CELEX: 62008TJ0085
Znamka Skupnosti
Prijava besedne znamke Skupnosti Vektor-Lycopin
Absolutni razlogi za zavrnitev
Neobstoj razlikovalnega učinka
Opisnost
Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 207/2009)

Dejansko stanje
Tožeča stranka, družba Exalation Ltd, je 6. januarja 2006 pri Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)
vložila zahtevo za registracijo znamke Skupnosti na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti
(UL 1994, L 11, str. 1), kakor je bila spremenjena (nadomeščena z Uredbo Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009
o blagovni znamki Skupnosti (UL L 78, str. 1)).
Znamka, za katero je bila zahtevana registracija, je besedni znak Vektor‑Lycopin.
Proizvodi, za katere je bila zahtevana registracija, spadajo v razrede 5, 29 in 30 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji
proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kot je bil revidiran in spremenjen, in za vsakega
od navedenih razredov med drugim vključujejo:
–        razred 5: „Farmacevtski in veterinarski proizvodi za medicinsko uporabo; sanitarni proizvodi za medicinsko uporabo; dietetski
proizvodi za medicinsko uporabo; hrana za dojenčke“;
–        razred 29: „meso, ribe, perutnina in divjačina; mesni ekstrakti; konzervirana, sušena in kuhana sadje in zelenjava; želeji,
marmelade, kompoti; jajca, mleko in mlečni izdelki; jedilno olje in maščoba“;
–        razred 30: „kava, čaj, kakav, sladkor, riž, tapioka, sago, kavni nadomestki; moka in izdelki iz žitaric, kruh, pecivo in slaščice,
sladoled; med, melasni sirup; kvas, pecilni prašek; sol, gorčica; kis, omake (začimba); led“.
Preizkuševalec je z odločbo z dne 4. maja 2007 (v nadaljevanju: odločba preizkuševalca) na podlagi člena 38 Uredbe št. 40/94
(postal člen 37 Uredbe (ES) št. 207/2009) zavrnil prijavo znamke za proizvode, navedene v točki 3 zgoraj, z obrazložitvijo,
da je znamka Vektor-Lycopin opisna in da je tako za nemško in angleško govorečo javnost Evropske skupnosti brez razlikovalnega
učinka ter da je v skladu s členom 7(1)(b) in (c) in (2) Uredbe št. 40/94 (postal člen 7(1)(b) in (c) in (2) Uredbe (ES) št.
207/2009) ni mogoče registrirati.
Tožeča stranka je 3. julija 2007 na podlagi členov od 57 do 62 Uredbe št. 40/94 (postali členi od 58 do 64 Uredbe (ES) št.
207/2009) vložila pritožbo zoper odločbo preizkuševalca.
Četrti odbor za pritožbe UUNT je z odločbo z dne 17. decembra 2007 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) zavrnil pritožbo
in potrdil odločbo preizkuševalca.
Odbor za pritožbe je v izpodbijani odločbi menil, da so glede nemško in angleško govorečega dela Skupnosti podani absolutni
razlogi za zavrnitev iz člena 7(1)(b) in (c) Uredbe št. 40/94. Te določbe v povezavi z določbami člena 7(2) Uredbe št. 40/94
naj bi torej nasprotovale registraciji znamke Vektor-Lycopin.
Odbor za pritožbe je v zvezi z uporabo absolutnega razloga za zavrnitev iz člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 potrdil presojo
preizkuševalca, da se, prvič, nemški izraz „Vektor“ (vektor) uporablja na področju genskega inženiringa za molekule deoksiribonukleinske
kisline (DNK), ki se uporabljajo za vnos tujega DNK v celico gostiteljico, in drugič, da se izraz „vektor“ na področju medicine
in varstva rastlin uporablja za organizme, ki prenašajo bolezni (točka 18 izpodbijane odločbe).
Odbor za pritožbe je poleg tega potrdil navedbe preizkuševalca, da nemški izraz „Lycopin“ (likopen) označuje karotenoid, ki
ima lastnosti antioksidantov (točka 18 izpodbijane odločbe).
Odbor za pritožbe je poleg tega navedel tudi, da sta elementa „Vektor“ in „Lycopin“ združena z vezajem, v skladu s pravili
nemškega in angleškega jezika (točka 18 izpodbijane odločbe).
Nazadnje, odbor za pritožbe se je strinjal z ugotovitvami preizkuševalca, da prijavljeni znak kot celota konkretno opisuje
proizvode, na katere se nanaša zahteva za registracijo. Šlo naj bi namreč za prehransko dopolnilo, katerega aktivni del bi
lahko bil sestavni del farmacevtskih proizvodov ali dietetskih proizvodov za medicinsko uporabo, hrane za dojenčke in tudi
vseh prehrambnih proizvodov iz razredov 29 in 30, navedenih v točki 3 zgoraj (točke od 19 do 21 izpodbijane odločbe).
Poleg tega naj bi bilo treba za opredelitev upoštevne javnosti vključiti ne le potrošnike, ampak tudi proizvajalce in trgovce
proizvodov, na katere se nanaša zahteva za registracijo (točka 23 izpodbijane odločbe).

Predlogi strank
Tožeča stranka s tožbo Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        razveljavi izpodbijano odločbo;
–        razveljavi odločbo preizkuševalca;
–        naloži UUNT, naj registrira znamko Vektor-Lycopin;
–        UUNT naloži plačilo stroškov.
UUNT Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        tožbo zavrne;
–        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Na obravnavi je tožeča stranka izjavila, da se odpoveduje drugemu in tretjemu tožbenemu predlogu, kar je bilo povzeto v zapisniku
obravnave.

Pravo
V utemeljitev predloga za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe tožeča stranka navaja dva tožbena razloga, pri čemer se
prvi nanaša na kršitev člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 in drugi na kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94. Najprej je treba
preučiti prvi tožbeni razlog.

Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94
Trditve strank
Prvič, tožeča stranka navaja, da je znak Vektor-Lycopin sestavljen iz dveh delov, katerih povezava ni običajna in znana. Obstoj
znaka Vektor‑Lycopin ni potrjen niti v slovarjih, niti v govorjenem jeziku in niti v pisanem jeziku. Na področju medicine,
biologije, fizike in matematike naj ne bi bil znan in naj se ne bi uporabljal. Znak Vektor-Lycopin naj bi bil torej neologizem,
ki izpolnjuje merila sodne prakse, v skladu s katero zveza dveh opisnih izrazov ni opisna, če zaradi neobičajnosti zveze zadevni
znak ustvarja vtis, ki je dovolj drugačen od pomena izrazov, ki sestavljata to zvezo, tako da ta znak kot celota prevlada
nad vsoto elementov, ki ga sestavljajo. Kot popolnoma nov naj znak Vektor-Lycopin zaradi navedenega ne bi bil znan specializirani
javnosti na področju medicine, biologije, farmacije in fizike in tudi končnemu potrošniku.
Drugič, tožeča stranka navaja, da element „vektor“ nima le enega pomena. Odbor za pritožbe naj bi upošteval le pomen tega
izraza na področju genskega inženiringa. Ta izraz pa naj bi imel še več drugih pomenov na različnih drugih področjih, na primer
v fiziki. Semantična okrnitev, ki naj bi jo opravil odbor za pritožbe, naj bi bila vredna kritike, ker naj po nepotrebnem
ne bi bila ugodna za tožečo stranko. Poleg tega pomen, ki ga ima nemški izraz „Vektor“ na področju genskega inženiringa, naj
ne bi bil znan specializirani javnosti, ki jo sestavljajo biologi, fiziki, strokovnjaki s področja medicine in farmacije,
matematiki in drugi strokovnjaki niti
a fortiori
povprečnemu končnemu uporabniku proizvodov, na katere se nanaša zahteva za registracijo. Tako naj ciljna javnost ne bi mogla
na podlagi znaka Vektor-Lycopin sklepati, da ta znak opisuje zmes izvlečkov iz sladkega korena in paradižnika. Tožeča stranka
predlaga, da v podporo svojim navedbam Splošnemu sodišču predloži rezultate več mnenjskih raziskav.
Tretjič, tožeča stranka navaja, da če bi bil element „vektor“ opisen – kot to meni odbor za pritožbe –, potem ne bi bilo mogoče
registrirati nobene znamke, ki bi vsebovala ta izraz. Vendar pa obstajajo številne znamke Skupnosti, nacionalne in mednarodne
znamke, ki vsebujejo izraz „vektor“. Stališče odbora za pritožbe bi po mnenju tožeče stranke moralo voditi v izbris na podlagi
člena 51(1)(a) Uredbe št. 40/94 (postal člen 52(1)(a) Uredbe št. 207/2009) vseh znamk Skupnosti, ki vsebujejo element „vektor“.
Nazadnje, tožeča stranka navaja, da argumentacijo, ki jo je predstavila v utemeljitev prijave znamke in v postopku pred odborom
za pritožbe, v celoti ohranja in da je tudi sestavni del te tožbe.
UUNT izpodbija vse trditve tožeče stranke.
Presoja Splošnega sodišča
V skladu s členom 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 se ne registrirajo znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki lahko
v gospodarskem prometu označujejo vrsto, kakovost, količino, namen, vrednost, geografski izvor ali čas proizvodnje blaga ali
opravljanja storitve oziroma druge lastnosti blaga ali storitve. Poleg tega člen 7(2) iste uredbe določa, da se odstavek 1
uporablja, tudi če razlogi proti registraciji obstajajo le v delu Skupnosti.
Namreč znaki in podatki, ki lahko v gospodarskem prometu označujejo lastnosti blaga ali storitev, za katere je zahtevana registracija,
na podlagi Uredbe št. 40/94 po naravi štejejo za neustrezne za izpolnitev funkcije označbe izvora, ki jo opravlja znamka,
kar pa ne vpliva na možnost pridobitve razlikovalnega učinka z uporabo, ki je določena v členu 7(3) Uredbe št. 40/94 (postal
člen 7(3) Uredbe št. 207/2009) (sodba Sodišča z dne 23. oktobra 2003 v zadevi UUNT proti Wrigley, C‑191/01 P, Recueil, str. I‑12447,
točka 30).
V skladu z ustaljeno sodno prakso člen 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 uresničuje cilj splošnega interesa, na podlagi katerega se
zahteva, da lahko opisne znake ali označbe proizvodov oziroma storitev, za katere se zahteva registracija, vsi prosto uporabljajo
(zgoraj v točki 23 navedena sodba UUNT proti Wrigley, točka 31, in sodba Splošnega sodišča z dne 7. junija 2005 v zadevi Münchener
Rückversicherungs-Gesellschaft proti UUNT (MunichFinancialServices), T‑316/03, ZOdl., str. II‑1951, točka 25).
Da bi bila zavrnitev registracije na podlagi člena 7(1)(c) Uredbe  št. 40/94 utemeljena, ni treba, da se znaki in označbe,
ki sestavljajo zadevno znamko ob zahtevi za registracijo, dejansko uporabljajo za opis proizvodov ali storitev, kot so ti,
za katere je vložena zahteva, ali za opis lastnosti teh proizvodov oziroma storitev. Kot je navedeno v tej določbi, zadostuje
že, da se ti znaki ali označbe lahko uporabljajo v te namene. Registracijo besednega znaka je torej treba zavrniti, če vsaj
eden od njegovih mogočih pomenov opisuje značilnosti zadevnih proizvodov ali storitev (zgoraj v točki 23 navedena sodba UUNT
proti Wrigley, točka 32).
UUNT mora torej na podlagi člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 ugotoviti, ali upoštevna kategorija oseb znamko, katere registracija
se zahteva, dojema kot opis lastnosti zadevnega blaga ali storitev oziroma ali je razumno domnevati, da se bo to zgodilo v
prihodnosti. Če na podlagi tega preizkusa odbor za pritožbe ugotovi, da je tako, potem mora na podlagi navedene določbe zavrniti
registracijo znamke (glej po analogiji sodbo Sodišča z dne 12. februarja 2004 v zadevi Koninklijke KPN Nederland, C‑363/99,
Recueil, str. I‑1619, točka 56).
–       Glede dokaznih predlogov tožeče stranke
Tožeča stranka v utemeljitev trditev, s katerimi želi izpodbiti, da upoštevna javnost pozna pomen nemškega izraza „Vektor“
in izrazov „Vektor-Lycopin“, kot ga je opredelil odbor za pritožbe, predlaga, da predloži Splošnemu sodišču več mnenjskih
raziskav.
Spomniti je treba, da je treba zakonitost akta Unije presojati glede na dejanske in pravne elemente, ki so obstajali na dan,
na kateri je bil akt sprejet. Zato je mogoče zakonitost odločbe odbora za pritožbe z navajanjem novih dejstev pred Splošnim
sodiščem izpodbijati le, če je bilo dokazano, da bi moral odbor za pritožbe ta dejstva po uradni dolžnosti upoštevati med
upravnim postopkom, preden je v obravnavanem primeru sprejel kakršno koli odločbo. Na podlagi člena 74(2) Uredbe št. 40/94
lahko namreč UUNT ne upošteva dejstev, na katera se stranke niso sklicevale, ali dokazov, ki jih niso predložile pravočasno.
Zato Splošno sodišče v okviru ničnostne tožbe ne more upoštevati elementov dejanskega stanja, s katerimi se UUNT ni mogel
seznaniti v okviru upravnega postopka (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 26. novembra 2003 v zadevi HERON Robotunits
proti UUNT (ROBOTUNITS), T‑222/02, Recueil, str. II‑4995, točki 50 in 51 in navedena sodna praksa).
V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da mnenjske raziskave, katerih predložitev Splošnemu sodišču je predlagala tožeča
stranka, niso bile predložene niti preizkuševalcu niti odboru za pritožbe v upravnem postopku. Poleg tega tožeča stranka ne
trdi, da so bile te raziskave na voljo na dan sprejetja izpodbijane odločbe. Vendar tudi ob domnevi, da so bili rezultati
teh raziskav na voljo navedenega dne, ti ne predstavljajo splošno znanih dejstev, ki bi jih moral UUNT upoštevati po uradni
dolžnosti, torej dejstev, ki jih lahko pozna vsak in jih je mogoče dobiti iz splošno dostopnih virov (sodbi Splošnega sodišča
z dne 22. junija 2004 v zadevi Ruiz-Picasso in drugi proti UUNT – DaimlerChrysler (PICARO), T‑185/02, ZOdl., str. II‑1739,
točka 29, in z dne 20. aprila 2005 v zadevi Atomic Austria proti UUNT – Fabricas Agrupadas de Muñecas de Onil (ATOMIC BLITZ),
T‑318/03, ZOdl., str. II‑1319, točka 35). Iz tega je razvidno, da ne glede na to, kakšna je njihova dokazna vrednost, tožeča
stranka ne more izpodbijati zakonitosti izpodbijane odločbe na podlagi dokazov, katerih predložitev prvič predlaga Splošnemu
sodišču.
Zato je treba dokazne predloge tožeče stranke zavrniti.
–       Glede sklicevanja tožeče stranke na argumentacijo, ki jo je predstavila ob prijavi znamke in v postopku pred odborom za pritožbe
Tožeča stranka v tožbi navaja, da argumentacijo, ki jo je predstavila ob prijavi znamke in v postopku pred odborom za pritožbe,
v celoti ohranja in da je tudi sestavni del te tožbe.
Na podlagi člena 21 Statuta Sodišča in člena 44(1)(c) Poslovnika Splošnega sodišča, ki veljata na področju intelektualne lastnine
v skladu s členoma 130(1) in 132(1) tega poslovnika, mora tožba vsebovati kratek povzetek tožbenih razlogov.
Ta povzetek mora izhajati iz besedila tožbe ter biti dovolj jasen in natančen, da toženi stranki omogoči pripravo obrambe
in Splošnemu sodišču, da glede na okoliščine primera odloči o tožbi brez dodatnih podatkov (sodbi Sodišča z dne 28. junija 2005
v združenih zadevah Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P,
ZOdl., str. I‑5425, točki 94 in 100, in z dne 18. julija 2006 v zadevi Rossi proti UUNT, C‑214/05 P, ZOdl., str. I‑7057, točka
37).
Splošno sodišče je poleg tega presodilo, da je besedilo tožbe sicer lahko podprto s sklicevanjem na določene odlomke priloženih
listin, vendar splošno sklicevanje na druge dokumente ne more nadomestiti neobstoja bistvenih elementov tožbe (glej sodbo
Splošnega sodišča z dne 1. marca 2005 v zadevi Sergio Rossi proti UUNT – Sissi Rossi (SISSI ROSSI), T‑169/03, ZOdl., str. II‑685,
točka 30 in navedena sodna praksa).
Iz tega izhaja, da tožba ni dopustna, kolikor se nanaša na pisno procesno gradivo, ki ga je tožeča stranka vložila pred UUNT,
ker splošnega sklicevanja v tožbi ni mogoče povezati s tožbenimi razlogi in z argumenti, podanimi v tožbi (glej v tem smislu
zgoraj v točki 34 navedeno sodbo SISSI ROSSI, točka 31).
–       Glede določitve upoštevne javnosti
V izpodbijani odločbi je odbor za pritožbe menil, da upoštevna javnost zajema vse proizvajalce in potrošnike farmacevtskih,
veterinarskih in dietetskih proizvodov, hrane za dojenčke in drugih prehrambenih proizvodov, navedenih v točki 3 zgoraj, torej
hkrati nekatere strokovnjake in širšo javnost. To opredelitev, ki je ne izpodbijata ne tožeča stranka ne UUNT, je treba potrditi.
Preizkusiti je torej treba, ali je tožeča stranka s trditvami, ki jih je navedla, dokazala, da za zgoraj v točki 36 opredeljeno
upoštevno javnost znak „Vektor‑Lycopin“ ne pomeni opisa značilnosti zadevnih proizvodov in da ni mogoče razumno domnevati,
da se bo to zgodilo v prihodnosti (glej točki 25 in 26 zgoraj).
–       Glede izpodbijanja tožeče stranke, da je izraz „lycopin“ opisen
V točki 18 izpodbijane odločbe je odbor za pritožbe navedel, da tožeča stranka ni predložila nobenega dokaza, na podlagi katerega
bi bilo mogoče ovreči navedbe preizkuševalca, da izraz „Lycopin“ (likopen) označuje karotenoid, ki ima lastnosti antioksidantov.
Tožeča stranka je na obravnavi prvič izpodbijala presojo odbora za pritožbe, da je izraz „lycopin“ opisen. Ne da bi si bilo
treba zastaviti vprašanje glede tega, ali obstaja možnost za predstavitev takega argumenta v tej fazi postopka, je treba ugotoviti,
da tožeča stranka navedb ni z ničimer pojasnila. Še posebej tožeča stranka ni predstavila nobenega argumenta, s katerim bi
bilo mogoče izpodbijati pomen izraza „lycopin“, kot ga je opredelil odbor za pritožbe. V teh okoliščinah je treba ugotoviti,
da tožeči stranki ni uspelo izpodbiti pomena, ki sta ga izrazu „lycopin“ pripisala preizkuševalec in odbor za pritožbe.
Ta tehnični izraz, prvič, označuje prehransko dopolnilo, ki ga nujno pozna del upoštevne javnosti, zlasti strokovnjaki za
pripravo dietetičnih, farmacevtskih in veterinarskih proizvodov.
Drugič, odbor za pritožbe je v izpodbijani odločbi dokazal, da je pomen izraza „lycopin“ brez težav dostopen potrošnikom vseh
proizvodov, na katere se nanaša zahteva za registracijo. Pomen izraza „lycopin“ namreč vsebujejo slovarji in dostopen je na
internetu. Tako je verjetno, da je snov, ki jo označuje ta izraz, znana tudi delu potrošnikov vseh proizvodov, ki so našteti
v točki 3 zgoraj.
Tretjič, potrošniki farmacevtskih, veterinarskih in dietetskih proizvodov za medicinsko uporabo, ki ne poznajo pomena izraza
„lycopin“, bodo pogosto poskušali pridobiti pojasnilo od tistega dela upoštevne javnosti, ki ga pozna, in sicer od zdravnikov,
farmacevtov, dietetikov in drugih prodajalcev zadevnih proizvodov. Tako lahko pomen izraza „lycopin“ prek pojasnil predpisovalcev
teh proizvodov in prek obvestil, objavljenih prek različnih medijev, postane dostopen najslabše obveščenemu delu upoštevne
javnosti.
Šteti je torej treba, da upoštevna javnost pozna pomen izraza „lycopin“ oziroma da je vsaj razumno domnevati, da ga bo upoštevna
javnost spoznala v prihodnosti (glej točki 25 in 26 zgoraj).
Spomniti je treba tudi, da v zvezi z vsemi proizvodi, na katere se nanaša zahteva za prijavo, nikakor ni izključeno, da bi
likopen lahko bil vključen v njihovo pripravo. Ker pa tožeča stranka zahteve za registracijo ni omejila na proizvode, ki ne
vsebujejo likopena oziroma te snovi ne morejo vsebovati, je treba ugotoviti, da za upoštevno javnost obstaja, oziroma da je
razumno domnevati, da bo v prihodnosti obstajala dovolj neposredna in konkretna zveza med izrazom „lycopin“ in sestavo proizvodov,
ki so navedeni v točki 3 zgoraj (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 20. novembra 2007 v zadevi Tegometall International
proti UUNT – Wuppermann (TEK), T‑458/05, ZOdl., str. II‑4721, točka 94 in navedena sodna praksa).
Tako odbor za pritožbe ni zagrešil napake s tem, da je ugotovil, da je glede zgoraj v točki 3 navedenih proizvodov izraz „lycopin“,
ki je sestavni del znamke, katere registracija se zahteva, opisen.
–       Glede trditve tožeče stranke, da ima izraz „vektor“ več pomenov
V točki 18 izpodbijane odločbe je odbor za pritožbe, s sklicevanjem na izvleček iz slovarja, ki ga je UUNT priložil k odgovoru,
navedel, da na področju genskega inženiringa, biologije, medicine in varstva rastlin izraz „vektor“ označuje sredstvo za prenos
molekule, snovi ali bolezni.
Tožeča stranka navaja, ne da bi izpodbijala pomen, ki ga je opredelil odbor za pritožbe, da ima nemški izraz „Vektor“ na področju
matematike in fizike drug pomen.
Vendar pa za to, da zadevnega znaka ni mogoče registrirati, zadostuje že, da je znak, katerega registracija se zahteva, opisen
v vsaj enem od svojih pomenov. Registracijo besednega znaka je namreč v skladu s členom 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 treba zavrniti,
če z najmanj enim od potencialnih pomenov označuje lastnost zadevnega blaga ali storitev (zgoraj v točki 23 navedena sodba
UUNT proti Wrigley, točka 32).
Ugotoviti je treba, da je v znaku, katerega registracija se zahteva, izraz „vektor“ kombiniran z izrazom „lycopin“, ki kot
je pravilno ugotovil odbor za pritožbe, označuje snov, ki je lahko vključena v sestavo proizvodov, navedenih v točki 3 zgoraj
(glej točko 44 zgoraj). Tako bo ob izrazu „vektor“ – razumljenem v smislu, kot ga je opredelil odbor za pritožbe – upoštevna
javnost pomislila na lastnost proizvodov, na katere se nanaša zahteva za registracijo, in sicer da imajo sposobnost prenesti
snov ali neko aktivno sestavino, ki je lahko vključena v sestavo teh proizvodov.
Iz tega je razvidno, da je nemški izraz „Vektor“ – v smislu, kot ga je opredelil odbor za pritožbe – glede zgoraj v točki
3 navedenih proizvodov opisen in da v teh okoliščinah tožeča stranka ne more veljavno trditi, da ima lahko isti izraz na nekaterih
specializiranih področjih, kot sta matematika in fizika, drugačne pomene.
–       Glede trditve tožeče stranke, da znak Vektor-Lycopin ustvarja vtis, dovolj drugačen od vtisa, ki ga ustvarja vsota elementov,
ki ga sestavljata
Iz zgoraj navedenega je razvidno, da sta oba izraza, „vektor“ in „lycopin“, glede proizvodov, na katere se nanaša zahteva
za registracijo, opisna (glej točki 45 in 50 zgoraj).
Vendar pa tožeča stranka navaja, da kombinacija izrazov „vektor“ in „lycopin“ v znaku Vektor‑Lycopin ni običajna in znana,
ker ta znak ni potrjen niti v slovarjih, niti v govorjenem jeziku in niti v pisanem jeziku. Po mnenju tožeče stranke znak
Vektor‑Lycopin torej ustvarja vtis, ki je dovolj drugačen od pomena izrazov, ki sestavljata to zvezo, tako da ta znak kot
celota prevlada nad vsoto elementov, ki ga sestavljata.
Iz ustaljene sodne prakse je namreč razvidno, da zveza dveh opisnih izrazov ni opisna, če zaradi neobičajnosti zveze zadevni
znak ustvarja vtis, ki je dovolj drugačen od pomena izrazov, ki sestavljata to zvezo, tako da ta znak kot celota prevlada
nad vsoto elementov, ki ga sestavljata. V zvezi s tem je še posebej primerna analiza zadevnega izraza glede na ustrezna leksikalna
in slovnična pravila (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 14. junija 2007 v zadevi Europig proti UUNT (EUROPIG),
T‑207/06, ZOdl., str. II‑1961, točka 29 in navedena sodna praksa; glej po analogiji tudi zgoraj v točki 26 navedeno sodbo
Koninklijke KPN Nederland, točki 98 in 100).
V znaku, katerega registracija se zahteva v obravnavanem primeru, sta izraza „vektor“ in „lycopin“ povezana z vezajem. Ta
način povezovanja besed je v nemškem in angleškem jeziku običajen, kot je to ugotovil odbor za pritožbe in česar tožeča stranka
ni izpodbijala.
Poleg tega za presojo opisnosti znaka ni pomembno, ali je obstoj tega znaka potrjen s slovarjem ali ne (glej sodbo Splošnega
sodišča z dne 23. oktobra 2007 v zadevi Borco-Marken-Import Matthiesen proti UUNT (Caipi), T‑405/04, neobjavljena v ZOdl.,
točka 42 in navedena sodna praksa).
Zato je treba ugotoviti, da bo upoštevna javnost ob kombinaciji Vektor‑Lycopin v zvezi s prehrambnimi, dietetičnimi, sanitarnimi,
veterinarskimi in farmacevtskimi proizvodi, na katere se nanaša prijava registracije, pomislila na to lastnost teh proizvodov,
da so prenašalci likopena. Če bi bila namreč upoštevna javnost soočena s povezavo znaka, katerega registracija se zahteva,
s proizvodi, na katere se nanaša zahteva za registracijo, bi menila, da zadevni proizvodi vsebujejo likopen in da tistemu,
ki jih uživa, omogočajo asimilacijo te snovi.
Nato je treba – ne da bi se bilo treba izreči o spornem vprašanju, ali je upoštevna javnost sposobna razumeti, da znak Vektor-Lycopin
označuje prehransko dopolnilo na osnovi izvlečkov iz sladkega korena in paradižnika, ki ga proizvaja tožeča stranka – ugotoviti,
da bo kombinacija izrazov „vektor“ in „lycopin“, kakršna je v znaku Vektor-Lycopin, za upoštevno javnost pomenila označbo
lastnosti proizvodov navedenih v točki 3 zgoraj.
Tako je odbor za pritožbe pravilno ugotovil, da znamko Vektor‑Lycopin sestavljajo izključno izrazi, ki lahko v gospodarskem
prometu označujejo lastnosti proizvodov, navedenih v točki 3 zgoraj, zato je moral zavrniti registracijo na podlagi člena 7(1)(c)
Uredbe št. 40/94.
–       Glede argumenta tožeče stranke, ki se nanaša na registracijo znamk, ki vsebujejo izraz „vektor“ ali „vector“
Ne da bi predložila kakršen koli dokaz v podporo svojim trditvam, želi tožeča stranka uporabiti argument, da je bilo registriranih
veliko znamk Skupnosti, nacionalnih in mednarodnih znamk, ki vsebujejo izraz „vektor“. Na obravnavi je tožeča stranka navajala
tudi registracijo znaka Vector‑Lycopin kot znamke Skupnosti.  .
V zvezi s tem je treba spomniti, da se to, ali je znamko Skupnosti mogoče registrirati, presoja samo na podlagi upoštevnih
predpisov Skupnosti, kot jih razlaga sodišče Unije. Zato se lahko okoliščina, da so bile v drugih pravnih ureditvah registrirane
znamke, ki so znamki, katere registracijo se zahteva, enake ali podobne – in to čeprav imajo te ureditve podobna pravila –
v najboljšem primeru upošteva kot informacija, nima pa imperativnega značaja za UUNT in za sodišče Unije (glej v tem smislu
sodbi Splošnega sodišča z dne 31. januarja 2001 v zadevi Sunrider proti UUNT (VITALITE), T‑24/00, Recueil, str. II‑449, točka 33
in navedena sodna praksa, in z dne 3. decembra 2003 v zadevi Audi proti UUNT (TDI), T‑16/02, Recueil, str. II‑5167, točka40
in navedena sodna praksa).
Zato trditev tožeče stranke, da obstajajo registracije znamk Skupnosti, nacionalnih in mednarodnih znamk, ki vsebujejo izraz
„vektor“ in znamko Vector Lycopin – in to celo ob domnevi, da je resnična – ni upoštevna in jo je treba zavrniti.
Poleg tega se lahko zakonitost odločb odbora za pritožbe presoja le na podlagi upoštevnih predpisov, ne pa na podlagi prakse
pri izdajanju odločb (sodba Splošnega sodišča z dne 27. februarja 2002 v zadevi Streamserve proti UUNT (STREAMSERVE), T‑106/00,
Recueil, str. II‑723, točka 66).
Zato tožeča stranka v nobenem primeru ni upravičena sklepati, da bi moralo to, da Splošno sodišče potrdi odločbo, ki jo je
v obravnavanem primeru sprejel odbor za pritožbe glede registracije znamke Vektor-Lycopin, voditi v izbris domnevnih prejšnjih
znamk Skupnosti.
Glede na navedeno je treba ugotoviti, da odbor za pritožbe s tem, da je potrdil zavrnitev registracije, o kateri je odločil
preizkuševalec na podlagi člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94, ni zagrešil napake.

Tožbeni razlog: kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94
Iz besedila člena 7(1) Uredbe št. 40/94 je razvidno, da za to, da se zadevni znak ne registrira kot znamka Skupnosti, zadošča,
da je podan eden od absolutnih razlogov za zavrnitev, naštetih v tej določbi (sodba Sodišča z dne 19. septembra 2002 v zadevi
DKV proti UUNT, C‑104/00 P, Recueil, str. I‑7561, točka 29).
Zato je treba tožbo v celoti zavrniti, ne da bi bilo treba obravnavati drugi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena
7(1)(b) Uredbe št. 40/94.

Stroški
V skladu s členom 87(2) Poslovnika Splošnega sodišča se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili priglašeni. Ker
tožeča stranka ni uspela, se ji v skladu s predlogi UUNT naloži plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (tretji senat)
razsodilo:
1.
Tožba se zavrne.
2.
Družbi Exalation Ltd se naloži plačilo stroškov.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 9. julija 2010.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.