CELEX: 61988CJ0142
Begrænsning af eksporten af stålrør til USA
nye rørproducenter

1 Ved kendelse afsagt efter mundtlig forhandling den 26 . februar 1988, indgaaet til Domstolen den 20 . maj 1988, har Bundesverwaltungsgericht i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt en raekke praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning nr . 60/85 af 9 . januar 1985 om begraensning af eksporten af staalroer til Amerikas Forenede Stater ( EFT L 9, s . 13 ).
2 Forordning nr . 60/85 vedroerer gennemfoerelsen af et arrangement, som Faellesskabet i form af en brevveksling indgik med USA i 1985, og som gik ud paa, at eksporten til USA af staalroer med oprindelse i Faellesskabet skulle begraenses til et vist niveau i en bestemt periode ( EFT L 9, s . 2 ). Ifoelge den tredje betragtning til forordning nr . 60/85 fandtes de maengder, hvortil Faellesskabet havde begraenset eksporten, af forvaltningsmaessige grunde at burde fordeles mellem medlemsstaterne . Der blev i den forbindelse fastsat en fordelingsnoegle, og myndighederne i medlemsstaterne skulle herefter have til opgave at fordele de saaledes tildelte maengder mellem virksomhederne ved anvendelse af objektive kriterier .
3 Baggrunden for hovedsagen er en ansoegning fra den tyske virksomhed Bergrohr GmbH, som fremstiller staalroer, om forhoejelse af den maengde staalroer, virksomheden kunne udfoere til USA inden for rammerne af den tyske kvote . Ansoegningen blev begrundet med, at virksomheden havde gennemgaaet en oekonomisk omstrukturering; blandt andet havde den i samarbejde med et andet staalvaerk opfoert et nyt fabriksanlaeg med henblik paa fremstilling af et nyt produkt, nemlig staalroer med stor diameter . Ansoegningen blev afslaaet af vedkommende tyske myndighed, Bundesamt fuer gewerbliche Wirtschaft ( herefter benaevnt "Bundesamt ").
4 Bundesamt stoettede sin afgoerelse paa artikel 5, stk . 2, i forordning nr . 60/85, som fastsaetter de kriterier, hvorefter myndighederne i medlemsstaterne udsteder udfoerselstilladelser . Navnlig skal "virksomhedernes traditionelle eksportmoenstre" overholdes, idet der dels skal tages hensyn til begraensningen af de udfoerte maengder i medfoer af forordningen og dels "eventuelt til nye roerproducenters situation ". Bundesamt var af den opfattelse, at Bergrohr ikke var en "ny roerproducent" i artikel 5, stk . 2' s forstand, da dette begreb ikke omfattede udvidelse af produktionskapaciteten i en virksomhed, som allerede fremstiller staalroer .
5 Bergrohr anlagde sag til proevelse af Bundesamts afgoerelse ved Verwaltungsgericht Frankfurt am Main, som lagde Bundesamts argumentation til grund, idet retten dog fandt, at Bundesamt burde udstede de supplerende udfoerselstilladelser, Bergrohr havde ansoegt om, ved at fradrage den hertil svarende maengde i en saerlig maengde paa 20 000 t, som Hoesch AG i Dortmund havde faaet tildelt . Denne saerlige maengde var blevet forbeholdt Hoesch, for at dette selskab kunne levere roerhalvfabrikata til sit datterselskab i Baytown, Texas, som saa forarbejdede dem til faerdige roer . Den tyske kvote, som udgjorde 2,82% af det anslaaede forbrug i USA, skulle saaledes foerst fordeles mellem de paagaeldende virksomheder, efter at den saerlige maengde, der var forbeholdt Hoesch, var blevet trukket fra . Verwaltungsgericht ansaa denne praksis for retsstridig, da forordning nr . 60/85 intet indeholdt om en saadan maengde .
6 Ankeinstansen, Verwaltungsgerichtshof Hessen, fastslog efter at have adciteret Hoesch, at det ikke var retsstridigt at forbeholde Hoesch denne saerlige maengde paa 20 000 t . Verwaltungsgerichtshof stoettede sig herved paa forskellige dokumenter, hvoraf det fremgik, at det under forhandlingerne mellem Faellesskabet og De Forenede Stater var blevet aftalt at tildele Hoesch en saadan saerlig maengde . Verwaltungsgerichtshof fandt imidlertid, at Bergrohr maatte betragtes som en ny roerproducent, jfr . artikel 5, stk . 2, i forordning nr . 60/85, og derfor kunne goere krav paa en forhoejelse af den maengde, der kunne eksporteres til De Forenede Stater .
7 Bundesverwaltungsgericht, hvortil Hoesch, Bergrohr og Bundesamt indgav revisionsanke, har udsat sagen for at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
"1 ) a ) Kan 'nye roerproducenter' , jfr . artikel 5, stk . 2, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 60/85 af 9 . januar 1985 ( EFT L 9, s . 13 ) ogsaa vaere virksomheder, der ganske vist allerede hidtil har fremstillet staalroer, men som - i samme selskabsform og med samme firmanavn - har gennemgaaet en betragtelig selskabsretlig og oekonomisk aendring, bl.a . gennem optagelse af en ny selskabsdeltager, en vaesentlig kapitalforhoejelse og en betragtelig foroegelse af kapaciteten gennem opfoerelse af et nyt produktionsanlaeg?
b ) Saafremt spoergsmaal a ) besvares bekraeftende, er det da til hinder for at anerkende en saadan virksomhed som en ny roerproducent, at de omstaendigheder, der begrunder denne egenskab, allerede er indtruffet, laengere tid foer eksportbegraensningerne traadte i kraft, men i dette tidsrum ikke er blevet benyttet til at gennemfoere eksport til USA?
c ) Saafremt spoergsmaal b ) besvares benaegtende, efter hvilke synspunkter skal 'situationen' for en saadan ny roerproducent da bedoemmes inden for det skoen over fordelingen, de nationale myndigheder har faaet tillagt i henhold til artikel 5, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 60/85?
2)Kan det af afsnit II i den raadsafgoerelse, der blev vedtaget efter skriftlig procedure den 29 . december 1984, om godkendelse vedroerende forhandlinger om indgaaelse af et arrangement med De Forenede Stater om eksport af staalroer i henhold til de i afsnit I anfoerte retningslinier og om fordeling af den samlede kvote paa 7,6% af det amerikanske marked i henhold til afsnit II ( nr . 17 i den maanedlige oversigt over retsakter, som er vedtaget ved skriftlig procedure, december 1984 ), enten alene eller sammenholdt med artikel 5, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 60/85, udledes, at Forbundsrepublikken Tyskland var forpligtet eller berettiget til for aarene 1985 og 1986 forlods at tildele en bestemt producent en saermaengde paa 20.000 tons af sin eksportkvote paa 2,82%?"
8 For en naermere redegoerelse for de faktiske omstaendigheder, retsforhandlingerne og de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
Foerste spoergsmaal
9 Spoergsmaalets to foerste led vedroerer kriterierne for at anerkende en virksomhed som "ny roerproducent", mens det tredje led tager sigte paa en afklaring af, hvilke kriterier der skal anvendes for tildeling af udfoerselstilladelser, naar der fremkommer en ny roerproducent paa markedet .
10 Tvisten mellem parterne om begrebet "ny roerproducent" har navnlig drejet sig om, hvorvidt dette begreb ogsaa omfatter det tilfaelde, hvor der sker en betydelig foroegelse af produktionskapaciteten i en virksomhed, som allerede fremstiller staalroer, ved at der opfoeres et nyt produktionsanlaeg . Hoesch, Bundesamt og den italienske regering har foreslaaet, at dette spoergsmaal besvares benaegtende, og har begrundet det med, at hovedkriteriet for fordelingen i henhold til artikel 5 i forordning nr . 60/85 er, at virksomhedernes traditionelle eksportmoenstre skal overholdes . Baggrunden for dette kriterium er et oenske om, at de enkelte virksomheder i Faellesskabet saa vidt muligt bevarer deres markedsandele paa det amerikanske marked i den periode, hvor eksporten til USA begraenses .
11 Indledningsvis bemaerkes, at arrangementet mellem Faellesskabet og USA, som er gennemfoert ved forordning nr . 60/85, i princippet har til formaal at nedsaette den samlede maengde staalroer med oprindelse i Faellesskabet, som udfoeres til USA, til et bestemt niveau . Dette niveau fastsaettes i arrangementet til 7,6% af det anslaaede forbrug i USA; paa grundlag heraf beregner Kommissionen i medfoer af artikel 2 i forordning nr . 60/85 Faellesskabets eksportloft, som i givet fald tilpasses til aendringerne i det anslaaede forbrug i USA . Ifoelge artikel 3 fordeler Kommissionen det kvantitative eksportloft mellem medlemsstaterne paa grundlag af de procentandele, der er fastsat i bilag III til forordningen ( for Tysklands vedkommende : 2,82% af forbruget i USA ).
12 Inden for disse graenser fastsaetter medlemsstaterne for hvert kvartal de maengder, for hvilke de forventer at udstede udfoerselstilladelser; de skal i den forbindelse soerge for, at der sikres en tilstraekkelig spredning af eksporten over hele aaret ( artikel 5, stk . 1 ). Tilladelserne udstedes af myndighederne i medlemsstaterne efter visse kriterier ( artikel 5, stk . 2 ), herunder at :
- virksomhedernes traditionelle eksportmoenstre skal overholdes, idet der tages hensyn til de i forordningen fastlagte principper om begraensning samt eventuelt til nye roerproducenters situation;
- de traditionelle eksportmoenstre over for USA i loebet af aaret skal overholdes;
- eksportmulighederne i henhold til forordningen skal udnyttes og forvaltes bedst muligt .
13 Det fremgaar af beskrivelsen af den ved forordning nr . 60/85 indfoerte ordning, at de virksomheder, der fremstiller staalroer, hverken efter forordningens formaal eller dens ordlyd har krav paa at beholde deres markedsandele inden for rammerne af faellesskabsloftet . Overholdelsen af virksomhedernes traditionelle eksportmoenstre er ganske vist et af de kriterier, myndighederne i medlemsstaterne skal tage hensyn til, men det er kun ét af flere forhold, som skal tages i betragtning .
14 Dernaest bemaerkes, at spoergsmaalet ikke blot vedroerer en foroegelse af produktionskapaciteten, men opfoerelse af et nyt anlaeg som foelge af en gennemgribende omstrukturering af virksomheden, som blandt andet omfattede optagelse af en ny selskabsdeltager og en vaesentlig forhoejelse af selskabskapitalen . Desuden fremgaar det af hovedsagens akter, at opfoerelsen af det nye anlaeg har givet anledning til fremstilling af et nyt produkt, som virksomheden ikke tidligere har fremstillet, nemlig roer med stor diameter .
15 Under disse omstaendigheder vil en afvisning af at anerkende virksomheden som ny roerproducent - som Bergrohr og Kommissionen har anfoert - indebaere, at der uberettiget sondres mellem to former for samarbejde mellem to eksisterende virksomheder, der oekonomisk foerer til samme resultat . Den ene bestaar i, at virksomhederne med henblik paa en ny roerproduktion opretter et datterselskab, som i hvert fald maa betegnes som en "ny roerproducent", mens den anden bestaar i, at én af de to virksomheder med oekonomisk stoette fra den anden undergaar en omstrukturering, som omfatter opfoerelse af et nyt anlaeg til den nye produktion . Der findes hverken at vaere holdepunkter for, at en saadan sondring er berettiget, i det europaeisk-amerikanske arrangement, henholdsvis forordning nr . 60/85, eller i EOEF-Traktatens bestemmelser og opbygning .
16 Herefter maa det foerste spoergsmaals foerste led besvares med, at artikel 5 i forordning nr . 60/85 skal fortolkes saaledes, at udtrykket "nye roerproducenter" omfatter virksomheder, som - selv om de tidligere har fremstillet staalroer og stadig har samme retlige organisationsform og samme navn - oekonomisk har undergaaet en aendring, som har foert til opfoerelse af et nyt anlaeg med stor kapacitet, navnlig naar der i anlaegget fremstilles et nyt produkt, som virksomheden ikke tidligere har fremstillet .
17 Med hensyn til spoergsmaalets andet led er det tilstraekkeligt at konstatere, at artikel 5 i forordning nr . 60/85 omhandler den situation, at der fremkommer en ny "producent" paa markedet for staalroer, hvad enten der er tale om en ny virksomhed, eller - paa visse betingelser - om nye anlaeg i en eksisterende virksomhed . Denne bestemmelse vedroerer ikke den situation, en virksomhed befinder sig i, naar den har fremstillet roer, inden forordning nr . 60/85 traadte i kraft, og foerst senere har besluttet at indlede en eksport til De Forenede Stater . Det maa dog vaere klart, at enhver ny roerproducent maa have en passende overgangsperiode til at ivaerksaette eksporten og afsaetningen af sine produkter .
18 Spoergsmaalets tredje led vedroerer de fordelingskriterier, der skal anvendes, naar en ny producent kan goere krav paa tilladelser til udfoersel af staalroer til USA . Ved besvarelsen af dette spoergsmaal maa der tages hensyn til de kriterier, der er opstillet i artikel 5, stk . 2, da de er de eneste, der er fastsat i forordning nr . 60/85 .
19 I den forbindelse bemaerkes, at medlemsstaternes myndigheder ifoelge Domstolens praksis ( dom af 17 . marts 1987, Mannesmann-Roehrenwerke, sag 333/85, Sml . s . 1381 ) skal fordele udfoerselstilladelserne mellem virksomhederne og herved skal overholde de i artikel 5, stk . 2, fastsatte objektive kriterier, hvis anvendelse indebaerer en vis skoensmargen, og hvis vaegt kan bestemmes ved at sammenholde kriterier af forskellig art .
20 En naermere gennemgang af disse kriterier viser navnlig, at de nationale myndigheder, naar der fremkommer en ny roerproducent, dels skal tage hensyn til dennes produktionskapacitet, udfoerselspotentiel og de opofrelser, denne producent har foretaget i forbindelse med begraensningerne af afsaetningsmulighederne for jern - og staalprodukter i forhold til andre virksomheder i samme situation, og dels skal give den nye producent reel mulighed for at traenge ind paa det amerikanske marked for staalroer . Det paahviler de nationale myndigheder at finde en passende ligevaegt mellem disse forskellige krav i hvert enkelt tilfaelde .
21 Foelgelig maa det foejes til besvarelsen af det foerste spoergsmaal, at en virksomhed, der anerkendes som "ny roerproducent", jfr . artikel 5, stk . 2, i forordning nr . 60/85, har krav paa en passende andel af de udfoerselstilladelser, der er til raadighed, idet de i bestemmelsen opstillede kriterier i oevrigt skal overholdes . De myndigheder i medlemsstaterne, som skal vaegte de forskellige kriterier, skal navnlig tage hensyn til den nye producents produktionskapacitet og udfoerselspotentiel og give denne en reel adgang til det amerikanske marked for staalroer .
Andet spoergsmaal
22 Det andet spoergsmaal, som vedroerer den saerlige maengde, de tyske myndigheder paa forhaand havde tildelt Hoesch, rejser i virkeligheden to forskellige problemer, nemlig om myndighederne var forpligtet til at fradrage denne saerlige maengde i den nationale eksportkvote, og om de var befoejet hertil .
23 Med henblik paa undersoegelsen af disse to problemer maa det indledningsvis fastslaas, at Hoeschs leverancer til datterselskabet i Baytown spillede en vaesentlig rolle under de forhandlinger, som foerte til arrangementet mellem Faellesskabet og USA . Det fremgaar af en brevveksling, der findes i sagens akter, at den amerikanske delegation oprindelig havde insisteret paa, at eksporten fra Faellesskabet blev begraenset til 5,9% af det anslaaede forbrug i USA, og at den til sidst erklaerede sig parat til at forhoeje dette loft til 7,6% med det udtrykkelige formaal at sikre leverancerne fra Hoesch til dets amerikanske datterselskab . Ifoelge de amerikanske forhandlere skal denne forhoejelse vaere blevet beregnet paa basis af en leverance paa 42 000 t roerhalvfabrikata fra Hoesch til datterselskabet i Baytown .
24 Det staar endvidere fast, at Raadet ved fordelingen af kontingentet paa 7,6% mellem medlemsstaterne efter fordelingsnoeglen i bilag III til forordning nr . 60/85 gik ud fra, at en saerlig maengde paa 20 000 t skulle vaere forbeholdt Hoesch, for at dette selskab kunne levere til sit amerikanske datterselskab . Eksportloftet blev for Forbundsrepublikken Tysklands vedkommende fastsat til 2,82% for at tage hensyn til denne saerlige maengde, efter at den tyske regering havde erklaeret, at den af hensyn til en faelles loesning paa de problemer, begraensningen af eksporten af staalroer rejste, var parat til at fradrage den saerlige maengde, der var forbeholdt Hoesch, i den kvote, som tilkom de tyske virksomheder efter den af Raadet vedtagne fordelingsnoegle .
25 De skal endelig bemaerkes, at forordning nr . 60/85 ikke naevner den saerlige maengde, der er forbeholdt Hoesch, i forbindelse med fordelingen af faellesskabsloftet mellem medlemsstaterne . Det fremgaar af Kommissionens oplysninger og af en raekke skrivelser, som denne og Hoesch har forelagt Domstolen, at den tyske regering gav udtryk for sin utilfredshed med, at den saerlige maengde ikke var omtalt i det kommissionsforslag, som foerte til forordning nr . 60/85 . Raadet aendrede imidlertid ikke Kommissionens forslag paa dette punkt og gav som begrundelse herfor, at der ved fastsaettelsen af fordelingsnoeglen allerede var taget hensyn til en maengde paa 20 000 t, som var forbeholdt Hoesch og omfattet af den tyske kvote . Efter at arrangementet og forordning nr . 60/85 var traadt i kraft, klagede de amerikanske myndigheder gentagne gange over det manglende samarbejde fra Faellesskabets side med hensyn til garantien for leverancerne til Hoeschs datterselskab i Baytown .
26 Alle disse omstaendigheder viser, at de amerikanske myndigheder accepterede et loft paa 7,6%, idet de gik ud fra, at der blev forbeholdt Hoesch en saerlig maengde, for at dette selskab kunne levere til sit amerikanske datterselskab, medens faellesskabsinstitutionerne ikke tildelte Hoesch en saerlig maengde i forbindelse med fordelingen af kontingentet . De fastsatte derimod fordelingsnoeglen mellem medlemsstaterne paa en saadan maade, at der blev taget hensyn til den saerlige maengde, idet de var af den opfattelse, at det tilkom de tyske myndigheder at drage konsekvenserne heraf ved udstedelsen af udfoerselstilladelserne .
27 Ved Raadets forordning nr . 3686/87 af 8 . december 1987 om aendring af forordning nr . 60/85 om begraensning af eksporten af staalroer til Amerikas Forenede Stater ( EFT L 346, s . 26 ) tilfoejedes et nyt kriterium for udstedelse af udfoerselstilladelser, idet de nationale myndigheder i henhold til forordningen ogsaa skal tage hensyn til "situationen for ... virksomheder, der i De Forenede Stater har et datterselskab, hvortil de leverer roerhalvfabrikata til fremstilling af roer ". Denne aendring, som i generelle vendinger hentyder til Hoeschs saerlige situation, er imidlertid sket efter fremkomsten af de faktiske omstaendigheder, som ligger til grund for hovedsagen .
28 Kommissionen har gjort gaeldende, at forordning nr . 3686/87 ikke havde til formaal at skabe en ny retstilstand, men at kodificere en praksis, som var blevet fulgt siden udstedelsen af forordning nr . 60/85 . Bestemmelserne i forordning nr . 3686/87 skulle derfor bringe klarhed over indholdet af forordning nr . 60/85 i den tidligere affattelse .
29 Gennemgangen af disse forskellige forhold foerer saaledes for det foerste til, at det maa konkluderes, at bestemmelserne i forordning nr . 60/85 i den davaerende affattelse - som var de eneste bestemmelser, hvorved de kriterier, myndighederne i medlemsstaterne skulle anvende ved udstedelse af udfoerselstilladelser for staalroer, var blevet fastsat - ikke henviser til den saerlige maengde, der er forbeholdt Hoesch . For saa vidt som fordelingen af disse tilladelser ogsaa angik andre virksomheder, hvis saerlige situation ikke havde vaeret genstand for forhandlinger mellem Faellesskabet og USA, kan disse bestemmelser ikke fortolkes saaledes, at de medfoerer en forpligtelse for de tyske myndigheder til at tildele Hoesch en bestemt maengde .
30 For det andet maa det europaeisk-amerikanske arrangements karakter tages i betragtning . Arrangementet, som er indgaaet paa grundlag af EOEF-Traktatens artikel 113, er en aftale i den betydning, der er forudsat i Traktatens artikel 228 . En saadan aftale er karakteriseret ved, at dens bestemmelser i henhold til Traktaten er bindende for saavel Faellesskabets institutioner som medlemsstaterne, og at bestemmelserne i forhold til den anden kontraherende part skal gennemfoeres i god tro i medfoer af de gaeldende folkeretlige regler . Heraf foelger, at det paahvilede de tyske myndigheder inden for rammerne af de kriterier, der er fastsat i artikel 5 i forordning nr . 60/85, at tage hensyn til Hoeschs saerlige situation, saaledes som den havde vaeret genstand for de forhandlinger, der foerte til indgaaelsen af den paagaeldende aftale .
31 I den forbindelse maa det fremhaeves, at der i de omhandlede kriterier udtrykkeligt henvistes til, at "eksportmulighederne i henhold til denne forordning skal udnyttes og forvaltes bedst muligt ". Den bedst mulige udnyttelse og forvaltning kan navnlig opnaas, naar der er tale om faellesskabsvirksomheder, der har oekonomiske forbindelser med deres datterselskaber i USA, og isaer naar de leverer roerhalvfabrikata til deres datterselskaber, saaledes som det er tilfaeldet med hensyn til Hoesch i Forbundsrepublikken Tyskland og i Texas . Raadet synes at dele denne opfattelse, idet det i en af betragtningerne til forordning nr . 3686/87 har anfoert, at der ved fordelingen af faellesskabskvoten mellem medlemsstaterne som anfoert i bilag III til forordning nr . 60/85 er "taget hensyn til den saerlige situation for saadanne virksomheder, der har et datterselskab i USA ".
32 Heraf foelger, at de tyske myndigheder i henhold til forordning nr . 60/85 var befoejet til at forbeholde Hoesch en saerlig maengde ved udstedelsen af udfoerselstilladelser, og at de desuden var tilskyndet hertil i kraft af de forpligtelser, Faellesskabet havde paataget sig i forhold til Amerikas Forenede Stater .
33 Det andet spoergsmaal maa derfor besvares saaledes, at de tyske myndigheder i medfoer af forordning nr . 60/85 var befoejet, men ikke forpligtet til at tildele Hoesch en saerlig maengde staalroer af den nationale eksportkvote paa 2,82% af det anslaaede forbrug i USA .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
34 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, som verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( Sjette Afdeling )
vedroerende de spoergsmaal, Bundesverwaltungsgericht har forelagt ved kendelse, afsagt efter mundtlig forhandling den 26 . februar 1988, for ret :
1 ) Artikel 5 i Raadets forordning nr . 60/85 af 9 . januar 1985 om begraensning af eksporten af staalroer til Amerikas Forenede Stater skal fortolkes saaledes, at udtrykket "nye roerproducenter" omfatter virksomheder, som - selv om de tidligere har fremstillet staalroer og stadig har samme retlige organisationsform og samme navn - oekonomisk har undergaaet en aendring, som har foert til opfoerelse af et nyt anlaeg med stor kapacitet, navnlig naar der i anlaegget fremstilles et nyt produkt, som virksomheden ikke tidligere har fremstillet .
2 ) En virksomhed, der anerkendes som "ny roerproducent", jfr . artikel 5, stk . 2, i forordning nr . 60/85, har krav paa en passende andel af de udfoerselstilladelser, der er til raadighed, idet de i bestemmelsen opstillede kriterier i oevrigt skal overholdes . De myndigheder i medlemsstaterne, som skal vaegte de forskellige kriterier, skal navnlig tage hensyn til den nye producents produktionskapacitet og udfoerselspotentiel og give denne en reel adgang til det amerikanske marked for staalroer .
3 ) De tyske myndigheder var i medfoer af forordning nr . 60/85 befoejet, men ikke forpligtet til at tildele Hoesch en saerlig maengde staalroer af den nationale eksportkvote paa 2,82% af det anslaaede forbrug i USA .