CELEX: 62006TJ0207
Bendrijos prekių ženklas
Bendrijos žodinio prekių ženklo EUROPIG paraiška
Absoliutūs atmetimo pagrindai
Apibūdinamasis požymis
Skiriamųjų požymių nebuvimas
Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai bei 7 straipsnio 3 dalis

Ginčo aplinkybės
2004 m. gegužės 4 d. ieškovė, anksčiau vadinta
Olympig SA
, remdamasi iš dalies pakeistu 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11,
1994, p. 1), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) paraišką įregistruoti
Bendrijos prekių ženklą.
Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra žodinis žymuo EUROPIG.
Prekės, kurioms buvo prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d.
Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 29 ir 31 klasėms ir pagal kiekvieną
iš jų atitinka tokį apibūdinimą:
–        „mėsa, paukštiena (mėsa); žvėriena; mėsos ekstraktai; konservuoti pagaminti mėsos ir (arba) daržovių patiekalai, konservuota
mėsa; dešrelės; dešros; mėsos gaminiai; rūkyti gaminiai; kumpis; lašiniai; spirgai“, priklausantys 29 klasei;
–        „pyragai su mėsa; pyragai (konditerijos gaminiai)“, priklausantys 30 klasei.
2005 m. rugsėjo 28 d. Sprendimu ekspertas atmetė Bendrijos prekių ženklo paraišką, remdamasis Reglamento Nr. 40/94 38 straipsniu.
2005 m. lapkričio 25 d. ieškovė, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 57–62 straipsniais, padavė VRDT apeliaciją dėl eksperto sprendimo.
2006 m. gegužės 31 d. Sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas), apie kurį ieškovei pranešta 2006 m. birželio 8 d., Ketvirtoji
apeliacinė taryba atmetė apeliaciją dėl to, kad žymuo EUROPIG apibūdina prekes, kurioms jį prašoma įregistruoti, ir neturi
skiriamųjų požymių Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktų prasme. Kita vertus, remiantis ieškovės pateiktais
dokumentais negalima daryti išvados, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas įgijo skiriamuosius požymius dėl naudojimo to
paties reglamento 7 straipsnio 3 dalies prasme.

Šalių reikalavimai
Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamą sprendimą,
–        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
VRDT Pirmosios instancijos teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
Grįsdama savo ieškinį, ieškovė nurodo tris ieškinio pagrindus, susijusius su atitinkamai Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio
1 dalies c punkto, 7 straipsnio 1 dalies b punkto bei 7 straipsnio 3 dalies pažeidimu.

Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su  Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto pažeidimu
Šalių argumentai
Ieškovė teigia, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas, imamas kaip visuma ir vertinamas kaip toks, neapibūdina paraiškoje
įregistruoti nurodytų prekių.
Pirmiausia ji ginčija Apeliacinės tarybos teiginį, jog sąvoka „euro“ nurodo geografinę kilmę arba paraiškoje įregistruoti
nurodytų prekių gamybos standartus.
Iš tikrųjų elementas „euro“ bet kuriuo atveju negali apibūdinti geografinės kilmės, nes pati Europa vartotojams ir juo labiau
atitinkamos srities specialistams negali reikšti geografinės kilmės nuorodos. Ieškovė taip pat pabrėžia, kad dėl nuorodos
„prancūziška kiauliena“, esančios ant jos parduodamų prekių pakuočių, niekas negali suklysti dėl elemento „euro“ reikšmės.
Šis sutrumpinimas angliškai kalbančioje visuomenėje dar mažiau būtų suprantamas kaip nuoroda, reiškianti, kad nagrinėjamų
prekių gamyba atitinka Europoje galiojančius standartus. Sertifikavimo standartai negalėtų būti priskirti prekių ženklų teisei,
o prekių atitikimą šiems standartams vartotojai ir,
a fortiori
, atitinkamos srities specialistai nustatytų pagal nuorodą „EB“. Vadinasi, elementas „euro“ nurodo bendrą Europos valiutą
ir geriausiu atveju yra užuomina apie Europą plačiąja prasme.
Galiausiai ieškovė pabrėžia, kad jeigu Apeliacinės tarybos argumentavimui turėtų būti pritarta, tai sąlygotų draudimą naudoti
žodį „euro“ kaip prekių ženklo sudedamąją dalį. Taigi VRDT sutiko įregistruoti prekių ženklą „Euro Ice Cream“ 30 ir 35 klasių
prekėms ir prekių ženklą „euro-tea“ 5 ir 30 klasių prekėms. Per posėdį ieškovė, be kita ko, nurodė, kad 2007 m. sausio 23 d.
VRDT sutiko įregistruoti vaizdinį prekių ženklą „Europig“ numeriu 4 818 043. Ši registracija, kurios prašė ieškovė, susijusi
su prekėmis, tapačiomis prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimoms prekėms.
Antra, ieškovė teigia, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas neturėtų būti laikomas apibūdinamuoju tiek, kiek nuoroda „euro“
siejama su terminu „pig“.
Iš tikrųjų angliškai kalbanti visuomenė kiaulienai apibūdinti naudotų terminą „pork“, o ne terminą „pig“. Vadinasi, tik pavadinimas
„european pork“ galėtų būti laikomas apibūdinančiu nagrinėjamas prekes. Termino „pig“ naudojimas geriausiu atveju galėtų būti
darančiu užuominą, bet jokiu būdu ne nurodytas prekes apibūdinančiu elementu. Tai patvirtina aplinkybė, kad 2004 m. gruodžio
21 d. prekių ženklas EUROPIG buvo įregistruotas Jungtinėje Karalystėje numeriu 2 380 867 prekėms ir paslaugoms, kurios yra
tapačios prekių ženklo paraiškoje nurodytoms prekėms ir paslaugoms. Taip pat ir pagal analogiją 1988 m. prekių ženklas EUROVEAU
buvo įregistruotas Prancūzijoje, nors termino „veau“ reikšmę vartotojas prancūzas suprastų iš karto. Nors VRDT nėra saistoma
nacionalinių tarnybų priimtų sprendimų, jie yra rimtas įrodymas, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas neturi apibūdinamojo
požymio.
Ieškovė daro išvadą, kad prekių ženklas EUROPIG, imamas kaip visuma, neturi tikslios, nuolatinės ir tiesioginės reikšmės angliškai
kalbančioje visuomenėje ir todėl negali būti laikomas apibūdinamuoju Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme.
Priešingai, šis prekių ženklas galėtų būti aiškinamas labai įvairiai. Iš Pirmosios instancijos teismo praktikos matyti, kad,
taikant šią nuostatą, galėtų būti atsisakoma registruoti tik tuos žymenis, kurie leistų visuomenei iš karto ir nesvarstant
suvokti vienos iš nagrinėjamų prekių savybių apibūdinimą (2001 m. sausio 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Wrigley prieš VRDT (DOUBLEMINT)
, T‑193/99, Rink. p. II‑417; 2001 m. birželio 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
DKV prieš VRDT (EuroHealth)
, T‑359/99, Rink. p. II‑1645 ir 2005 m. sausio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Deutsche Post EURO EXPRESS prieš VDRT (EUROPREMIUM)
, T‑334/03, Rink. p. II‑65). Teisingumo Teismas taip pat patikslino, kad turi būti nustatomas ne tik kiekvieno prekių ženklą
sudarančio termino, bet ir visumos, kurią jie sudaro, apibūdinamasis pobūdis (2001 m. rugsėjo 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Procter & Gamble prieš VRDT
, C‑383/99 P, Rink. p. I‑6251, 40 punktas).
VRDT mano, kad atsižvelgiant į tai, kaip suinteresuota visuomenė, tai yra paprastas angliškai kalbantis vartotojas, suvokia
elementus „euro“ ir „pig“, Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas apibūdina nagrinėjamas
prekes.
Pirma, kalbant apie elementą „euro“, VRDT tvirtina, kad bent viena jo galima reikšmė nurodo atitinkamą nagrinėjamų maisto
prekių savybę, tai yra jų geografinę kilmę. Be to, šis elementas galėtų būti suprastas kaip nuoroda į Europos Bendrijoje kiaulienos
produktų gamybai taikomą reglamentavimą.
Antra, kalbant apie žodinį elementą „pig“, VRDT mano, kad aplinkybė, jog angliškas žodis „pork“ gali atrodyti tinkamiausias
nurodant maisto prekes, yra nesvarbi, nes neatmetama, kad terminas „pig“ paprastam angliškai kalbančiam vartotojui reiškia
žaliavą, iš kurios gaminami šie maisto produktai.
Galiausiai kalbant apie sudurtinį žodį „europig“, VRDT pabrėžia, kad aplinkybė, jog tai yra naujadaras, kaip tai konstatavo
ir pati Apeliacinė taryba, nereiškia, kad jis savo struktūra yra neįprastas, išgalvotas leksikos elementas.
Taigi prašomas įregistruoti prekių ženklas yra paprastas dviejų apibūdinamųjų elementų junginys, nesukuriantis įspūdžio, pakankamai
besiskiriančio nuo to, kurį sukuria paprastas jį sudarančių elementų derinys. Be to, ieškovė neįrodė, kad sudurtinis žodis
„europig“ vartojamas kasdieninėje kalboje ir yra įgijęs atitinkamą reikšmę.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą atsisakoma įregistruoti „prekių ženklus, sudarytus tiktai iš žymenų
arba nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami žymėti rūšiai, kokybei, kiekiui, paskirčiai, vertei, geografinei kilmei
arba prekių pagaminimo ar paslaugų suteikimo laikui, ar kitoms prekių ar paslaugų savybėms“. Kita vertus, to paties reglamento
7 straipsnio 2 dalyje teigiama, kad „1 dalies nuostatos taikomos, net jeigu prekių ženklo neregistravimo pagrindai galioja
tiktai dalyje Bendrijos“.
Pagal nusistovėjusią Bendrijos teismų praktiką Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas siekia visuomenės interesą
užtikrinančio tikslo, reikalaujančio, kad žymenys ir nuorodos, apibūdinantys prekių ar paslaugų, kurių atžvilgiu prašoma registracijos,
savybes, galėtų būti laisvai naudojami visų (2003 m. spalio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo
VRDT prieš Wrigley
, C‑191/01 P, Rink. p. I‑2447, 31 punktas; 2002 m. vasario 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Ellos prieš VRDT (ELLOS)
, T‑219/00, Rink. p. II‑753, 27 punktas; 2003 m. lapkričio 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Quick prieš VRDT (Quick)
, T‑348/02, Rink. p. II‑5071, 27 punktas ir 2005 m. birželio 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Münchener Rückversicherungs-Gesellschaft prieš VRDT (MunichFinancialServices)
, T‑316/03, Rink. p. II‑1951, 25 punktas; žr. taip pat pagal analogiją 1999 m. gegužės 4 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Windsurfing Chiemsee
, C‑108/97 ir C‑109/97, Rink. p. I‑2779, 25 punktą; 2004 m. vasario 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Koninklijke KPN Nederland
, C‑363/99, Rink. p. I‑1619, 54 ir 95 punktus, bei sprendimo
Campina Melkunie,
C‑265/00, Rink. p. I‑1699, 35 punktą).
Be to, žymenys, nurodyti Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkte, negali atlikti pagrindinės prekių ženklo funkcijos,
t. y. nurodyti prekės ar paslaugos komercinės kilmės, kad vartotojas, kuris įsigyja prekių ženklu pažymėtą prekę arba paslaugą,
vėlesnio įsigijimo metu galėtų pasirinkti tą pačią prekę ar paslaugą, jeigu patirtis buvo teigiama, arba kitą, jeigu ji buvo
neigiama (minėto sprendimo
ELLOS
28 punktas).
Iš tikrųjų Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkte nurodyti žymenys ir nuorodos yra tokie, kurie, juos įprastai
naudojant, tikslinės visuomenės požiūriu gali žymėti prekę ar paslaugą, kurioms jie yra registruoti, tiesiogiai ar nurodydami
kurią nors iš pagrindinių jų savybių (žr. 2005 m. birželio 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Metso Paper Automation prieš VRDT
(
PAPERLAB
), T‑19/04, Rink. p. II‑2383, 24 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Iš to galima daryti išvadą, kad tam, jog žymeniui būtų taikomas šioje nuostatoje nustatytas draudimas, reikia, kad tarp jo
ir nagrinėjamų prekių ar paslaugų būtų pakankamai tiesioginė ir konkreti sąsaja, leidžianti suinteresuotai visuomenei iš karto
ir be kitokių svarstymų suvokti nagrinėjamų prekių ir paslaugų arba vienos iš jų savybių apibūdinimą (žr. minėto sprendimo
PAPERLAB
25 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Kad iš naujadaro ar iš žodžio, kurį sudaro sudėtinių dalių junginys, sudarytas prekių ženklas būtų laikomas apibūdinamuoju
Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, nepakanka, kad kiekviena jo sudedamoji dalis būtų pripažinta apibūdinamąja.
Pats naujadaras arba žodis taip pat turi būti pripažinti tokiais (žr. minėto sprendimo
PAPERLAB
26 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Prekių ženklas, sudarytas iš naujadaro ar žodžio, kurių kiekviena sudedamoji dalis apibūdina prekių ar paslaugų, kurioms prašoma
įregistruoti prekių ženklą, savybes, pats savaime apibūdina šių prekių ar paslaugų savybes Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio
1 dalies c punkto prasme, išskyrus atvejį, jeigu egzistuoja suvokiamas skirtumas tarp naujadaro ar žodžio ir paprastos jį
sudarančių dalių sumos. Tai leidžia manyti, kad dėl junginio neįprasto pobūdžio šių prekių ar paslaugų atžvilgiu naujadaras
ar žodis sukuria įspūdį, kuris pakankamai skiriasi nuo to, kurį sukuria paprastas jį sudarančių elementų pateikiamų nuorodų
derinys, nes jis reiškia daugiau nei jo minėtų elementų sumą. Šiuo atžvilgiu nagrinėjamo žodžio analizė, atsižvelgiant į atitinkamas
leksikos ir gramatikos taisykles, taip pat yra svarbi (žr. minėto sprendimo
PAPERLAB
27 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Taip pat reikia priminti, kad žymens apibūdinamasis pobūdis gali būti vertinamas tik atsižvelgiant į suinteresuotosios visuomenės
suvokimą ir į atitinkamas prekes bei paslaugas (žr. minėto sprendimo
MunichFinancialServices
26 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Šiuo atveju prekės, kurioms buvo pateikta paraiška įregistruoti, yra „mėsa, paukštiena (mėsa); žvėriena; mėsos ekstraktai;
konservuoti pagaminti mėsos ir (arba) daržovių patiekalai, konservuota mėsa; dešrelės; dešros; mėsos gaminiai; rūkyti gaminiai;
kumpis; lašiniai; spirgai“, priklausantys 29 klasei, bei „pyragai su mėsa; pyragai (konditerijos gaminiai)“, priklausantys
30 klasei.
Kalbant apie visuomenę, pagal kurią reikia vertinti nagrinėjamą absoliutų atmetimo pagrindą, ją sudaro, kaip ginčijamo sprendimo
10 punkte nurodė Apeliacinė taryba ir to nepaneigė ieškovė, paprastas angliškai kalbantis vartotojas. Iš tikrųjų prekių ženklo
paraiškoje nurodytos prekės, skirtos tiek atitinkamos srities specialistams, tiek galutiniams vartotojams, yra įprasto vartojimo
prekės, o nagrinėjamą žymenį sudaro iš anglų kalbos kilę terminai.
Todėl reikia išnagrinėti, ar šios visuomenės požiūriu egzistuoja pakankamai tiesioginis ir konkretus ryšys tarp žymens EUROPIG
ir prekių, kurioms prašoma jį įregistruoti.
Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad, kaip teisingai nurodė Apeliacinė taryba, žymenį EUROPIG sudaro trumpinio „euro“, kurio
viena iš galimų reikšmių yra susijusi su būdvardžiu „européen“, ir termino „pig“, reiškiančio kiaulę, junginys. Šį žymenį
taip pat sudaro tik nuorodos, kurios gali būti naudojamos tam tikroms nagrinėjamų prekių savybėms žymėti. Susietas su šiomis
prekėmis šis žymuo suinteresuotos visuomenės gali būti suvoktas kaip nuoroda, jog tai yra Europoje pagaminti kiaulienos produktai.
Šios išvados nepaneigia aplinkybė, kad, kaip teigia ieškovė, „euro“ ar „pig“ elementai gali turėti kitas reikšmes.
Be to, naujadaras „europig“ yra ne neįprastos, o, atsižvelgiant į dabartines anglų kalbos leksikos taisykles, dažnai pasitaikančios
struktūros. Taigi prašomas įregistruoti prekių ženklas tikslinei visuomenei nesukelia įspūdžio, kuris pakankamai skirtųsi
nuo to, kurį sukelia paprastas jį sudarančių žodinių elementų sujungimas, kad galėtų pakeisti jo reikšmę ar prasmę.
Iš to matyti, kad tarp žymens EUROPIG kaip visumos ir paraiškoje įregistruoti nurodytų prekių yra pakankamai tiesioginis ir
konkretus ryšys.
Nė vienas iš ieškovės pateiktų argumentų negali paneigti šios išvados.
Pirmiausia reikia atmesti argumentą, kad kiauliena angliškai yra nusakoma žodžiu „pork“, o ne „pig“, nes gyvūnų rūšis, iš
kurios gaunama kiauliena, apibūdinama būtent šiuo pastaruoju žodžiu, ir kad Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas
apibūdinamosiomis laiko nuorodas, susijusias su prekės savybėmis, pavyzdžiui, žaliava, iš kurios gaminama prekė.
Be to, argumentas, pagal kurį terminas „euro“ negali būti suprantamas kaip prekių geografinės kilmės nuoroda dėl to, kad ant
pakuotės yra nuoroda „porc français“, neturi reikšmės. Pateikdama šį argumentą ieškovė nurodo sąlygas, kuriomis ji ketina
prekiauti savo prekėmis. Taigi žymens apibūdinamasis požymis Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme turi
būti vertinamas konkrečiai kiekvienos prekių ir (arba) paslaugų, nurodytų paraiškoje įregistruoti, kategorijos atžvilgiu.
Todėl vertinant žymens apibūdinamąjį požymį konkrečios prekių ir (arba) paslaugų kategorijos atžvilgiu nesvarbu, ar nagrinėjamo
prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo ketina įgyvendinti ar įgyvendina tam tikrą prekybos koncepciją (žr. šiuo klausimu 2002 m.
kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
DaimlerChrysler prieš VRDT (TELE AID)
, T‑355/00, Rink. p. II‑1939, 42 punktą; sprendimo
DaimlerChrysler prieš VRDT (CARCARD)
, T‑356/00, Rink. p. II‑1963, 46 punktą ir sprendimo
DaimlerChrysler prieš VRDT (TRUCKCARD),
T‑358/00, Rink. p. II‑1993, 47 punktą).
Toliau kalbant apie ieškovės argumentą, pagal kurį VRDT įregistravo keletą prekių ženklų, kuriuos sudaro žodinis elementas
„euro“, ir vaizdinį prekių ženklą „Europig“, pakanka prisiminti kad, remiantis nusistovėjusia Bendrijos teismų praktika, sprendimai
dėl žymens įregistravimo Bendrijos prekių ženklu, kuriuos Apeliacinės tarybos priima remdamasi Reglamentu Nr. 40/94, priskiriami
ribotai kompetencijai, o ne diskrecijai. Todėl Apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumas turėtų būti vertinamas remiantis tik
Bendrijos teismų pateiktu šio reglamento išaiškinimu, o ne ankstesne Apeliacinių tarybų praktika (2005 m. rugsėjo 15 d. Teisingumo
Teismo sprendimo
BioID prieš VRDT
, C‑37/03 P, Rink. p. I‑7975, 47 punktas ir 2002 m. spalio 9 d. Pirmosios instancijos sprendimo
Glaverbel prieš VRDT (Stiklo plokštės paviršius)
, T‑36/01, Rink. p. II‑3887, 35 punktas).
Bet kokiu atveju akivaizdu, kad ieškovės minimi registracijos atvejai yra susiję su vaizdiniais prekių ženklais, o tai yra
sąlyga, galinti pakeisti vertinimą dėl galimybės registruoti žymenį. Iš tikrųjų papildomas vaizdinis elementas gali pakeisti
prekių ženklo kaip visumos suvokimą.
Galiausiai kalbant apie argumentą dėl prekių ženklo EUROPIG registracijos Jungtinėje Karalystėje ir prekių ženklo EUROVEAU
registracijos Prancūzijoje pakanka prisiminti, kad prekių ženklų sistema yra autonominė sistema, kurią sudaro taisyklių sistema,
kuria siekiama jai būdingų tikslų, ir jos taikymas nepriklauso nuo nacionalinių sistemų (2000 m. gruodžio 5 d. Pirmosios instancijos
sprendimo
Messe München prieš VRDT (electronica)
, T‑32/00, Rink. p. II‑3829, 47 punktas). Todėl žymens tinkamumas būti įregistruotam kaip Bendrijos prekių ženklui turi būti
vertinamas remiantis tik atitinkamais teisės aktais. VRDT ir atitinkamu atveju Bendrijos teismui nėra privalomi, net jeigu
jie ir gali į juos atsižvelgti, valstybėse narėse priimti sprendimai, ypač tie, kuriais pripažįstamas minėto žymens tinkamumas
būti įregistruotam, ir taip yra net tuomet, jei šie sprendimai buvo priimti taikant nacionalinius teisės aktus, kurie suderinti
su 1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos pirmąja direktyva 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais,
suderinti (OL L 40, 1989, p. 1), arba priimti valstybėse, priskiriamose kalbinei zonai, iš kurios kilęs nagrinėjamas žodinis
žymuo (žr. šia prasme 2006 m. kovo 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Telefon & Buch prieš VRDT – Herold Business Data (WEISSE SEITEN
), T‑322/03, Rink. p. II‑835, 30 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, matyti, kad pirmasis pagrindas, susijęs su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies
c punkto pažeidimu, turi būti atmestas.

Dėl antrojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu
Anot ieškovės, prašomas įregistruoti prekių ženklas turi skiriamųjų požymių Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto
prasme. Iš tikrųjų ne tik pavadinimas „europig“ yra neįprastas mėsos sūdymo sektoriuje, bet ir joks ieškovės konkurentas nenaudoja
šio pavadinimo prekėms, kurios yra tapačios arba panašios į prekių ženklo paraiškoje nurodytas prekes, žymėti.
Šiuo atžvilgiu Pirmosios instancijos teismas primena, kad kaip aiškiai matyti iš Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies,
žymuo negali būti registruojamas kaip Bendrijos prekių ženklas, jeigu yra bent vienas absoliutus atmetimo pagrindas (2002 m.
rugsėjo 19 d. Teisingumo Teismo sprendimo
DKV prieš VRDT
, C‑104/00 P, Rink. p. I‑7561, 29 punktas).
Taigi šiuo atveju nereikia nagrinėti šio pagrindo, nes pirmasis pagrindas atmetamas.
Galiausiai, remiantis nusistovėjusia Pirmosios instancijos teismo praktika, žodinis prekių ženklas, apibūdinantis prekių ar
paslaugų savybes Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, dėl šios aplinkybės tų pačių prekių ar paslaugų
atžvilgiu neišvengiamai neturi skiriamųjų požymių Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme (žr. 2005 m.
sausio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Wieland-Werke prieš VRDT (SnTEM, SnPUR, SnMIX
), T‑367/02‑T‑369/02, Rink. p. II‑47, 46 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Tokiomis aplinkybėmis antrasis pagrindas, susijęs su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu, bet kokiu
atveju negali būti priimtas.

Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalies pažeidimu
Šalių argumentai
Ieškovė teigia, kad priešingai nei nusprendė Apeliacinė taryba, prašomas įregistruoti prekių ženklas įgijo skiriamųjų požymių
dėl naudojimo pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalį.
Šis naudojimas įrodytas dokumentais, kuriuos ji pateikė per procedūrą VRDT. Aplinkybė, kad šiuose dokumentuose minimas prekių
ženklas, priešingai nei prašomas įregistruoti prekių ženklas, yra vaizdinis, nėra nulemianti, nes pavadinimas „europig“ prekyboje
naudojamas žodžiu ir taip įgijo nuo jo grafinio pavaizdavimo nepriklausančius skiriamuosius požymius.
VRDT tvirtina, kad prekių ženklas gali būti įregistruotas taikant šią nuostatą tik tam tikromis sąlygomis. Iš tikrųjų tam,
kad prekių ženklas būtų laikomas įgijęs skiriamųjų požymių dėl naudojimo, reikia, kad didelė visuomenės dalis dėl šio prekių
ženklo galėtų identifikuoti konkrečios įmonės pagamintas prekes. Be to, šie skiriamieji požymiai turi būti įrodyti didelėje
Bendrijos dalyje, kurioje minėtas prekių ženklas jo neturėjo Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir d punktų atžvilgiu.
Taigi, remiantis ieškovės pateiktais dokumentais, neįmanoma nustatyti, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas įgijo skiriamųjų
požymių dėl naudojimo. Pirmiausia, ant šių dokumentų nenurodyta data ir jie yra vėlesni nei paraiška įregistruoti, antra,
jie susiję su prekių pardavimais tose geografinėse teritorijose, kuriose anglų kalba nėra oficiali kalba, ir, trečia, juose
nurodomas tik vaizdinis žymuo, besiskiriantis nuo prašomo įregistruoti prekių ženklo, arba įmonės pavadinimas. Bet kuriuo
atveju, šie dokumentai, pagal kuriuos neįmanoma nustatyti prekių, kurios pardavinėjamos pažymėtos šiuo prekių ženklu, rinkos
dalies, neįrodo, kad angliškai kalbanti visuomenė supranta žymenį kaip kilmės nuorodą.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalį absoliutūs atsisakymo registruoti pagrindai, numatyti minėto reglamento 7 straipsnio
1 dalies b, c ir d punktuose, neprieštarauja prekių ženklo registracijai, jei dėl naudojimo jis įgijo skiriamųjų požymių prekių
ir paslaugų, kurioms prašoma registracijos, atžvilgiu.
Iš šios nuostatos galima daryti išvadą, kad žymenys arba prekių ženklai gali įgyti skiriamųjų požymių dėl naudojimo, nepaisant
to, kad jiems nebūdingi skiriamieji požymiai.
Iš Bendrijos teismų praktikos, susijusios su Direktyvos 89/104 3 straipsnio 3 dalies išaiškinimu, kurios norminis turinys
iš esmės tapatus Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalies norminiam turiniui, matyti, kad prekių ženklo skiriamiesiems požymiams
dėl naudojimo įgyti reikia, kad bent didelė atitinkamos visuomenės dalis dėl prekių ženklo atitinkamas prekes ar paslaugas
skirtų kaip pagamintas ar suteiktas konkrečios įmonės. Tačiau aplinkybės, kai skiriamųjų požymių įgijimo dėl naudojimo sąlyga
gali būti laikoma įvykdyta, negali būti nustatomos remiantis tik bendrais ir abstrakčiais duomenimis, kaip antai konkrečia
procentine išraiška (žr. šia prasme minėto Teisingumo Teismo sprendimo
Windsurfing Chiemsee
52 punktą ir 2002 m. birželio 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Philips
, C‑299/99, Rink. p. I‑5475, 61 ir 62 punktus; taip pat žiūrėti, kalbant apie Reglamentą Nr. 40/94, 2004 m. balandžio 29 d.
Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Eurocermex prieš VRDT (Alaus butelio forma)
, T‑399/02, Rink. p. II‑1391, 42 punktą).
Pagal Teisingumo Teismo praktiką siekiant įvertinti skiriamųjų požymių įgijimą dėl naudojimo, reikia atsižvelgti į tokius
veiksnius, kaip antai prekių ženklo užimama rinkos dalis, jo naudojimo dažnumas, geografinis paplitimas ir trukmė, įmonės
investicijų, skirtų jo reklamai, dydis, tai, kiek yra suinteresuotųjų asmenų, kurie dėl prekių ženklo prekes ar paslaugas
atskiria kaip pagamintas ar suteiktas konkrečios įmonės. Šiuo atžvilgiu tinkami įrodymai yra prekybos ir pramonės rūmų ar
kitų profesinių asociacijų pareiškimai (minėto sprendimo
Alaus butelio forma
44 punktas; taip pat žr. šiuo klausimu ir pagal analogiją minėto sprendimo
Windsurfing Chiemsee
51 punktą ir minėto sprendimo
Philips
60 punktą).
Atsižvelgiant į tuos veiksnius reikia išnagrinėti, ar šioje byloje Apeliacinė taryba pažeidė Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio
3 dalį teigdama, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas negali būti įregistruotas taikant šią nuostatą.
Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad ant visų ieškovės pateiktų dokumentų, kuriuos iš esmės sudaro sąskaitos faktūros ir
prekyboje naudojami lankstinukai, nenurodyta data arba jie yra vėlesni nei paraiškos įregistruoti prekių ženklą EUROPIG pateikimo
data, tai yra 2004 m. gegužės 4 diena. Be to, remiantis šiais dokumentais, susijusiais su pardavimu ne angliškai kalbančiose
teritorijose, negalima daryti išvados, kad bent jau didelė atitinkamos visuomenės dalis dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo
atitinkamas prekes ar paslaugas skiria kaip pagamintas ar suteiktas konkrečios įmonės.
Taigi Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad ieškovės pateiktų dokumentų nepakanka, kad būtų įrodytas prekių ženklo skiriamųjų
požymių įgijimas.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalies pažeidimu susijęs ieškinio pagrindas taip
pat turi būti atmestas.
Todėl reikia atmesti visą ieškinį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas,
jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti VRDT išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (ketvirtoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Legal
Vadapalas
Wahl
Paskelbta 2007 m. birželio 14 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
E. Coulon

H. Legal
*
* Proceso kalba: prancūzų.