CELEX: 62003TJ0017
Valstybės pagalba
Gairės dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti
Pagalbos būtinumas

Teisinis pagrindas
1       EB 87 straipsnis nurodo:
„1.      Išskyrus tuos atvejus, kai ši Sutartis nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta
pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti,
yra nesuderinama su bendrąja rinka, kai ji daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.
<…>
3.      Bendrajai rinkai neprieštaraujančia gali būti laikoma:
<…>
c)      pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos
sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui;
<…>“
2       EB 88 straipsnis nurodo:
„<…>
2.      Jei, paprašiusi suinteresuotas šalis pateikti savo pastabas, Komisija nustato, jog tam tikra valstybės ar iš jos išteklių
teikiama pagalba yra pagal 87 straipsnį nesuderinama su bendrąja rinka arba kad tokia pagalba netinkamai naudojama, ji priima
sprendimą, reikalaujantį, kad atitinkama valstybė narė per Komisijos nustatytą laiką tokią pagalbą panaikintų ar pakeistų.
<…>“
3       Bylos aplinkybėms taikomos Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos sunkumų patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti
(OL C 368, 1994, p. 12, toliau – gairės) redakcijos 2.4 punkte nurodoma:
„Sutarties (87) straipsnio 2 dalis ir 3 dalis numato galimybę, kad (87) straipsnio 1 dalies kriterijus atitinkanti pagalba
bus laikoma neprieštaraujančia bendrajai rinkai.
<…>
Komisijos nuomone, jei tenkinamos 3 punkte nurodytos sąlygos, pagalba sanavimui ir restruktūrizacijai gali prisidėti prie
ekonominės veiklos vystymo, neturėdama prekybai neigiamos įtakos, prieštaraujančios bendram interesui, ir šiomis sąlygomis
ji leis suteikti šią pagalbą <...>“
4       Gairių 3.2.2 punktas nurodo:
„Laikydamasi toliau nurodytų specialių sąlygų remiamoms vietovėms bei vidutinėms ir mažoms įmonėms, Komisija patvirtina pagalbą,
jei restruktūrizacijos planas tenkina visas šias bendrąsias sąlygas:
<…>
C. Restruktūrizacijos sąnaudoms ir naudai proporcinga pagalba
Pagalbos dydis ir intensyvumas turi būti griežtai apribotas iki restruktūrizacijos būtino minimumo ir būti susietas su tikėtina
nauda Bendrijai. Dėl šių priežasčių paprastai pagalbos gavėjai savais ištekliais arba rinkos sąlygomis gautu išoriniu finansavimu
turi reikšmingai prisidėti prie restruktūrizacijos plano. Siekiant apriboti konkurencijos iškraipymus, pagalbą reikia suteikti
taip, kad įmonei neliktų grynųjų pinigų pertekliaus, kurį būtų galima naudoti su restruktūrizacijos procesu nesusijusiai,
agresyviai veiklai, galinčiai iškraipyti rinką. Pagalbos taip pat negalima naudoti naujoms, restruktūrizacijai nebūtinoms
investicijoms finansuoti. Finansinei restruktūrizacijai skirta pagalba negalima per daug sumažinti įmonės mokestinių įsipareigojimų.
<…>“ (Neoficialus vertimas)

Ginčo aplinkybės
5       1994 m.
Gothaer Fahrzeugwerke GmbH
(toliau –
GFw
), buvusi valstybinė įmonė, kartu su kitomis aštuoniomis rytų Vokietijos bendrovėmis siekiant ją privatizuoti buvo perleista
Lintra Beteiligungholding GmbH
vadovaujamai grupei. Kadangi privatizacija nepavyko, 1996 m.
Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben
, valstybinė įstaiga, siekdama
GFw
paruošti perpardavimui, perėmė jos kontrolę.
6       Nustačiusi, kad
GFw
parduoti neįmanoma, ši įstaiga nusprendė tos bendrovės turtą perleisti. Tai buvo įvykdyta pagal procedūrą, kurios etapai
aprašyti 7–9 punktuose.
7       1997 m. rugsėjo 3 d. sutartimi
GFw
įgijo visas bendrovės
Widahvogel Vermögensverwaltung
(toliau –
Widahvogel
), kurios direktorius Josef Koch, akcijas už 54 000 Vokietijos markių (DEM) kainą.
8       1997 m. rugsėjo 10 d. sutartimi
GFw
turtas ir su „automobilių gamybos“ sektoriumi susiję užsakymai buvo perduoti
Widahvogel
. Kita tos pačios dienos sutartimi visos
GFw
akcijos buvo perleistos
Weißstorch GmbH
(30 % akcijų), vėliau tapusiai
Josef Koch GmbH
, ir
Schmitz Cargobull AG
turimai
Schmitz-Anhänger Einkaufs- und Beteiligungs Gesellschaft GmbH & Co. KG
(70 % akcijų). Investuotojai už turtą sumokėjo 1 DEM. Be to, vieninteliu
Widahvogel,
kurios pavadinimas pakeistas į
Schmitz-Gotha Fahrzeugwerke GmbH
(toliau –
Schmitz-Gotha,
arba ieškovė), valdytoju buvo paskirtas J. Koch.
9       1997 m. spalio 9 d. ieškovė už maždaug 3 700 000 DEM sumą įgijo visą vieno iš savo gamintojų
Trailer System Engineering
(toliau –
TSE
), t. y. bendrovės, kurią įsteigė ir jai vadovauja jos pagrindinis akcininkas J. Koch, kapitalą.
10     1998 m. gegužės 18 d. laišku Vokietijos Federacinė Respublika pranešė Komisijai apie pagalbos priemones, skirtas
Schmitz-Gotha
restruktūrizuoti, kurios įgyvendinamos nuo 1997 m. sausio mėnesio (toliau – 1998 m. gegužės 18 d. pranešimas).
11     1998 m. birželio 12 d., 1999 m. gruodžio 21 d. ir 2000 m. gegužės 17 d. laiškais Komisija Vokietijos valdžios institucijų
paprašė papildomos informacijos. Pastarosios atsakė 1998 m. spalio 15 d., 1999 m. liepos 21 d. 2000 m. balandžio 27 d., 2000 m.
gruodžio 1 d. ir 2001 m. sausio 8 d. laiškais.
12     2001 m. gegužės 23 d. laišku Komisija pranešė Vokietijos Federacinei Respublikai apie savo sprendimą pradėti EB 88 straipsnio
2 dalyje numatytą procedūrą (OL C 111, p. 15). Vykdydama šią procedūrą Komisija tikrino
Schmitz-Gotha
atžvilgiu patvirtintas priemones kaip naują iš anksto nepranešus suteiktą pagalbą gairių prasme.
13     Šiame sprendime Komisija išreiškė abejones, ar nagrinėjama pagalba proporcinga pagal gairių 3.2.2 punkto C dalyje numatytą
sąlygą. Remdamasi turima informacija Komisija nusprendė, kad negali įvertinti, ar
Schmitz-Gotha
restruktūrizuoti buvo būtina išpirkti
TSE.
Todėl Komisija nurodė Vokietijos valdžios institucijoms jai pateikti visą informaciją, susijusią su
Schmitz-Gotha
dalyvavimu
TSE
, būtent su šio sandorio būtinumu įmonei restruktūrizuoti. Be to, Komisija Vokietijos Federacinei Respublikai nurodė persiųsti
jos 2001 m. gegužės 23 d. laišką pagalbos gavėjai ir pabrėžė, jog ji priims sprendimą remdamasi turima informacija.
14     2001 m. rugpjūčio 10 d. ir gruodžio 14 d. laiškais Komisija gavo Vokietijos Federacinės Respublikos pastabas. Tačiau nė viena
suinteresuotoji šalis Komisijai pastabų nepateikė.
15     2002 m. kovo 4 d. laišku Komisija vėl paprašė, kad Vokietijos valdžios institucijos įrodytų, jog
Schmitz-Gotha
restruktūrizuoti buvo būtina perimti
TSE
.
16     2002 m. gegužės 16 d., gegužės 28 d. ir liepos 3 d. laiškais Komisija gavo Vokietijos Federacinės Respublikos pastabas.
17     Pabaigusi šią procedūrą Komisija priėmė 2002 m. spalio 30 d. Sprendimą 2003/194/EB dėl Vokietijos suteiktos valstybės pagalbos
Schmitz-Gotha Fahrzeugwerke GmbH
(OL L 77, 2003, p. 41; toliau – ginčijamas sprendimas). Ji priminė, jog pagal gairių 3.2.2 punkto C dalį proporcingumo kriterijus
reikalauja pagalbą griežtai apriboti iki restruktūrizacijai būtino minimumo, kad ji kuo mažiau iškraipytų konkurenciją. Be
to, ji nurodė, kad pagalba neturi būti naudojama naujoms, restruktūrizuoti nebūtinoms investicijoms finansuoti. Šiuo atveju,
Komisijos nuomone, pagalba finansuojamas
TSE
išpirkimas turi būti laikomas nauja investicija, kurios būtinumo restruktūrizuoti Vokietijos valdžios institucijos neįrodė.
Dėl šios priežasties Komisija nusprendė, kad pagalba neatitinka gairėse nustatytų kriterijų ir todėl yra nesuderinama su bendrąja
rinka. Vis dėlto pagal ginčijamą sprendimą, tik
TSE
pirkimo kainos dalis, sudaranti 2 200 000 DEM, nebuvo griežtai apribota iki minimumo, būtino
Schmitz-Gotha
restruktūrizuoti, o likusiai sumos daliai, t. y. 1 500 000 DEM, taikomos sąlygos, kurios neaišku, ar buvo tenkinamos
TSE
įgijimo momentu. Todėl pagal ginčijamo sprendimo 1 straipsnį 2 200 000 DEM (1 120 000 EUR) pagalba buvo nesuderinama su bendrąja
rinka. Pagal ginčijamo sprendimo 2 straipsnį Vokietijos Federacinė Respublika privalo iš
Schmitz-Gotha
šią sumą susigrąžinti.

Procesas ir šalių reikalavimai
18     Ši byla pradėta ieškovės ieškiniu, pateiktu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2003 m. sausio 16 dieną.
19     Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Pirmosios instancijos teismas (ketvirtoji išplėstinė kolegija) nusprendė pradėti
žodinę proceso dalį.
20     Per 2006 m. sausio 12 d. posėdį buvo išklausytos šalių nuomonės žodžiu ir atsakymai į Pirmosios instancijos teismo pateiktus
klausimus.
21     Posėdžio protokole Pirmosios instancijos teismas pažymėjo, kad ginčijamame sprendime ir teismo posėdžio pranešime pavadinimui
TSE
užtikrintas konfidencialumas dėl žodinės proceso dalies ir sprendimo gali būti panaikintas.
22     Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       pirmiausia – panaikinti ginčijamą sprendimą,
–       subsidiariai panaikinti sprendimą tiek, kiek jame numatyta per didelė grąžintinos pagalbos suma,
–       priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
23     Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
–       priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
24     Grįsdama savo ieškinį ieškovė nurodo tris pagrindus. Pirmasis pagrindas susijęs su pagalbos, kurią prašoma grąžinti, būtinumo
pagal gairių 3.2.2 punkto C dalį vertinimo klaida. Antrasis pagrindas susijęs su piktnaudžiavimu įgaliojimais priimant ginčijamą
sprendimą. Trečiuoju pagrindu, nurodytu, jei būtų atmesti pirmieji du, ieškovė teigia, kad Komisija klaidingai nustatė grąžintiną
pagalbos sumą.

Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su pagalbos būtinumo vertinimo klaida
Šalių argumentai
25     Ieškovė ginčija Komisijos išvadą, kad ginčijamos pagalbos dalis, sudaranti
TSE
įgyti panaudotos sumos dalį (2 200 000 DEM), yra nesuderinama su bendrąja rinka, nes neatitinka gairėse nustatytų sąlygų.
26     Pirma, ieškovė tvirtina, kad
TSE
kapitalo įgijimas nuo pradžių buvo pagrindinė ir sudėtinė restruktūrizacijos projekto dalis ir kad Komisijai apie tai buvo
pranešta.
27     Šiuo atžvilgiu ji ginčija Komisijos teiginį, kad restruktūrizacijos projektas numato
Schmitz-Gotha
gyvybingumo sugrįžimą per ketverius finansinius metus neįgyjant
TSE
, tad šis išpirkimas, vieneriais metais sutrumpinęs restruktūrizacijos trukmę, juo labiau buvo jai naudingas. Iš tiesų ji
teigia, kad 1997 m. rugsėjo 2 d. įmonės projektas ir jo priedai, kaip antai „Plėtros planas – nuostoliai ir pelnas“, finansų
valdymo planas,
Schmitz-Gotha
nekilnojamojo turto plėtros planas, kuriuos ji pateikė Vokietijos valdžios institucijoms, pagrindė visas prognozes, susijusias
su
Schmitz-Gotha
restruktūrizacija ją jungiant su
TSE
. Be to, ieškovė pabrėžia, kad minėtas „Plėtros planas – nuostoliai ir pelnas“ Komisijai buvo nusiųstas 1998 m. gegužės 18 d.
pranešimo priede. Taip pat ji pastebi, kad investuotojai galėjo restruktūrizuoti
Schmitz-Gotha
tik pagal verslo plane numatytas sąlygas, tarp kurių –
TSE
perėmimas.
28     Ieškovė priduria, kad Komisijos nuomonėje yra prieštaravimų dėl jos turimų duomenų apie investuotojų tapatybę. Rašytiniuose
dokumentuose ji nurodo, kad Komisija neigia žinojusi, jog J. Koch yra vienas iš
TSE
dalyvių, nors prieš priimant ginčijamą sprendimą jai buvo pateikta išsami informacija apie šį asmenį. Šiuo klausimu ieškovė
remiasi 1998 m. gegužės 18 d. pranešimu ir 2002 m. gegužės 16 d. ir liepos 3 d. Komisijai išsiųstais laiškais. Be to, ji primena,
jog ginčijamame sprendime pati Komisija teigia, kad J. Koch buvo
TSE
dalyvis.
29     Antra, ieškovė tvirtina, kad Komisija ginčijamo sprendimo 64 konstatuojamoje dalyje neteisingai nurodė, jog
TSE
kapitalo įsigijimas restruktūrizacijai nebuvo būtinas. Ieškovė tvirtina, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą,
nes vertindama, ar pagalba proporcinga, neatsižvelgė į esmines aplinkybes, apie kurias žinojo.
30     Ieškovė tvirtina, jog siekdama užtikrinti restruktūrizacijos sėkmę
Schmitz-Gotha
turėjo išvystyti savo gamybą, kad taptų nepriklausima nuo grupės vidaus užsakymų ir galėtų konkuruoti rinkoje. Taigi
TSE
kapitalo įgijimas leido tiesiogiai integruoti į
Schmitz-Gotha
jos pačios gamybai vystyti būtiną praktinę patirtį, nes
TSE
dalyviams pavesta rūpintis, pirma, valdyba, ir antra, skyriumi, atsakingu už konstravimą ir plėtrą
Schmitz-Gotha.
Dėl šios priežasties ieškovė ginčija Komisijos teiginį, kad vienintelė
TSE
įgijimo priežastis –
Schmitz-Gotha
gamybos sąnaudų sumažinimas.
31     Ieškovė priduria, kad tik
TSE
perėmimas galėjo užtikrinti restruktūrizacijai būtinos praktinės patirties integravimą. Grįsdama savo teiginį ji nurodo,
kad
TSE
siūlomo praktinės patirties plėtojimo, atliekamo išorės paslaugų teikėjų, sąnaudos būtų per didelės.
32     Remdamasi prie ieškinio priedo pridėta informacija, lentelėje parodančia
Schmitz-Gotha
apyvartos, kurią lemia jos prekių pardavimo trečiosioms įmonėms, raidą (dokumentas „
Schmitz-Gotha
apyvartos raida“), ieškovė tvirtina, kad reikšmingas jos apyvartos augimas parodo nepriklausomo plėtros skyriaus tiesioginės
integracijos, atliktos perėmus
TSE
, poveikį restruktūrizacijos sėkmei.
33     Ieškovė taip pat teigia, kad Komisija, remdamasi turima informacija, galėjo įvertinti
TSE
kapitalo įgijimo būtinumą restruktūrizacijai, todėl padaryti išvadą, kad pagalba atitinka „griežtai apriboto būtino minimumo“
kriterijų pagal gairių 3.2.2 punkto C dalį. Konkrečiai kalbant, tai aiškiai išplaukia iš 2002 m. liepos 3 d. Vokietijos valdžios
institucijų laiško, pagal kurį
Schmitz-Gotha
gamybos sąnaudose sumažėjo tiekimui skirta dalis ir tik
TSE
kapitalo įgijimas leido
Schmitz-Gotha
kompensuoti praktinės patirties trūkumą.
34     Pirmiausia Komisija primena, kad nagrinėdama, ar valstybės pagalba suderinama su bendrąja rinka pagal EB 87 straipsnio 3 dalį,
ji turi didelę diskreciją. Komisija tvirtina, kad ieškovės argumentai neįrodo, jog šiuo atveju padaryta akivaizdi vertinimo
klaida, ir priduria, kad ieškovė siekia Komisijos vertinimą pakeisti savuoju.
35     Antra, Komisija pabrėžia, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką ir 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999,
nustatančio išsamias EB sutarties (88) straipsnio taikymo taisykles, nuostatas, kai valstybė narė, nepaisydama jai skirto
nurodymo, nepateikia prašomos informacijos, Komisija turi teisę užbaigti procedūrą ir priimti sprendimą, remdamasi savo turimais
duomenimis.
36     Šiuo atžvilgiu Komisija pažymi, kad tariamą
TSE
perėmimo, dėl kurio
Schmitz-Gotha
restruktūrizacija buvo sėkminga, būtinumą ieškovė daugiausia grindžia informacija, apie kurią Komisija priimdama ginčijamą
sprendimą nežinojo, ir todėl Pirmosios instancijos teismas negali į ją atsižvelgti.
37     Ji patikslina, kad, nepaisant Vokietijos Federacinei Respublikai sprendime pradėti formalią tyrimo procedūrą skirto nurodymo
pateikti informaciją apie
TSE
savininkų tapatybę ir nagrinėjamos investicijos būtinumą, ir neatsižvelgiant į Vokietijos valdžios institucijoms 2002 m.
kovo 4 d. išsiųstą laišką, ieškinio priede esančios sutartys dėl
TSE
įgijimo prieš priimant ginčijamą sprendimą jai pateiktos nebuvo. Taip pat nebuvo pateikti prie ieškinio pridėtas verslo planas
ir
TSE
parengtas ieškovės praktinės patirties plėtojimo projektas bei pačiame ieškinyje išdėstyti išsamūs paaiškinimai šia tema.
Be to, ji teigia, kad niekada netvirtino, jog nieko nežino apie J. Koch. Vis dėlto ji pažymi, kad per administracinę procedūrą
Vokietijos valdžios institucijų pateiktoje informacijoje J. Koch, kaip
TSE
dalyvio, paminėjimas yra veikiau nereikšmingas. Be to, Komisija teigia, kad jai niekada nebuvo praneštos kitų
TSE
dalyvių tapatybės.
38     Komisija mano, kad remdamasi priimant ginčijamą sprendimą turėta informacija, ji galėjo įvertinti tik
TSE
perėmimo naudą, tačiau šios ginčijama pagalba finansuotos investicijos būtinumas visiškai nebuvo įrodytas. Jos nuomone, iš
1998 m. gegužės 18 d. pranešime ir atsiliepimo į ieškinį priede esančiuose 2001 m. rugpjūčio 10 d., 2002 m. gegužės 16 d.,
gegužės 28 d. ir liepos 3 d. laiškuose pateiktos informacijos apie
TSE
perėmimą negalima daryti išvados, kad ši investicija buvo būtina restruktūrizacijos dalis gairių prasme.
39     Komisija taip pat teigia, kad pagal jos turimą informaciją
TSE
perimta iš esmės todėl, kad panaikinus tarpinį tiekėją ir gavus atitinkamą pelną sutaupyta lėšų, o ieškinyje šis aspektas
pateiktas kaip perėmimo aplinkybės. Darant prielaidą, kad iš šios informacijos turėjo būti aišku, jog įgijus
TSE
buvo galima įgyti ir techninės praktinės patirties, skirtos naujų rūšių prekių gamybai vystyti, Komisija pastebi, kad šis
teiginys nebuvo nei pragristas, nei paaiškintas. Ji teigia, kad
Schmitz-Gotha
tik ieškinyje išsamiai išdėstė bei pagrindė, jog būtina perimti TSE, kad būtų įgyta jos restruktūrizacijai būtina praktinė
patirtis. Ji nurodo, kad per visą administracinę procedūrą Vokietijos valdžios institucijos vis dėlto nepaaiškino tokio sandorio
būtinumo siekiant, kad pagalba restruktūrizacijai atitiktų reikalavimus.
40     Trečia, Komisija mano, kad šios investicijos tikslams, t. y. sumažinti gamybos sąnaudas ir įgyti naujų prekių gamybai vystyti
būtinos praktinės patirties, įgyvendinti nesvarbu, ar
TSE
buvo įgyta, nes
Schmitz-Gotha
direktorius yra ir
TSE
direktorius bei pagrindinis akcininkas, todėl jis galėjo įtvirtinti ypatingą šių dviejų įmonių bendradarbiavimą.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
–       Įvadinės pastabos
41     Taikydama EB 87 straipsnio 3 dalį Komisija turi plačią diskreciją, kuria naudojantis reikia atlikti sudėtingus Bendrijos kontekste
vykdytinus ekonominio ir socialinio pobūdžio  vertinimus. Naudojimuisi šia diskrecija taikoma teisminė kontrolė skirta tik
įvertinti, ar laikomasi procedūrinių ir motyvavimo taisyklių, ir patikrinti nurodytų faktinių aplinkybių tikslumą bei nustatyti,
ar nėra teisės klaidos, akivaizdžios faktinių aplinkybių vertinimo klaidos ar piktnaudžiavimo įgaliojimais (2004 m. balandžio
29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Italija prieš Komisiją
, C‑372/97, Rink. p. I‑3679, 83 punktas ir minėta Bendrijos teismų praktika).
42     Be to, Komisija gali nustatyti savo diskrecijos vykdymo gaires, pavyzdžiui, tokias, kaip nagrinėjamos, tačiau jose turi būti
gairių, kurių ši institucija turi laikytis, kriterijai ir jos negali prieštarauti Sutarties normoms (1998 m. balandžio 30 d.
Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Vlaamse Gewest prieš Komisiją
, T‑214/95, Rink. p. II‑717, 79 punktas). Tokios priemonės atitinka Komisijos valią paskelbti gairių, kurių ji ketina laikytis
ir kurios matyti iš jos individualių sprendimų atitinkamoje srityje, kriterijus (2001 m. birželio 7 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
Agrana Zucker und Stärke prieš Komisiją
, T‑187/99, Rink. p. II‑1587, 56 punktas).
43     Kad sunkumų patiriančios įmonės restruktūrizavimo pagalbos planą būtų galima pripažinti suderinamu su bendrąja rinka pagal
EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą, jis turi būti susietas su restruktūrizavimo planu, numatančiu sumažinti arba perorientuoti
veiklą (1994 m. rugsėjo 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
, nuo C‑278/92 iki C‑280/92, Rink. p. I‑4103, 67 punktas ir 2001 m. kovo 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Prancūzija prieš Komisiją
, C‑17/99, Rink. p. I‑2481, 45 punktas).
44     Gairių 3.2.2 punktas, nustatantis šį reikalavimą, būtent nurodo, kad restruktūrizacijos plane laikomasi trijų materialių sąlygų.
Visų pirma, privaloma, kad jis leistų per protingą laikotarpį atkurti įmonės, pagalbos gavėjos, gyvybingumą remiantis realiomis
prielaidomis (3.2.2 punkto i papunktis), antra, jis turi vengti nederamo konkurencijos iškraipymo (3.2.2 punkto ii papunktis),
ir trečia, jis turi būti proporcingas restruktūrizavimo sąnaudoms ir teikiamai naudai (3.2.2 punkto iii papunktis).
45     Kadangi šios sąlygos yra kumuliacinės, pakanka vienos iš jų nebuvimo, kad pagalbos restruktūrizavimui projektą Komisija pripažintų
nesuderinamu su bendrąja rinka (2005 m. birželio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Regione autonoma della Sardegn prieš Komisiją
, T‑171/02, Rink. p. II‑0000, 128 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. minėto sprendimo
Prancūzija prieš Komisiją
49 ir 50 punktus).
46     Šioje byloje ginčijamas sprendimas priimtas remiantis gairėmis, būtent jų 3.2.2 punkto C dalimi.
47     Iš šios nuostatos išplaukia, kad nagrinėjama pagalba turi būti tikrai būtina gavėjo gyvybingumui atkurti, t. y. ji turi ne
tik atitikti siekiamą tikslą restruktūrizuoti atitinkamą įmonę, bet turi būti proporcinga šiam tikslui, t. y. bet kokia pagalbos
suma, viršijanti būtiną gavėjo gyvybingumo atstatymui, iš esmės negali atitikti gairėse nustatytų reikalavimų.
48     Be to, primintina, kad atitinkama valstybė narė, siekdama įvykdyti savo pareigą bendradarbiauti su Komisija, turi pateikti
visą informaciją, leidžiančią šiai institucijai patikrinti, ar įvykdytos išimties, kuria ji prašo leisti pasinaudoti, taikymo
sąlygos (žr. minėto sprendimo
Regione autonoma della Sardegna prieš Komisiją
129 punktą ir nurodytą Bendrijos teismų praktiką).
49     Ginčijamas sprendimas, jeigu, kaip teigia ieškovė, jame padaryta akivaizdi vertinimo klaida, turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant
į šiuos vertinimus.
–       Dėl ieškovės nurodytos akivaizdžios vertinimo klaidos
50     Ginčijamo sprendimo 62–64 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė:
„62) <…> Vienas iš (
Schmitz-Gotha
) investuotojų, J. Koch, buvo ir
TSE
steigėjas bei ją valdantis dalyvis ir būsimas dviejų bendrovių valdytojas. Komisija primena, kad, nepaisydama nurodymo pateikti
informaciją, Vokietija nepateikė nei perleidimo sutarties, nei konkretesnės rašytinės informacijos apie buvusią
TSE
kapitalo sudėtį. Todėl atsižvelgdama į kitas aplinkybes ir žodžiu pateiktą informaciją, Komisija negali paneigti, kad prieš
išpirkimą pagrindinė
TSE
dalis tiesiogiai arba netiesiogiai priklausė J. Koch arba jo šeimai. Vokietija pripažino, kad
Schmitz-Gotha
pati negalėjo gaminti detalių, kurias pirko iš
TSE
, nei gerokai pagerinti pardavimo sąlygų, ir kad pagrindinis išpirkimo tikslas – sumažinti gamybos sąnaudas. Komisija negali
atmesti galimybės, kad išperkant
TSE
esminė suma, kuri turėjo būti skirta restruktūrizacijai finansuoti, iš esmės buvo sumokėta vienam iš naujų investuotojų.
Bet kuriuo atveju, siekiant užtikrinti gerą bendradarbiavimą su
TSE,
nebuvo būtina jos išpirkti. Kadangi J. Koch buvo
TSE
steigėjas ir ją valdantis dalyvis, o vėliau tapo ir
Schmitz-Gotha
valdytoju, abejotina, kad nebuvo galima susitarti su
TSE
dėl geresnių pirkimo sąlygų. Be to, galinti konkuruoti įmonė iš esmės turi sugebėti finansuoti savo žaliavas rinkos kainomis,
nepanirdama į finansinius sunkumus.
63) Vokietijos pateikta informacija rodo, kad
TSE
išpirkimas įmonei buvo naudinga investicija, padėjusi gerokai sumažinti sąnaudas ir taip sutrumpinti restruktūrizaciją vieneriais
metais. Tačiau tai nebūtinai reiškia, jog investicija restruktūrizacijai vykdyti buvo būtina. Iš esmės, jei įmonė gauna pagalbą
savo restruktūrizacijai finansuoti, ne visos jos veiksmingumą didinančios investicijos yra leistinos, nes jos visada kartu
sumažina pagalbos gavėjo galimybę restruktūrizaciją finansuoti savo ištekliais. Tik jei restruktūrizacijos sėkmei apskritai
kyla grėsmė arba ji būtų nepagrįstai pavėluota, jei nebūtų investicijos, pastaroji gali būti laikoma restruktūrizacijai būtina,
nes pagalbos tikslas – tik atkurti įmonės gyvybingumą per nustatytą terminą. Bet kokia investicija, viršijanti tai, kas būtina
gyvybingumui per nustatytą terminą atkurti, neišvengiamai naudoja finansinius išteklius, kurie turėjo būti naudojami tikrai
būtinoms restruktūrizacijos sąnaudoms, ir todėl sumažina jai būtinos pagalbos sumą. Todėl restruktūrizacijai nebūtinos investicijos
suteikia pagalbai intensyvumo, kuris pagal proporcingumo kriterijų viršija jai būtiną griežtą minimumą.
64) Vien pristatymo išlaidų sumažinimas negali pateisinti
TSE
išpirkimo būtinumo restruktūrizacijai. Be to, Komisija konstatuoja, kad Vokietija niekada nepranešė, jog be šio išpirkimo
restruktūrizacijos sėkmei kiltų grėsmė arba ji būtų nepagrįstai pavėluota. Ir be
TSE
išpirkimo pagal pradinį planą teigiamas verslo rezultatas turėjo būti gautas per ketverius finansinius metus. Paskutiniais
duomenimis dėl išpirkimo šis laikotarpis sutrumpėjo vieneriais metais. Vis dėlto ketverių metų terminas pelningumui pasiekti
restruktūrizacijos atžvilgiu nelaikomas neprotingu. Priešingai, pradinis planas numatė pakankamai greitą gyvybingumo atkūrimą.
Konstatuotina, kad net neišpirkus
TSE
, restruktūrizacija galėjo būti įvykdyta per nustatytą terminą ir kad todėl šis įgijimas jos sėkmei nebuvo būtinas. Todėl
Komisija pripažįsta, kad
TSE
išpirkimas nebuvo būtinas planuotiems tikslams pasiekti, o jai skirtos lėšos, siekiant sumažinti būtiną pagalbos sumą, turėjo
finansuoti dalį restruktūrizacijos.“
51     Grįsdama savo pirmąjį pagrindą ieškovė teigia, pirma, kad iš esmės ginčijamas sprendimas pagrįstas klaidinga faktine prielaida,
pagal kurią TSE perėmimas tik leistų vieneriais metais sutrumpinti restruktūrizaciją. Grįsdama savo teiginį, ieškovė remiasi
verslo planu ir jo priedais, įskaitant būtent „Plėtros planą – nuostoliai ir pelnas“, finansų valdymo planu ir
Schmitz-Gotha
nekilnojamojo turto plėtros planu, kuriuos ji pateikė Vokietijos valdžios institucijoms ir kurie yra ieškinio priede. Be
to, ieškovė tvirtina, kad Komisijos teiginiai, susiję su jos turima informacija apie
TSE
akcininkų tapatybę, yra prieštaringi. Grįsdama savo teiginius ieškovė nurodo 1998 m. gegužės 18 d. pranešimą ir 2002 m. gegužės
16 d. ir liepos 3 d. Komisijai adresuotus laiškus, esančius šalių pateiktų dokumentų prieduose.
52     Šiam argumentui negalima pritarti.
53     Pirmiausia konstatuotina, kad priimdama ginčijamą sprendimą, Komisija neturėjo verslo plano, kuriuo remiasi ieškovė, o tik
„Plėtros planą – nuostoliai ir pelnas“, kuris buvo 1998 m. gegužės 18 d. pranešimo priede.
54     Tačiau primintina, kad pagal nusistovėjusią Bendrijos teismų praktiką, Bendrijos teisės akto teisėtumas turi būti vertinamas
atsižvelgiant į jo priėmimo metu buvusias faktines ir teisines aplinkybes, ir kad Komisijos analizė turi būti vertinama atsižvelgiant
tik į aplinkybes, kuriomis ji disponavo ją atlikdama (1986 m. liepos 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Belgija prieš Komisiją,
234/84, Rink. p. I‑2263, 16 punktas; 1998 m. birželio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
British Airways ir kt. prieš Komisiją
, T‑371/94 ir T‑394/94, Rink. p. II‑2405, 81 punktas; 1999 m. spalio 6 d. Sprendimo
Salomon prieš Komisiją
, T‑123/97, Rink. p. II‑2925, 48 punktas ir 2002 m. gegužės 14 d. Sprendimo
Graphischer Maschinenbau prieš Komisiją
, T‑126/99, Rink. p. II‑2427, 33 punktas). Todėl ginčydama teisės akto teisėtumą ieškovė negali remtis aplinkybėmis, apie
kurias Komisija nežinojo vykstant administracinei procedūrai (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
31 punktą). Ta pati nuostata taikyta, ir kai ieškovė nedalyvavo, kaip yra šioje byloje, administracinėje procedūroje, nors
per šią procedūrą buvo konkrečiai nurodyta kaip nagrinėjamos pagalbos gavėja ir Komisija nurodė Vokietijos valdžios institucijoms
ir galimoms suinteresuotoms šalims pateikti būtinumo išpirkti įmonę
TSE
įrodymus (šiuo klausimu žr. 2005 m. gegužės 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Saxonia Edelmentalle prieš Komisiją
, T‑111/01 ir T‑133/01, Rink. p. II‑0000, 67–70 punktus). Iš tiesų, kai Komisija suinteresuotiesiems asmenims suteikia galimybę
tinkamai pateikti savo pastabas, negalima jai priekaištauti, kad neatsižvelgė į galimas faktines aplinkybes, kurios jai galėjo
būti, bet nebuvo nurodytos per administracinę procedūrą, nes Komisija neprivalo savo iniciatyva ir remdamasi spėjimais nustatyti,
kokios aplinkybės galėjo jai būti nurodytos (šiuo klausimu žr. 2004 m. sausio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Fleuren Compost prieš Komisiją
, T‑109/01, Rink. p. II‑127, 48 ir 49 punktus). Todėl grįsdama savo kaltinimą ieškovė negali remtis ieškinio priede esančiu
verslo planu.
55     Taip patikslinus svarbu pažymėti, kad nors 1998 m. gegužės 18 d. pranešime
TSE
buvo paminėta du kartus, šios nuorodos akivaizdžiai buvo neesminės ieškovės restruktūrizacijos atžvilgiu ir nenurodė, kad
TSE
perpirkimas bus finansuojamas pagalbos, apie kurią buvo pranešta, priemonėmis. Taigi buvo nurodyta, kad J. Koch yra
TSE
, kurios jis buvo steigėjas, direktorius. Taip pat šio dokumento skyriuje, susijusiame su
Schmitz-Gotha
gamyba, nurodyta, kad „be to, įgijus tiekėją
TSE
ir atskyrus (transporto priemonių) konstravimo bei montavimo skyrius, transporto priemonių gamyba bus organizuojama ypač
racionaliai“, ir kad „naujos įmonės dalyviai įneš praktinės patirties gamybos ir „reengineering“ srityje“. Per posėdį ieškovei
pateikus būtent šį klausimą, jai nepasisekė paaiškinti priežasties, dėl kurios, nepaisant jos argumento, kad
TSE
įgijimas buvo būtinas
Schmitz-Gotha
restruktūrizuoti, 1998 m. gegužės 18 d. pranešime buvo pateiktos tik šios dvi neesminės nuorodos. Be to, iš paties laiško
teksto, kuris buvo perteiktas sprendime pradėti procedūrą, matyti, kad 1997 m. pradėta
Schmitz-Gotha
restruktūrizacija turėjo būti baigta 2000 metais. Pirmosios instancijos teismas, kaip ir Komisija ginčijamame sprendime,
pažymi, kad ši nuoroda, atrodo, visiškai nepriklauso nuo to, ar
Schmitz-Gotha
išpirko
TSE
.
56     Dėl ieškovės kaltinimo, kad Komisijos nuomonėje pateikiami jos turimi duomenys apie J. Koch tapatybę tariamai prieštaringi,
konstatuotina, kaip ji nurodė ginčijamo sprendimo 62 konstatuojamoje dalyje, kad Komisija žinojo apie J. Koch ir
TSE
asmeninius ryšius. Tiesa, akivaizdu, kad savo pateiktuose dokumentuose Komisija nurodė, jog apie šiuos ryšius žino mažiau.
Tačiau bet kuriuo atveju šios teismui nagrinėjant bylą pateiktos pastabos negali daryti įtakos ginčijamo sprendimo turiniui
ir teisėtumui. Taigi ieškovės kritika šiuo klausimu neturi reikšmės.
57     Antra, remdamasi keliais ieškinio priede esančiais dokumentais, t. y. dviem 1997 m. spalio 9 d. sutartimis, verslo planu,
1998 m. gegužės 18 d. pranešimu, dokumentu „
Schmitz-Gotha
apyvartos raida“,
TSE
projektu, susijusiu su išorės paslaugų teikėjų plėtojama praktine patirtimi, ir atsakymo į ieškinį priede esančiais laiškais,
kuriuos 2001 m. rugpjūčio 10 d., gegužės 16 d., gegužės 28 d. ir 2002 m. liepos 3 d. Vokietijos Federacinė Respublika nusiuntė
Komisijai, ieškovė iš esmės teigia, kad ginčijama pagalba finansuotas
TSE
perėmimas atitinka „griežtai apriboto būtino minimumo“ kriterijų, nes pastarosios integracija į
Schmitz-Gotha
buvo neišvengiama, kad šiai būtų leista išvystyti savo pačios prekių gamybą ir dėl šios priežasties tapti nepriklausoma bei
galinčia konkuruoti rinkoje. Ieškovė tvirtina, kad Komisija savo vertinime atsižvelgė tik į poveikį
Schmitz-Gotha
atlikto
TSE
įsigijimo sąnaudų sumažėjimo atžvilgiu, visiškai nepaisydama praktinės patirties įsisavinimo, o tai buvo galima padaryti,
ieškovės nuomone, tik perėmus šią įmonę.
58     Ši argumentacija taip pat yra netinkama.
59     Pirmiausia, kaip nuspręsta 54 punkte dėl verslo plano, į kurį Pirmosios instancijos teismas negali atsižvelgti spręsdamas
dėl ginčijamo sprendimo teisėtumo, nes jis pirmą kartą pateiktas nagrinėjant bylą, negalima atsižvelgti ir į dvi 1997 m. spalio
9 d. sutartis bei
TSE
projektą, susijusį su išorinių paslaugų teikėjų plėtojama praktine patirtimi, nes akivaizdu, kad prieš priimant ginčijamą
sprendimą šie dokumentai Komisijai pateikti nebuvo.
60     Todėl tvirtinimą, kad ginčijamo sprendimo 62–64 konstatuojamose dalyse Komisija tariamai padarė akivaizdžią vertinimo klaidą,
reikia nagrinėti atsižvelgiant tik į priimant šį sprendimą Komisijos turėtus dokumentus, t. y. 1998 m. gegužės 18 d. pranešimą
(įskaitant jo priede esantį „Plėtros planą – nuostoliai ir pelnas“), dokumentą „
Schmitz-Gotha
apyvartos raida“ ir į Komisijai skirtus 2001 m. rugpjūčio 10 d., 2002 m. gegužės 16 d., gegužės 28 d. ir liepos 3 d. Vokietijos
Federacinės Respublikos laiškus.
61     Be to, kalbant apie šiuos dokumentus primintina, jog 1998 m. gegužės 18 d. pranešime Vokietijos Federacinė Respublika pastebėjo,
pirma, kad transporto priemonių gamyba,
Schmitz-Gotha
įgijus tiekėją
TSE
ir atskyrus transporto priemonių konstravimo bei montavimo skyrius, vykdoma ypač racionaliai, antra, kad naujos įmonės dalyviai
įnešė praktinės patirties gamybos ir „reengineering“ srityse.
62     Vokietijos valdžios institucijos 2001 m. rugpjūčio 10 d. laiške išdėstė dvi
TSE
išpirkimo išdavas. Pirma, jos nurodė, kad šis išpirkimas leido „panaikinus tarpinį tiekėją ir jam tenkantį pelną sumažinti
gamybos sąnaudas“. Antra, jos nurodė, kad dėl šio išpirkimo buvo „įgyta techninės praktinės patirties <…>, kuri (leido) suderinti
pačią gamybą su techninės plėtros galimybėmis, siekiant konkurencingumo“.
63     Be to, Vokietijos valdžios institucijos 2002 m. gegužės 16 d. laiške, kalbėdamos apie suinteresuotumą išpirkti
TSE
, pabrėžė, kad „
Schmitz-Gotha
įgyti
TSE
<…> buvo labai suinteresuota pirmiausia dėl sąnaudų“. Be to, dėl praktinės patirties jos vėl patvirtino: „
Schmitz-Gotha
negalėjo niekaip kitaip gauti
TSE
sukurtos sudedamųjų dalių gamybos technologijos. Pačios įmonės produkcijai skirtų sudedamųjų dalių sukūrimo ir gamybos įmonės
viduje sąnaudos būtų per didelės pinigine ir laiko prasme siekiant išsaugoti
Schmitz-Gotha
pelningumą, juo labiau kad pastaroji šioje srityje neturėjo beveik jokios praktinės patirties“.
64     Vokietijos Federacinė Respublika 2002 m. gegužės 28 d. laiške taip pat tvirtino, kad būtinumas išpirkti
TSE
pagrįstas, pirma, poreikiu gauti aukšto lygio technologijos ir kokybės automobilių sudedamąsias dalis, kurių „
Schmitz-Gotha
negalėjo <...> nupirkti tiek, kad pasinaudotų kainų sąlygomis, būtinomis norint sumažinti sąnaudas, kad galėtų taikyti konkurencingesnę
kainų politiką“, ir antra, aplinkybe, kad
Schmitz-Gotha
„neturėjo jokio kito būdo gauti
TSE
sudedamųjų dalių gamybai pritaikytos technologijos“.
65     2002 m. liepos 3 d. laiške, kuriuo ieškovė iš naujo rėmėsi posėdyje, Vokietijos Federacinė Respublika papildė pirmiau pateiktus
duomenis. Pavyzdžiui, ji nurodė, kad dėl
TSE
kapitalo įgijimo
Schmitz-Gotha
gamybos sąnaudose sumažėjo tiekimui skirta dalis, kad išpirkimas reiškė galimybę sutaupyti šiek tiek mažiau nei 5 000 000
DEM per 1998–2002 m. laikotarpį ir kad
Schmitz-Gotha
tapo pelninga vieneriais metais anksčiau nei numatyta užbaigti restruktūrizaciją. Vokietijos valdžios institucijos nusprendė,
kad
TSE
įgijimas buvo būtinas siekiant sumažinti ieškovės tiekimo sąnaudas, kad tik
TSE
kapitalo įgijimas leido
Schmitz-Gotha
kompensuoti praktinės patirties trūkumą ir kad
Schmitz-Gotha
negalėjo derėtis dėl tokių nuolaidų, kurios buvo suteiktos kitoms įmonėms.
66     Prie ieškinio priedo pridėtas dokumentas „
Schmitz-Gotha
apyvartos raida“ lentelėje nurodo
Schmitz-Gotha
apyvartą, gautą iš jos prekių pardavimo trečiosioms įmonėms nuo 1997 m. iki 2000 metų.
67     Iš visų nurodytų laiškų matyti, kad Vokietijos valdžios institucijos, pirma, iš esmės primygtinai nurodė, jog įgijus
TSE
ir taip panaikinus tiekėjo tarpininkavimą
Schmitz-Gotha
sutaupytų gamybos sąnaudų, ir, antra, teigė, kad šis sandoris iškovei padėjo įgyti jos prekių gamybai vystyti būtinos praktinės
patirties.
68     Tačiau dėl pirmo paaiškinimo Pirmosios instancijos teismas pažymi, kaip teisingai nustatė Komisija, jog tokios sąnaudų santaupos
neįrodo, kad per iš pradžių numatytą terminą nebūtų pavykę restruktūrizuoti
Schmitz-Gotha
neįgijus
TSE
, t. y. galiausiai mažesnėmis valstybės išteklių investicijomis. Konkrečiai kalbant, aplinkybė, išdėstyta nurodytame 2002 m.
liepos 3 d. laiške, kuriuo remiasi ieškovė ir pagal kurį
Schmitz-Gotha
galėjo įgyti tokių santaupų nuo 1998 m. iki 2002 m., t. y. vėliau, nei buvo sumokėta ginčijama pagalbos suma, nėra įrodymas,
kad ieškovės atliktas
TSE
išpirkimas buvo griežtai apribotas iki būtino
Schmitz-Gotha
restruktūrizacijai ir kad šis sandoris galėjo būti finansuojamas valstybės pagalba.
69     Dėl
TSE
praktinės patirties pritaikymo ieškovės veiklai iš nurodytų laiškų matyti, kad Vokietijos valdžios institucijos tik patvirtino,
jog išpirkti
TSE
buvo būtina, bet vis dėlto nepaaiškino, kodėl
TSE
perėmimas buvo griežtai būtinas tokiam rezultatui pasiekti pagal gairių 3.2.2 punkto C dalį. Iš tiesų Vokietijos valdžios
institucijoms nepavyko paaiškinti, kodėl taupiausias viešųjų lėšų naudojimo
Schmitz-Gotha
automobilių sudedamųjų dalių gamybai vystyti būtinai praktinei patirčiai įgyti būdas yra viso
TSE
įgijimo finansavimas.
70     Aišku, tiesa, kaip teigia ir ieškovė, kad ginčijamo sprendimo motyvuose Komisija glaustai analizuoja Vokietijos valdžios institucijų
argumentą, jog
TSE
įgijimas buvo būtinas siekiant
Schmitz-Gotha
leisti gauti praktinės patirties, susijusios su automobilių sudedamųjų dalių gamybos vystymu.
71     Tačiau, be to, kad šį klausimą reikia kelti ne nagrinėjant tariamą akivaizdžią vertinimo klaidą, o galimą nepakankamą motyvavimą,
primintina, jog ginčijamo sprendimo 62 konstatuojamoje dalyje Komisija iš esmės nurodė, kad bet kuriuo atveju
TSE
perpirkimas nebuvo būtinas siekiant užtikrinti gerą bendradarbiavimą su šia įmone, nes J. Koch, kaip bendras
Schmitz-Gotha
ir
TSE
valdytojas bei pastarosios pagrindinis akcininkas, akivaizdžiai galėjo gauti iš
TSE
geresnes pirkimo sąlygas.
72     Nepriimtinas ir ieškovės teiginys, kad ji negalėjo įgyti būtinos praktinės patirties naudodamasi išorės teikėjų paslaugomis,
nes išlaidos tokioms paslaugoms per didelės, ir tai įrodo ieškinio priede esantis 1997 m. rugpjūčio 17 d.
TSE
projektas dėl išorės paslaugų teikėjų plėtojamos praktinės patirties.
73     Iš tiesų primintina, kad vykdydamas ginčijamo sprendimo teisėtumo kontrolę, Pirmosios instancijos teismas negali atsižvelgti
į šiame priede esantį dokumentą (žr. 59 punktą). Be to, net darant prielaidą, kad į šį dokumentą galima atsižvelgti, vis dėlto
jo savaime nepakanka siekiant įrodyti, jog visos
TSE
įgijimas buvo griežtai būtinas gairių 3.2.2 punkto C dalies prasme, kad ieškovė įgytų restruktūrizacijai būtinos praktinės
patirties.
74     Galiausiai, nors dokumentas „
Schmitz-Gotha
apyvartos raida“, taip pat pateiktas ieškinio priede, nurodo, kad ši apyvarta reikšmingai išaugo per 1997–2000 m. laikotarpį,
jis savaime neįrodo nei ryšio tarp šio augimo ir
TSE
įgijimo, nei
a fortiori
būtinumo išpirkti
TSE
dėl ieškovės restruktūrizacijos gairių 3.2.2 punkto C dalies prasme. Iš to išplaukia, kad net konkrečiai neišanalizavusi
šio dokumento, ginčijamame sprendime atlikdama vertinimą Komisija nepadarė akivaizdžios klaidos.
75     Be to, Pirmosios instancijos teismas nurodo, kad nė viename iš nurodytų priimant ginčijamą sprendimą turėtų dokumentų Vokietijos
valdžios institucijos aiškiai neapibūdino praktinės patirties, kuria
Schmitz-Gotha
galėjo pasinaudoti įgijusi
TSE
, pobūdžio.
76     Iš to išplaukia, kad remiantis informacija, kurią Komisija turėjo priimdama ginčijamą sprendimą, ieškovei nepavyko įrodyti,
jog šiame sprendime, nurodžiusiame, kad Vokietijos valdžios institucijos nepateikė
TSE
išpirkimo būtinumo įrodymo dėl
Schmitz-Gotha
restruktūrizacijos gairių 3.2.2 punkto C dalies prasme, padaryta akivaizdi vertinimo klaida.
77     Todėl pirmasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas.

Dėl antrojo pagrindo, susijusio su piktnaudžiavimu įgaliojimais
Šalių argumentai
78     Ieškovė iš esmės teigia, kad ginčijamas sprendimas atskleidžia piktnaudžiavimą įgaliojimais, nes priimdama šį sprendimą Komisija
rėmėsi subjektyviais vertinimais.
79     Konkrečiau kalbant, ji mano, jog ginčijamas sprendimas buvo priimtas siekiant bausti už J. Koch tariamą praturtėjimą, kuris
tariamai veikė savo naudai, įmonei, kuri jau jam priklausė, pirkti naudodamas viešąsias lėšas. Ji tvirtina, kad priimdama
ginčijamą sprendimą Komisija neatsižvelgė į faktinius vertinimus, susijusius su būtinumu perimti
TSE
, tam, kad
Schmitz-Gotha
restruktūrizacija būtų sėkminga.
80     Komisija tvirtina, kad šis pagrindas nepagrįstas.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
81     Pagal Pirmosios instancijos teismo praktiką sprendimas gali būti laikomas priimtu piktnaudžiaujant įgaliojimais tik tuomet,
jei remiantis objektyviais, svarbiais ir nuosekliais įrodymais darytina prielaida, kad jis buvo priimtas tik ar bent jau didžiąja
dalimi siekiant kitų nei nurodyta tikslų (1990 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Pitrone prieš Komisiją
, T‑46/89, Rink. p. II‑577, 71 punktas ir 2002 m. kovo 6 d. Sprendimo
Diputación Foral de Álava ir kt. prieš Komisiją
, T‑92/00 ir T‑103/00, Rink. p. II‑1385, 84 punktas).
82     Taigi teigtina, kad grįsdama savo pagrindą ieškovė nepateikia jokio objektyvaus įrodymo, leidžiančio daryti išvadą, kad priimant
ginčijamą sprendimą tikrasis Komisijos siekiamas tikslas – bausti už tariamą
Schmitz-Gotha
direktoriaus praturtėjimą.
83     Aišku, kad ginčijamo sprendimo 62 konstatuojamoje dalyje Komisija priminė nagrinėjamo sandorio ypatingumą, iš esmės teigdama,
kad J. Koch, kaip ieškovės akcininkas ir jos vienintelis direktorius, šiai pardavė savo vadovaujamą įmonę, kuri jam jau priklausė,
ir pasiekė, kad Vokietijos Federacinė Respublika ginčijama pagalba sumokėtų pardavimo kainą.
84     Vis dėlto, kaip išdėstyta vertinant pirmąjį ieškovės nurodytą pagrindą, iš ginčijamo sprendimo 63 ir 64 konstatuojamųjų dalių
išplaukia, kad Komisija, konstatuodama, jog šioje byloje nebuvo įvykdytos gairių 3.2.2 punkto C dalyje numatytos sąlygos,
rėmėsi objektyviais įrodymais.
85     Todėl ieškovės nurodytas antrasis pagrindas turi būti atmestas.

Dėl subsidiariai nurodyto trečiojo pagrindo, susijusio su Komisijos klaida dėl grąžintinos pagalbos sumos
Šalių argumentai
86     Ieškovės teigimu, net jei Pirmosios instancijos teismas nuspręstų, kad
TSE
išpirkimas nesuderinamas su bendrąja rinka, gali būti susigrąžinta tik 1 500 000 DEM suma. Ieškovė tvirtina, kad pirkimo
kainos dalis, atitinkanti maždaug 700 000 DEM, nepažeidžia taisyklių dėl valstybės pagalbos, nes nėra nuostolių rizikos. Ieškovė
visų pirma nurodo
Schmitz-Gotha
sąskaitoje esantį likvidųjį turtą, kasmetinį pelną ir kapitalą, kuriuo ji gali nedelsdama pasinaudoti.
87     Komisija prašo ieškovės reikalavimus atmesti.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
88     Kaip pirmiau nurodyta, ginčijamos pagalbos suderinamumo vertinimas grindžiamas jos galimu būtinumu dėl atitinkamos įmonės
restruktūrizacijos. Priešingai tam, ką teigia ieškovė, nagrinėjamos investicijos rizika yra su šiuo klausimu nesusijusi aplinkybė.
Aplinkybė, kad ginčijama pagalba galėjo būti finansuojama investicija, kuri, paaiškėjo, nerizikinga, šioje byloje neturi reikšmės.
89     Be to, primintina, kad pagal gairių 3.2.2 punkto C dalį, „siekiant apriboti konkurencijos iškraipymus, pagalbą reikia suteikti
taip, kad įmonei neliktų grynųjų pinigų pertekliaus, kurį būtų galima naudoti su restruktūrizacijos procesu nesusijusiai,
agresyviai veiklai, galinčiai iškraipyti rinką“. Taigi nagrinėjamo atvejo aplinkybėmis bet koks nesuderinamos pagalbos susigrąžinimas
iš dalies sukeltų grėsmę, kad
Schmitz-Gotha
turėtų grynųjų pinigų perteklių gairių 3.2.2 punkto prasme. Tad ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje Komisija teisingai reikalavo
susigrąžinti 2 200 000 DEM sumą.
90     Todėl trečiasis ieškinio pagrindas bei visas ieškinys turi būti atmesti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
91     Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti Komisijos išlaidas pagal šios
pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (ketvirtoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
H. Legal
P. Lindh
P. Mengozzi
I. Wiszniewska‑Białecka

V. Vadapalas
Paskelbta 2006 m. balandžio 6 d. viešame posėdyje Liuksemburge .
Kancleris

Pirmininkas
E. Coulon

H. Legal
*
Proceso kalba: vokiečių.