CELEX: 62009CJ0393
Intelektuālais īpašums
Direktīva 91/250/EEK
Datorprogrammu tiesiskā aizsardzība
"Datorprogrammas visu izteiksmes formu" jēdziens
Programmas grafiskās lietotāja saskarnes iekļaušana vai neiekļaušana
Autortiesības
Direktīva 2001/29/EK
Autortiesības un blakustiesības informācijas sabiedrībā
Grafiskās lietotāja saskarnes pārraidīšana pa televīziju
Darba izziņošana sabiedrībai

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1991. gada 14. maija Direktīvas 91/250/EEK par datorprogrammu
tiesisko aizsardzību (OV L 122, 42. lpp.) 1. panta 2. punktu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas
2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.) 3. panta
1. punktu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā, kuras ietvaros
Bezpečnostní softwarová asociace – Svaz softwarové ochrany
(Programmatūras aizsardzības apvienība, turpmāk tekstā – “
BSA
”) vēršas pret
Ministerstvo kultury
(Kultūras ministriju) par šīs pēdējās atteikumu piešķirt
BSA
atļauju ar datorprogrammām saistīto mantisko autortiesību kolektīvai pārvaldīšanai.

Atbilstošās tiesību normas

Starptautiskās tiesības
Saskaņā ar Līguma par ar tirdzniecību saistītajām intelektuālā īpašuma tiesībām, kurš ir Marakešā 1994. gada 15. aprīlī parakstītā
Līguma par Pasaules Tirdzniecības organizācijas izveidošanu 1.C pielikums un kurš ir apstiprināts ar Padomes 1994. gada 22. decembra
Lēmumu 94/800/EK par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas
vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (OV L 336, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “
TRIPs
līgums”), 10. panta 1. punktu:
“Datorprogrammas (gan tradicionālās (
source code
), [gan] objektorientētās (
object code
)) tiek aizsargātas kā literāri darbi saskaņā ar Bernes Konvenciju ((Parīzes 1971. gada 24. jūlija akts) redakcijā, kas izriet
no 1979. gada 28. septembra grozījumiem (turpmāk tekstā – “Bernes konvencija”)).”

Savienības tiesiskais regulējums
Direktīva 91/250
Direktīvas 91/250 preambulas septītais, desmitais un vienpadsmitais apsvērums ir izteikts šādā redakcijā:
“tā kā šajā direktīvā [ar] terminu “datorprogramma” apzīmē programmas visās to formās, tostarp datortehnikā iekļautās programmas;
tā kā šis termins apzīmē arī datorprogrammu izstrādes sagatavošanas un plānošanas darbus ar nosacījumu, ka no šiem sagatavošanas
darbiem darba vēlākā stadijā var rasties datorprogramma;
[..]
tā kā datorprogrammu uzdevums ir savienoties un darboties kopā ar citām datorsistēmas sastāvdaļām un tās lietotājiem, un tas
prasa šo sastāvdaļu loģisku un dažkārt arī fizisku savstarpēju savienošanu un mijiedarbi, un lai visi tās lietotāji, programmatūras
un datortehnikas elementi darbotos kā paredzēts kopā ar citām programmatūrām un datortehniku;
tā kā programmas daļas, kas nodrošina programmatūras un datortehnikas elementu savstarpēju savienojamību un mijiedarbi, parasti
sauc par “saskarnēm””.
Direktīvas 91/250 1. pantā ir noteikts:
“1.      Saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem dalībvalstis ar autortiesību tiesību aktiem aizsargā datorprogrammas tāpat kā Bernes
konvencija par literāro un mākslas darbu aizsardzību paredz aizsargāt literārus darbus. Šī direktīva nosaka, ka termins “datorprogrammas”
attiecas arī uz programmu sagatavošanas un noformējuma materiāliem.
2.      Saskaņā ar šo direktīvu datorprogrammas ir aizsargātas visās to [izteiksmes] formās. Saskaņā ar šo direktīvu autortiesības
neaizsargā idejas un principus, kas ir pamatā visiem datorprogrammu elementiem, ieskaitot idejas un principus, kas ir pamatā
saskarnēm.
3.      Datorprogrammu aizsargā, ja tā ir oriģināla tādā ziņā, ka tā ir autora paša intelekta radīta. Nosakot, vai tā jāaizsargā,
nelieto nekādus citus kritērijus.”
Direktīva 2001/29
Direktīvas 2001/29 preambulas devītajā un desmitajā apsvērumā ir norādīts:
“Autortiesību un blakustiesību saskaņošanas pamatā jābūt augstam aizsardzības līmenim, jo šīm tiesībām ir izšķiroša nozīme
intelektuālajā jaunradē. To aizsardzība palīdz nodrošināt jaunrades uzturēšanu un attīstību autoru, izpildītāju, producentu,
patērētāju, kultūras, rūpniecības un visas sabiedrības interesēs. Tāpēc intelektuālais īpašums ir atzīts par īpašuma neatņemamu
sastāvdaļu.
Lai autori vai izpildītāji varētu turpināt savu radošo un māksliniecisko darbību, viņiem jāsaņem atbilstīga atlīdzība par
viņu darbu izmantošanu, bet producentiem tā jāsaņem, lai varētu finansēt šo darbību. Lai izgatavotu produktus, piemēram, skaņu
ierakstus, filmas vai multimediju produktus, un sniegtu pakalpojumus, piemēram, pakalpojumus “pēc pieprasījuma”, vajadzīgi
ievērojami ieguldījumi. Lai garantētu minētās atlīdzības pieejamību un nodrošinātu iespēju iegūt labu atdevi no ieguldījumiem,
vajadzīga intelektuālā īpašuma tiesību pienācīga aizsardzība.”
Direktīvas 2001/29 preambulas divdesmitajā un divdesmit trešajā apsvērumā ir precizēts:
“Šīs direktīvas pamatā ir principi un noteikumi, kas jau ir paredzēti šajā jomā pašlaik spēkā esošajās direktīvas, un jo īpaši
[Direktīvā 91/250], un tā attīsta minētos principus un noteikumus un sasaista tos ar informācijas sabiedrību. Šīs direktīvas
noteikumiem nebūtu jāskar [minētās direktīvas] noteikumi, ja vien šajā direktīvā nav paredzēts citādi.
[..]
Šai direktīvai būtu jāturpina saskaņot autora tiesības uz izziņošanu. Šīs tiesības būtu jāsaprot plašā nozīmē – kā tādas,
kas attiecas uz visa veida izziņošanu sabiedrībai, kura nav klāt vietā, kur notikusi sākotnējā izziņošana. Šīm tiesībām būtu
jāattiecas uz darba visa veida raidīšanu vai atkārtotu raidīšanu sabiedrībai, izmantojot vai neizmantojot vadus, tajā skaitā
raidīšanu ēterā. Šīm tiesībām nebūtu jāattiecas uz citām darbībām.”
Direktīvas 2001/29 1. pantā ir paredzēts:
“1.      Šī direktīva attiecas uz autortiesību un blakustiesību tiesisko aizsardzību iekšējā tirgū, liekot īpašu uzsvaru uz informācijas
sabiedrību.
2.      Izņemot 11. pantā minētos gadījumus, šī direktīva neskar un nekādi neietekmē esošos Kopienas noteikumus, kas attiecas uz:
a)      datorprogrammu tiesisko aizsardzību;
[..].”
Direktīvas 2001/29 2. panta a) punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis paredz ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt tiešu vai netiešu, īslaicīgu vai pastāvīgu reproducēšanu ar
jebkādiem līdzekļiem un jebkādā formā, pilnībā vai daļēji:
a)      autoriem – attiecībā uz viņu darbiem.”
Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis autoriem piešķir ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt savu darbu izziņošanu, izmantojot vadus vai neizmantojot
tos, tajā skaitā savu darbu publiskošanu tā, lai sabiedrības locekļi tiem var piekļūt no pašu izvēlētas vietas pašu izvēlētā
laikā.”

Valsts tiesiskais regulējums
Direktīva 91/250 Čehijas tiesību sistēmā ir transponēta ar 2000. gada 7. aprīļa Likumu Nr. 121/2000 par autortiesībām, blakustiesībām
un grozījumiem dažos likumos (
zákon č. 121/2000 o právu autorském, o právech souvisejících s právem autorským a o změně některých zákonů
; turpmāk tekstā – “Autortiesību likums”).
Saskaņā ar šī likuma 2. panta 1. punktu autortiesību priekšmets ir ikviens literārs darbs un ikviens cits autora radīts mākslas
darbs, kas ir pausts kādā objektīvi uztveramā formā, ieskaitot elektronisko formu, un kas ir pastāvīgs vai pagaidu darbs,
neatkarīgi no darba apjoma, tā mērķa vai nozīmes.
Minētā likuma 2. panta 2. punktā ir noteikts, ka, ja datorprogramma ir oriģināla tādā ziņā, ka tā ir uzskatāma par tās autora
intelektuālo jaunradi, tā arī ir uzskatāma par darbu.
Atbilstoši minētā likuma 65. pantam:
“1.      Datorprogrammu neatkarīgi no tās izteiksmes formas, ieskaitot tās izstrādes sagatavošanas elementus, aizsargā kā literāru
darbu.
2.      Ar šo likumu netiek aizsargātas idejas un principi, kas ir pamatā visiem datorprogrammas elementiem, ieskaitot tos, kas ir
pamatā tās savienošanai ar citām programmām.”

Pamata lieta un prejudiciālie jautājumi
2001. gada 9. aprīlī
BSA
kā apvienība
Ministerstvo kultury
iesniedza pieteikumu piešķirt atļauju ar datorprogrammām saistīto mantisko autortiesību kolektīvai pārvaldīšanai, piemērojot
Autortiesību likuma 98. pantu. Šo tiesību apjomu
BSA
definēja 2001. gada 12. jūnija vēstulē.
Šis pieteikums tika noraidīts, tāpat tika noraidīta par šo noraidījumu iesniegtā administratīvā sūdzība. Pēc tam
BSA
par šiem lēmumiem cēla prasību
Vrchní soud v Praze
[Augstākajā tiesā Prāgā].
Pēc tam, kad
Nejvyšší správní soud
[Augstākā administratīvā tiesa], kurai šī lieta tikusi nodota, šos divus noraidošos lēmumus bija atcēlusi,
Ministerstvo kultury
2004. gada 14. aprīlī pieņēma jaunu lēmumu, ar kuru tā pieteikumu no jauna noraidīja. Par šo jauno lēmumu
BSA
iesniedza
Ministerstvo kultury
administratīvo sūdzību, un tā šo lēmumu atcēla.
2005. gada 27. janvārī
Ministerstvo kultury
pieņēma jaunu lēmumu, ar kuru tā
BSA
pieteikumu vēl vienu reizi noraidīja, pamatojoties uz to, ka, pirmkārt, Autortiesību likums aizsargājot vienīgi datorprogrammas
pirmkodu un objektkodu, bet nekādā gadījumā ne datorprogrammas parādīšanās datora ekrānā rezultātu, jo grafiskā lietotāja
saskarne esot tikai aizsardzības pret negodīgu konkurenci priekšmets. Otrkārt, tā norādīja, ka datorprogrammu kolektīvā pārvaldīšana,
protams, teorētiski esot iespējama, bet ka obligātā kolektīvā pārvaldīšana tomēr esot ārpus izskatīšanas un ka brīvprātīgā
kolektīvā pārvaldīšana neesot lietderīga.

BSA
par šo lēmumu iesniedza sūdzību, un tā ar
Ministerstvo kultury
2005. gada 6. jūnija lēmumu tika noraidīta. Pēc šīs noraidīšanas šī apvienība šo lēmumu pārsūdzēja
Městský Soud v Praze
[Prāgas rajona tiesā]. Savā prasībā
BSA
norādīja, ka Autortiesību likuma 2. panta 2. punktā norādītā datorprogrammas definīcija ietverot arī grafisko lietotāja saskarni.
Tā uzskatīja, ka datorprogramma esot uztverama gan objektkoda vai pirmkoda līmenī, gan arī komunikācijas veida (komunikācijas
saskarnes) līmenī.
Tā kā
Mĕstský soud v Praze
tās prasību bija noraidījusi,
BSA
iesniedza kasācijas sūdzību
Nejvyšší správní soud
.
BSA
uzskatīja, ka tad, kad datorprogramma attēla veidā tiek parādīta lietotāju ekrānos, tā tiekot izmantota un ka tādējādi šāda
izmantošana esot aizsargājama ar autortiesībām.
Saistībā ar Direktīvas 91/250 un Direktīvas 2001/29 tiesību normu interpretāciju
Nejvyšší správní soud
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai Direktīvas [91/250] 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai datorprogramma tiktu aizsargāta ar autortiesībām
kā ar autortiesībām aizsargājams darbs saskaņā ar šo direktīvu, frāze “datorprogrammas [..] visās to formās” ietver arī datorprogrammas
grafisko lietotāja saskarni vai tās daļu?
2)      Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai pārraidīšana televīzijā, ar kuras palīdzību skatītājam ir iespējama
datorprogrammas grafiskās lietotāja saskarnes vai tās daļas uztvere ar maņu palīdzību, taču bez iespējas aktīvi kontrolēt
šo programmu, ir ar autortiesībām aizsargājama darba vai tās daļas izziņošana sabiedrībai Direktīvas [2001/29] 3. panta 1. punkta
izpratnē?”

Par Tiesas kompetenci
No lēmuma par prejudiciālo jautājumu uzdošanu izriet, ka pamata lietas fakti ir radušies pirms Čehijas Republikas pievienošanās
Eiropas Savienībai. Pirmais
Ministerstvo kultury
lēmums tika pieņemts 2001. gada 20. jūlijā.
Tomēr pēc dažādām
BSA
sūdzībām
Ministerstvo kultury
2005. gada 27. janvārī pieņēma jaunu lēmumu,
BSA
pieteikumu no jauna noraidot. Šo jauno lēmumu neveiksmīgi apstrīdējusi
Ministerstvo kultury
,
BSA
ir vērsusies iesniedzējtiesā, lai to atceltu.
Ir jāteic, pirmkārt, ka pamata lietā apstrīdētais lēmums tika pieņemts pēc Čehijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai
datuma, ka tas reglamentē situāciju nākotnē, bet ne pagātnē un, otrkārt, ka valsts tiesa jautā Tiesai par Savienības tiesību
aktiem, kas ir piemērojami strīdam pamata lietā (skat. 2007. gada 14. jūnija spriedumu lietā C‑64/06
Telefónica O2 Czech Republic
, Krājums, I‑4887. lpp., 21. punkts).
Tā kā prejudiciālie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju, Tiesa lemj, principā neiedziļinoties apstākļos,
kādos valsts tiesām tie bija jāuzdod un kādos tās paredz piemērot Savienības tiesību normas, ko tās lūdz interpretēt (skat.
1996. gada 5. decembra spriedumu lietā C‑85/95
Reisdorf
,
Recueil
, I‑6257. lpp., 15. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā
Telefónica O2 Czech Republic
, 22. punkts).
Tas tā nebūtu tikai gadījumā, ja Savienības tiesību norma, kuras interpretācija Tiesai ir lūgta, nebūtu piemērojama pamata
lietā aplūkotajiem apstākļiem, kas radušies pirms jaunās dalībvalsts pievienošanās Eiropas Savienībai, vai ja būtu acīmredzams,
ka minētā tiesību norma nav piemērojama (iepriekš minētais spriedums lietā
Telefónica O2 Czech Republic
, 23. punkts).
Tomēr šajā lietā tas tā nav. Līdz ar to Tiesa ir kompetenta interpretēt iesniedzējtiesas norādīto direktīvu normas un ir jāatbild
uz tās uzdotajiem jautājumiem.

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmo jautājumu
Ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai datorprogrammas grafiskā lietotāja saskarne ir šīs datorprogrammas
izteiksmes forma Direktīvas 91/250 1. panta 2. punkta izpratnē un tādējādi tai ir piemērojama no šīs direktīvas izrietošā
datorprogrammām paredzētā autortiesību aizsardzība.
“Datorprogrammas visu izteiksmes formu” jēdziens Direktīvā 91/250 nav definēts.
Šajos apstākļos šis jēdziens ir jādefinē, ņemot vērā Direktīvas 91/250 1. panta 2. punktā, kurā tas ir lietots, ietverto noteikumu
formulējumu un kontekstu, kā arī šīs direktīvas mērķus kopumā un starptautiskās tiesības (pēc analoģijas skat. 2009. gada
16. jūlija spriedumu lietā C‑5/08
Infopaq International
, Krājums, I‑6569. lpp., 32. punkts).
Saskaņā ar Direktīvas 91/250 1. panta 1. punktu datorprogrammas ar autortiesībām aizsargā tāpat kā literāros darbus Bernes
konvencijas izpratnē. Šī panta 2. punktā šī aizsardzība ir paplašināta uz visām datorprogrammas izteiksmes formām.
Direktīvas 91/250 preambulas septītā apsvēruma pirmajā daļā ir teikts, ka šajā direktīvā ar terminu “datorprogramma” apzīmē
programmas visās to formās, tostarp datortehnikā iekļautās programmas.
Šajā ziņā ir jāatsaucas uz
TRIPs
līguma 10. panta 1. punktu, kurā ir paredzēts, ka datorprogrammas neatkarīgi no tā, vai tās ir izteiktas pirmkodā vai objektkodā,
tiek aizsargātas kā literāri darbi saskaņā ar Bernes konvenciju.
No minētā izriet, ka datorprogrammas pirmkods un objektkods ir tās izteiksmes formas, uz kurām tādējādi attiecas datorprogrammām
piemērojamo autortiesību aizsardzība atbilstoši Direktīvas 91/250 1. panta 2. punktam.
Tādējādi ar šo direktīvu piešķirtās aizsardzības objekts ir datorprogramma visās tās izteiksmes formās, kas ļauj to reproducēt
dažādās datorvalodās, tādās kā pirmkods un objektkods.
Uzsvars tāpat ir jāliek uz Direktīvas 91/250 preambulas septītā apsvēruma otro daļu, saskaņā ar kuru ar terminu “datorprogramma”
apzīmē arī datorprogrammu izstrādes sagatavošanas un plānošanas darbus ar nosacījumu, ka no šiem sagatavošanas darbiem darba
vēlākā stadijā var rasties datorprogramma.
Tātad Direktīvas 91/250 aizsardzības objekts ietver datorprogrammas izteiksmes formas, kā arī izstrādes sagatavošanas un plānošanas
darbus, no kuriem attiecīgi var izrietēt šādas programmas reproducēšana vai vēlākā izstrāde.
Kā ģenerāladvokāts ir norādījis savu secinājumu 61. punktā, ikviena datorprogrammas izteiksmes forma ir jāaizsargā no brīža,
kad tās reproducēšana varētu izraisīt pašas datorprogrammas reproducēšanu, kas tādējādi ļautu datoram pildīt savu funkciju.
Atbilstoši Direktīvas 91/250 preambulas desmitajam un vienpadsmitajam apsvērumam saskarnes ir datorprogrammas sastāvdaļas,
kas nodrošina visu programmatūras un datortehnikas elementu savstarpēju savienojamību un mijiedarbi ar citu programmatūru
un datortehniku, kā arī lietotājiem, lai nodrošinātu minēto elementu pilnīgu funkcionēšanu.
Aplūkojot konkrēti, grafiskā lietotāja saskarne ir mijiedarbes saskarne, kas nodrošina komunikāciju starp datorprogrammu un
lietotāju.
Pastāvot šādiem apstākļiem, grafiskā lietotāja saskarne nevis ļauj reproducēt šo datorprogrammu, bet gan vienkārši ir šīs
programmas elements, ar kura palīdzību lietotāji izmanto minētās programmas funkcijas.
No minētā izriet, ka šī saskarne nav datorprogrammas izteiksmes forma Direktīvas 91/250 1. panta 2. punkta izpratnē un ka
tādējādi uz to neattiecas šajā direktīvā paredzētā datorprogrammām piemērojamo autortiesību specifiskā aizsardzība.
Tomēr, pat ja iesniedzējtiesa savu jautājumu ir ierobežojusi ar Direktīvas 91/250 1. panta 2. punkta interpretāciju, šis apstāklis
nav šķērslis tam, ka Tiesa sniedz iesniedzējtiesai Savienības tiesību interpretāciju, kas tai var būt noderīga, izspriežot
iztiesājamo lietu, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa savu jautājumu formulējumā uz tām atsaukusies (šajā ziņā skat. 2007. gada
26. aprīļa spriedumu lietā C‑392/05
Alevizos
, Krājums, I‑3505. lpp., 64. punkts un tajā minētā judikatūra).
Saistībā ar to ir jāpārbauda, vai datorprogrammas grafiskajai lietotāja saskarnei var būt piemērojama vispārējo autortiesību
aizsardzība atbilstoši Direktīvai 2001/29.
Tiesa ir nospriedusi, ka autortiesības Direktīvas 2001/29 izpratnē var piemērot tikai attiecībā uz darbu, kurš ir oriģināls
tajā ziņā, ka tas ir tā autora intelektuālā jaunrade (šajā ziņā attiecībā uz Direktīvas 2001/29 2. panta a) punktu skat. iepriekš
minēto spriedumu lietā
Infopaq International
, 33.–37. punkts).
Tādējādi grafiskajai lietotāja saskarnei kā darbam var būt piemērojama autortiesību aizsardzība, ja tā ir tā autora intelektuālā
jaunrade.
Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai tās izskatāmajā lietā tas tā ir.
Savā vērtējumā valsts tiesai ir jāņem vērā tostarp visu elementu – grafiskās lietotāja saskarnes sastāvdaļu – izkārtojums
vai specifiskā konfigurācija, lai noteiktu tos, kas atbilst oriģinalitātes kritērijam. Saistībā ar to šim kritērijam nevar
atbilst tādi grafiskās lietotāja saskarnes elementi, kurus raksturo tikai to tehniskā funkcija.
Kā ģenerāladvokāts ir norādījis savu secinājumu 75. un 76. punktā, ja minēto elementu izteiksmi nosaka tehniskā funkcija,
oriģinalitātes kritērijs nav izpildīts, jo dažādi idejas īstenošanas veidi ir tik ierobežoti, ka ideja un tās izteiksmes veids
sakrīt.
Šādā situācijā grafiskās lietotāja saskarnes elementi neļauj autoram oriģināli izpaust savu radošo garu un sasniegt rezultātu,
kas paustu tā autora intelektuālo jaunradi.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka grafiskā lietotāja saskarne nav datorprogrammas
izteiksmes forma Direktīvas 91/250 1. panta 2. punkta izpratnē un ka uz to neattiecas šajā direktīvā paredzētā datorprogrammām
piemērojamo autortiesību aizsardzība. Tomēr šādai saskarnei kā darbam var būt piemērojama autortiesību aizsardzība atbilstoši
Direktīvai 2001/29, ja šī saskarne ir tā autora intelektuālā jaunrade.
Par otro jautājumu
Ar savu otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai grafiskās lietotāja saskarnes pārraidīšana televīzijā
ir ar autortiesībām aizsargāta darba izziņošana sabiedrībai Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta izpratnē.
Saskaņā ar šo pantu dalībvalstis autoriem piešķir ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt savu darbu izziņošanu, izmantojot
vadus vai neizmantojot tos, tajā skaitā savu darbu nodošanu sabiedrības rīcībā tā, lai ikviens tiem var piekļūt no pašu izvēlētas
vietas pašu izvēlētā laikā.
No Direktīvas 2001/29 preambulas divdesmit trešā apsvēruma izriet, ka jēdziens “izziņošana sabiedrībai” ir jāsaprot plašā
nozīmē. Šāda interpretācija ir noteikti nepieciešama, lai sasniegtu galveno minētās direktīvas mērķi, kas, kā izriet no tās
preambulas devītā un desmitā apsvēruma, ir nodrošināt augstu aizsardzības līmeni arī autoriem, kas viņiem ļautu saņemt atbilstošu
atlīdzību par viņu darbu izmantošanu, it īpaši gadījumā, kad notiek izziņošana sabiedrībai (2006. gada 7. decembra spriedums
lietā C‑306/05
SGAE
, Krājums, I‑11519. lpp., 36. punkts).
No minētā izriet, ka darba pārraidīšana televīzijā principā ir izziņošana sabiedrībai, ko darba autoram ir ekskluzīvas tiesības
atļaut vai aizliegt.
Turklāt no šī sprieduma 46. punkta izriet, ka grafiskā lietotāja saskarne var būt tā autora intelektuālā jaunrade.
Tomēr, ja kāda raidījuma pārraidīšanas televīzijā ietvaros tiek parādīta grafiskā lietotāja saskarne, televīzijas skatītāji
šīs grafiskās lietotāja saskarnes pārraidi saņem vienīgi pasīvi, nepastāvot iejaukšanās iespējai. Minētās saskarnes funkciju,
kura ir ļaut nodrošināt mijiedarbi starp datorprogrammu un lietotāju, tie nevar izmantot. Ņemot vērā, ka pārraidīšanas televīzijā
ietvaros grafiskā lietotāja saskarne sabiedrības rīcībā netiek nodota tā, lai to veidojošās personas varētu gūt pieeju saskarni
raksturojošajam būtiskajam elementam, t.i., mijiedarbei ar lietotāju, grafiskā lietotāja saskarne netiek izziņota sabiedrībai
Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta izpratnē.
Tādējādi uz otro jautājumu ir jāatbild, ka grafiskās lietotāja saskarnes pārraidīšana televīzijā nav uzskatāma par ar autortiesībām
aizsargāta darba izziņošanu sabiedrībai Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta izpratnē.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)
grafiskā lietotāja saskarne nav datorprogrammas izteiksmes forma Padomes 1991. gada 14. maija Direktīvas 91/250/EEK par datorprogrammu
tiesisko aizsardzību 1. panta 2. punkta izpratnē, un uz to neattiecas šajā direktīvā paredzētā datorprogrammām piemērojamo
autortiesību aizsardzība. Tomēr šādai saskarnei kā darbam var būt piemērojama autortiesību aizsardzība atbilstoši Eiropas
Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvai 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu
informācijas sabiedrībā, ja šī saskarne ir tā autora intelektuālā jaunrade;
2)
grafiskās lietotāja saskarnes pārraidīšana televīzijā nav uzskatāma par ar autortiesībām aizsargāta darba izziņošanu sabiedrībai
Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta izpratnē.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – čehu.