CELEX: 62007CJ0251
Околна среда
Директива 2000/76/ЕО
Изгаряне на отпадъците
Квалифициране на централа за комбинирано производство на топлина и електрическа енергия
Понятия за "инсталация за изгаряне" и "инсталация за съвместно изгаряне

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Директива 2000/76/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 декември 2000 година относно изгарянето на отпадъците (
ОВ L 332, стр. 91
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр 271).
Запитването е отправено в рамките на спор между Gävle Kraftvärme AB (наричано по-нататък „Gävle Kraftvärme“) и Länsstyrelsen i Gävleborgs län (областната администрация на Gävleborg, наричана по-нататък „областната администрация“) във връзка с искане за разрешително за експлоатация на централа за комбинирано производство на топлина и електрическа енергия.
Правна уредба
Член 3, параграф 1 от Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 година относно отпадъците (
OВ L 194, стр. 39
), изменена с Решение 96/350/ЕО на Комисията от 24 май 1996 година (
ОВ L 135, стр. 32
, наричана по-нататък „Директива 75/442“), гласи:
„Държавите-членки предприемат необходими мерки за насърчаване:
а)
първо — предотвратяването или намаляването на генерирането на отпадъци и тяхната вредност […]
[…]
б)
второ:
—
оползотворяването на отпадъците чрез рециклиране, повторна употреба или възстановяване или чрез друг процес с оглед извличането на вторични суровини; или
—
използването на отпадъците като източник на енергия.“[неофициален превод]
Директива 75/442 е отменена и кодифицирана с действие от 17 май 2006 г. с Директива 2006/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2006 година относно отпадъците (
ОВ L 114, стр. 9
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 16, стр. 45). Текстът на член 3, параграф 1 от Директива 75/442 е възпроизведен в член 3, параграф 1 от Директива 2006/12 като по същество е формулиран по същия начин.
Съображения 7, 13 и 24 от Директива 2000/76 гласят:
„(7)
Високото равнище на защита на околната среда и на човешкото здраве изисква установяване и поддържане на стриктни експлоатационни условия, технически изисквания и норми за допустими емисии за инсталациите за изгаряне и съвместно изгаряне на отпадъци в Общността. Тези гранични стойности трябва да предвиждат или да ограничават във възможно най-висока степен отрицателното въздействие върху околната среда и рисковете за човешкото здраве, които произлизат от това.
[…]
(13)
Спазването на нормите за допустими емисии, установени от настоящата директива, би трябвало да бъде оценено като необходимо, но недостатъчно условие, за да се осигури спазването на изискванията на Директива 96/61/ЕО (на Съвета от 24 септември 1996 година за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването (
ОВ L 257, стр. 26
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 3, стр. 183). Би могло да бъде необходимо, за целите на спазването на тези изисквания, да се ограничат още нормите за допустими емисии за вредни вещества, посочени в настоящата директива, да се налагат норми за допустими емисии за други вещества и други среди, и да се вземат други подходящи мерки.
[…]
(24)
Свеждането до минимум на условията, изискващи произведената топлина от процеса на изгаряне или на съвместно изгаряне да бъде рекуперирана и предизвиканите остатъци от експлоатацията на инсталациите за изгаряне или за съвместно изгаряне, ще допринесе за реализацията на целите, определени в член 3 на Директива 75/442/ЕИО относно йерархията на отпадъците.“
Както следва от член 1, първа алинея от Директива 2000/76, същата има за цел да предотврати или да ограничи във възможно най-висока степен отрицателните въздействия от изгарянето и съвместното изгаряне на отпадъците върху околната среда и по-специално замърсяването, дължащо се на емисиите във въздуха, в почвата, в повърхностните води и в подземните води, както и рисковете за здравето на хората, произтичащи от това.
Втора алинея от посочения член уточнява, че тази цел трябва да бъде постигната по-конкретно чрез налагането на условия за експлоатация и строги технически изисквания, като се установяват норми за допустими емисии от инсталациите за изгаряне и за съвместно изгаряне на отпадъци.
Понятията „инсталация за изгаряне“ и „инсталация за съвместно изгаряне“ са определени в член 3, точки 4 и 5 от Директива 2000/76 по следния начин:
„4.
„инсталация за изгаряне“
всяко оборудване или техническа единица, стационарна или подвижна, предназначена за термична обработка на отпадъци, със или без оползотворяване на отделената при горенето топлина. Термичната обработка включва горенето чрез оксидляване [да се чете: „окисляване“] или всеки друг процес, като пиролиза, газообразуване или плазмено обработване в степен, при която веществата, произлизащи от това, биват впоследствие изгаряни.
Настоящото определение покрива мястото и цялата инсталация, представлявана от всички линии на изгаряне, от инсталациите за приемане, за складиране и за предварителна обработка на същото място на отпадъците; системите за захранване с отпадъци, с гориво и с въздух; котела; инсталациите за обработка на изгорелите газове; на мястото — инсталациите за обработка или за складиране на остатъците и на използваните води; комина; апаратите и системите за командване на операциите по изгаряне и на записване и на наблюдение на условията на изгаряне;
5.
„инсталация за съвместно изгаряне“
стационарна или подвижна инсталация, чиято основна цел е да се произвежда енергия или материали и:
—
която използва отпадъци като обичайно или помощно гориво, или
—
в която отпадъците биват подложени на термична обработка с оглед тяхното унищожаване.
Ако съвместното изгаряне е извършено така, че основната цел на инсталацията е не да произвежда енергия или материални продукти, а по-скоро да бъде приложена термична обработка спрямо отпадъците, инсталацията трябва да бъде оценена като инсталация за изгаряне по смисъла на точка 4.
Настоящото определение покрива мястото и цялата инсталация, представлявана от всички линии на изгаряне, от инсталациите за приемане, за складиране и за предварителна обработка на същото място на отпадъците; системите за захранване с отпадъци, с гориво и с въздух; котела; инсталациите за обработка на изгорелите газове; на мястото — инсталациите за обработка или за складиране на остатъците и на използваните води; комина; апаратите и системите за командване на операциите по изгаряне и на записване и на наблюдение на условията на изгаряне.“
Член 3, точка 12 от Директива 2000/76 определя понятието „разрешително“, както следва:
„едно или повече писмени решения, издадени от компетентния орган, издаващ разрешителни за експлоатиране на дадена инсталация, под уговорка за спазване на някои условия, които гарантират, че инсталацията удовлетворява всички предписания на настоящата директива. Едно разрешително може да бъде издадено за една или повече инсталации или части от инсталации на същото място, експлоатирани от същия ползвател“.
Член 4, параграф 2 от посочената директива предвижда:
„Без да се засяга Директива 96/61/ЕО, заявлението за разрешително за инсталация за изгаряне или за съвместно изгаряне, отправена [да се чете: отправено] до компетентния орган, включва описание на мерките, предвидени за да гарантират, че:
[…]
б)
отделената топлина от изгарянето и съвместното изгаряне се оползотворява, когато това е осъществимо, най-вече чрез комбинираното производство на топлина и електричество, производството на пара за промишлени цели или за градско отопление;
[…]“
Член 6, параграфи 1—3 и 6 от същата директива, гласи:
„1.   Инсталациите за изгаряне биват експлоатирани така че да достигат равнище на изгаряне така че съдържанието на цялостен органичен въглерод (ЦОВ) на пепел и сгурии да бъде по-малко от 3 % от сухото тегло на тези материали или тяхната загуба в огъня да бъде по-малка от 5 % от това сухо тегло. Ако е необходимо, се използват пригодни техники за предварителна обработка на отпадъците.
Инсталациите за съвместно изгаряне се създават, оборудват, конструират и се използват така че дори при най-неблагоприятни условия газовете, произлизащи от съвместно изгаряне, да бъдат изведени след последното впръскване на въздух за горенето, по хомогенен и контролиран начин при температура 850 °C за две секунди. Ако става дума за опасни отпадъци, чието съдържание на халогенизирани органични вещества, изразено в хлор, е по-голямо от 1 %, температурата трябва да бъде доведена до 1100 °C за най-малко две секунди.
Всяка инсталационна линия за изгаряне бива оборудвана с най-малко един допълнителен горител, който трябва да се задейства автоматично, когато температурата на горивния газ падне под 850 °C или 1100 °C, според случая, след последното впръскване на въздух за горенето. Тези горители биват използвани също във фазата на задействане и при гасенето, за да обезпечат постоянна температура от 850 °C или 1100 °C, според случая, по време на посочените фази и за такава продължителност, за каквато неизгорелите отпадъци се намират в горивната камера.
По време на задействането и на гасенето или когато температурата на горивния газ падне под 850 °C или 1100 °C, според случая, тези допълнителни горители не могат да бъдат захранвани с горива, които могат да предизвикат по-високи емисии от тези, които създава горенето на газьол по смисъла на член 1, параграф 1 от Директива 75/716/ЕИО на Съвета (от 24 ноември 1975 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно съдържанието на сяра в някои течни горива (
ОВ L 307, стр. 22
), за течен газ или за природен газ.
2.   Инсталациите за изгаряне се създават, оборудват, конструират и използват, така че дори при най-неблагоприятни условия, които могат да се предвидят, газовете, произлизащи от процеса, да бъдат отведени след последното впръскване на въздух за горенето по хомогенен и контролиран начин при температура 850 °C за две секунди, измервани в близост до вътрешната преграда или от друга представителна точка на горивната камера, разрешена от компетентния орган. Ако става дума за опасни отпадъци, чието съдържание на халогенизирани органични вещества, изразено в хлор, е по-голямо от 1 %, температурата трябва да бъде доведена до 1100 °C за най- малко две секунди.
3.   Инсталациите за изгаряне и за съвместно изгаряне притежават и използват автоматична система, която възпрепятства захранването с отпадъци:
а)
по време на фазата на заработване, докато бъде достигната температурата от 850 °C или 1100 °C, според случая, или уточнената съобразно параграф 4 температура;
б)
всеки път, когато температурата от 850 °C или 1100 °C, според случая, или уточнената съобразно параграф 4 температура не бъде поддържана;
в)
всеки път, когато постоянните мерки, предвидени от настоящата директива, показват, че една от нормите за допустими емисии е надхвърлена поради разстройване или повреда на системите за пречистване.
[…]
6.   Топлината, отделена при изгарянето или съвместното изгаряне, се оценява в рамките на възможното.“
Член 7 от Директива 2000/76, във връзка с приложения II и V към нея, определя нормите за допустими емисии за инсталациите за изгаряне, както и за инсталациите за съвместно изгаряне. Съгласно параграф 2, втора алинея от този член нормите за допустими емисии, които се прилагат към инсталациите за изгаряне, се прилагат също и към инсталациите за съвместно изгаряне, в които повече от 40 % от отдаването на топлина произлиза от опасни отпадъци.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
Gävle Kraftvärme е дружество от групата Gävle Energi, самата тя част от акционерно дружество, притежавано от община Gävle. То експлоатира централата за комбинирано производство на енергия в Johannes, която представлява основната производствена инсталация на мрежата за градско отопление в Gävle, произвеждаща топлина и електричество.
След като предвижда разширяване на тази централа, Gävle Kraftvärme подава пред Östersunds tingsrätt, miljödomstolen (отделение на първоинстанционния съд на Östersund с компетентност в областта на околната среда) молба за разрешение да упражнява дейност, предполагаща максимална обща термична мощност от 170 MW в посочената централа. Тази молба се отнася по-конкретно до следните пунктове:
—
разрешение за продължаване на експлоатацията на сегашния котел на твърдо гориво (котел № 1), с обща топлинна мощност от 85 MW;
—
инсталиране и въвеждане в експлоатация на нов котел, работещ с отпадъци, с максимална обща топлинна мощност от 50 MW (котел № 2), и
—
инсталиране и въвеждане в експлоатация на нов котел, работещ с биогориво с максимална обща топлинна мощност от 85 MW (котел № 3).
Посочената молба се отнася и до други модификации, налагащи се от разширяването на предвижданата дейност.
В момента на подаването на молбата точните условия за това разширение все още не са били определени окончателно. Gävle Kraftvärme е можело или да започне изграждането на котел № 2 и да пристъпи към изграждането на котел № 3 само в случай на необходимост, или да не изгради котел № 2, а по-скоро да изгради котел № 3. При всяко положение комбинираната мощност не е трябвало да надхвърли 85 MW.
В искането си за разрешително Gävle Kraftvärme заявява, че както котел № 1, така и котел № 2 могат да бъдат квалифицирани като инсталации за съвместно изгаряне. Областната администрация, която изразява благоприятно становище по това искане, преценява обаче, че въпросната дейност по-скоро съответства на инсталация за изгаряне на отпадъци. Първоинстанционният съд приема предложената от Gävle Kraftvärme квалификация, като преценява, че основната цел на инсталацията е производството на енергия.
Областната администрация оспорва това съдебно решение пред Svea Hovrätt, Miljööverdomstolen (отделение на апелативния съд в Svea, на който са подсъдни делата, свързани с околната среда), като изтъква, че котел № 1 трябва да бъде квалифициран като „инсталация за съвместно изгаряне“, докато котел № 2 трябва да бъде квалифициран като „инсталация за изгаряне“, които квалификации се възприемат от посочения съд.
Gävle Kraftvärme подава жалба срещу това последно решение пред Högsta domstolen (Върховния съд), като поддържа, че апелативният съд неоснователно дава отделни квалификации на котлите.
Препращащата юрисдикция изтъква, че квалификацията на една инсталация придобива значение, доколкото изискванията в областта на експлоатирането са различни според вида на съответната инсталация. В резултат на това, като преценява, че решаването на спора в главното производство зависи от тълкуването на общностното право, тя решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
В рамките на тълкуването на Директива 2000/76 […], когато централа за комбинирано производство на енергия включва няколко елемента (котли), трябва ли всеки от тези елементи да бъде считан за инсталация или преценката трябва да се отнася до централата за комбинирано производство на енергия в нейната цялост?
2)
При тълкуването на Директивата [2000/76], трябва ли инсталация, изградена за изгаряне на отпадъци, но чиято основна цел е производството на енергия, да бъде квалифицирана като инсталация за изгаряне или като инсталация за съвместно изгаряне?“
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
Определенията на понятията „инсталация за изгаряне“ и „инсталация за съвместно изгаряне“ са дадени в член 3, точки 4 и 5 от Директива 2000/76.
В рамките на посочения член 3, точка 4 инсталацията се определя като „всяко оборудване или техническа единица“.
Понятието „инсталация“ не е изрично обяснено в рамките на дефиницията за „инсталация за съвместно изгаряне“, записана в член 3, точка 5 от Директива 2000/76, но е очевидно, че тази разпоредба имплицитно препраща към предходната точка на същия член. Всъщност от текста на тази точка 5 следва, че дефиницията за „инсталация за съвместно изгаряне“ изхожда от понятието „инсталация за изгаряне“, съдържаща се в член 3, точка 4, и че между тези разпоредби няма противоречие по отношение на съвкупността от технически елементи, които трябва да бъдат взети предвид за целите на квалификацията на един елемент за изгаряне.
Съставните технически елементи на една инсталация за изгаряне и на една инсталация за съвместно изгаряне са изброени в член 3, точка 4, втора алинея и в член 5, трета алинея от Директива 2000/76. Сред тези елементи фигурира „котел[ът]“. Както посочва генералният адвокат в точка 20 от своето заключение, за разлика от други изброени елементи, посочени в множествено число, понятието „котелът“ (и понятието „коминът“) е посочено в единствено число.
Следователно текстът на член 3, точки 4 и 5 от Директива 2000/76 подкрепя тълкуване, според което всеки отделен котел представлява заедно със свързаните с него съоръжения отделна инсталация по смисъла на тази директива.
Това тълкуване се потвърждава и от систематиката и целта на Директива 2000/76.
Що се отнася, от една страна, до нейната систематика, безспорно е, че инсталациите за изгаряне и инсталациите за съвместно изгаряне се уреждат от различни правила по отношение на условията за експлоатация, както и на приложимите към тях норми за допустими емисии. По принцип инсталациите за съвместно изгаряне са подчинени на по-малко задължителни правила.
Що се отнася по-конкретно до условията за експлоатация, условията, приложими към инсталациите за изгаряне, съдържат изисквания, свързани със съдържанието на цялостен органичен въглерод на пепел и сгурии, както и с тяхната загуба в огъня, каквито не са предвидени за инсталациите за съвместно изгаряне. Освен това, макар и за тези два типа инсталации посочените условия да съдържат определени изисквания във връзка с температурата на газовете, произтичащи от горенето при захранването с отпадъци, само инсталациите за изгаряне трябва да бъдат оборудвани с най-малко един допълнителен горител.
Както посочва генералният адвокат в точка 21 от своето заключение, някои разпоредби, свързани с инсталациите за изгаряне, могат да бъдат прилагани само поотделно за всеки котел. От това следва, че тълкуването, според което в една централа за комбинирано производство на енергия всеки котел трябва да бъде разглеждан като отделна инсталация, е в съответствие със систематиката на Директива 2000/76.
Подобен извод освен това се потвърждава от правилата за получаване на разрешително за експлоатиране на инсталация за изгаряне и на инсталация за съвместно изгаряне. Всъщност член 3, точка 12 от Директива 2000/76 предвижда изрично хипотезата, при която се издава разрешително за няколко отделни инсталации, намиращи се на същото място, експлоатирани от същия ползвател.
Oт друга страна, що се отнася до целта на Директива 2000/76, от член 1 от същата следва, че тя има за цел да предотврати или да ограничи поне в рамките на възможно най-висока степен отрицателните въздействия от изгарянето и съвместното изгаряне на отпадъците върху околната среда чрез налагането на условия за експлотация и строги технически изисквания, като се установяват норми за допустими емисии.
Както изтъкват в своите становища австрийското правителство и Комисията на Европейските общности, тълкуване на Директива 2000/76, което би изключило отделната квалификация на всеки котел, би могло да накърни тази цел. По този начин в хипотезата, при която централа за комбинирано производство на енергия, включваща елементи за изгаряне и елементи за съвместно изгаряне, би била квалифицирана в нейната цялост като „инсталация за съвместно изгаряне“, такава централа би могла да избегне по-тежките задължения, които се прилагат към инсталация за изгаряне.
С оглед на предходното на първия поставен въпрос следва да се отговори, че за целите на прилагането на Директива 2000/76, когато централа за комбинирано производство на енергия включва няколко котела, всеки котел, както и свързаните с него съоръжения, трябва да се разглежда като представляващ отделна инсталация.
По втория въпрос
По силата на член 3, точка 4, първа алинея от Директива 2000/76, инсталация, предназначена конкретно за термична обработка на отпадъци, представлява инсталация за изгаряне.
Съгласно точка 5, първа алинея от същия член инсталация, чиято основна цел е да произвежда енергия или материали и която използва отпадъци като обичайно или помощно гориво, или в която отпадъците биват подлагани на термична обработка с оглед тяхното унищожаване, трябва да бъде считана за инсталация за съвместно изгаряне.
Член 3, точка 5, втора алинея уточнява, че ако съвместното изгаряне е извършено така, че основната цел на инсталацията е не да произвежда енергия или материални продукти, а по-скоро да бъде приложена термична обработка спрямо отпадъците, съответната инсталация трябва да бъде квалифицирана като инсталация за изгаряне по смисъла на точка 4 от същия член.
От текста на тези разпоредби ясно следва, че инсталация за съвместно изгаряне представлява особена форма на инсталация за изгаряне и че преценката за това дали тя представлява инсталация за изгаряне или инсталация за съвместно изгаряне следва да бъде извършвана в зависимост от основната цел на инсталацията.
Следва да се уточни, че преценката относно основната цел на инсталация се извършва въз основа на фактическите обстоятелства, които съществуват в момента на тази преценка, а именно капацитетът и функционирането на тази инсталация, или, ако съответната инсталация все още не е изградена, въз основа на плана, спрямо който се иска разрешително за експлоатиране.
В писменото си становище шведското правителство поддържа, че подход за квалифицирането на една инсталация, който се основава единствено на основата цел на последната, би довел до опасността от заобикаляне на целта на Директива 2000/76. Всъщност многобройни eлементи за изгаряне, разработени и изградени първоначално за изгаряне на отпадъци, биха могли да бъдат преквалифицирани като инсталации за съвместно изгаряне, щом като рекуперираната топлина се използва за целите на производството на енергия. По този начин тези елементи биха били освободени от по-строгите условия, приложими към инсталациите за изгаряне. Според това правителство разликата между двата типа инсталации следва по-скоро да се извършва въз основа на целта, за която е изграден съответният елемент.
Такова тълкуване не може да се приеме. На първо място, то е в противоречие с ясния текст на Директива 2000/76. Както Комисията изтъква в становището си пред Съда, от изричния текст на член 3, точка 5 от тази директива следва, че инсталациите за съвместно изгаряне се различават от инсталациите за изгаряне именно от гледна точка на тяхната основна цел. В замяна на това тази разпоредба не установява никакъв критерий по отношение на целта, за която инсталацията е била изградена.
На второ място, както следва от съображение 24 от посочената директива, както и от член 3, параграф 1, буква б) от Директиви 75/442 и 2006/12, общностната уредба в областта на отпадъците има за цел да насърчи във възможно най-голяма степен оползотворяването на отпадъците, и по-конкретно тяхното използване като енергиен източник. А едно прекалено ограничително тълкуване на понятието „инсталация за съвместно изгаряне“ би могло да накърни тази цел. Всъщност прилагането на по-задължителни норми към инсталациите, чиято основна цел е всъщност производството на енергия или на материални продукти, би могло да възпре операторите на такива елементи от предприемането или от продължаването на такава дейност.
На трето място, важно е да се подчертае, че обстоятелството, че една инсталация осъществява производство на енергия чрез изгаряне на отпадъци в ограничени количества, не е достатъчно само по себе си тя да бъде разглеждана като елемент, чиято основна цел е производството на енергия или на материални продукти. Всъщност посоченото съображение 24, както и член 4, параграф 2, буква б) и член 6, параграф 6 от Директива 2000/76 предвиждат изрично, когато това е осъществимо, оползотворяването на произведената топлина не само в процеса на съвместното изгаряне, но и в процеса на изгаряне.
И накрая, следва да се припомни, че Директива 2000/76 налага строги условия за двата типа инсталации и предвижда конкретни гаранции за инсталациите за съвместно изгаряне. Например по силата на член 7, параграф 2, втора алинея от нея нормите за допустими емисии, установени за инсталациите за изгаряне, се прилагат и по отношение на инсталациите за съвместно изгаряне, когато повече от 40 % от отдаването на топлина произлиза от опасни отпадъци. Освен това, както следва от съображение 13 от тази директива, ако поради техния капацитет инсталациите, предвидени в нея, попадат и в приложното поле на Директива 96/61, те трябва да изпълняват и разпоредбите на последната директива, по-конкретно по отношение на нормите за допустими емисии.
Както генералният адвокат посочва в точки 43—47 от своето заключение, основната цел на елемент за изгаряне трябва да следва обективно от редица фактически обстоятелства.
В рамките на подобна преценка задача на компетентните органи е да разгледат конкретните обстоятелства за всяка инсталация. По-конкретно следва да се вземе предвид генерираният обем на производството на енергия или на материални продукти спрямо количеството на изгорените отпадъци в съответната инсталация, както и стабилността или непрекъснатият характер на това производство.
С оглед на предходното на втория поставен въпрос следва да се отговори, че една инсталация трябва да бъде квалифицирана като „инсталация за изгаряне“ или като „инсталация за съвместно изгаряне“ по смисъла на член 3, точки 4 и 5 от Директива 2000/76, именно в зависимост от нейната основна цел. Задача на компетентните органи е да установят тази цел въз основа на преценка на фактическите обстоятелства, съществуващи в момента, в който се прави тази преценка. В рамките на такава преценка следва да се вземе предвид по-конкретно генерираният обем на производството на енергия и на материални продукти от съответната инсталация спрямо количеството изгорени отпадъци в тази инсталация, както и стабилността или непрекъснатият характер на това производство.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред препращащата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:

1)
За целите на прилагането на Директива 2000/76 на Европейския парламент и на Съвета от 4 декември 2000 година относно изгарянето на отпадъците, когато една централа за комбинирано производство на енергия включва няколко котела, всеки котел, както и свързаните с него съоръжения, трябва да се разглежда като представляващ отделна инсталация.

2)
Една инсталация трябва да бъде квалифицирана като „инсталация за изгаряне“ или като „инсталация за съвместно изгаряне“ по смисъла на член 3, точки 4 и 5 от Директива 2000/76 именно в зависимост от нейната основна цел. Задача на компетентните органи е да установят тази цел въз основа на преценка на фактическите обстоятелства, съществуващи в момента, в който се прави тази преценка. В рамките на такава преценка следва да се вземе предвид по-конкретно генерираният обем на производството на енергия и на материални продукти от съответната инсталация спрямо количеството изгорени отпадъци в тази инсталация, както и стабилността или непрекъснатият характер на това производство.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: шведски.