CELEX: 62002CJ0195
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Direktiivi 91/439/ETY
Ajokortti
Vastavuoroinen tunnustaminen
Pakollinen rekisteröinti ja vaihtaminen
Ennen direktiivin täytäntöönpanoa myönnetyn ajokortin uusimisedellytykset

Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteellaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että antaessaan 30.5.1997 annetulla kuninkaan
asetuksella (Real Decreto) 772/1997 (BOE nro 135, 6.6.1997, s. 17348) Reglamento de conductores ‑nimisen säädöksen (kuljettaja-asetus)
22–24 §:n ja 25 §:n 2 momentin sekä saman asetuksen seitsemännen siirtymäsäännöksen Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut
neuvoston direktiivillä 96/47/EY (EYVL L 235, s. 1) muutetun yhteisön ajokortista 29 päivänä heinäkuuta 1991 annetun neuvoston
direktiivin 91/439/ETY (EYVL L 237, s. 1; jäljempänä direktiivi 91/439) 1 artiklan 2 kohtaa, 7 artiklan 1 kohdan a alakohtaa
ja sen liitteessä I olevaa 4 kohtaa.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
Direktiivin 91/439 ensimmäinen perustelukappale kuuluu seuraavasti:
”On suotavaa, että yhteisen liikennepolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi ja liikenneturvallisuuden parantamiseksi sekä
sellaisten henkilöiden liikkuvuuden helpottamiseksi, jotka sijoittautuvat toiseen jäsenvaltioon kuin siihen, jossa he ovat
läpäisseet kuljettajantutkinnon, otetaan käyttöön yhteisön malli kansalliseksi ajokortiksi, jonka jäsenvaltiot tunnustavat
vastavuoroisesti ilman, että ajokortteja on pakko vaihtaa.”
Saman direktiivin yhdeksännessä ja kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Direktiivin 80/1263/ETY 8 artiklassa annetut säännökset ja erityisesti velvollisuus vaihtaa ajokortti yhden vuoden kuluessa
vakinaisen asuinpaikan muuttumisesta, estävät henkilöiden vapaata liikkuvuutta eikä niitä voida hyväksyä ottaen huomioon toteutunut
Euroopan yhdentymiskehitys, ja
liikenneturvallisuuden ja tieliikenteen vuoksi jäsenvaltioiden olisi lisäksi voitava soveltaa kansallisia ajokorttien poisottamista
tai määräaikaista tai lopullista peruuttamista koskevia kansallisia säännöksiä kaikkiin ajokortin haltijoihin, joiden vakituinen
asuinpaikka on niiden alueella.”
Direktiivin 91/439 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön liitteessä I tai I a esitetyn yhteisön mallin mukainen kansallinen ajokortti tämän
direktiivin säännösten mukaisesti.
2.      Jäsenvaltioiden antamat ajokortit on tunnustettava vastavuoroisesti.
3.      Jos kansallisen ajokortin haltija muuttaa ajokortin voimassaollessa vakinaisesti asumaan toiseen jäsenvaltioon kuin siihen,
joka on antanut ajokortin, se jäsenvaltio, johon ajokortin haltija muuttaa vakinaisesti asumaan, voi soveltaa ajokortin haltijaan
kansallisia ajokortin voimassaoloaikaa, lääkärintarkastuksia ja verotusta koskevia määräyksiä ja tehdä ajokorttiin välttämättömiksi
katsottavat merkinnät.”
Direktiivin 91/439 7 artiklan 1 kohdan a alakohta kuuluu seuraavasti:
”Ajokortin saa lisäksi antaa ainoastaan hakijoille:
a)      jotka ovat liitteen II ja III mukaisesti suorittaneet ajotaitoa koskevan kokeen ja ajokokeen ja jotka täyttävät terveydelliset
vaatimukset.”
Direktiivin 91/439 8 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jos jäsenvaltion antaman voimassa olevan kansallisen ajokortin haltija on muuttanut vakinaisesti asumaan toiseen jäsenvaltioon,
hän voi pyytää, että hänen ajokorttinsa vaihdetaan sitä vastaavaan ajokorttiin; vaihdon suorittavan jäsenvaltion asiana on
tarvittaessa todentaa, onko sille esitetty ajokortti yhä voimassa.
2.      Jollei rikoslain ja yleistä järjestystä koskevien säädösten alueellisen soveltamisen periaatteen huomioon ottamisesta muuta
johdu, se jäsenvaltio, jossa toisen jäsenvaltion antaneen ajokortin haltijalla on vakituinen asuinpaikka, saa soveltaa ajokortin
haltijaan kansallisia ajo-oikeuden rajoittamista tai poistamista taikka sen määräaikaista tai pysyvää peruuttamista koskevia
kansallisia säännöksiä ja tarvittaessa vaihtaa ajokortin tätä tarkoitusta varten.
3.      Vaihdon suorittavan jäsenvaltion on palautettava aikaisempi ajokortti ajokortin antaneen jäsenvaltion viranomaisille sekä
perusteltava tämä menettely.
4.      Jäsenvaltio voi kieltäytyä hyväksymästä toisen jäsenvaltion sellaiselle henkilölle antamaa ajokorttia, johon ensin mainitun
jäsenvaltion alueella on kohdistettu jokin 2 kohdassa mainittu toimenpide.
Jäsenvaltio voi samoin kieltäytyä antamasta ajokorttia hakijalle, johon on kohdistettu tällainen toimenpide toisessa jäsenvaltiossa.
– – ”
Direktiivin 91/439 9 artiklan mukaan ”vakinaisella asuinpaikalla” tarkoitetaan paikkaa, jossa henkilö asuu tavanomaisesti
eli vähintään 185 päivää kalenterivuodessa sellaisten henkilökohtaisten tai ammatillisten siteiden vuoksi tai, jos kyse on
henkilöstä, jolla ei ole ammatillisia siteitä, sellaisten henkilökohtaisten siteiden vuoksi, jotka osoittavat läheistä yhteyttä
tämän henkilön ja hänen asuinpaikkansa välillä.
Direktiivin 91/439 liitteessä I olevan 2 kohdan mukaan yhteisön ajokortti koostuu kuudesta sivusta.
Direktiivin 91/439 liitteessä I olevassa 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos jäsenvaltion antaman ajokortin haltija on muuttanut vakinaisesti asumaan toiseen jäsenvaltioon, jälkimmäinen jäsenvaltio
voi merkitä:
–        asuinpaikan muutoksen tai muutokset sivulle 6,
–        hallinnollisiin tarkoituksiin tarvittavat tiedot, kuten esimerkiksi vakavat sen alueella suoritetut rikokset sivulle 5,
jos se merkitsee tällaiset tiedot myös itse antamiinsa ajokortteihin ja jos ajokortissa on käytettävissä tähän tarvittava
tila.”
Direktiivillä 96/47, joka tuli voimaan 18.9.1996, lisättiin direktiiviin 91/439 muun muassa liite I a. Tällä liitteellä annetaan
jäsenvaltioille mahdollisuus antaa ajokortteja siinä määritellyn mallin mukaisesti, joka on erilainen kuin direktiivin 91/439
liitteessä I säädetty malli. Tämä toinen ajokorttimalli on pankki‑ ja luottokorttien kaltainen muovikortti.
Kyseisessä liitteessä I a olevan 2 kohdan mukaan kortti on kaksipuolinen ja kortin kääntöpuolella on oltava tila, joka on
varattu välttämättömäksi katsottaville tiedoille, jotka vastaanottava jäsenvaltio mahdollisesti lisää tämän liitteen 3 kohdan
a alakohdan mukaisesti.
Direktiivin 91/439 liitteessä I a olevan 3 kohdan a alakohdassa todetaan seuraavaa:
”Jos jäsenvaltion antaman ajokortin haltija on muuttanut vakinaisesti asumaan toiseen jäsenvaltioon, jälkimmäinen jäsenvaltio
voi merkitä korttiin välttämättömiksi katsottavat tiedot, jos se merkitsee tällaiset tiedot myös itse antamiinsa ajokortteihin
ja jos ajokortissa on käytettävissä tähän tarvittava tila.”

Kansallinen lainsäädäntö
Direktiivi 91/439 saatettiin Espanjan oikeuden osaksi kuljettaja-asetuksella. Asetuksen 21–29 § koskevat muiden jäsenvaltioiden
myöntämien ajokorttien voimassaoloa Espanjassa.
Kuljettaja-asetuksen 21 §:ssä säädetään, että muiden jäsenvaltioiden yhteisön lainsäädännön mukaisesti myöntämät ajokortit
pysyvät voimassa Espanjassa niillä edellytyksillä, joilla alkuperäjäsenvaltio on ne myöntänyt, kunhan ajamiseen vaadittava
ikä on sama kuin mitä vastaavan espanjalaisen ajokortin saaminen edellyttää.
Saman asetuksen 22 §:ssä, joka koskee rekisteröintiä Registro de Conductores e Infractores ‑nimiseen rekisteriin (kuljettaja‑
ja rikosrekisteri), säädetään, että kun toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin haltija asettuu asumaan vakinaisesti Espanjassa
ja kuljettaa tai haluaa kuljettaa ajoneuvoa, hänellä on kuuden kuukauden määräaika siitä päivästä lukien, jona hän sai virallisen
tiedon tai todistuksen asumisestaan, rekisteröidä ajokorttinsa tiedot kuljettaja‑ ja rikosrekisteriin. Saman säännöksen mukaisesti
toimivaltainen viranomainen tekee korttiin tarvittavat merkinnät eli muun muassa merkitsee siihen kortinhaltijan vakinaisen
asuinpaikan.
Kuljettaja-asetuksen 23 §:ssä todetaan seuraavaa:
”1.      Siitä lukien kun ajokortin tiedot on merkitty rekisteriin, kortinhaltija on velvollinen osallistumaan psyykkistä ja fyysistä
soveltuvuuttaan koskeviin tarkastuksiin tämän asetuksen 16 §:ssä säädetyin Espanjassa myönnettyjä kortteja koskevin väliajoin.
2.      Edellisessä momentissa tarkoitettujen tarkastusten tulokset on ilmoitettava Jefatura Provincial de Tráficolle (maakunnallinen
tieliikenneviranomainen), joka merkitsee ne tiedoksi ja ilmoittaa asianomaiselle henkilölle ajokorttiin merkittävästä ajankohdasta,
johon mennessä hänen on mentävä seuraavaan tarkastukseen ja kerrottava sen tuloksista.”
Kuljettaja-asetuksen 24 §:n mukaan ”seuraavissa tapauksissa ajokortti ei anna oikeutta kuljettaa ajoneuvoa Espanjassa:
a)      kun kyseessä on ajokortti, jonka haltija on laiminlyönyt velvollisuutensa rekisteröidä tiedot Jefatura Provincial de Tráficossa
tämän asetuksen 22 §:n mukaisesti, kunnes hän sen tekee;
b)      kun kyseessä on ajokortti, jonka haltija ei ole osallistunut psyykkistä ja fyysistä soveltuvuuttaan koskeviin tarkastuksiin
asianomaisen Jefatura Provincial de Tráficon määräämässä ajassa, kunnes hän tämän tekee. Jos yli neljä vuotta on kulunut siitä,
kun hänen viimeksi oli käytävä tarkastuksessa, ajokortti ei enää ole voimassa ajoneuvon kuljettamiseen Espanjassa, mikä merkitään
sekä ajokorttiin että rekisteriin;
c)      kun kyseessä on ajokortti, jonka haltija ei läpäise edellä mainittua tarkastusta, mikä merkitään sekä ajokorttiin että rekisteriin;
d)      kun kyseessä on ajokortti, jonka voimassaolo on päättynyt.”
Kuljettaja-asetuksen 25 §:n 2 momentin mukaan ”Jefatura Provincial de Tráfico vaihtaa ajokortin viran puolesta, mikäli kortin
ominaisuuksien, tilan loppumisen tai muiden syiden vuoksi ei ole mahdollista mainita välttämättömäksi katsottavia tietoja
tämän asetuksen 23 §:n mukaisesti.”
Saman asetuksen seitsemännessä siirtymäsäännöksessä, jonka otsikkona on ”Psyykkinen ja fyysinen soveltuvuus”, säädetään seuraavaa:
”Tämän asetuksen 17 §:n 3 momentissa tarkoitetussa neljän vuoden määräajassa tämän asetuksen voimaantulosta lukien ajokortin
haltija, joka ei ole voinut saada uutta korttia sen vuoksi, ettei täyttänyt 14.12.1985 annetun Real Decreton nro 2272/1985
liitteissä I ja II säädettyjä psyykkistä ja fyysistä soveltuvuutta koskevia edellytyksiä, voi hakemuksesta saada kortin, mikäli
osoittaa täyttävänsä tämän asetuksen liitteessä IV mainitut psyykkistä ja fyysistä soveltuvuutta koskevat edellytykset ja
mikäli kortin myöntämisestä tai viimeisimmästä uusimisesta ei ole kulunut enempää aikaa kuin kaksi kertaa vanhentuneen ajokortin
voimassaoloaika.
Ennen tämän asetuksen voimaantuloa myönnetyn ajokortin haltijalle, joka ei kortin voimassaolon pidennystä hakiessaan täytä
tämän asetuksen liitteessä IV mainittuja psyykkistä ja fyysistä soveltuvuutta koskevia edellytyksiä, voidaan hakemuksesta
myöntää pidennys, mikäli hän osoittaa täyttävänsä 4.12.1985 annetun Real Decreton nro 2272/1985 liitteissä I ja II säädetyt
psyykkistä ja fyysistä soveltuvuutta koskevat edellytykset.”

Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
Espanjan hallituksen ja komission välisen kirjeenvaihdon jälkeen komissio katsoi Espanjan kuningaskunnan laiminlyöneen direktiivin
91/439 mukaisia velvollisuuksiaan ja antoi tälle 27.10.1999 päivätyn virallisen huomautuksen ja pyysi tätä esittämään huomautuksensa
kahden kuukauden määräajassa.
Koska komissio ei ollut tyytyväinen Espanjan hallituksen selvitykseen, se osoitti tälle 26.7.2001 perustellun lausunnon, jossa
se kehotti Espanjaa toteuttamaan direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa lausunnon tiedoksisaannista.
Koska Espanjan hallitus ilmoitti komissiolle pysyvänsä kannassaan, tämä nosti esillä olevan kanteen.
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 10.10.2002 antamilla määräyksillä Alankomaiden kuningaskunta ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin
yhdistynyt kuningaskunta hyväksyttiin väliintulijoiksi tukemaan Espanjan kuningaskunnan vaatimuksia. Kuitenkin ainoastaan
Yhdistynyt kuningaskunta jätti väliintulokirjelmän.

Yhdistyneen kuningaskunnan väliintulon tutkittavaksi ottaminen

Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että Yhdistyneen kuningaskunnan väliintulokirjelmässä esitettyjen vaatimusten tutkittavaksi ottamisen edellytykset
puuttuvat sen vuoksi, että kyseisen jäsenvaltion väliintulo Espanjan kuningaskunnan tueksi oli vain osittainen, koska sen
vaatimukset koskevat yksinomaan ensimmäistä komission kolmesta kanneperusteesta ja koska ne eivät selkeästi tue vastaajaa.
Yhdistynyt kuningaskunta katsoo, että komission prosessiväitettä ei voida hyväksyä. Komission kanta on sen mielestä seurausta
oikeuskäytännön virheellisestä tulkinnasta ja väliintulokirjelmässä esitettyjen vaatimusten pinnallisesta tarkastelusta.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan neljännen kohdan mukaan ”väliintulokirjelmässä saadaan esittää vain jonkun
asianosaisen vaatimuksia tukevia vaatimuksia”.
On totta, kuten komissio huomauttaa, että Yhdistyneen kuningaskunnan väliintulossa nojaudutaan osittain eri argumentteihin
kuin mitä Espanjan kuningaskunta on esittänyt, mutta Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen argumentaation tarkoituksena on
kuitenkin Espanjan hallituksen tapaan osoittaa, että komission kanne on hylättävä.
Yhdistyneen kuningaskunnan väliintulokirjelmän päämääränä on siis Espanjan kuningaskunnan vaatimusten tukeminen.
On todettava lisäksi, että toisin kuin komissio istunnossa väitti, asiassa C‑155/91, komissio vastaan neuvosto, 17.3.1993
annetusta tuomiosta (Kok. 1993, s. I‑939) ei seuraa, että sen, että Yhdistyneen kuningaskunnan väliintulokirjelmä koskee yksinomaan
ensimmäistä kanteen tueksi esitetyistä kolmesta kanneperusteesta, on johdettava väliintulon tutkimatta jättämiseen.
Edellä mainitussa asiassa komissio vastaan neuvosto annetusta tuomiosta nimittäin seuraa, että kyseisessä väliintulokirjelmässä
esitetyillä vaatimuksilla asiassa pyrittiin saamaan kumotuksi direktiivin tietty artikla perustein, joilla ei ole mitään tekemistä
kantajan esittämien niiden perusteiden kanssa, joiden tarkoituksena oli koko direktiivin kumoaminen, mistä johtuen yhteisöjen
tuomioistuin katsoi, että väliintulijan vaatimuksilla ei voitu katsoa olevan samaa tavoitetta kuin niillä vaatimuksilla, joiden
tueksi ensin mainitut vaatimukset oli esitetty.
Tässä tapauksessa kuitenkin Yhdistyneen kuningaskunnan väliintulokirjelmässään esittämillä vaatimuksilla on – kuten tämän
tuomion 28 kohdasta käy ilmi – tavoitteenaan juuri vastaajan vaatimusten tukeminen.
Tämän vuoksi komission prosessiväite, jonka kohteena on Yhdistyneen kuningaskunnan väliintulokirjelmä, on hylättävä.

Kanne
Kanteensa tueksi komissio esittää kolme kanneperustetta, jotka koskevat ensinnäkin toisen jäsenvaltion myöntämien ajokorttien
rekisteröintimenettelyä ja toiseksi joidenkin näiden ajokorttien pakollista vaihtoa espanjalaiseen ajokorttiin sekä kolmanneksi
ennen direktiivin 91/439 saattamista Espanjan oikeuden osaksi myönnettyjen korttien uusimisen tai voimassaolon pidennyksen
edellytyksiä.

Kolmannen kanneperusteen tutkittavaksi ottaminen
Espanjan hallituksen mielestä kolmannen kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat, koska sitä ei esitetty
virallisessa huomautuksessa eikä perustellussa lausunnossa.
Komissio ei ole virallisesti esittänyt vaatimuksia tämän prosessiväitteen osalta.
Tältä osin on huomattava, että komission jäsenvaltiolle esittämässä virallisessa huomautuksessa ja sittemmin komission antamassa
perustellussa lausunnossa rajataan riidan kohde, jota ei sen jälkeen voi enää laajentaa. Se, että asianomaisella jäsenvaltiolla
on mahdollisuus esittää huomautuksensa, muodostaa perustamissopimuksen tarkoituksen mukaisen olennaisen takeen, vaikka jäsenvaltio
päättäisi olla käyttämättä tätä mahdollisuutta, ja tämän takeen huomioon ottaminen on olennainen menettelymääräys jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättämisen toteamista koskevassa menettelyssä. Tämän vuoksi perustellun lausunnon ja komission kanteen on nojauduttava
oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aloittavassa virallisessa huomautuksessa esiin tuotuihin perusteisiin (ks. mm. asia C‑191/95,
komissio v. Saksa, tuomio 29.9.1998, Kok. 1998, s. I‑5449, 55 kohta ja asia C‑340/96, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta,
tuomio 22.4.1999, Kok. 1999, s. I‑2023, 36 kohta).
Nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa kuitenkin virallisesta huomautuksesta ja perustellusta lausunnosta ilmenee, että oikeudenkäyntiä
edeltävän menettelyn kuluessa komissio selvästi esitti väitteen, jonka tutkimatta jättämistä Espanjan hallitus vaatii. Tämän
vahvistaa myös se seikka, että vastauksessaan viralliseen huomautukseen Espanjan hallitus esitti selvityksen syistä, jotka
saivat sen antamaan kyseisen kanneperusteen tarkoittamat säännökset.
Näin ollen Espanjan hallituksen kolmatta kanneperustetta vastaan esittämä prosessiväite on hylättävä.

Aineellinen kysymys
Ensimmäinen kanneperuste
–       Asianosaisten lausumat
Ensimmäisessä kanneperusteessaan komissio kohdistaa Espanjan kuningaskuntaan moitteita siitä, että tämä on loukannut direktiivin
91/439 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta säätämällä kuljettaja-asetuksen
22–24 §:ssä pakollisesta ja systemaattisesta toisen jäsenvaltion myöntämien ajokorttien rekisteröinnistä niissä tilanteissa,
joissa näiden korttien haltijat muuttavat vakinaisesti asumaan Espanjaan.
Komissio toteaa, että ajokortin rekisteröinti on pakollista kuuden kuukauden kuluessa siitä päivästä lukien, jona kortinhaltija
sai virallisen tiedon tai todistuksen vakinaisesta asumisestaan Espanjassa. Ellei korttia rekisteröidä, se ei ole enää voimassa
Espanjan alueella, jolloin ajamista tällaisen kortin kanssa pidetään ajokortitta ajamisena, mistä voi seurata hallinnollinen
sanktio sekä siviili‑, rikos‑ tai hallinto‑oikeudellisia seuraamuksia.
Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta sovelletaan
”ilman muodollisuuksia” (asia C‑193/94, Skanavi ja Chryssanthakopoulos, tuomio 29.2.1996, Kok. 1996, s. I‑929, 26 kohta ja
asia C‑230/97, Awoyemi, tuomio 29.10.1998, Kok. 1998, s. I‑6781, 41 kohta). Koska tässä tapauksessa ajokortin rekisteröinti
on ehtona vastavuoroiselle tunnustamiselle, merkitsee rekisteröinti estettä henkilöiden vapaalle liikkuvuudelle. Sillä, että
Espanjan kansalaisetkin ovat velvollisia rekisteröimään ajokorttinsa, ei ole tässä suhteessa merkitystä.
Toisin kuin Espanjan hallitus väittää, rekisteröinti ei komission mukaan myöskään ole välttämätöntä jäsenvaltioille direktiivin
91/439 1 artiklan 3 kohdassa annetun mahdollisuuden käyttämiseksi. Asiassa C‑390/99, Canal Satélite Digital, 22.1.2002 antamassaan
tuomiossa (Kok. 2002, s. I‑607) yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että pakollinen rekisteröintijärjestelmä, jonka tarkoituksena
on turvata direktiivissä suotujen velvollisuuksien tai oikeuksien noudattaminen, on sopusoinnussa yhteisön oikeuden kanssa
vain, jos perustamissopimuksessa taattuja perusvapauksia kunnioitetaan.
Komission mielestä toisten jäsenvaltioiden myöntämien ajokorttien pakollinen ja systemaattinen rekisteröinti sekä erityisen
ankarien seuraamusten asettaminen velvollisuuden rikkomisesta on ilmeisessä epäsuhteessa tavoitteeseen, johon Espanjan kuningaskunta
voi pyrkiä direktiivin 91/439 1 artiklan 3 kohdan nojalla. Tämä tavoite voidaan näet saavuttaa esimerkiksi tieliikenteen valvonnan
avulla sekä tiedottamalla muiden jäsenvaltioiden myöntämien ajokorttien haltijoille niistä velvollisuuksista, joita heillä
Espanjan lainsäädännön mukaan on ajokorttien voimassaoloajan ja lääkärintarkastusten osalta.
Komissio toteaa lisäksi, ettei kyseinen rekisteröintimenettely ole perusteltu direktiivin 91/439 8 artiklan 2 kohdankaan nojalla,
koska uusimisen huomioon ottavan järjestelmän tehokkuus voidaan turvata rekisteröimällä ajokortin tiedot ensimmäisen rikkomuksen
tultua todetuksi.
Espanjan hallituksen käsityksen mukaan tässä kyseessä oleva rekisteröintimenettely ei ole vastoin direktiivin 91/439 1 artiklan
2 kohdassa tarkoitettua ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta. Muiden jäsenvaltioiden myöntämät ajokortit on
kyllä rekisteröitävä, mutta niiden haltijoiden ei tarvitse mennä lisäkokeisiin. Korttien voimassaolo siis tunnustetaan. Toisen
jäsenvaltion myöntämän ajokortin haltija ei myöskään ole velvollinen vaihtamaan korttiaan espanjalaiseen ajokorttiin. Koska
tässä kyseessä olevan järjestelmän mukaan tällainen vaihto ei ole pakollinen, yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainituissa
asioissa Skanavi ja Chryssanthakopoulos sekä Awoyemi antamissa tuomioissa esiin tulevia periaatteita ei voida soveltaa tässä.
Espanjan hallitus korostaa muiden jäsenvaltioiden myöntämien ajokorttien pakollisen rekisteröinnin olevan ainoa keino toimia
sille direktiivin 91/439 1 artiklan 3 kohdassa ja 8 artiklan 2 kohdassa säädettyjen velvollisuuksien mukaisesti.
Se täsmentää tältä osin, että koska riidanalainen rekisteröinti mahdollistaa sen, että toimivaltaiset viranomaiset ovat perillä
kaikista Espanjassa asuvista kuljettajista, rekisteröinti on välttämätön toimenpide, jotta voidaan ensinnäkin turvata lääkärintarkastuksia,
ajokortin voimassaoloaikaa ja verotusta koskevien kansallisten säännösten soveltaminen sekä toiseksi jotta voidaan valvoa
kuljettajille määrättyjä seuraamuksia. Näin ollen kyseessä ei ole henkilöiden vapaan liikkuvuuden loukkaaminen eikä muu kuin
direktiivissä säädetty este. Tämän ohella on katsottava – analogisesti yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C‑451/99, Cura Anlagen,
21.3.2002 antamassa tuomiossa (Kok. 2002, s. I‑3193) toteaman kanssa – että kyseinen rekisteröinti on tarpeen ja luonnollinen
seuraus direktiivissä 91/439 jäsenvaltioille annettujen valtuuksien käytöstä.
Espanjan hallitus painottaa vielä lopuksi, että muiden jäsenvaltioiden myöntämien ajokorttien pakollisen rekisteröinnin päämääränä
on niin ikään yhdenvertainen kohtelu moottoriajoneuvon kuljettamiseen tarvittavan soveltuvuuden valvonnan suhteen. Tätä tavoitetta
ei voida saavuttaa yleisillä teillä suoritettavalla valvonnalla, koska tällainen valvonta on sattumanvaraista. Tehokkuuden
takaamiseksi sen olisi oltava jatkuvaa, mikä on mahdotonta ja loukkaisi henkilöiden vapaata liikkuvuutta.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus huomauttaa aluksi, että koska komissio hyväksyi rekisteröintijärjestelmän, sen on hyväksyttävä
myös, että rekisteröintivelvollisuuden laiminlyönnistä on seuraamuksia. Seuraamuksen on kuitenkin oltava suhteellisuusperiaatteen
mukainen.
Kyseinen hallitus korostaa, että koska muita keinoja saada merkityksellistä tietoa jäsenvaltion alueella asuvista ajokortin
haltijoista ei ole, tämä voi direktiivissä 91/439 annettuja mahdollisuuksia käyttäessään vaatia näitä kortinhaltijoita rekisteröimään
ajokorttinsa. Tällainen rekisteröinti on myös asiassa 16/78, Choquet, 28.11.1978 annetun tuomion (Kok. 1978, s. 2293, Kok.
Ep. IV, s. 257) ja edellä mainitussa asiassa Skanavi ja Chryssanthakopoulos annetun tuomion periaatteiden mukainen.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus toteaa vielä, että toisen jäsenvaltion myöntämään ajokorttiin liittyvää ajo-oikeutta koskevien
tietojen vaihtoon ja tieliikenteen valvontaan perustuva järjestelmä ei riitä varmistamaan näiden korttien haltijoihin sovellettavien
säännösten noudattamista.
Se, että kortinhaltijalle annetaan tieto hänen velvollisuuksistaan, ei kyseisen hallituksen mukaan vastaa sitä, että hänet
pakotetaan rekisteröinnin avulla noudattamaan niitä. Kaikki jäsenvaltiot, joilla ei ole virallista muuttoa koskevaa järjestelmää
tai muuta tietojen yksilöintijärjestelmää, ovat muutoin vailla mahdollisuutta varmistaa tällaisen tiedon saantia. Koska toisaalta
yleisillä teillä tehtävät tarkastukset, joiden tehokkuutta ei voida lisätä vapaata liikkuvuutta rajoittamatta, eivät ole systemaattisia
eivätkä tehokkaita ja koska niitä tehdään ainoastaan rikkomustilanteissa, ne loukkaavat kuljettajien yhdenvertaisen kohtelun
periaatetta.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Espanjan lainsäädännössä säädetyn rekisteröinnin pakollisuudesta on ensinnäkin todettava, että direktiivin 91/439 1 artiklan
2 kohta sisältää toisten jäsenvaltioiden myöntämän ajokortin vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen ja että tämä tunnustaminen
on suoritettava ilman mitään muodollisuuksia (ks. asia C‑246/00, komissio v. Alankomaat, tuomio 10.7.2003, Kok. 2003, s. I‑7485,
60 kohta).
Ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen velvollisuus on selvä ja ehdoton, eikä jäsenvaltioilla ole harkintavaltaa tämän velvollisuuden
noudattamisen edellyttämien yksityiskohtaisten sääntöjen osalta (ks. em. asia komissio v. Alankomaat, tuomion 61 kohta).
On kuitenkin todettava, kuten yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Alankomaat antamansa tuomion
62 kohdassa tehnyt, että koska toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin rekisteröinnistä tulee velvollisuus siksi, että kyseisen
kortin haltija joutuu rangaistusuhan alaiseksi, kun hän vastaanottavaan jäsenvaltioon muutettuaan kuljettaa ajoneuvoa ilman,
että hän olisi rekisteröinyt ajokorttinsa, tätä rekisteröintiä on pidettävä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitettuna
muodollisuutena, minkä vuoksi se on ristiriidassa direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohdan kanssa.
Nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa, kuten Espanjan hallitus on istunnossa myöntänyt, toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin
haltijan, joka on asunut yli kuusi kuukautta Espanjassa ja joka kuljettaa ajoneuvoa jätettyään ajokorttinsa tässä jäsenvaltiossa
rekisteröimättä, katsotaan syyllistyvän rikkomukseen, josta rangaistaan sakolla. Tämän vuoksi on todettava, että komission
kanteessa tarkoitettu rekisteröinti on direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohdassa säädetyn vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen
vastainen muodollisuus.
Espanjan hallituksen esittämien puolustelujen osalta on ensiksi huomattava, että toisin kuin se väittää, direktiivin 91/439
1 artiklan 3 kohdassa ja 8 artiklan 2 kohdassa ei säädetä jäsenvaltioille velvollisuutta, vaan suodaan niille mahdollisuuksia.
Kuten yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Alankomaat antamansa tuomion 68 ja 69 kohdassa
todennut, toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin pakollinen rekisteröinti ei ole välttämätöntä lääkärintarkastusta, voimassaoloaikaa
ja verotusta koskevien kansallisten säännösten noudattamisen turvaamiseksi, sillä tieliikenteen valvontaan ja kortinhaltijoiden
tiedottamiseen perustuva järjestelmäkin mahdollistaa tämän päämäärän saavuttamisen.
Ensinnäkään se, ettei toisen jäsenvaltion myöntämää ajokorttia ole rekisteröity vastaanottavassa jäsenvaltiossa, ei estä tämän
valtion viranomaisia liikennetarkastuksissa soveltamasta oikein ajokortin voimassaoloaikaa koskevia kansallisia säännöksiä
lisäämällä niissä määrätty voimassaoloaika kyseisessä ajokortissa mainittuun myöntämispäivämäärään (ks. vastaavasti em. asia
komissio v. Alankomaat, tuomion 68 kohta ja asia C‑253/01, Krüger, määräys 29.1.2004, 27 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Toiseksi toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin haltijan, joka muuttaa asumaan direktiivin 91/439 1 artiklan 3 kohdassa annettua
oikeutta käyttäneeseen toiseen jäsenvaltioon vakinaisesti, on näytettävä toteen, että hän on noudattanut viimeksi mainitun
valtion säännöksiä lääkärintarkastuksesta ja ajokortin uusimisesta. Olisi siis riittävää, että toisen jäsenvaltion myöntämän
ajokortin haltijalle ilmoitetaan heidät vastaanottaneen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla kuuluvat velvoitteet, kun he ovat
muuttamassa sinne, ja sovelletaan kyseisten säännösten noudattamatta jättämisestä säädettyjä sanktioita (ks. vastaavasti em.
asia komissio v. Alankomaat, tuomion 69 kohta ja em. asia Krüger, määräyksen 28 ja 34 kohta).
On kuitenkin täsmennettävä, ettei ole yhteisön oikeuden vastaista, että vastaanottava jäsenvaltio tarjoaa toisen jäsenvaltion
myöntämän ajokortin haltijalle kortin vapaaehtoista rekisteröimistä esimerkiksi sillä kortinhaltijalle edullisella seurauksella,
että tämä kutsutaan lääkärintarkastukseen ja että näin pienennetään tämän riskiä rikkoa tahattomasti vastaanottavan jäsenvaltion
lainsäädäntöä.
Lisäksi on julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksensa 52 kohdassa esittämään tapaan todettava, että toisen jäsenvaltion myöntämien
ajokorttien pakollinen ja systemaattinen rekisteröinti vastaanottavassa jäsenvaltiossa ei myöskään ole välttämätöntä, jotta
tämän jäsenvaltion viranomaiset voivat asianmukaisesti soveltaa omia kansallisia säännöksiään, jotka koskevat ajo-oikeuden
rajoittamista tai poistamista taikka sen määräaikaista tai pysyvää peruuttamista, ja tarvittaessa vaihtaa kyseisen kortin
tätä tarkoitusta varten.
Vastaanottavan jäsenvaltion alueella tapahtuvan ensimmäisen näiden säännösten soveltamiseen johtavan rikkomuksen yhteydessä
nimittäin tämän valtion toimivaltaiset viranomaiset voivat rekisteröidä rikkomuksen tehneen kuljettajan ajokortin tiedot.
Tällöin viranomaisilla on saman kuljettajan syyllistyessä myöhemmin rikkomukseen tarvittavat tiedot kortin välittömään poisottamiseen
tai muuhun kansallisten säännösten mukaiseen direktiivin 91/439 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun toimenpiteeseen. Mikään
ei estä sitäkään, että jotta näitä säännöksiä sovellettaessa voitaisiin ottaa huomioon kortin myöntäneessä jäsenvaltiossa
tehdyt rikkomukset, vastaanottavan jäsenvaltion viranomaiset pyytävät kortin myöntäneen jäsenvaltion viranomaisilta tietoja
direktiivin 12 artiklan 3 kohdan mukaisena vastavuoroisena avunantona ja tietojenvaihtona.
Lopuksi on todettava, että komission suosittelema liikennevalvonta on mahdollista toteuttaa loukkaamatta henkilöiden vapaata
liikkuvuutta tai yhdenvertaisen kohtelun periaatetta. Ensinnäkään toisin kuin Espanjan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset
näyttävät esittävän, sitä, että liikennevalvonnassa ajoneuvon kuljettaja on valvontatoimenpiteen ajan pysäytettynä, ei voida
pitää lähtökohtaisesti EY:n perustamissopimuksen vastaisena henkilöiden vapaan liikkuvuuden rajoittamisena. Toiseksi se, että
liikennevalvontaa harjoitetaan pistekokein, ei merkitse yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista.
Näin ollen komission ensimmäinen kanneperuste on perusteltu.
Toinen kanneperuste
–       Asianosaisten lausumat
Toisessa kanneperusteessaan komissio kohdistaa Espanjan kuningaskuntaan moitteita siitä, että tämä on rikkonut direktiivin
liitteessä I olevan 4 kohdan säännöksiä, kun tämä on kuljettaja-asetuksen 25 §:n 2 momentissa säätänyt toisen jäsenvaltion
myöntämän ajokortin pakollisesta vaihdosta espanjalaiseen ajokorttiin siinä tapauksessa, ettei siinä ole tilaa merkitä välttämättömäksi
katsottavia tietoja.
Komission mukaan mahdollisuus merkitä ajokorttiin uusia tietoja on tarkasti rajattu direktiivissä 91/439, jossa asetetaan
ehdoksi syrjimättömyys sekä se, että kortissa on tätä varten tarvittava tila. Kuitenkaan ajokortin vaihtoa koskevassa 8 artiklassa
tai missään muussakaan kyseisen direktiivin säännöksessä ei säädetä velvollisuudesta vaihtaa ajokortti siinä tapauksessa,
ettei tarvittavaa tilaa ole. Koska direktiivissä 91/439 säännellään ajokortin vaihtoa tyhjentävästi, on tässä esillä olevan
kaltaista vaihtamisvelvollisuutta pidettävä sen vastaisena.
Espanjan hallitus väittää, että koska direktiivissä 91/439 annetaan jäsenvaltioille oikeus merkitä tiettyjä tietoja muiden
jäsenvaltioiden myöntämiin ajokortteihin, ei voida väittää tämän mahdollisuuden katoavan sen takia, että tähän tarkoitettua
tilaa ei ole. Pakollinen vaihto on sen vuoksi välttämätöntä, jotta kansalliset viranomaiset voivat käyttää oikeuttaan merkitä
tiedot korttiin. Tätä oikeutta ei voi rajoittaa kortin muodon tai kortinhaltijan menettelyn kaltaisin käytännöllisin perustein.
Ellei vaihto ole pakollinen, direktiivin liitteessä I olevassa 4 kohdassa annetun mahdollisuuden käyttäminen johtaa yhdenvertaisen
kohtelun periaatteen loukkaamiseen, kun kuljettajia kohdellaan eri tavoin sen mukaan, voiko heidän ajokorttiinsa merkitä lisätietoja
vai ei. Missään tapauksessa tällaisen kortin vaihdosta uuteen espanjalaiseen ajokorttiin ei ole haittaa kortinhaltijalle.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Direktiivin 91/439 1 artiklan 3 kohdassa vastaanottavalle jäsenvaltiolle annettu mahdollisuus merkitä toisen jäsenvaltion
myöntämään ajokorttiin välttämättömäksi katsottavia tietoja edellyttää nimenomaisesti – kuten direktiivin liitteessä I olevasta
4 kohdasta käy ilmi – että vastaanottavalla jäsenvaltiolla on tätä varten tarvittava tila kyseisessä kortissa.
Toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin vaihto siinä tapauksessa, että kortissa ei ole tilaa merkitä välttämättömäksi katsottavia
tietoja, ei kuitenkaan ole sopusoinnussa direktiivin 91/439 kanssa, koska tätä tilannetta ei mainita direktiivin 8 artiklassa
olevassa tyhjentävässä listassa, joka koskee sallittuja vaihtotilanteita.
Kun otetaan huomioon tämä sekä se, että oikeuskäytännön mukaan direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohdassa ja 8 artiklan 1 kohdassa
luettuna yhdessä saman direktiivin yhdeksännen perustelukappaleen kanssa kielletään jäsenvaltioita edellyttämästä toisen jäsenvaltion
myöntämän ajokortin vaihtoa (ks. mm. em. asia Krüger, määräyksen 30 kohta), kuljettaja-asetuksen 25 §:n 2 momentissa säädetyn
kaltaista vaihtoa on pidettävä direktiivin 91/439 ja erityisesti sen liitteessä I olevan 4 kohdan vastaisena.
Tästä seuraa, että komission toinenkin kanneperuste on perusteltu.
Kolmas kanneperuste
–       Asianosaisten lausumat
Kolmannella kanneperusteellaan komissio arvostelee Espanjan kuningaskuntaa siitä, että tämä on rikkonut direktiivin 7 artiklan
1 kohdan a alakohtaa, kun tämä on säätänyt kuljettaja-asetuksen seitsemännessä siirtymäsäännöksessä, että ennen direktiivin
91/439 voimaantuloa voimassa olleen lainsäädännön mukaisesti myönnetyn ajokortin haltijalla on oikeus uusia korttinsa, kunhan
hän täyttää tässä lainsäädännössä asetetut vähimmäisedellytykset.
Komission mukaan kuljettaja-asetuksen seitsemännessä siirtymäsäännöksessä tunnustetaan mainittujen kortinhaltijoiden osalta
saavutettu oikeus, josta ei ole säädetty direktiivissä 91/439, koska tämän direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja
liitteessä III todetaan, että siinä asetettujen edellytysten, jotka koskevat psyykkistä ja fyysistä soveltuvuutta, on täytyttävä
aina ajokorttia uusittaessa.
Komissio toteaa lisäksi, että vastoin Espanjan hallituksen väitteitä ensinnäkään se, että direktiivissä 91/439 ei tunnusteta
saavutettuja oikeuksia, ei ole unohdus, ja toiseksi direktiivi ei ole ristiriidassa lakien taannehtivuutta koskevan kiellon
periaatteen kanssa, koska sitä sovelletaan ainoastaan ajokortin tuleviin oikeusvaikutuksiin. Missään tapauksessa Espanjan
hallitus ei myöskään voi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen yhteydessä vedota sellaisen direktiivin
lainvastaisuuteen, jonka rikkomisesta komissio sitä syyttää.
Espanjan hallitus väittää, että kuljettaja-asetuksen seitsemännessä siirtymäsäännöksessä säädetään tällä hetkellä voimassa
olevan lainsäädännön taannehtivasta soveltamisesta sen ollessa edullisempi kuin aiempi lainsäädäntö, ja päinvastaisessa tapauksessa
puolestaan aiemman lainsäädännön nojalla saatuja ajokortteja koskevien aiempien edellytysten pysyttämisestä voimassa. Tämä
toimenpide, jolla on rajattu soveltamisala, on Espanjan mukaan välttämätön, jotta ei poikettaisi saavutettujen oikeuksien
kunnioittamisen periaatteesta ja sellaisten lakien taannehtivuutta koskevan kiellon periaatteesta, joissa säädetään ankarampi
seuraamus tai rajoitetaan yksilön oikeuksia. Lisäksi Espanjan hallitus korostaa, että Espanjan valtionsisäisen oikeuden mukaan
asetuksen säännös, jossa ei tunnusteta laintasoisella normilla saatuja oikeuksia, on lainvastainen, joten ei ole mahdollista,
että kuljettaja-asetuksessa kielletään pidentämästä ajokortin voimassaoloa sellaisen kortinhaltijan osalta, joka täyttää ennen
direktiivin 91/439 voimaantuloa voimassa olleessa kansallisessa lainsäädännössä asetetut edellytykset.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Direktiivin 91/439 7 artiklan 1 kohdan a alakohdasta ja liitteestä III, johon tuossa säännöksessä viitataan, ilmenee yhdessä
tarkasteltuna, että moottoriajoneuvon kuljettajan psyykkistä ja fyysistä soveltuvuutta koskevia direktiivissä säädettyjä vähimmäisnormeja
sovelletaan jokaiseen, joka haluaa saada tai uusia ajokortin.
Koska direktiivissä 91/439 ei kuitenkaan tehdä eroa sen voimaantulon jälkeen myönnetyn ajokortin ja ennen tuota ajankohtaa
myönnetyn ajokortin uusimisen välillä, on katsottava, ettei tällainen erottelu ole sopusoinnussa kyseisen direktiivin kanssa.
Tämä päätelmä saa vahvistuksensa siitä, että Espanjan kuningaskunnan käsityksen mukainen tulkinta vaarantaisi vakavasti direktiivin
91/439 7 artiklan 1 kohdan a alakohdalla tavoiteltavan päämäärän – eli liikenneturvallisuuden parantamisen – sallimalla sen,
että lukuisat ajokortinhaltijat voivat jatkaa sellaisen kortin käyttämistä, joka on myönnetty sellaisen lainsäädännön nojalla,
joka ei ole direktiivillä 91/439 säädettyjen terveydellisten vähimmäisvaatimusten mukainen.
Koska tässä tapauksessa on riidatonta, että kuljettaja-asetuksen seitsemännessä siirtymäsäännöksessä sallitaan nimenomaan
ennen direktiivin 91/439 voimaantuloa myönnetyn ajokortin haltijoiden saavan korttinsa uusituksi olematta velvollisia täyttämään
tuossa direktiivissä säädettyjä psyykkistä ja fyysistä soveltuvuutta koskevia vähimmäisnormeja, on mainittua säännöstä pidettävä
direktiivin 91/439 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan vastaisena.
Tämän ohella on todettava, ettei tätä direktiivin vastaisuutta voida perustella kansallisilla säännöksillä, joiden mukaan
ennen direktiivin 91/439 voimaantuloa myönnetyn ajokortin haltija ei tätä korttia uusiessaan ole velvollinen täyttämään mainitussa
direktiivissä asetettuja edellytyksiä.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan nimittäin jäsenvaltio ei voi sisäisen oikeusjärjestyksensä oikeussääntöihin, toimintatapoihin
tai tilaan vetoamalla perustella sitä, ettei se ole noudattanut direktiivissä säädettyjä velvoitteita ja määräaikoja (ks.
mm. asia C‑66/03, komissio v. Ranska, tuomio 27.11.2003, Kok. 2003, 12 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Näin ollen komission kolmaskin kanneperuste on perusteltu.
Kaikesta edellä todetusta seuraa, että kuljettaja-asetuksen 22–24 §:n ja 25 §:n 2 momentin sekä saman asetuksen seitsemännen
siirtymäsäännöksen antaessaan Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohdan, 7 artiklan
1 kohdan a alakohdan ja liitteessä I olevan 4 kohdan mukaisia velvollisuuksiaan.

Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Espanjan kuningaskunnan velvoittamista korvaamaan
oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on hävinnyt asian, Espanjan kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Alankomaiden kuningaskunta sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, jotka ovat väliintulijoina tukeneet
Espanjan kuningaskunnan vaatimuksia, vastaavat työjärjestyksen 69 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Toukokuun 30 päivänä 1997 annetun säädöksen nimeltä Reglamento de conductores (kuljettaja-asetus) 22–24 §:n ja 25 §:n 2 momentin
sekä saman asetuksen seitsemännen siirtymäsäännöksen antaessaan Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut 23 päivänä heinäkuuta
1996 annetulla neuvoston direktiivillä 96/47/EY muutetun, 29 päivänä heinäkuuta 1991 yhteisön ajokortista annetun neuvoston
direktiivin 91/439/ETY 1 artiklan 2 kohdan, 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja liitteessä I olevan 4 kohdan mukaisia velvollisuuksiaan.
2)
Espanjan kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
3)
Alankomaiden kuningaskunta sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: espanja.