat suuntaviivojen
4.2.5 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Vaikka komissio tunnusti siten riidanalaisen päätöksen perustelujen 93 kohdassa aluekehityksen
merkityksen myönnettävän tuen yhteydessä, se totesi saman päätöksen perustelujen 94 kohdassa, ettei tuki täytä suuntaviivoissa
vahvistettua tärkeää edellytystä.
Komissio totesi näiden perustelujen perusteella riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa, ettei riidanalainen valtiontuki sovellu
yhteismarkkinoille. Alankomaiden kuningaskunta velvoitettiin riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa peruuttamaan tämä tuki ja
kyseisen päätöksen 3 artiklan mukaan sen on perittävä takaisin tuensaajalle sääntöjenvastaisesti myönnetty tuki. Saman päätöksen
4 artiklan mukaan Alankomaiden kuningaskunnan on ilmoitettava komissiolle riidanalaisen päätöksen noudattamiseksi toteuttamansa
toimenpiteet.

Asian käsittelyn vaiheet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
Holland Malt nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 7.12.2006 jättämällään kannekirjelmällä kanteen, jossa
se vaati riidanalaisen päätöksen kumoamista.
Alankomaiden kuningaskunta toimitti 6.4.2007 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon väliintulohakemuksen, jossa
se pyysi saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen valittajan vaatimuksia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kolmannen
jaoston puheenjohtaja hyväksyi väliintulohakemuksen 12.6.2007 antamallaan määräyksellä.
Holland Malt esitti kanteensa tueksi neljä kanneperustetta, jotka koskivat EY 87 artiklan 1 kohdan ja 3 kohdan c alakohdan
rikkomista, hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista ja EY 253 artiklassa määrätyn perusteluvelvollisuuden loukkaamista.
Toisen kanneperusteen toinen osa, joka koski EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan rikkomista sillä perusteella, että tuen myönteisten
vaikutusten ja siitä jäsenvaltioiden välisen kaupankäynnin edellytyksille aiheutuvien vaikutusten väliltä puuttui asianmukainen
tasapaino.
Valittaja moitti komissiota kyseisen kanneperusteen toisessa osassa lähtökohtaisesti siitä, että se oli perustanut riidanalaisen
päätöksensä ainoastaan suuntaviivojen 4.2.5 kohtaan, eikä ollut tasapainottanut yhtäältä kyseisen tuen myönteisiä vaikutuksia
ja toisaalta siitä mahdollisesti kaupankäynnin edellytyksille Euroopan yhteisössä aiheutuvia kielteisiä vaikutuksia, ja että
se oli täten jättänyt noudattamatta EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohtaa.
Valittaja totesi, että se, että suuntaviivat perustuvat EY 87 artiklan 3 kohtaan, merkitsee välttämättä sitä, ettei komissio
voi rajoittaa harkintavaltaansa koskemaan yksistään suuntaviivoihin otettuja kriteereitä. Erityisesti komission pitäisi tulkita
suuntaviivojen 4.2.5 kohtaa perustamissopimuksessa määrätyn yleisen kriteerin kannalta, eli niin, että yhteismarkkinoille
soveltumattomiksi katsotaan yksinomaan sellaiset tuet, joilla vaikutetaan jäsenvaltioiden välisen kaupan edellytyksiin yhteisen
edun kanssa ristiriitaisella tavalla.
Holland Maltin mukaan komissio ei ole arvioinut riidanalaisessa päätöksessä, oliko kyseisen tuen vaikutus tosiasiassa ristiriidassa
yhteisen edun kanssa EY 87 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla, kun otetaan huomioon tukeen sisältyvät edut, vaan tyytyi
toteamaan tuen soveltumattomuuden yhteismarkkinoille ainoastaan sen perusteella, ettei esitetyn väitteen mukaan kyseiselle
tuotteelle ollut olemassa tavanomaisia markkinointikanavia. Komission olisi sen sijaan pitänyt katsoa yhtäältä, että kyseessä
olevalla investoinnilla oli merkittävä myönteinen vaikutus yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden saavuttamiselle ja erityisesti
tuen kohteena olevan alueen maaseudun kehittämispolitiikalle, ja toisaalta, että valittaja oli päättänyt vasta tuen saamisen
jälkeen ottaa vastattavakseen niistä kustannuksista, jotka aiheutuvat tehtaan avaamisesta Eemshavenissa sellaisella alueella,
jonka on vielä kehityttävä taloudellisesti, eikä jossakin taloudellisesti soveliaammassa paikassa Alankomaiden muulla alueella.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisella tuomiollaan kanteen ja velvoitti valittajan korvaamaan komission
oikeudenkäyntikulut.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi toisen kanneperusteen toisesta osasta valituksenalaisen tuomion 166–180 kohdassa,
että riidanalainen päätös on tehty sekä EY 87 artiklan 1 ja 3 kohdan että suuntaviivojen, erityisesti niiden 4.2 osan, perusteella.
Se muistutti siitä, että tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan on niin, että kun komissio on antanut suuntaviivat, ne ovat
sitä sitovia ja että unionin tuomioistuimen on siis varmistettava, että tämä toimielin on noudattanut käyttöön ottamiaan sääntöjä.
Se totesi, että tässä asiassa suuntaviivojen 3.7 kohdasta seuraa, että kaikkia kyseessä olevan tuen myönteisiä näkökohtia
voidaan tarkastella vain suuntaviivojen kriteerien soveltamisen yhteydessä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan sen jälkeen, kun komissio oli todennut, että kyseessä oleva tuki kuului suuntaviivojen
soveltamisalaan, komission oli suuntaviivojen 4.2.5 kohdan mukaisesti tutkittava ensivaiheessa, oliko asiassa osoitettu riittävällä
tavalla, että kyseisille tuotteille oli olemassa tavanomaiset markkinointikanavat. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi,
että koska tämä ennakkoedellytys ei täyttynyt tässä asiassa, komissio ei olisi voinut hyväksyä kyseessä olevaa tukea rikkomatta
omia suuntaviivojaan, joten tavoitteiden ja tämän tuen myönteisten vaikutusten tutkiminen oli tarpeetonta.
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mielestä valittaja ei voinut pätevästi väittää, että silloin, kun asiassa
ei sovelleta suuntaviivoja, vaan välittömästi EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohtaa, kyseisen tuen tavoitteet ja myönteiset
vaikutukset olisi pitänyt ottaa huomioon tuen toteamiseksi yhteismarkkinoille soveltuvaksi. Se palautti tältä osin mieliin,
että asiassa 310/85, Deufil vastaan komissio, 24.2.1987 annetun tuomion (Kok., s. 901, 18 kohta) mukaan EY 87 artiklan 3 kohdassa
annetaan komissiolle harkintavaltaa, jonka käyttäminen edellyttää taloudellisten ja sosiaalisten arviointien tekemistä yhteisön
tasolla, ja että komissio ei ollut ylittänyt harkintavaltansa rajoja katsoessaan, että tuen myöntäminen investoinnille, joka
lisäsi tuotantokapasiteettia alalla, jolla oli jo suuresti ylituotantoa, vaikuttaa kaupankäyntiin yhteisen edun kanssa ristiriitaisella
tavalla, eikä tällainen tuki voi edistää kyseessä olevan alueen taloudellista kehitystä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, ettei tätä päätelmää voi horjuttaa se valittajan väite, jonka mukaan riidanalainen
tuki olisi ainoastaan kompensoinut niitä taloudellisia haittoja, jotka seuraavat sen valinnasta avata tehdas taloudellisesti
vähemmän kehittyneellä alueella.

Asianosaisten vaatimukset unionin tuomioistuimessa
Holland Malt vaatii, että unionin tuomioistuin
–      kumoaa valituksenalaisen tuomion 168–180 kohdan
–        palauttaa asian yleiseen tuomioistuimeen tai kumoaa riidanalaisen päätöksen ja
–        velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–        hylkää valituksen ja
–        velvoittaa Holland Maltin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Alankomaiden kuningaskunta vaatii valittajan tavoin, että valituksenalainen tuomio on kumottava ja komissio on velvoitettava
korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Valituksen tarkastelu
Holland Malt esittää valituksensa tueksi kaksi valitusperustetta, jotka koskevat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointia
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostetun kanteen toisen kanneperusteen toisesta osasta.
Ensimmäinen valitusperuste koskee EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan ja suuntaviivojen tulkinnassa ja soveltamisessa tehtyä
oikeudellista virhettä sekä niiden tulkintaa ja soveltamista koskevaa ristiriitaa ja perustelujen riittämättömyyttä. Toinen
valitusperuste koskee valittajan väitteiden virheellisen tulkinnan ja esittämisen johdosta asian käsittelyssä tapahtuneita
oikeudenkäyntivirheitä.

Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan ja suuntaviivojen tulkinnassa ja soveltamisessa
tehtyä oikeudellista virhettä sekä niiden tulkintaa ja soveltamista koskevaa ristiriitaa ja perustelujen riittämättömyyttä
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
Holland Malt esittää ensimmäisen valitusperusteensa tueksi kolme osaa, jotka koskevat EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan
tulkinnassa ja soveltamisessa tehtyä oikeudellista virhettä, suuntaviivojen tulkinnassa ja soveltamisessa tehtyä oikeudellista
virhettä sekä niiden tulkinnassa ja soveltamisessa olevaa ristiriitaa ja niiden tulkintaa ja soveltamista koskevien perustelujen
riittämättömyyttä.
–       Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa
Valittaja esittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan
tulkinnassa ja soveltamisessa päättelemällä edellä mainitussa asiassa Deufil vastaan komissio annetusta tuomiosta, että komissio
ei saisi ottaa huomioon tuen myönteisiä vaikutuksia arvioidessaan tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille, jos tämä tuki johtaa
kapasiteettien lisääntymiseen alalla, jossa markkinoilla oli jo suuresti ylituotantoa.
Valittaja toteaa tästä, että nyt käsiteltävässä asiassa on kyse eri toimenpiteestä kuin edellä mainitussa asiassa Deufil vastaan
komissio. Tuossa asiassa myönnetty tuki ei nimittäin ollut yleisen edun mukainen tuki, kun taas riidanalaisessa päätöksessä
komissio oli tunnustanut Holland Maltin hankkeen merkityksen alueen kehittymiselle. Lisäksi tuossa tuomiossa kyseessä olleella
alalla markkinoilla oli jo suuresti ylituotantoa, koska tuotantokapasiteetin käyttöaste oli 72 ja 64 prosenttia, kun taas
tässä asiassa tuotantokapasiteetin käyttöaste ylittää 90 prosenttia.
Alankomaiden kuningaskunta yhtyy valittajan kantaan, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut virheellisesti,
ettei komissio ole rikkonut EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohtaa sillä, että se ei ole ottanut huomioon kyseessä olevan tuen
myönteisiä vaikutuksia. Se yhtyy myös edellä mainitussa asiassa Deufil vastaan komissio annetun tuomion tulkinnasta esitettyyn
kritiikkiin. Kyseinen jäsenvaltio katsoo, että koska komissio oli kyseisen säännöksen oikean soveltamisen ja sen täyden oikeusvaikutuksen
varmistamiseksi velvollinen tasapainottamaan kyseessä olevan tuen myönteiset ja kielteiset vaikutukset, pelkkä toteamus, jonka
mukaan tavanomaisten markkinointikanavien olemassaolosta mallasmarkkinoilla ei ole olemassa näyttöä, ei riitä.
Komissio vastaa tähän, että jokaisen valtiontukien alalla sovellettavien sääntöjen analyysin lähtökohtana on se, että EY 87
artiklan 3 kohdassa säädetään EY 87 artiklan 1 kohdassa säädetystä yleisestä kiellosta tehtävistä poikkeuksista, joita on
tulkittava suppeasti. Suuntaviivoissa vahvistetaan kuitenkin ainoastaan ehdottomat vähimmäisvaatimukset, joita on noudatettava,
jotta maatalousalan valtiontuet katsotaan yhteismarkkinoille soveltuviksi. Komissio huomauttaa lisäksi, että sillä EY 87 artiklan
3 kohdan c alakohdan mukaisten tukien arvioinnissa olevan laajan harkintavallan takia se voi kaventaa tätä harkintavaltaa
vahvistamalla suuntaviivoissa sen, miten se aikoo soveltaa tätä määräystä johonkin tiettyyn alaan tai tukityyppiin, kunhan
näillä suuntaviivoilla ei poiketa perustamissopimuksen säännöistä. Komissio katsoo, että annettuaan tällaiset suuntaviivat
jonkin alan tai tukityypin osalta, se ei saa enää poiketa niistä. Syynä tähän on se, että komissio rajoittaa suuntaviivojen
antamisella omaa harkintavaltaansa, jonka perusteella se arvioisi näin ollen pelkästään suuntaviivoissa määriteltyjä edellytyksiä.
Komissio katsoo tässä asiassa, että sen oli sovellettava suuntaviivojen 4.2.5 kohtaa, koska sitä, että mallasmarkkinoilla
oli olemassa tavanomaiset markkinointikanavat, ei ollut riittävästi osoitettu.
Komissio toteaa edellä mainitussa asiassa Deufil vastaan komissio annetun tuomion virheellisestä tulkinnasta esitetystä argumentaatiosta,
että tukitoimenpiteen soveltuvuus yhteismarkkinoille arvioitiin tuossa tuomiossa suoraan EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan
perusteella, koska riidanalaisen päätöksen aikaan ei ollut olemassa muuta siihen tuotteeseen sovellettavaa oikeussääntöä,
jota varten tuki oli tarkoitettu. Komissio esittää lisäksi niistä tosiseikkoja koskevista eroista, joihin valittaja oli vedonnut
edellä mainittuun tuomioon johtaneen asian osalta, ettei näillä eroilla ole merkitystä, koska suuntaviivoissa ei vaadita nyt
käsiteltävässä asiassa, että osoitettaisiin, että alalla on suuresti ylituotantoa, vaan niiden mukaan on osoitettava pelkästään
se, että markkinoilla on olemassa tavanomaiset markkinointikanavat.
–       Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa
Holland Maltin mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tulkinnut suuntaviivoja oikein siltä osin kuin se on ottanut
käyttöön ennakkoedellytyksen sille, että komissio arvioi tuen soveltuvuuden yhteismarkkinoille. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
katsoi nimittäin, ettei suuntaviivojen soveltamisalaan kuuluvaa tukea voida hyväksyä tuen haittojen ja myönteisten vaikutusten
tasapainottamista koskevan kriteerin perusteella – siten kuin EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa on määrätty – silloin,
kun suuntaviivojen 4.2.5 kohdassa vahvistettu edellytys ei täyty. Sen sijaan EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohta ei sisällä
edellytystä, jonka mukaan käytettävissä olisi oltava tavanomaiset markkinointikanavat ennen kuin komissio voi ottaa huomioon
tuen myönteiset vaikutukset.
Alankomaiden kuningaskunta yhtyy valittajan näkemykseen. Se katsoo, että vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi,
ettei suuntaviivoja voida tulkita pelkästään niiden sanamuodon perusteella, vaan niitä on tulkittava EY 87 artiklan ja tähän
artiklaan sisältyvän tavoitteen kannalta, se analysoi tosiasiassa näitä suuntaviivoja ainoastaan siten, että se viittasi niiden
sanamuotoon. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suuntaviivoista antamasta tulkinnasta seuraa, että EY 87 artiklassa tarkoitettu
arviointi rajoitettaisiin koskemaan yhtä ainoaa kysymystä, eli sitä, onko tavanomaisia markkinointikanavia olemassa vai ei.
Näin rajoittunut tulkinta, joka perustuu ainoastaan suuntaviivojen sanamuodon mukaiseen tulkintaan, on virheellinen, ja johtaisi
siihen, ettei EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohtaa sovellettaisi oikein, eikä täydessä laajuudessa.
Komission mielestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätelmissä ei ole tehty minkäänlaista oikeudellista virhettä.
EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettu tasapainottaminen sisältyy nimittäin suuntaviivoihin, eikä muita kriteereitä
tarvitse ottaa huomioon silloin, kun kyseinen tuki kuuluu suuntaviivojen sääntöjen soveltamisalaan. Komissio ei voi ottaa
huomioon suuntaviivoissa vahvistettujen tavoitteiden lisäksi muita tavoitteita, jos ne menevät kyseisen toimielimen suuntaviivoissa
vahvistamia tavoitteita pidemmälle. Tässä asiassa on niin, että suuntaviivojen 4.2.5 kohdassa vahvistetaan ilman, että asia
jäisi epäselväksi, ettei tukea saa myöntää maataloustuotteiden jalostukseen ja kaupan pitämiseen liittyville investoinneille,
ellei voida osoittaa riittävällä tavalla, että kyseisille tuotteille on olemassa tavanomaiset markkinointikanavat. Komission
mukaan tämä tarkoittaa, että jos tämä edellytys ei täyty, tuesta saatavaksi oletettuja myönteisiä vaikutuksia ja sen vaikutusta
kaupankäynnin edellytyksiin ei voida tasapainottaa keskenään.
–       Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa
Valittajan mukaan valituksenalaisen tuomion perustelut ovat ristiriitaisia ja riittämättömiä suuntaviivoja tulkittaessa. Ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin katsoi nimittäin kyseisen tuomion 132 ja 133 kohdassa, ettei suuntaviivoja voida tulkita pelkästään
niiden sanamuodon perusteella, eikä tavalla, jolla supistettaisiin EY 87 ja EY 88 artiklan ulottuvuutta tai joka olisi ristiriidassa
näillä määräyksillä tavoiteltujen päämäärien kanssa. Toisaalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen
tuomion 170–172 kohdassa, että komissio oli velvollinen ottamaan huomioon suuntaviivojen 4.2.5 kohdassa vahvistetut kriteerit
tulkitsematta niitä EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan kannalta ja täten arvioimatta, muuttiko kyseinen tuki kaupankäynnin
edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.
Alankomaiden kuningaskunta yhtyy valittajan kantaan ja toteaa, että valituksenalaisen tuomion perustana olevat perustelut
ovat riittämättömiä suuntaviivoja tulkittaessa ja sovellettaessa.
Komission mielestä riidanalaisen tuomion perustelut eivät ole missään tapauksessa riittämättömiä tai ristiriitaisia. Se esittää
erityisesti, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on aivan oikein muistuttanut valituksenalaisen tuomion 132 kohdassa
siitä, että suuntaviivoja on aina tulkittava yhteismarkkinoiden vääristymätöntä kilpailua koskevan tavoitteen kannalta ja
selvittänyt selvästi tuon tuomion 173–177 kohdassa, miksi EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan välitön soveltaminen ei edellyttänyt
valittajan hakeman tuen tavoitteiden ja myönteisten vaikutusten huomioon ottamista. Se totesi tältä osin valituksenalaisen
tuomion 176 kohdassa, että suuntaviivojen 4.2.5 kohdassa oleva kriteeri kuvastaa EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdasta ilmenevää
edellytystä, jonka mukaan tukea, joka muuttaa kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla, ei
voida pitää tukena, joka soveltuu yhteismarkkinoille.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensimmäisen valitusperusteen kolmessa osassa on kysymys suuntaviivojen ulottuvuudesta ja tulkinnasta, ja nämä osat koskevat
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointia kyseisessä tuomioistuimessa nostetun kanteen toisen kanneperusteen toisesta
osasta. Tästä syystä ne on syytä käsitellä yhdessä.
Tältä osin on palautettava mieliin, että komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessään suuntaviivojen 4.2.5 kohtaa soveltaessaan,
ettei Holland Maltille tarkoitettu tuki soveltunut yhteismarkkinoille, koska kysymyksessä oleville markkinoille oli ominaista,
että niiltä puuttuivat tavanomaiset markkinointikanavat. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisessa
tuomiossa yhtäältä, että koska suuntaviivojen 4.2.5 kohdassa oleva edellytys ei täyttynyt kyseisen toimenpiteen osalta, komissio
ei voinut hyväksyä riidanalaista tukea. Toisaalta se muistutti edellä mainitussa asiassa Deufil vastaan komissio annetusta
tuomiosta ja totesi, että suuntaviivojen soveltamatta jättäminen ja pelkästään EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan soveltaminen
eivät tarkoittaneet tässä asiassa – toisin kuin valittaja väitti – sitä, että komissio oli velvollinen ottamaan huomioon kyseessä
olevasta tuesta kyseiselle alueelle tulevat myönteiset vaikutukset.
Näiden kahden toteamuksen suhteen ei ole tehty oikeudellisia virheitä.
Nimittäin kuten vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, komissiolla on EY 87 artiklan 3 kohtaa sovellettaessa laaja harkintavalta,
jonka käyttäminen edellyttää koko yhteisöä silmällä pitäen tehtävää taloudellisten ja yhteiskunnallisten kysymysten monitahoista
arviointia (ks. yhdistetyt asiat C-75/05 P ja C-80/05 P, Saksa ym. v. Kronofrance, tuomio 11.9.2008, Kok., s. I-6619, 59 kohta
oikeuskäytäntöviittauksineen). Kun komissio antaa käytännesääntöjä ja ne julkaisemalla ilmoittaa, että niitä sovelletaan niissä
tarkoitettuihin tilanteisiin, se rajoittaa oman harkintavaltansa käyttämistä eikä voi poiketa näistä säännöistä sillä uhalla,
että sen mahdollisesti katsottaisiin loukanneen yleisiä oikeusperiaatteita, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta tai
luottamuksensuojan periaatetta (ks. em. yhdistetyt asiat Saksa ym. v. Kronofrance, tuomion 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen kyseisen oikeuskäytännön mukaan on niin, että valtiontukia koskevalla erityisellä alalla komission hyväksymät puitteet
ja tiedonannot sitovat komissiota edellyttäen, ettei niillä poiketa perustamissopimuksen määräyksistä (ks. asia C-288/96,
Saksa v. komissio, tuomio 5.10.2000, Kok., s. I-8237, 62 kohta ja em. yhdistetyt asiat Saksa ym. v. Kronofrance, tuomion 61
kohta).
Tästä on korostettava, kuten edellä mainitussa asiassa Deufil vastaan komissio annetusta tuomiosta käy ilmi, että EY 87 artiklan
3 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että periaatteessa on niin, että silloin, kun tuki myönnetään sellaisilla markkinoilla,
joille on ominaista ylikapasiteetti, tuki on omiaan muuttamaan kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella
tavalla.
Se seikka, että tuella on myös myönteisiä vaikutuksia kyseiselle alueelle tai talouden alalle, ei merkitse välttämättä sitä,
että se on katsottava yhteismarkkinoille soveltuvaksi tueksi. Nimittäin EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdasta ilmenee, että
silloin, kun tukitoimi muuttaa kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla, sitä ei voida todeta
yhteismarkkinoille soveltuvaksi siitä riippumatta, saako se mahdollisesti aikaan myönteisiä vaikutuksia. Kuitenkin arvioidessaan
kaupankäynnille aiheutuvia vaikutuksia komission on otettava huomioon kaikki kyseisen toimenpiteen ja markkinoiden ominaispiirteet
(ks. asia 47/69, Ranska v. komissio, tuomio 25.6.1970, Kok., s. 487, Kok. Ep. I, s. 447, 7–9 kohta).
Ei ole mitään perustetta katsoa, että tämä primaarisen oikeuden tulkinta ei soveltuisi maatalousalan tukiin. Nimittäin EY
36 artiklan ensimmäisestä kohdasta, jossa tunnustetaan maatalouspolitiikan ensisijaisuus perustamissopimuksen kilpailun alan
tavoitteisiin nähden, seuraa näet, että perustamissopimuksen määräysten mahdollisessa soveltamisessa tällä alalla on otettava
huomioon EY 33 artiklan eli yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteet (ks. asia C-311/94, IJssel-Vliet, tuomio 15.10.1996, Kok.,
s. I-5023, 31 kohta).
Näin ollen arvioidessaan tällä alalla myönnettyjen valtiontukien soveltuvuutta komission on otettava huomioon tämän politiikan
vaatimukset, jotka vastaavat koko yhteismarkkinoiden vaatimuksia (ks. vastaavasti em. asia IJssel-Vliet, tuomion 33 kohta).
Näihin vaatimuksiin kuuluu tuotannon valvonta. Näin ollen muun muassa yhteisön rahoitustuen alalla Euroopan maatalouden ohjaus-
ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta 17.5.1999 annetun
neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/1999 (EYVL L 160, s. 80) 6 artiklassa kielletään tuen myöntäminen, jos investoinnin tarkoituksena
on kasvattaa sellaisten tuotteiden tuotantoa, joille ei löydy tavanomaisia markkinoita.
Tässä asiassa komissio vahvisti suuntaviivojen 4.2.5 kohdassa pitävänsä maataloustuotteiden jalostukseen ja kaupan pitämiseen
liittyvää tukea yhteismarkkinoille soveltumattomana, jos se myönnetään silloin, kun tavanomaisia markkinointikanavia ei ole.
Tästä kohdasta käy ilmi, että komission mukaan sellaisen toimenpiteen katsotaan olevan ristiriidassa yhteisen edun kanssa
sen alan ominaispiirteiden vuoksi, jolla se saa aikaan vaikutuksensa. Lisäksi kyseinen toimielin katsoi – edelleen – 4.2.5
kohdassa, että sellaisen tukitoimenpiteen arvioinnissa on otettava huomioon kyseisen tuotteen markkinoilla olevan tarjonnan
taso ja myös mahdolliset tuotantorajoitukset tai yhteisissä markkinajärjestelyissä yhteisön tuelle asetetut rajoitukset. Sen
on näin ollen tehtävä näiden markkinoiden yksityiskohtainen analyysi.
Tällaiset käytännesäännöt ovat primaarisen oikeuden ja erityisesti EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan määräysten mukaisia,
kun niitä sovelletaan yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden mukaisesti. Nimittäin sellaisilla markkinoilla myönnetty tuki,
joille on ominaista ylikapasiteetti, on tosiasiallisesti omiaan muuttamaan kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa
ristiriitaisella tavalla. Komissio voi siten katsoa yhteismarkkinoille soveltumattomaksi toimenpiteen, jolla on tarkoitus
edistää tiettyä aluetta tai tiettyä toimintaa silloin, kun se myönnetään sellaisella alalla kuten maataloustuotteiden jalostus,
jossa mikä tahansa tuotannon lisääminen voi tavanomaisten markkinointikanavien puuttuessa muuttaa kaupankäynnin edellytyksiä
yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla siitä riippumatta, onko toimenpiteellä myönteisiä vaikutuksia kyseisen toiminnan
alueeseen.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi perustellusti, että komissio on soveltanut riidanalaisessa päätöksessään
oikein sekä suuntaviivojen 4.2.5 kohtaa että EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohtaa. Nimittäin todettuaan hyvin yksityiskohtaisen
mallasmarkkinoita koskevan analyysin perusteella, ettei niillä ole tavanomaisia markkinointikanavia, komission oli katsottava,
ettei kyseessä oleva toimenpide soveltunut yhteismarkkinoille.
Lisäksi edellä mainitussa asiassa Deufil vastaan komissio kyseessä olleiden ja nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevien
tukien väliset tosiseikkojen erot, sellaisina kuin valittaja on viitannut niihin, eivät ole merkityksellisiä niiden sääntöjen
tulkinnassa, jotka liittyvät niihin edellytyksiin, jotka koskevat EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen tukien
soveltumista yhteismarkkinoille.
Erityisesti se Holland Maltin esiin tuoma seikka, jonka mukaan mallasmarkkinoilla ei ole suuresti ylituotantoa kuten edellä
mainitussa asiassa Deufil vastaan komissio kyseessä olleilla markkinoilla, ei merkitse sitä, että komission olisi täytynyt
olla soveltamatta suuntaviivojen 4.2.5 kohtaa. Nimittäin kyseisestä kohdasta käy ilmi, että maataloustuotteiden jalostuksen
alalla tukitoimenpide, jonka johdosta tuotanto lisääntyy vaikka vain vähäisissä määrin, on katsottava tämän talouden alan
ominaispiirteiden ja maatalouspolitiikan rajoitusten perusteella yhteismarkkinoille soveltumattomaksi tueksi. Näin ollen valituksenalaista
tuomiota ei ole tehty sovellettavien sääntöjen, sellaisina kuin yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut niitä edellä mainitussa
asiassa Deufil vastaan komissio annetussa tuomiossa, virheellisen arvioinnin perusteella.
Siitä valituksenalaisen tuomion perusteluissa olevasta ristiriidasta, johon ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa
on vedottu, on todettava, että toisin kuin valittaja väittää, muistutettuaan ensin valituksenalaisen tuomion 170–172 kohdassa
siitä, että komissio on velvollinen noudattamaan suuntaviivoja, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi riidanalaista
päätöstä primaarisen oikeuden määräysten valossa.
Se katsoi nimittäin, ettei suuntaviivojen 4.2.5 kohdan perusteella tehty riidanalainen päätös ollut ristiriidassa perustamissopimuksen
merkityksellisten määräysten kanssa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei täten esittänyt ristiriitaisia perusteluja todetessaan,
ettei tässä päätöksessä, joka on suuntaviivojen mukainen, poiketa perustamissopimuksen määräysten moitteettomasta soveltamisesta.
Koska valituksenalaisen tuomion perustelut eivät ole ristiriitaisia, ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa ei myöskään ole
perusteltu.
Edellä olevista seikoista seuraa, että ensimmäinen valitusperuste, johon valittaja on vedonnut valituksensa tueksi, on hylättävä
kokonaisuudessaan.

Toinen valitusperuste, joka koskee valittajan väitteiden virheellisen tulkinnan ja esittämisen johdosta asian käsittelyssä
tapahtuneita oikeudenkäyntivirheitä
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
Valittaja esittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vahvistanut valituksenalaisen tuomion 168 kohdassa virheellisesti,
ettei valittaja ollut kyseenalaistanut väliintulokirjelmästä esittämissään huomautuksissa suuntaviivojen sitovuutta eikä niiden
yhteensoveltuvuutta perustamissopimuksen määräysten kanssa. Se oli päinvastoin todennut tässä kirjelmässä, etteivät suuntaviivat
vastaa EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan vaatimuksia, jos niitä tulkitaan siten, että komissio ei ole velvollinen suorittamaan
tuen vaikutusten tasapainottamista. Valittaja oli todennut tästä, että ”soveltamalla sen omien suuntaviivojen määräyksiä tinkimättömällä
ja yksipuolisella tavalla komissio on selvästi ylittänyt EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa sille annetun harkintavallan
rajat sellaisena kuin sitä on tulkittu unionin tuomioistuinten oikeuskäytännössä”.
Valittaja päättelee tästä, että tällaiset asian käsittelyssä tapahtuneet oikeudenkäyntivirheet vaikuttavat haitallisesti sen
etuihin, sillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt tutkia valittajan argumentit, jotta se olisi päätynyt
siihen, että komission olisi pitänyt soveltaa suoraan EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohtaa.
Komissio huomauttaa aluksi, ettei toisella valitusperusteella voi olla siinäkään tapauksessa, että se olisi perusteltu, vaikutusta
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittaman oikeudellisen päättelyn arviointiin tai niihin toteamuksiin, joihin tämä
päätyi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki nimittäin sitä, olisiko komission täytynyt suorittaa riidanalaisessa päätöksessä
suuntaviivojen 4.2.5 kohdan perusteella tehdystä analyysistä poikkeava analyysi, jos asiassa olisi sovellettu suoraan EY 87
artiklan 3 kohdan c alakohtaa.
Komissio toteaa itse asiasta, että valittaja oli nimenomaisesti todennut, kuten valituksenalaisesta tuomiosta käy ilmi, ettei
se riitauta sitä, että komissio on rajoittanut harkintavaltaansa sillä, että se on vahvistanut suuntaviivansa.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Tästä on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin todella totesi valituksenalaisen tuomion 168 kohdassa, ettei
valittaja ole väliintulokirjelmästä esittämissään huomautuksissa kyseenalaistanut suuntaviivojen sitovuutta eikä niiden yhteensoveltuvuutta
perustamissopimuksen määräysten kanssa.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki kuitenkin valituksenalaisen tuomion 169–177 kohdassa, oliko riidanalainen päätös
suuntaviivojen mukainen ja rikottiinko sillä EY 87 artiklan 3 kohdan c alakohtaa. Se tutki toisin sanoen sen, oliko riidanalainen
päätös, jossa Holland Maltille myönnetyn tuen soveltuvuus yhteismarkkinoille katsottiin pois suljetuksi pelkästään kyseisten
markkinoiden ominaispiirteiden perusteella, sekä suuntaviivojen että perustamissopimuksen kyseisen määräyksen vastainen.
Valittaja ei ole pystynyt näin ollen väittämään menestyksekkäästi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei olisi vastannut
sen argumentointiin, jonka mukaan tehdessään päätöksen suuntaviivojen perusteella komissio ei ole soveltanut oikein perustamissopimuksen
kyseistä määräystä.
Näin ollen toinen valitusperuste ei ole perusteltu ja se on hylättävä.
Edellä todetusta seuraa, ettei yhtäkään valitusperustetta, johon valittaja on vedonnut valituksensa tueksi, voida hyväksyä,
joten valitus on hylättävä kokonaisuudessaan.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota sovelletaan saman työjärjestyksen 118 artiklan nojalla
valitusmenettelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Koska Holland Malt on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut komission vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
Holland Malt BV velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.