CELEX: 62004TJ0495
Viešieji paslaugų pirkimai
Bendrijos viešųjų pirkimų konkurso procedūra
Akivaizdi techninė klaida
Sutarties sudarymas su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu dalyviu
Neįprastai mažos vertės pasiūlymas
Reglamento (EB) Nr. 2342/2002 139 straipsnio 1 dalis
Prieštaravimas dėl teisėtumo
Specifikacijos
Priimtinumas

Teisinis pagrindas
Europos Sąjungos Tarybos sudaromoms viešojo paslaugų pirkimo sutartims taikomos 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (
OL L 248, p. 1
, toliau – Finansinis reglamentas) pirmos dalies V antraštinės dalies nuostatos bei 2002 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2342/2002, nustatančio išsamias finansinio reglamento įgyvendinimo taisykles (
OL L 357, p. 1
, toliau – Įgyvendinimo taisyklės), nuostatos. Šios nuostatos pagrįstos Bendrijos direktyvomis šioje srityje, visų pirma 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyva 92/50/EEB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (
OL L 209, p. 1
), 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyva 93/36/EEB dėl viešojo prekių pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (
OL L 199, p. 1
) ir 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyva 93/37/EEB dėl viešojo darbų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (
OL L 199, p. 54
), su vėlesniais pakeitimais.
Finansinio reglamento 97 straipsnyje numatyta :
„1.   Atrankos kriterijai, leidžiantys įvertinti kandidatų arba konkurso dalyvių galimybes, ir sutarties sudarymo kriterijai, leidžiantys įvertinti pasiūlymų turinį, turi būti nustatomi iš anksto ir pateikiami konkurso dokumentuose.
2.   Konkurso nugalėtojas gali būti nustatomas taikant automatinę nugalėtojo nustatymo procedūrą arba ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo procedūrą.“ (Pataisytas vertimas)
Finansinio reglamento 99 straipsnyje numatyta :
„Vykstant viešųjų pirkimų procedūrai, perkančioji organizacija ir kandidatai arba dalyviai bendrauja taip, kad būtų užtikrintas skaidrumas ir vienodas požiūris. Tokiu bendravimu negali būti keičiamos sutarties sąlygos arba pradinio pasiūlymo sąlygos.“ (Pataisytas vertimas)
Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„2.   Perkančioji organizacija visiems kandidatams arba dalyviams, kurių paraiškos arba pasiūlymai buvo atmesti, praneša motyvus, kuriais remiantis buvo priimtas sprendimas, ir visiems konkurso dalyviams, kurių pasiūlymai yra priimtini ir kurie raštu prašo tokios informacijos, praneša apie laimėjusio pasiūlymo charakteristikas ir santykinius pranašumus bei konkurso laimėtojo pavadinimą.
Tačiau tam tikra informacija gali būti neatskleista, jei toks atskleidimas trukdytų taikyti teisės aktus, prieštarautų viešiesiems interesams arba kenktų teisėtiems valstybinių ar privačių įmonių verslo interesams, arba iškraipytų tarp jų sąžiningą konkurenciją.“ (Pataisytas vertimas)
Finansinio reglamento 101 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Kol sutartis dar nepasirašyta, perkančioji organizacija gali arba atsisakyti sutarties, arba panaikinti sutarties sudarymo procedūrą, kandidatams arba dalyviams nesuteikiant teisės reikalauti kompensacijos.“ (Pataisytas vertimas)
Įgyvendinimo taisyklių 122 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje, kokia buvo taikoma faktinių aplinkybių atsiradimo momentu, buvo numatyta, kad konkursas:
„<…> yra ribotas, kai visi ūkio subjektai gali prašyti leisti dalyvauti, bet tik kandidatai, kurie atitinka 135 straipsnyje nurodytus atrankos kriterijus ir kuriuos perkančiosios organizacijos vienu metu raštu pakviečia, gali pateikti pasiūlymą.“ (Pataisytas vertimas)
Įgyvendinimo taisyklių 128 straipsnio, reglamentuojančio ribotą procedūrą pakvietus pareikšti susidomėjimą, 1 ir 3 dalys, be kita ko, numato:
„1.   Kvietimas pareikšti susidomėjimą – tai būdas atlikti preliminarią kandidatų, kurie pagal 126 ir 127 straipsnius bus pakviesti pateikti pasiūlymą pagal būsimas riboto konkurso procedūras, <…> atranką. <…>;
3.   Konkrečios sutarties atveju perkančioji organizacija, remdamasi objektyviais ir nediskriminaciniais tai sutarčiai būdingais atrankos kriterijais, pakviečia arba visus į sąrašą įrašytus kandidatus, arba tik kai kuriuos iš jų pateikti pasiūlymą.“ (Pataisytas vertimas)
Įgyvendinimo taisyklių 130 straipsnio 1 dalyje, kokia buvo taikoma faktinių aplinkybių atsiradimo momentu, buvo numatyta:
„1.   Konkurso dokumentus sudaro bent šie dokumentai:
a)
kvietimas pateikti pasiūlymą arba dalyvauti derybose;
b)
jį lydinčios specifikacijos, prie kurių pridedami sutartims taikomi bendrieji reikalavimai ir sąlygos;
c)
sutarties pavyzdys.
<…>“ (Pataisytas vertimas)
Įgyvendinimo taisyklių 130 straipsnio 3 dalies a ir b punktuose, kokie buvo taikomi faktinių aplinkybių atsiradimo momentu, buvo nurodyta:
„3.   Specifikacijose bent jau:
a)
nurodomi pirkime taikomi pašalinimo ir atrankos kriterijai, išskyrus atvejus, kai taikoma ribota procedūra ir 127 straipsnyje nurodytos derybų procedūros, iš anksto paskelbus skelbimą apie pirkimą; šiais atvejais tie kriterijai nurodomi tik skelbime apie pirkimą arba kvietime pareikšti susidomėjimą;
b)
nurodomi laimėtojo išrinkimo kriterijai ir jų santykiniai svoriai, jei tai nėra nurodyta skelbime apie pirkimą;
c)
išdėstomos 131 straipsnyje minėtos techninės specifikacijos;
<…>“ (Pataisytas vertimas)
Įgyvendinimo taisyklių 138 straipsnyje, koks buvo taikomas faktinių aplinkybių atsiradimo momentu, buvo nustatyta:
„1.   Konkurso laimėtojas nustatomas vienu iš šių būdų:
a)
taikant automatinio nugalėtojo nustatymo procedūrą, sutartis sudaroma su konkurso dalyviu, kurio tinkamai parengtame ir nustatytas sąlygas atitinkančiame pasiūlyme yra pasiūlyta mažiausia kaina;
b)
taikant ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo procedūrą.
2.   Ekonomiškai naudingiausias pasiūlymas – tai pasiūlymas, kuriame nurodytas geriausias kainos ir kokybės santykis, atsižvelgiant į sutarties objektu pagrįstus kriterijus, pvz., pasiūlyta kaina, techninis privalumas, estetinės ir funkcinės ypatybės, aplinkosauginiai privalumai, veiklos sąnaudos, pelningumas, užbaigimo ar pristatymo laikas, tolesnis aptarnavimas ir techninė pagalba.
3.   Skelbime apie pirkimą arba specifikacijose perkančioji organizacija nurodo, kokius svorius kiekvienam iš šių kriterijų ji taikys, nustatydama ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą.
Kainos kriterijaus svoris, palyginti su kitais kriterijais, neturi visai panaikinti kainos reikšmės parenkant laimėtoją.
Jei išimtiniais atvejais, visų pirma dėl sutarties objekto, svorių taikyti techniškai neįmanoma, perkančioji organizacija nurodo tik taikomus kriterijus mažėjančia svarbos tvarka.“ (Pataisytas vertimas)
Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje, kokia buvo taikoma faktinių aplinkybių atsiradimo momentu, buvo nustatyta:
„1.   Jei konkretaus pirkimo atveju pasiūlymai yra neįprastai mažos vertės, perkančioji organizacija, prieš atmesdama pasiūlymus vien tuo pagrindu, raštu paprašo informacijos apie pasiūlymo sudedamąsias dalis, kurias ji laiko svarbiomis, ir jas patikrina, atitinkamai išklausiusi šalis ir atsižvelgusi į pateiktus paaiškinimus.
Perkančioji organizacija gali visų pirma atsižvelgti į paaiškinimus apie:
a)
gamybos proceso, paslaugų teikimo ar statybos metodo ekonomiją;
b)
pasirinktus techninius sprendimus arba ypač palankias konkurso dalyviui sąlygas;
c)
dalyvio pasiūlymo originalumą.“ (Pataisytas vertimas)
Įgyvendinimo taisyklių 148 straipsnio 1–3 dalyse numatyta:
„1.   Vykstant sutarties sudarymo procedūrai perkančioji organizacija ir konkurso dalyviai gali bendrauti tik išimties tvarka šio straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytomis sąlygomis. <…>
3.   Jei, atplėšus pasiūlymus, dėl kurio nors iš jų reikalingas koks nors paaiškinimas, arba jei pasiūlyme turi būti ištaisytos akivaizdžios techninės klaidos, perkančioji organizacija gali susiekti su konkurso dalyviu, tačiau tai neturi keisti pasiūlymo sąlygų.“ (Pataisytas vertimas)
Faktinės bylos aplinkybės
2004 m. kovo 4 d. pagal Finansinį reglamentą ir Įgyvendinimo taisykles
Europos Sąjungos oficialiojo leidinio
priede (OL S 45, 2004) Taryba paskelbė ribotą konkursą (UCA-033/04) dėl Tarybos generalinio sekretoriato užimamų dviejų pastatų Briuselyje valymo ir priežiūros paslaugų teikimo. Pirkimą sudarė dvi dalys, kiekviena atitinkamai susijusi su konkrečia paslaugų teikimo vieta: 1 dalis – su pastatu
Woluwé Heights
, o 2 dalis – su pastatu
Frère Orban
.
Specifikacijose buvo numatyta, kad sutarties sudarymo kriterijus yra ekonomiškai naudingiausias pasiūlymas. Galutinis pasiūlymų dėl kiekvienos pirkimo dalies vertinimas turėjo būti atliekamas kiekvienam pasiūlymui skiriant tam tikrą balų skaičių, kuris turėjo būti apskaičiuojamas taip:
Balų skaičius: Kokybė x 100/Kainos indeksas
. Ekonomiškai naudingiausiu turėjo būti laikomas per šį galutinį vertinimą daugiausia balų surinkęs pasiūlymas, taip pat atitinkantis minimalų „Kokybės“ skirsniui nustatytą balų skaičių.
Pagal minėtas specifikacijas kiekvieno pasiūlymo kokybė turėjo būti vertinama pagal daugiausia 100 balų skalę ir remiantis 8 kriterijais. Aštuntasis kriterijus, kuriam skiriama daugiausia 50 balų, buvo susijęs su „valandų skaičiumi pagal 3 priedo lentelės A, B, C ir D skyrių bendras vertes“.
50 balų pagal šį kriterijų turėjo būti skiriami proporcingai atsižvelgiant į skirtumą tarp bendro vertinamame pasiūlyme nurodytų valandų per metus skaičiaus (Ho) ir kiekviename priimtinu pripažintame pasiūlyme kiekvieniems metams siūlomų valandų bendro skaičiaus vidurkio (Hm). Hm vidurkis turėjo būti laikomas pakankamu ir jam skirta 40 balų, o tai atitiko 80 % viršutinės (50 balų) ribos. Pagal specifikacijas, jei ši Hm ribinė vertė viršijama iki 12,5 %, skiriama papildomų balų, neperžengiant viršutinės 50 balų ribos. Tačiau jei pasiūlymo vertė yra daugiau kaip 12,5 % mažesnė už šią Hm ribinę vertę, atimama dalis balų iki iškrentamosios 30 balų ribos.
Be to, specifikacijose buvo numatyta, kad vidutinis kiekvieno pasiūlymo valandinis įkainis negalėjo būti mažesnis nei Belgijos bendrosios valymo paslaugų teikėjų sąjungos (
Union générale belge de nettoyage,
toliau – UGBN) nustatytas vidutinis valandinis 1A kategorijos sąnaudų įkainis, galiojantis pasiūlymo pateikimo momentu. 2004 m. liepos 1 d. šis vidutinis valandinis įkainis buvo 19,6962 euro.
2004 m. birželio 23 d. kandidatams buvo išsiųstos su nagrinėjamu konkursu susijusios specifikacijos.
2004 m. liepos 23 d. ieškovė
Belfass SPRL
pateikė du pasiūlymus dėl kiekvienos iš dviejų sudarytinos sutarties dalių vykdant konkursą UCA-033/04. Bendra ieškovės pasiūlyme, susijusiame su sutarties 1 dalimi, nurodyta metinė kaina buvo 234059,67 euro.
2004 m. spalio 13 d. laišku Taryba informavo ieškovę apie tai, kad abu jos pasiūlymai atmesti dėl tokių priežasčių: „<…> Sutarties 1 dalis: apskaičiavus Jūsų pasiūlymo vidutinį valandinį įkainį, gautas rezultatas buvo mažesnis už UGBN 2004 m. liepos 1 d. nustatytą minimalų 19,6962 euro įkainį. Sutarties 2 dalis: Jūsų pasiūlymas nesurinko minimalaus reikalaujamo kokybės balų skaičiaus, kurį skiria vertinimo komitetas pagal specifikacijose nurodytus kriterijus <…>“.
2004 m. spalio 15 d. ieškovė Tarybos paprašė pateikti papildomos išsamios informacijos apie jos pasiūlymo dėl sutarties 2 dalies atmetimą.
2004 m. spalio 22 d. Taryba į šį prašymą atsakė, visų pirma nurodydama, kad:
„<…> Jūsų pasiūlymas, kuriame nurodomas valandų skaičius yra 20 % mažesnis už visų pasiūlymų valandų skaičiaus vidurkį, buvo atmestas šiame etape vadovaujantis 2 puslapyje pateikta formule.“
Procesas ir šalių reikalavimai
Ieškovė pareiškė šį ieškinį, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija užregistravo 2004 m. gruodžio 23 dieną.
Remdamasis teisėjos pranešėjos pranešimu, Pirmosios instancijos teismas (penktoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.
2006 m. gruodžio 13 d. Taryba, atsakydama į 2006 m. lapkričio 28 d. Pirmosios instancijos teismo prašymą pateikti dokumentus proceso organizavimo tikslais, pateikė Pirmosios instancijos teismui konkurso UCA-033/04 skelbimo tekstą ir specifikacijas bei su šiuo konkursu susijusią pirminę įvertinimo ataskaitą (nekonfidencialią versiją).
2007 m. birželio 21 d. įvykusiame posėdyje šalys buvo išklausytos ir atsakė į Pirmosios instancijos teismo žodžiu pateiktus klausimus.
Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
—
pripažinti ieškinį priimtinu ir pagrįstu,
—
panaikinti 2004 m. spalio 13 d. Tarybos sprendimą nepriimti jos abiejų pasiūlymų, pateiktų vykdant konkursą UCA-033/04,
—
kaip patirtos žalos atlyginimą priteisti iš Tarybos 1481317,65 euro kompensaciją, pridedant 7 % dydžio metines palūkanas,
—
priteisti iš Tarybos visas bylinėjimosi išlaidas.
Taryba Pirmosios instancijos teismo prašo:
—
atmesti ieškinį kaip nepriimtiną, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi,
—
pripažinti ieškinį dėl panaikinimo nepagrįstu,
—
pripažinti prašymą dėl žalos atlyginimo nepagrįstu,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, priimtinumo
Šalių argumentai
Formaliai nepateikdama prieštaravimo dėl priimtinumo, Taryba tvirtina, kad ieškinys dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, yra nepriimtinas. Ji teigia, kad ieškovė neginčija pačio sprendimo ją pašalinti iš pirkimo procedūros, tačiau ginčija Tarybos sprendimo į specifikacijas įtraukti jos pašalinimą lėmusį kriterijų, t. y. bendro dalyvių siūlomo valandų skaičiaus vidurkį, teisėtumą.
Per posėdį Taryba pažymėjo, kad iš Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, jog asmuo, manantis, kad konkurso specifikacijos, kokios buvo patvirtintos perkančiosios organizacijos sprendimu, jį diskriminuoja, negali laukti, kol bus pranešta apie sprendimą sudaryti atitinkamą sutartį, kad galėtų jį užginčyti būtent dėl minėtų specifikacijų diskriminacinio pobūdžio, kartu nepažeisdamas greitumo ir veiksmingumo tikslų, įtvirtintų 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvoje dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su peržiūros procedūrų taikymu sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis, derinimo (
OL L 395, p. 33
) su pakeitimais, padarytais Direktyva 92/50 (2004 m. vasario 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Grossmann Air Service
,
C-230/02, Rink. p. I-1829
, 37 punktas).
Tarybos nuomone, kadangi specifikacijos 2004 m. birželio 23 d. buvo išsiųstos kiekvienam kandidatui, taigi ir ieškovei, individualiai, dviejų mėnesių terminas užginčyti sprendimo įtraukti minėtą kriterijų teisėtumą šio ieškinio pareiškimo dieną buvo pasibaigęs.
Ieškovė visų pirma teigia, kad specifikacijos nėra aktas, kurį būtų galima užginčyti pagal EB 230 straipsnį. Tai yra bendro taikymo parengiamasis aktas, o pagal nusistovėjusią teismo praktiką toks aktas, nesvarbu kuriuo momentu jis priimamas, niekada negali būti ieškinio dėl panaikinimo dalykas.
Ji taip pat nurodo, kad specifikacijos skirtos visoms įmonėms, kurios, priklausydamos bendrais ir abstrakčiais bruožais apibrėžtai kategorijai, nori teikti savo kandidatūrą tam, kad su jomis būtų sudaryta viešojo pirkimo sutartis. Nagrinėjamu atveju specifikacijos nėra nei jai adresuotas sprendimas, nei su ja tiesiogiai ir konkrečiai susijęs sprendimas. Iš to ji daro išvadą, kad vien ieškinys dėl sprendimo sudaryti sutartį panaikinimo leidžia jai užginčyti specifikacijose įrašyto kriterijaus dėl bendro dalyvių siūlomo valandų skaičiaus teisėtumą.
Specifikacijų atžvilgiu ieškovė subsidiariai remiasi EB 241 straipsnyje numatyta galimybe pareikšti prieštaravimą dėl akto teisėtumo.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Pirmiausia Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad Taryba siekia ginčyti šio ieškinio priimtinumą, nes, šios institucijos nuomone, jis iš tiesų susijęs tik su specifikacijomis, o šios ir yra tas aktas, kurio teisėtumą reikia ginčyti, tačiau tai nebuvo padaryta per tinkamą terminą.
Vis dėl to reikia konstatuoti, kad šiame ieškinyje prašomas panaikinti sprendimas yra 2004 m. spalio 13 d. Tarybos sprendimas nepriimti ieškovės konkursui pateiktų pasiūlymų ir kad ieškovė būtent šio prašymo panaikinti tikslais, taigi papildomai, ginčija specifikacijų teisėtumą.
Taigi kyla klausimas ne dėl ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo (nes juo neva siekiama panaikinti specifikacijas), o dėl prieštaravimo dėl specifikacijų teisėtumo, pareikšto ieškinio dėl panaikinimo kontekste, priimtinumo.
Norint priimti sprendimą šiuo klausimu reikia nustatyti, ar toks konkurso dokumentas, kaip antai nagrinėjamos specifikacijos, yra aktas, kurį, kaip teigia Taryba, galima užginčyti pareiškiant tiesioginį ieškinį pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą, ir ar todėl ieškovė turėjo pareikšti ieškinį dėl šių specifikacijų panaikinimo pagal šią nuostatą per to straipsnio penktojoje pastraipoje nustatytą dviejų mėnesių terminą.
Pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali pareikšti ieškinį dėl jam skirto sprendimo arba sprendimo, kuris, nors ir būtų reglamento ar kitam asmeniui skirto sprendimo formos, yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susijęs.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką kitas fizinis ar juridinis asmuo nei tas, kuriam skirtas aktas, gali tvirtinti, jog šis aktas yra su juo konkrečiai susijęs EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme tik tokiu atveju, jeigu šis aktas turi jam įtakos dėl tam tikrų jam būdingų savybių arba dėl tam tikros faktinės situacijos, kuri jį išskiria iš visų kitų asmenų, ir todėl jį individualizuoja taip pat kaip ir sprendimo adresatą (1963 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas
Plaumann prieš Komisiją
,
25/62, Rink. p. 197
,
p. 223
; 2002 m. liepos 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą
,
C-50/00 P, Rink. p. I-6677
, 36 punktas ir 2004 m. balandžio 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Jégo-Quéré
,
C-263/02 P, Rink. p. I-3425
, 45 punktas).
Nagrinėjamu atveju, Pirmosios instancijos teismo nuomone, negalima manyti, kad aptariamos specifikacijos yra konkrečiai susijusios su ieškove.
Viena vertus, priešingai nei Taryba, Pirmosios instancijos teismas mano, kad tai, jog 2004 m. birželio 23 d. specifikacijos pagal ribotą procedūrą buvo išsiųstos po pirminės atrankos atrinktiems kandidatams, taigi ir ieškovei, individualiai, pastarosios negali individualizuoti EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme. Iš tiesų specifikacijos, kaip ir visi nagrinėjamu atveju Tarybos parengti konkurso dokumentai, kurių dalį jos sudaro, yra taikomos objektyviai apibrėžtoms situacijoms ir sukelia teisinių padarinių bendrai bei abstrakčiai numanomoms asmenų kategorijoms. Todėl jos yra bendro pobūdžio ir negalima manyti, kad perkančiosios organizacijos įvykdytas jų individualus išsiuntimas iš anksto atrinktoms įmonėms leidžia kiekvieną iš šių įmonių individualizuoti EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme visų kitų asmenų atžvilgiu.
Kita vertus, Taryba nepagrįstai remiasi 30 punkte minėtu sprendimu
Grossmann Air Service
norėdama įrodyti, kad ieškovė turėjo teisę ginčyti nagrinėjamas specifikacijas. Iš tiesų reikia priminti, kad tas Teisingumo Teismo sprendimas buvo priimtas pateikus prejudicinį klausimą dėl Direktyvos 89/665 1 straipsnio 3 dalies ir 2 straipsnio 1 dalies b punkto išaiškinimo. Tačiau Direktyvos 89/665 su pakeitimais nuostatos privalomos tik valstybėms narėms ir netaikomos Bendrijos institucijoms, nors Taryba to ir neginčijo. Be to, kaip tai per posėdį pripažino Taryba, reikia konstatuoti, kad Bendrijos teisės aktai Bendrijos institucijų sudaromų viešojo paslaugų pirkimo sutarčių srityje, kokie taikomi šiai bylai, nenumato jokios nuostatos, panašios į įtvirtintąją Direktyvoje 89/665. Pagaliau Pirmosios instancijos teismas pažymi, kad, skirtingai nuo 30 punkte nurodyto sprendimo
Grossmann Air Service
pagrindinės bylos faktinių aplinkybių, nagrinėjamu atveju specifikacijose nurodytas ir ieškovės ginčijamas kriterijus jai netrukdė toliau naudingai dalyvauti nagrinėjamos sutarties sudarymo procedūroje. Atvirkščiai, iš bylos medžiagos matyti, kad ieškovė, kaip ir kiti po pirminės atrankos sudarytame sąraše įrašyti kandidatai, galėjo pateikti pasiūlymą dėl sutarties 2 dalies. Todėl, siekiant įvertinti šio ieškinio priimtinumą, negalima pagal argumentų analogiją vadovautis 30 punkte nurodytame sprendime
Grossmann Air Service
Teisingumo Teismo pateiktu Direktyvos 89/665 su pakeitimais nuostatų išaiškinimu.
Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, jog, kadangi nagrinėjamos specifikacijos nėra konkrečiai susijusios su ieškove, ji neturėjo teisės pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą pareikšti ieškinio dėl šių specifikacijų panaikinimo. Vadinasi, Taryba, prieštaraudama dėl ieškovės šio ieškinio kontekste papildomai ginčijamo šių specifikacijų teisėtumo, nepagrįstai nurodo, kad ieškovė gali tiesiogiai jas užginčyti.
Dėl esmės
Dėl ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 1 dalimi
Šalių argumentai
Pagrįsdama savo ieškinį dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 1 dalimi, ieškovė nurodo vienintelį pagrindą, kad buvo padaryta akivaizdi vertinimo klaida.
Iš esmės ieškovė tvirtina, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes ji neįvykdė savo pareigos atidžiai išnagrinėti jos pasiūlymą dėl sutarties 1 dalies.
Priešingai nei nurodė Taryba, ieškovė tvirtina, kad jos pasiūlyme nurodytas vidutinis valandinis įkainis buvo 22,123 euro, taigi didesnis nei UGBN nustatytas – 19,6962 euro – vidutinis minimalus valandinis įkainis.
Žinoma, ieškovė pripažįsta, kad ši Tarybos padaryta vertinimo klaida susijusi su jos pasiūlyme įsivėlusia A, B, C ir D kategorijų bendros sumos apskaičiavimo klaida (234059,67 euro vietoj 271811,67 euro).
Tačiau ieškovė mano, kad vadovaudamasi gero administravimo principu Taryba, nagrinėdama jos pasiūlymą, turėjo įsitikinti, kad jai nagrinėti pateiktame pasiūlyme nebuvo tokios akivaizdžios techninės klaidos, kurią ji galėjo ištaisyti savo iniciatyva.
Ieškovė nurodo, kad paprasčiausias skaičiavimo patikrinimas būtų leidęs Tarybai konstatuoti, jog teisingas jos pasiūlymo minimalus valandinis tarifas buvo 20,92 euro, kaip tai aiškiai ir tiksliai matyti pasiūlymo 40 puslapyje.
Galiausiai, ieškovės manymu, kadangi ši klaida buvo akivaizdi, o jos ištaisymas nebūtų pakeitęs nei pirkimo sąlygų, nei pirminio pasiūlymo, vadovaudamasi Finansinio reglamento 99 straipsniu ir kaip numatyta šio konkurso specifikacijų 10 straipsnyje, Taryba galėjo pasinaudoti savo teise susisiekti su ja.
Ieškovė, priešingai nei Taryba, mano, kad šioje byloje negalima vadovautis Pirmosios instancijos teismo išvadomis 1996 m. gegužės 8 d. Sprendime
Adia interim prieš Komisiją
(
T-19/95, Rink. p. II-321
, 47 punktas). Ji teigia, kad tame sprendime buvo kalbama apie sisteminę skaičiavimo klaidą, kurią nustatyti perkančiajai organizacijai buvo sudėtinga. Tačiau nagrinėjamu atveju, ieškovės nuomone, aptariama klaida yra paprasčiausia A, B, C ir D kategorijų sudėties klaida, kurią Taryba galėjo lengvai pastebėti ir ištaisyti.
Ieškovė taip pat teigia, kad Taryba negali tvirtinti nepastebėjusi šios klaidos, nes teisinga (taigi – ištaisyta) bendra kaina nurodyta Tarybos atsiliepimo į ieškinį priede pateiktuose „paprastajame“ ir „teoriniame“ jos pasiūlymo lyginamuosiuose įvertinimuose.
Be to, ieškovė tvirtina, kad jos atveju netaikytinas ir 1972 m. liepos 13 d. Sprendime
Bernardi prieš Parlamentą
(
90/71, Rink. p. 603
, 10 punktas) Teisingumo Teismo įtvirtintas bendrasis principas, jog bylos šalis negali Teisingumo Teisme remtis pažeidimais, kurie galėjo būti jos pačios veiksmų pasekmė. Ji pažymi, kad jos elgesys nebuvo nei tyčinis, nei lėmė Tarybos padarytą klaidą. Be to, ji visiškai nebuvo suinteresuota, kad jos klaida, šiuo atveju – paprasčiausia netyčia padaryta skaičiavimo klaida, nebūtų ištaisyta.
Be to, atsakydama į Tarybos argumentus ieškovė tvirtina, kad Finansinio reglamento 100 straipsnyje numatytas pranešimas dalyviui, kurio pasiūlymas atmestas, suteikia teisę atkreipti perkančiosios organizacijos dėmesį į galimas vertinimo klaidas, kurios galėjo turėti įtakos jos pasiūlymo įvertinimui, o gero administravimo ir skaidrumo principai reikalauja, kad šiuo pranešimu perkančioji organizacija aiškiai informuotų jo adresatą apie tokios teisės egzistavimą. Tačiau, ieškovės manymu, Taryba savo 2004 m. spalio 13 d. laiške jos neinformavo apie tokios teisės egzistavimą. Taigi buvo pažeistas vienodo požiūrio principas.
Todėl ji daro išvadą, kad Tarybos klaidą apskaičiuojant ieškovės pasiūlymo dėl sutarties 1 dalies vidutinį valandinį įkainį lėmė tai, kad Taryba minėto pasiūlymo atidžiai neišnagrinėjo, ir todėl galutinis sprendimas atmesti šį pasiūlymą buvo priimtas padarius ypač rimtą akivaizdžią vertinimo klaidą.
Taryba prieštarauja tvirtindama, kad, kaip matyti iš konkurso specifikacijų sąlygų, vidutinis valandinis įkainis yra lygus sumai, apskaičiuotai bendrą svarstomo pasiūlymo kainą padalijus iš bendro šiame pasiūlyme nurodyto valandų skaičiaus. Būtent dėl šios priežasties ji teigia atlikusi skaičiavimą tiesiog remdamasi šia atskaitine bendra kaina (234059,67 euro), kokią savo pasiūlyme nurodė ieškovė.
Tarybos nuomone, ji neprivalėjo tikrinti ieškovės pasiūlyme nurodytos A, B, C ir D kategorijų sumos ir taip nustatyti, kad teisinga bendra suma buvo 271811,67 euro, o ne 234059,67 euro. Taryba taip pat mano, kad jos atsiliepimo į ieškinį priede pateiktuose „paprastajame“ ir „teoriniame“ nagrinėjamo pasiūlymo lyginamuosiuose įvertinimuose pateikti duomenys negali būti pagrindas įrodyti, kad ji pastebėjo šią klaidą minėto pasiūlymo nagrinėjimo etape. Iš tikrųjų šie įvertinimai buvo atlikti tik rengiant atsiliepimą į ieškinį šioje byloje.
Ji priduria, kad perkančioji organizacija gali imtis iniciatyvos susisiekti su dalyviu tik norėdama ištaisyti akivaizdžias technines klaidas. O nagrinėjamu atveju klaida buvo visai ne akivaizdi, ir ji net negalėjo jos pastebėti.
Be to, Taryba remiasi 54 punkte nurodytame Teisingumo Teismo sprendime
Bernardi prieš Parlamentą
pripažintu bendruoju teisės principu, jog bylos šalis negali Teisingumo Teisme remtis pažeidimais, kurie galėjo būti jos pačios veiksmų pasekmė.
Ji taip pat mano, kad net jeigu būtų turėjusi nustatyti aptariamą klaidą, nebūtų galėjusi, nerizikuodama pažeisti Finansinio reglamento 99 straipsnio ir Įgyvendinimo taisyklių 148 straipsnio 3 dalies, susisiekti su dalyviu, kad ši klaida būtų ištaisyta. Šiam argumentui pagrįsti ji visų pirma remiasi 52 punkte nurodytu sprendimu
Adia interim prieš Komisiją
.
Galiausiai Taryba mano, kad vienas iš Finansinio reglamento 100 straipsnyje numatyto pranešimo, siunčiamo atrinkus laimėjusį pasiūlymą, bet dar nepasirašius sutarties, tikslų yra leisti dalyviui, kurio pasiūlymas atmestas, atkreipti perkančiosios organizacijos dėmesį į galimas vertinimo klaidas, kurios galėjo turėti įtakos jos pasiūlymo įvertinimui. Tačiau Taryba pažymi, kad ieškovė, gavusi 2004 m. spalio 13 d. laišką, kuriuo ji informuota apie jos pasiūlymo dėl sutarties 1 dalies atmetimo priežastis, nesiėmė jokių veiksmų.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką Taryba turi didelę diskreciją spręsdama, į kokius elementus atsižvelgti priimant sprendimą sudaryti viešojo pirkimo sutartį, o Pirmosios instancijos teismas tik turi patikrinti, ar nėra rimtos ir akivaizdžios klaidos (1978 m. lapkričio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Agence européenne d’intérims prieš Komisiją
,
56/77, Rink. p. 2215
, 20 punktas; 52 punkte nurodyto Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Adia interim prieš Komisiją
49 punktas ir 2000 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
AICS prieš Parlamentą
,
T-139/99, Rink. p. II-284
9, 39 punktas).
Be to, pagal Įgyvendinimo taisyklių 148 straipsnio nuostatas, jeigu, atplėšus pasiūlymus, dėl kurio nors iš jų reikalingas koks nors paaiškinimas arba jei pasiūlyme turi būti ištaisytos akivaizdžios techninės klaidos, perkančioji organizacija išimties tvarka gali susisiekti su konkurso dalyviu.
Nagrinėjamu atveju reikia patikrinti, ar ieškovės padaryta techninė klaida, t. y. jos pasiūlyme įsivėlusi skaičiavimo klaida dėl A, B, C ir D kategorijų bendros sumos (234059,67 euro vietoj 271811,67 euro), yra akivaizdi techninė klaida, kurią Taryba turėjo pastebėti.
Šiuo klausimu Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad, pirma, atsižvelgiant į dalyvių pasiūlymų valandinio įkainio apskaičiavimo metodą, nebuvo būtina, kad Taryba iš naujo apskaičiuotų A, B, C ir D kategorijų bendrą sumą. Iš tiesų neginčijama, kad vidutinis valandinis įkainis turėjo būti apskaičiuotas remiantis ieškovės pasiūlyme nurodytais bendra pasiūlymo kaina bei bendru siūlomų paslaugų valandų skaičiumi.
Antra, negalima manyti, kad, kaip teigia ieškovė, teisinga jos pasiūlymo valandinio įkainio minimali suma buvo 20,92 euro, kuri buvo aiškiai ir tiksliai nurodyta jos pasiūlymo 40 puslapyje, ir kad todėl Taryba turėjo apsvarstyti, ar nebuvo padaryta klaidos apskaičiuojant ieškovės pasiūlymo vidutinį valandinį įkainį. Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad minėta suma, nurodyta ieškovės pasiūlymo 40 puslapyje, buvo įrašyta E kategorijoje, aiškiai susijusioje su papildomų darbų, kuriuos „darbo dienomis (nuo pirmadienio iki penktadienio) nuo 6 iki 22 val.“ paprašius atliktų valymo paslaugų personalas, valandiniu įkainiu. Vadinasi, taip nurodyta valandinio įkainio suma (20,92 euro) buvo susijusi su specialaus pobūdžio paslaugomis – papildomais darbais, taigi su kitomis nei nurodytos A, B, C ir D kategorijose paslaugomis.
Trečia, priešingai nei tvirtina ieškovė, negalima manyti, kad „paprastojo“ ir „teorinio“ įvertinimo lentelės, kurias prie savo atsiliepimo į ieškinį šioje byloje pridėjo Taryba, įrodo, jog ji žinojo apie ieškovės padarytą klaidą. Iš Tarybos rašytinių pastabų aiškiai matyti, kad ji šias lenteles parengė šio proceso tikslais. Be to, Pirmosios instancijos teismas pažymi, kad ieškovė neįrodė, jog buvo atvirkščiai.
Be to, priešingai nei tvirtina ieškovė, Pirmosios instancijos teismas mano, jog negalima kaltinti Tarybos tuo, kad ji Finansinio reglamento 100 straipsnyje numatyto pranešimo etapu ieškovės neinformavo apie pastarosios teisę atkreipti perkančiosios organizacijos dėmesį į galimas vertinimo klaidas, kurios galėjo turėti įtakos jos pasiūlymo įvertinimui. Pagal teismo praktiką, nesant aiškios Bendrijos teisės nuostatos, negalima Bendrijos administracinėms ar teisminėms valdžios institucijoms pripažinti bendros pareigos informuoti asmenis apie galimas teisių gynimo priemones bei sąlygas, kuriomis jie gali jomis pasinaudoti (1999 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo nutarties
Guérin automobiles prieš Komisiją
,
C-153/98 P, Rink. p. I-1441
, 15 punktas ir 2000 m. vasario 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
ADT Projekt prieš Komisiją
,
T-145/98, Rink. p. II-387
, 210 punktas). Nagrinėjamu atveju Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad Finansinio reglamento 100 straipsnis aiškiai nenumato tokios pareigos.
Bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad kai ieškovė gavo 2004 m. spalio 13 d. Tarybos laišką, ji, nors ir nusprendė paprašyti nurodyti jos pasiūlymo dėl sutarties 2 dalies atmetimo priežastis, vis dėlto nepateikė jokios pastabos dėl jos pasiūlyme dėl sutarties 1 dalies esančios akivaizdžios skaičiavimo klaidos.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog ieškovės padaryta techninė klaida nebuvo akivaizdi Įgyvendinimo taisyklių 148 straipsnio 3 dalies prasme. Todėl negalima Tarybos kaltinti nepastebėjus šios klaidos ir jos neištaisius arba bent nesusisiekus su ieškove tam, kad pastaroji galėtų ją ištaisyti.
Todėl vienintelis pagrindas, jog Taryba savo 2004 m. spalio 13 d. Sprendime, tiek, kiek jis susijęs su sutarties 1 dalimi, padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, yra nepagrįstas. Atitinkamai ieškinys dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 1 dalimi, turi būti atmestas.
Dėl ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi
Šalių argumentai
Pagrįsdama savo ieškinį dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, ieškovė remiasi trimis pagrindais, atitinkamai susijusiais su bendrojo gero administravimo principo pažeidimu, akivaizdžia vertinimo klaida ir nediskriminavimo principo pažeidimu. Be to, dublike ieškovė nurodo ketvirtąjį pagrindą, jog Taryba, nesusisiekusi su ja prieš atmesdama jos pasiūlymą, pažeidė Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalį.
Ieškovė iš esmės teigia, kad pirmieji trys pagrindai, atitinkamai susiję su bendrojo gero administravimo principo bei nediskriminavimo principo pažeidimu ir akivaizdžia vertinimo klaida, grindžiami tuo, kad jos pasiūlymas dėl sutarties 2 dalies buvo atmestas automatiškai, neatlikus jokio kito patikrinimo, dėl vienintelės priežasties, jog tame pasiūlyme įrašytas bendras darbo valandų skaičius buvo daugiau kaip 12,5 % mažesnis už priimtuose pasiūlymuose nurodyto bendro valandų skaičiaus vidurkį.
Pirma, ieškovė mano, jog dėl tų pačių priežasčių specifikacijose nurodytas atrankos kriterijus, susijęs su bendro siūlomų valandų skaičiaus vidurkiu, kurio pagrindu Taryba atmetė jos pasiūlymą neatlikusi jokio kito patikrinimo, pažeidžia gero administravimo principą ir yra negaliojantis dėl padarytos akivaizdžios vertinimo klaidos. Iš tiesų vadovaujantis šiuo kriterijumi palankiau vertinami pasiūlymai, kuriuose numatytas paslaugų valandų skaičius yra didesnis nei iš tiesų reikalinga ir šios paslaugos dėl to yra brangesnės.
Šiuo atžvilgiu ieškovė pirmiausia tvirtina, jog minėtas kriterijus, kuriuo vadovavosi Taryba, neleidžia objektyviai įvertinti to, kas būtina reikiamoms paslaugoms atlikti. Viena vertus, ji primena nuo 1998 m. sausio 1 d. teikusi sutarties 2 dalyje nurodyto pastato valymo ir priežiūros paslaugas, kuriomis Taryba buvo visiškai patenkinta, o bendras valandų skaičius buvo toks pats, koks nurodytas jos pasiūlyme. Tačiau, nors ir pripažindama, kad Taryba negalėjo atsižvelgti į šią jos patirtį, ji mano, jog ši patirtis tiesiog leidžia objektyviai įrodyti, kad reikiamoms paslaugoms atlikti, bent jau lygiavertėmis sąlygomis, reikalingas bendras valandų skaičius buvo mažesnis nei nurodytasis galiausiai pasirinktame pasiūlyme, todėl Tarybos taikytas kriterijus skatino pervertinti šį valandų skaičių.
Kita vertus, ji mano, jog reikiamų paslaugų apimties įvertinimas negali pagrįstai priklausyti nuo pačių dalyvių pateiktų pasiūlymų, nes jie, susitarę, gali būti suinteresuoti dirbtinai padidinti siūlomų paslaugų apimtį. Pagaliau darbo valandų skaičius neturėtų būti pagrindinis kriterijus vertinant atliktino darbo kokybę. Šiuo paskutiniu klausimu ieškovė nurodo, kad jei ji savo pasiūlyme būtų dirbtinai padidinusi siūlomų valandų skaičių, jis nebūtų buvęs automatiškai atmestas.
Be to, ieškovė nurodo, kad Taryba negali remtis argumentu, jog nors laimėjusio pasiūlyme nurodyta kaina buvo 3,7 % didesnė už ieškovės pasiūlytąją, jame nurodytas valandų skaičius buvo 25,2 % didesnis nei ieškovės pasiūlyme. Ieškovė pakartoja savo teiginį, jog bendras laimėtojo siūlomas valandų skaičius buvo didesnis nei iš tiesų reikalingas specifikacijose numatytam darbui atlikti laikantis nustatytų kokybės reikalavimų. Taigi dėl tokio laimėtojo pasiūlytų paslaugų pervertinimo būtų padaryta žalos Tarybai ir tiems, kas ją finansuoja. Kita vertus, ji priduria, kad iš tiesų pasirinktas dalyvis nesuteikia tiek valandų, kiek buvo nurodyta jo pasiūlyme, o tai, jos nuomone, patvirtina, jog jos pasiūlytas valandų skaičius atitiko reikalingą sutarties 2 dalyje nurodytoms patalpoms valyti.
Antra, ieškovė tvirtina, kad pasirinktas atrankos kriterijus yra diskriminacinis, nes pagal jį automatiškai, be jokio kito patikrinimo, atmetami Tarybai biudžeto požiūriu objektyviai naudingi ir kokybės požiūriu visiškai patenkinami pasiūlymai.
Trečia, ieškovė teigia, kad Taryba pažeidė Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies nuostatas. Ji mano, kad prieš atmesdama jos pasiūlymą dėl neįprastai mažo bendro siūlomų paslaugų valandų skaičiaus Taryba turėjo šį pasiūlymą patikrinti, išklausydama kitą šalį, kaip nustatyta Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje. Be to, iš teismo praktikos išplaukia, kad neįprastai mažos vertės pasiūlymų automatinis atmetimas, jeigu jis paremtas matematiniu kriterijumi, yra draudžiamas (1989 m. birželio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimas
Fratelli Costanzo
,
103/88, Rink. p. 1839
).
Taryba primena, kad pagal teismo praktiką sutarties sudarymas su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu dalyviu nereiškia, jog pasirinktas pasiūlymas būtinai turi būti tas, kuriame nurodyta mažiausia kaina.
Be to, Taryba nurodo, jog reguliariai organizuojamų konkursų pagrindinis tikslas visų pirma yra įrodyti, kad įmanoma padaryti geriau arba padaryti daugiau. Tikėtina, kad konkurencingoje rinkoje visų dalyvių siūlomų valandų bendro skaičiaus vidurkis yra rimtas ir patikimas įvertinimas, kokių išteklių reikia kokybės požiūriu tinkamai įvykdyti paslaugas. Tarybos nuomone, skiriant daugiau valandų valymui, pasiekiamas aukštesnis kokybės lygis. Tačiau nagrinėjamu atveju Taryba konstatuoja, kad laimėtojas, palyginti su ieškove, pasiūlė 3,7 % didesnę kainą, tačiau 25,2 % daugiau darbo valandų. Be to, ji pažymi, kad kainos kriterijaus svoris vertinant pasiūlymus sudarė 50 %, o ginčijamo kriterijaus, susijusio su siūlomu valandų skaičiumi, – tik 25 % visų galimų skirti balų skaičiaus. Todėl laimėjęs pasiūlymas yra ekonomiškai naudingesnis, o ieškovės paslaugos – daug brangesnės. Galiausiai Taryba teigia, jog – laimėtojo personalo žymėjimo kortelės patvirtina, kad suteiktos paslaugos atitinka iš sutarties sąlygų kylančius įsipareigojimus.
Kalbant apie ieškovės teiginius dėl dalyvių, kurie galėjo susitarti dirbtinai padidinti siūlomų valandų skaičių, suderintų veiksmų tikimybės, Taryba siūlo ieškovei, jeigu ji turi atitinkamų įrodymų, kreiptis į konkurencijos tarnybas.
Kalbant apie trečiąjį pagrindą, susijusį su nediskriminavimo principo pažeidimu, Taryba atsikirsdama teigia, kad šis principas jai draudžia, sprendžiant dėl sutarties sudarymo, atsižvelgti į anksčiau ieškovės teiktų paslaugų kokybę.
Galiausiai Taryba tvirtina, kad ketvirtąjį pagrindą, susijusį su Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalimi, ieškovė nurodė pateikdama dubliką, todėl jis yra naujas ir dėl to nepriimtinas. Bet kuriuo atveju Taryba mano, kad ieškovės pasiūlymas nebuvo neįprastai mažos vertės. Ji iš esmės teigia, kad laikytis rungimosi principu pagrįstos procedūros esant neįprastai mažos vertės pasiūlymui, kaip numatyta Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje, privaloma tik kalbant apie šio pasiūlymo kainą. Taryba pažymi, kad nors ieškovės pasiūlyme nurodytas bendras valandų skaičius buvo 25,2 % mažesnis nei laimėtojo pasiūlyme, jos pasiūlyta kaina buvo tik 3,7 % mažesnė. Todėl Taryba mano, kad ieškovės paslaugos buvo daug brangesnės nei laimėtojo.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Prieš nagrinėjant ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, pagrįstumą, pirmiausia reikia nuspręsti dėl ketvirtojo pagrindo, susijusio su Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies nuostatų pažeidimu, priimtinumo.
— Ketvirtojo pagrindo, susijusio su Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies nuostatų pažeidimu, priimtinumas
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką iš kartu skaitomų Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkto ir 48 straipsnio 2 dalies išplaukia, kad ieškinyje turi būti nurodomas ginčo dalykas ir teisinių pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka ir kad vykstant procesui negalima pateikti naujų teisinių pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Tačiau pagrindas, kuris toliau plėtoja anksčiau tiesiogiai ar implicitiškai ieškinyje nurodytą pagrindą ir yra glaudžiai su juo susijęs, turi būti pripažintas priimtinu (1982 m. rugsėjo 30 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Amylum prieš Tarybą
,
108/81, Rink. p. 3107
, 25 punktas; 1983 m. gegužės 19 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Verros prieš Parlamentą
,
306/81, Rink. p. 1755
, 9 punktas; 1997 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Moles García Ortúzar prieš Komisiją
,
T-216/95, Rink. VT p. I-A-403 ir II-1083
, 87 punktas).
Be to, pagal teismo praktiką iš Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies matyti, kad jei perkančioji organizacija mano, jog pasiūlymas dėl konkrečios sutarties yra neįprastai mažos vertės, prieš jį atmesdama ji privalo leisti konkurso dalyviui paaiškinti arba net pagrįsti pasiūlyme nurodytus duomenis (2005 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
TQ3 Travel Solutions Belgium prieš Komisiją
,
T-148/04, Rink. p. II-2627
, 49 punktas).
Nagrinėjamu atveju Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad ieškinio 17 punkte ieškovė, pagrįsdama reikalavimą dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, visų pirma remiasi bendrojo gero administravimo principo ir nediskriminavimo principo pažeidimu bei akivaizdžia vertinimo klaida atmetant jos pasiūlymą, be jokio kito patikrinimo, dėl vienintelės priežasties, kad bendras tame pasiūlyme nurodytas valandų skaičius buvo daugiau kaip 12,5 % mažesnis už bendro siūlomų valandų skaičiaus vidurkį. Savo ieškinio 26 punkte ji taip pat tvirtina, kad šio kriterijaus įgyvendinimas yra diskriminacinis, nes dėl jo automatiškai, be jokio kito patikrinimo, atmetami objektyviai naudingesni pasiūlymai. Iš to išplaukia, kad ieškovė pateikdama ieškinį pareiškė aiškų kaltinimą Tarybai, jog ši atmetė jos pasiūlymą neatlikusi jokio kito patikrinimo dėl to, kad jis buvo neįprastai mažos vertės.
Iš to kas išdėstyta, matyti, kad ketvirtasis pagrindas, susijęs su Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies pažeidimu, nors ieškovės aiškiai nurodytas tik pateikiant dubliką, vis dėlto yra ieškinyje nurodytų trijų pagrindų plėtotė ir yra glaudžiai su jais susijęs. Todėl šį pagrindą reikia pripažinti priimtinu.
— Ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, pagrįstumas
Kaip minėta 89 punkte, ieškinyje nurodytais trimis pagrindais, atitinkamai susijusiais su gero administravimo principo pažeidimu, akivaizdžia vertinimo klaida ir nediskriminavimo principo pažeidimu, iš esmės siekiama įrodyti, kad Taryba, prieš automatiškai atmesdama ieškovės pasiūlymą dėl neįprastai mažo jos siūlomo valandų skaičiaus, nepagrįstai ieškovei nepasiūlė pateikti dokumentų, patvirtinančių jos pasiūlymo rimtumą, pagal Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje numatytą rungimusi pagrįsto patikrinimo principą. Todėl pirmiausia reikia išnagrinėti ketvirtąjį pagrindą, susijusį su Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies pažeidimu.
Šiuo klausimu tikslinga, pirma, nustatyti, ar „neįprastai mažos vertės pasiūlymo“ sąvoka apima, kaip nurodo Taryba, tik perkančiosios organizacijos nagrinėjamo pasiūlymo kainos kriterijų, ar, kaip iš esmės tvirtina ieškovė, ši sąvoka apima ir kitus pasiūlymų vertinimo kriterijus.
Pagal teismo praktiką, kadangi 1971 m. liepos 26 d. Tarybos direktyvos 71/305/EEB dėl viešojo darbų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (
OL L 185, p. 5
) 29 straipsnio 5 dalyje, Direktyvos 92/50 37 straipsnio 1 dalyje ir Direktyvos 93/37 30 straipsnio 4 dalyje numatyti reikalavimai iš esmės yra identiški nustatytiesiems Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje, tai, kas išdėstyta toliau, galioja ir pastarosios nuostatos aiškinimui (pagal analogiją žr. 2001 m. lapkričio 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Lombardini ir Mantovani
,
C-285/99 ir C-286/99, Rink. p. I-9233
, 50 punktą).
Be to, reikia pažymėti, kad 93 punkte nurodyto sprendimo
Lombardini ir Mantovani
67 punkte Teisingumo Teismas konstatavo, kad neginčijama, jog Direktyvos 93/37/EEB 30 straipsnio 4 dalis neapibrėžia neįprastai mažos vertės pasiūlymo sąvokos ir juo labiau nenustato anomalijos ribinės vertės apskaičiavimo metodo. Toje pačioje byloje generalinis advokatas nurodė, kad neįprastai mažos vertės pasiūlymo sąvoka yra ne abstrakti, o labai konkreti, ir turi būti apibrėžta kiekvienos sutarties atveju atsižvelgiant į specifinį jos dalyką (generalinio advokato D. Ruiz-Jarabo Colomer išvados 93 punkte nurodytam sprendimui
Lombardini ir Mantovani
, Rink. p. I-9235, 32 ir 35 punktai).
Nagrinėjamu atveju Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad, pirma, Finansiniame reglamente ir Įgyvendinimo taisyklėse nepateikiama jokia anomalijos ribinės vertės ir neįprastai mažos vertės pasiūlymo, kaip numatyta Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje, apibrėžtis. Antra, iš minėto straipsnio nuostatų aiškiai nematyti, kad neįprastai mažos vertės pasiūlymo sąvoka negalėtų būti taikoma ir kitiems, ne tik kainos, kriterijams.
Todėl norint apibrėžti neįprastai mažos vertės pasiūlymo sąvokos Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies prasme
ratione materiae
taikymo sritį, visų pirma reikia vadovautis šios nuostatos siekiamu tikslu.
Kaip priminta 88 punkte, pagal Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalį perkančioji organizacija, jeigu, jos manymu, pasiūlymas yra neįprastai mažos vertės, prieš jį atmesdama turi pareigą leisti konkurso dalyviui paaiškinti arba net pagrįsti pasiūlyme nurodytus duomenis. Konkrečiau tariant, iš teismo praktikos išplaukia esminis reikalavimas, kad kiekvienas dalyvis, kuris, kaip manoma, pateikė neįprastai mažos vertės pasiūlymą, turėtų teisę veiksmingai išsakyti savo požiūrį šiuo klausimu, jam suteikiant galimybę pateikti visus patvirtinančius dokumentus dėl skirtingų jo pasiūlymo elementų tuo momentu, kai jis sužino ne tik apie atitinkamai sutarčiai taikomą anomalijos ribinę vertę ir apie tai, kad jo pasiūlymas pasirodė neįprastai mažos vertės, bet ir apie konkrečius aspektus, dėl kurių perkančiajai organizacijai kilo abejonių (93 punkte nurodyto sprendimo
Lombardini ir Mantovani
53 punktas). Kartu Teisingumo Teismas pripažino, kad toks rungimosi principu pagrįstas vertinimas yra pagrindinis reikalavimas, skirtas užkirsti kelią perkančiosios organizacijos savavaliavimui ir užtikrinti sveiką įmonių konkurenciją (93 punkte nurodyto sprendimo
Lombardini ir Mantovani
57 punktas).
Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, jog Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas pagrindinis viešojo pirkimo sutarčių sudarymo reikalavimas, kad perkančioji organizacija, prieš atmesdama kiekvieną neįprastai mažos vertės pasiūlymą, jį patikrintų atsižvelgdama į jo sudėtinius elementus ir išklausydama kitą šalį.
Toliau Pirmosios instancijos teismas primena, kad pagal Finansinio reglamento 97 straipsnio 2 dalį sutartis gali būti sudaroma taikant automatinę nugalėtojo nustatymo (pagal mažiausią kainą) procedūrą arba ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo procedūrą ir kad, kiek tai susiję su antrąja procedūra, Įgyvendinimo taisyklių 138 straipsnio 2 dalyje numatyta, jog pasirinktas pasiūlymas – tai pasiūlymas, kuriame nurodytas geriausias kainos ir kokybės santykis, atsižvelgiant į sutarties objektu pagrįstus kriterijus, kaip antai pasiūlyta kaina, techninis privalumas, estetinės ir funkcinės ypatybės, aplinkosauginiai privalumai, veiklos sąnaudos, pelningumas, užbaigimo ar pristatymo laikas, tolesnis aptarnavimas ir techninė pagalba.
Taigi Pirmosios instancijos teismas mano, kad kai sutartis sudaroma su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu dalyviu, 98 punkte nurodytas pagrindinis reikalavimas taikomas ne tik nagrinėjamo pasiūlymo kainos kriterijui, bet ir kitiems Įgyvendinimo taisyklių 138 straipsnio 2 dalyje nurodytiems kriterijams tiek, kiek jie leidžia nustatyti anomalijos ribinę vertę, žemiau kurios vykdant konkretų pirkimą pateiktas pasiūlymas įtariamas esantis neįprastai mažos vertės Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies prasme.
Antra, reikia įvertinti, ar nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Taryba privalėjo, kaip teigia ieškovė, laikytis Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalyje numatytos rungimosi principu pagrįstos patikrinimo procedūros.
Šiuo atžvilgiu Pirmosios instancijos teismas nurodo, kad nagrinėjamai sutarčiai sudaryti buvo pasirinkta ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo procedūra. Be to, neginčijama, kad vienas iš pasirinktų kriterijų – bendro siūlomų valandų skaičiaus vidurkis – buvo susijęs su ieškovės pasiūlymo kokybiniu aspektu ir sudarė vieną iš pasiūlymo elementų 97 punkte nurodytos teismo praktikos prasme. Pagaliau pagal 16 punkte nurodytų specifikacijų nuostatas šis kriterijus leido nustatyti anomalijos ribinę vertę, žemiau kurios konkretus pasiūlymas pašalinamas automatiškai.
Tačiau, kaip matyti iš 2004 m. spalio 22 d. Tarybos laiško ir kaip per posėdį atsakydama į Pirmosios instancijos teismo klausimą Taryba tai aiškiai patvirtino, ieškovės pasiūlymas atmestas remiantis būtent šiuo kriterijumi dėl vienintelės priežasties, jog šiame pasiūlyme nurodytas pernelyg mažas bendras valandų skaičius. Be to, reikia konstatuoti, kad Taryba, prieš automatiškai atmesdama ieškovės pasiūlymą, neatliko jokio kito rungimosi principu pagrįsto jo patikrinimo pagal Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies nuostatas.
Esant šioms aplinkybėms Taryba pažeidė Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies nuostatas.
Šios išvados negali paneigti, kaip savo triplike nurodo Taryba, faktas, kad nors ieškovės pasiūlyme nurodyta bendra valandų suma buvo 25,2 % mažesnė nei laimėtojo, bendra jos pasiūlyta kaina buvo tik 3,7 % mažesnė nei laimėtojo. Pakanka dar kartą konstatuoti, kad, kaip matyti iš 2004 m. spalio 22 d. Tarybos laiško, ieškovės pasiūlymas buvo atmestas dėl vienintelės priežasties, jog šiame pasiūlyme nurodytas pernelyg mažas bendras valandų skaičius.
Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, jog ketvirtasis pagrindas, susijęs su Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies nuostatų pažeidimu, yra pagrįstas.
Todėl, nors ir nebūtina priimti sprendimo dėl pirmųjų trijų ieškinio dėl panaikinimo pagrindų pagrįstumo, 2004 m. spalio 13 d. Sprendimą reikia panaikinti tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi.
Dėl reikalavimų dėl žalos atlyginimo
Šalių argumentai
Ieškovė mano, kad, Tarybai neteisingai atmetus abu jos pasiūlymus, jai buvo padaryta žala, ir prašo atlyginti šią žalą, kurios dydį, padauginusi metinę jos pasiūlymo kainą iš sutarties trukmės (3 metai), ji įvertino 1481317,65 euro, kartu su 7 % dydžio metinėmis palūkanomis.
Dėl pažeidimo buvimo ji teigia, kad Taryba neabejotinai padarė rimtą ir akivaizdų pažeidimą, pirma, sutarties 1 dalies atveju – nepatikrindama jos pasiūlymo tikslumo, ir, antra, sutarties 2 dalies atveju – pažeisdama Finansinio reglamento ir Įgyvendinimo taisyklių nuostatas.
Dėl žalos tikrumo ieškovė nurodo, kad dėl neteisėto abiejų jos pasiūlymų atmetimo prarandamos didelės pajamos, ir tai kelia grėsmę jos tolesniam egzistavimui.
Pirma, ieškovė Pirmosios instancijos teismui, jei jo neįtikintų jos nurodomi reikalavimai dėl žalos, kurią ji patyrė atmetus abu jos pasiūlymus, atlyginimo, subsidiariai siūlo iš karto skirti 500000 eurų išankstinę kompensaciją. Antra, ji Pirmosios instancijos teismui siūlo, prieš priimant galutinį sprendimą dėl žalos dydžio, paskirti finansų specialistą, kuriam būtų pavesta apskaičiuoti tiesioginį ir netiesioginį pelną, kurį ji būtų gavusi, jei su ja būtų sudarytos abi sutartys.
Dėl priežastinio ryšio tarp pažeidimo ir patirtos žalos buvimo ieškovė mano, kad pagal sąlygų lygiavertiškumo principą Pirmosios instancijos teismas privalo išnagrinėti, ar ji būtų patyrusi tokią pačią žalą, net jei Taryba nebūtų nepadariusi jokio pažeidimo. Šiuo klausimu ji nurodo, jog kadangi Taryba automatiškai atmetė abu jos pasiūlymus, nagrinėjamu atveju neįmanoma atlikti tokio žalos įvertinimo.
Ieškovės teigimu, kadangi Taryba prie savo pastabų nepridėjo pirminės įvertinimo ataskaitos, Pirmosios instancijos teismas negali įvertinti Tarybos argumentų ir patikrinti, kokiu pagrindu nagrinėjamoje procedūroje šie pasiūlymai galėjo būti atmesti, net jei Taryba nebūtų padariusi pažeidimo.
Dėl sutarties 1 dalies Taryba mano, kad ji nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos. Ji priduria, kad nors ir būtų pripažinta jos atsakomybė už tokios klaidos padarymą, ieškovė neįrodė nei tokios klaidos rimtumo ir akivaizdumo, nei žalos tikrumo, nei priežastinio ryšio tarp jų buvimo.
Dėl sutarties 2 dalies Taryba mano, kad ji nepažeidė gero administravimo ir nediskriminavimo principų ir nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos. Ji priduria, kad, nors ir būtų pripažinta jos atsakomybė už tokį pažeidimą, ieškovė neįrodė nei tokios klaidos rimtumo ir akivaizdumo, nei žalos tikrumo, nei priežastinio ryšio tarp jų buvimo.
Taryba teigia, kad, priešingai nei tvirtina ieškovė, balų skyrimo kriterijai, kalbant apie sutarties 2 dalį, neabejotinai jai leido atlikti pastarosios pasiūlymo įvertinimą. Taryba primena, kad 75 % šių balų buvo skirti remiantis skaičiavimais pagal dalyvių pateiktus duomenis, o likę 25 % balų – remiantis atliktu įvertinimu.
Galiausiai, remdamasi „paprastuoju“ įvertinimu (kurį Taryba apibūdina kaip „pagrįstą ieškovės realiai pateiktais dokumentais, darant prielaidą, kad jis nebus atmestas“) ir „teoriniu“ įvertinimu (kurį Tarybą apibūdina kaip „atliktą ieškovei skiriant maksimalų geriausiam dalyviui skirtų balų skaičių pagal kiekvieną kriterijų, išskyrus atvejus, kai kriterijus grindžiamas pasiūlyme nurodytais matematiniais duomenimis“), Taryba tiek dėl sutarties 1 dalies, tiek dėl sutarties 2 dalies teigia įrodžiusi, kad ieškovės pasiūlymai nebūtų užėmę pirmos vietos ir todėl šiuo atveju nebuvo įvykdyta žalos tikrumo sąlyga.
Bet kuriuo atveju, tiek dėl sutarties 1 dalies, tiek dėl sutarties 2 dalies Taryba mano, kad jeigu Pirmosios instancijos teismas patenkintų ieškovės reikalavimą dėl žalos atlyginimo, nors tai yra mažai tikėtina, ieškovės prašoma kompensacija turėtų būti perskaičiuota ir apimti tik grynąjį metinį pelną, kurį ji galėtų įrodyti šios sutarties atveju.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad Bendrijos nesutartinė atsakomybė dėl neteisėtų jos institucijų veiksmų EB 288 straipsnio antrosios pastraipos prasme kyla, kai tenkinamos visos sąlygos, t. y. veiksmų, kuriais kaltinamos institucijos, neteisėtumas, žalos tikrumas ir priežastinio ryšio tarp veiksmų, kuriais kaltinamos institucijos, ir nurodytos žalos buvimas (1982 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Oleifici Mediterranei prieš EEB
,
26/81, Rink. p. 3057
, 16 punktas; 1996 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
International Procurement Services prieš Komisiją
,
T-175/94, Rink. p. II-729
, 44 punktas; 1996 m. spalio 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Efisol prieš Komisiją
,
T-336/94, Rink. p. II-1343
, 30 punktas ir 1997 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Oleifici Italiani prieš Komisiją
,
T-267/94, Rink. p. II-1239
, 20 punktas).
Jei nėra tenkinama nors viena iš šių sąlygų, turi būti atmestas visas ieškinys, nesant reikalo nagrinėti kitų sąlygų (1994 m. rugsėjo 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo
KYDEP prieš Tarybą ir Komisiją
,
C-146/91, Rink. p. I-4199
, 19 ir 81 punktai bei 2002 m. vasario 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Förde-Reederei prieš Tarybą ir Komisiją
,
T-170/00, Rink. p. II-515
, 37 punktas).
Nors ieškovė remiasi teise gauti kompensaciją už žalą, kurią ji tvirtina patyrusi dėl abiejų savo pasiūlymų, paėmus kartu, atmetimo, jos reikalavimą dėl žalos atlyginimo reikia nagrinėti 2004 m. spalio 13 d. Sprendimą atskiriant pagal tai, kiek jis susijęs su sutarties 1 ir 2 dalimis.
Reikalavimai dėl žalos atlyginimo, kiek jie susiję su sutarties 1 dalimi.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką reikalavimai atlyginti žalą turi būti atmesti, jeigu jie glaudžiai susiję su reikalavimais dėl panaikinimo, kurie buvo atmesti (žr. 2002 m. liepos 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Arne Mathisen prieš Tarybą
,
T-340/99, Rink. p. II-2905
, 134 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Kadangi reikalavimai dėl panaikinimo, kiek jie susiję su sutarties 1 dalimi, nenustačius ieškovės nurodomo neteisėtumo buvo atmesti, o prašymas dėl žalos atlyginimo yra glaudžiai susijęs su minėtais reikalavimais, šį prašymą dėl žalos atlyginimo, kiek jis susijęs su sutarties 1 dalimi, reikia atmesti.
Reikalavimai dėl žalos atlyginimo, kiek jie susiję su sutarties 2 dalimi
Pirmosios instancijos teismas pažymi, kad ieškovė prašo kompensacijos, lygios sumai, kurią ji būtų gavusi iš Tarybos, jei su ja būtų sudaryta sutartis, visų pirma jos 2 dalis. Toks prašymas turi būti suprantamas kaip pagrįstas ne galimybės sudaryti sutartį netekimu, o pačios sutarties netekimu.
Vis dėlto ieškovė nepateikia jokių įrodymų, kad jeigu nebūtų konstatuotas neteisėtumas sutarties 2 dalies atveju, su ja, be abejonės, būtų sudaryta minėta sutartis (jos 2 dalis). Be to, ji tvirtina, jog kadangi Taryba prie savo reikalavimų nepridėjo savo pirminės įvertinimo ataskaitos, neįmanoma patikrinti, kokiu pagrindu jos pasiūlymai galėjo būti atmesti, net jei Taryba nebūtų padariusi pažeidimo.
Tačiau dėl pastarojo aspekto, kadangi Taryba, atsakydama į Pirmosios instancijos teismo rašytinį klausimą, pateikė pirminę įvertinimo ataskaitą, kuri buvo nusiųsta ieškovei, Pirmosios instancijos teismas yra privestas konstatuoti, kad net ir nenustačius 106 punkte konstatuoto neteisėtumo, su ieškove sutarties 2 dalis bet kuriuo atveju nebūtų sudaryta. Tarybos pateiktoje pirminėje įvertinimo ataskaitoje ieškovės pasiūlymas yra aštuntoje, paskutinėje, vietoje.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškovės nurodoma patirta žala tiek, kiek ji susijusi su sutarties 2 dalimi, t. y. pačios sutarties netekimu, nėra tikra ir neabejotina, bet yra hipotetinė ir todėl negali būti atlyginta, o to pakanka prašymui dėl žalos atlyginimo atmesti. Juo labiau kad nėra jokios užuominos, o ir ieškovė jos nesuteikia, jog dėl konstatuoto pažeidimo ji būtų netekusi net galimybės sudaryti sutartį.
Todėl reikia atmesti ieškovės reikalavimus dėl žalos atlyginimo, kiek jie susiję su sutarties 2 dalimi.
Iš to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad turi būti atmesti visi reikalavimai dėl žalos atlyginimo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, Pirmosios instancijos teismas gali paskirstyti išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas. Nagrinėjamos bylos aplinkybėmis reikia nuspręsti, jog kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2003 m. spalio 13 d. Europos Sąjungos Tarybos sprendimą atmesti viešojo pirkimo konkursui UCA-033/04
Belfass SPRL
pateiktus pasiūlymus tiek, kiek juo atmetamas
Belfass
pasiūlymas, susijęs su sutarties 2 dalimi.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Vilaras
Martins Ribeiro
Jürimäe
Paskelbta 2008 m. gegužės 21 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris
E.Coulon
Pirmininkas
M. Vilaras
Turinys

Teisinis pagrindas

Faktinės bylos aplinkybės

Procesas ir šalių reikalavimai

Dėl ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, priimtinumo

Šalių argumentai

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

Dėl esmės

Dėl ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 1 dalimi

Šalių argumentai

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

Dėl ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi

Šalių argumentai

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

— Ketvirtojo pagrindo, susijusio su Įgyvendinimo taisyklių 139 straipsnio 1 dalies nuostatų pažeidimu, priimtinumas

— Ieškinio dėl 2004 m. spalio 13 d. Sprendimo panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su sutarties 2 dalimi, pagrįstumas

Dėl reikalavimų dėl žalos atlyginimo

Šalių argumentai

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

Reikalavimai dėl žalos atlyginimo, kiek jie susiję su sutarties 1 dalimi.

Reikalavimai dėl žalos atlyginimo, kiek jie susiję su sutarties 2 dalimi

Dėl bylinėjimosi išlaidų
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.