CELEX: 62008TJ0369
Dumping
Hiinast, Indiast, Lõuna-Aafrikast, Ukrainast ja Venemaalt pärit raud- ja terastrosside import
Keeldumine viia läbi kehtestatud dumpinguvastase tollimaksu läbivaatamine

Õiguslik raamistik
A –
Dumpinguvastane algmäärus
Peamised dumpinguvastased õigusnormid sisalduvad nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määruses (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga
impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (EÜT L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45; edaspidi „algmäärus”)
(asendatud nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest,
mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (ELT L 343, lk 51; parandused ELT 2010, L 7, lk 22)). Algmääruse artikli 1 lõiked 1, 2
ja 4 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 1 lõiked 1, 2 ja 4) sätestavad:
„1. Dumpinguvastast tollimaksu võib kohaldada dumpingtoote suhtes, mille vabasse ringlusse lubamine ühenduses tekitab kahju.
2. Toodet käsitletakse dumpingtootena, kui selle hind ühendusse eksportimisel on väiksem kui tavapärase kaubandustegevuse
käigus ekspordiriigi kindlaksmääratud samasuguse toote võrreldav hind.
[…]
4. Käesolevas määruses tähendab mõiste „samasugune toode” toodet, mis on vaatlusaluse tootega identne, see tähendab täiesti
sarnane, või sellise toote puudumisel muud toodet, mis ei ole vaatlusaluse tootega küll täiesti sarnane, kuid on omadustelt
väga sarnane.”
Algmääruse artikli 3 lõigetes 1 ja 2 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 3 lõiked 1 ja 2) on täpsustatud:
„1. Kui ei ole kindlaks määratud teisiti, siis tähendab mõiste „kahju” käesoleva määruse kohaselt ühenduse tootmisharule tekitatud
olulist kahju, ühenduse tootmisharule olulise kahju tekitamise ohtu või ühenduse tootmisharu rajamise olulist pidurdamist
ning seda tõlgendatakse käesolevas artiklis ettenähtud korras.
2. Kahju tuvastamine põhineb otsesel tõendusmaterjalil ja selle raames uuritakse objektiivselt nii: a) dumpinguhinnaga impordi
mahtu ja mõju samasuguste toodete hindadele ühenduse turul kui ka b) kõnealuse impordi edaspidist mõju ühenduse tootmisharule.”
Algmääruse artikli 5 lõiked 7 ja 9 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 5 lõiked 7 ja 9) sätestavad:
„7. Otsuses uurimise algatamise või algatamata jätmise kohta käsitletakse samaaegselt tõendeid dumpingu ja kahju kohta. Kaebus
lükatakse tagasi, kui ei ole piisavalt tõendeid dumpingu ega kahju kohta, mis kõnealusel juhul õigustaksid juhtumi menetlemist.
[…]
9. Kui pärast konsultatsiooni ilmneb, et menetluse algatamiseks on piisav hulk tõendusmaterjali, teeb komisjon seda 45 päeva
jooksul pärast kaebuse esitamist ning avaldab teate Euroopa Ühenduste Teatajas. Kui esitatud tõendusmaterjal on ebapiisav,
teatatakse kaebuse esitajale sellest pärast konsulteerimist 45 päeva jooksul alates kuupäevast, mil kaebus komisjonile esitati.”
Algmääruse artikli 11 lõiked 2, 3, 5 ja 6 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 11 lõiked 2, 3, 5 ja 6) sätestavad:
„2. Lõplik dumpinguvastane meede aegub viie aasta möödudes selle kehtestamisest või viie aasta möödudes viimase läbivaatamise
lõpetamise kuupäevast, mis hõlmas nii dumpingut kui ka kahju, kui läbivaatamisel ei otsustata, et selle kehtivuse lõppemisega
võib tõenäoliselt kaasneda dumpingu või kahju jätkumine või kordumine. […]
3. Kui see on põhjendatud, võib meetmete jätkuva rakendamise vajaduse samuti läbi vaadata […], kui lõpliku meetme kehtestamisest
on möödunud kohane aeg, milleks on vähemalt üks aasta, siis eksportija, importija või ühenduse tootjate taotluse põhjal, mis
sisaldab piisavalt teavet, tõendamaks vahepealse läbivaatamise vajadust.
Vahepealne läbivaatamine algatatakse, kui taotlus sisaldab piisavalt tõendeid selle kohta, et meetme jätkuv rakendamine ei
ole enam vajalik, et korvata dumpingut, ja/või selle kohta, et meetme kõrvaldamisel või muutmisel kahju tõenäoliselt ei jätku
või ei kordu või et olemasolevast meetmest ei piisa või enam ei piisa kahju tekitava dumpingu korvamiseks.
Käesoleva lõike alusel uurimist läbi viies võib komisjon muu hulgas kaaluda, kas dumpingu ja kahju asjaolud on oluliselt muutunud
või kas olemasolevad meetmed toovad soovitud tulemusi artikli 3 alusel varem kindlaks tehtud kahju kõrvaldamisel. Selles suhtes
võetakse lõpliku otsuse tegemisel arvesse kõiki asjakohaseid ja nõuetekohaselt dokumenteeritud tõendeid.
[…]
5. Käesoleva määruse asjakohaseid sätteid, mis käsitlevad uurimismenetlusi ja uurimiste läbiviimist, v.a tähtaegadega seotud
sätted, kohaldatakse kõigi lõigete 2, 3ja 4 kohaste läbivaatamiste suhtes. Iga selline läbivaatamine peab toimuma kiiresti
ja tuleb tavaliselt lõpule viia 12 kuu jooksul alates läbivaatamise algatamise kuupäevast.
6. Käesoleva artikli kohased läbivaatamised algatab komisjon pärast konsulteerimist nõuandekomiteega. Kui läbivaatamised seda
õigustavad, tunnistab meetmete kehtestamise eest vastutav ühenduse asutus meetmed kehtetuks või jätab need kehtima vastavalt
lõikele 2, või tunnistab need kehtetuks, jätab kehtima või teeb neisse muudatused vastavalt lõigetele 3 ja 4. […]”
Algmääruse artikli 21 lõige 1 (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 21 lõige 1) näeb ette:
„Otsus selle kohta, kas ühenduse huvid nõuavad sekkumist, peab põhinema kõigi huvide, sealhulgas kodumaise tootmisharu, kasutajate
ja tarbijate huvide hindamisel tervikuna; käesoleva artikli alusel tehakse otsus üksnes siis, kui kõigile isikutele on lõike 2
alusel antud võimalus teha oma seisukohad teatavaks. Sellisel uurimisel pööratakse erilist tähelepanu vajadusele kaotada kahjustava
dumpingu kaubandust moonutav mõju ja taastada tõhus konkurents. Tuvastatud dumpingu ja kahju põhjal kindlaksmääratud meetmeid
ei või kohaldada, kui ametiasutused võivad kogu esitatud teabe põhjal selgesti järeldada, et selliste meetmete kohaldamine
ei ole ühenduse huvides.”
B –
Raud- ja terastrosside impordi suhtes kohaldatavad dumpinguvastased meetmed
1.
Hiinast, Indiast, Lõuna-Aafrikast ja Ukrainast pärit terastrosside suhtes kehtestatud dumpinguvastased meetmed
Kahe Euroopa Liidu Terastrossitööstuse Koostöökomitee (Liaison Committee of European Union Wire Rope Industries, edaspidi
„EWRIS”) aprillis ja juunis 1998 esitatud kaebuse põhjal ning dumpinguvastase menetluse algatamise tulemusel 20. mail 1998
seoses terastrosside impordiga ühendusse võttis Euroopa Ühenduste Komisjon 18. veebruaril 1999 vastu määruse (EÜ) nr 362/1999,
millega kehtestatakse ajutine dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist, Indiast, Mehhikost, Lõuna-Aafrikast ja Ukrainast
pärineva terastrossi ja -kaabli impordile ning kiidetakse heaks teatavate Ungari ja Poola eksportijate pakutud kohustused
(EÜT L 45, lk 8; ELT eriväljaanne 11/31, lk 3). Nimetatud määruse põhjenduse 7 kohaselt on „vaatlusalune toode” „terasest,
kuid mitte roostevabast terasest trossid ja kaablid, sealhulgas mittehargnevad trossid ja kaablid, mille ristlõike maksimaalne
läbimõõt on vähemalt 3 mm”.
Nõukogu võttis 12. augustil 1999 vastu määruse (EÜ) nr 1796/1999, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist, Ungarist,
Indiast, Mehhikost, Poolast, Lõuna-Aafrikast ja Ukrainast pärit terastrosside impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks,
nõutakse lõplikult sisse nende suhtes kehtestatud ajutine tollimaks ning lõpetatakse Korea Vabariigist pärit importi käsitlev
dumpinguvastane menetlus (EÜT L 217, lk 1; ELT eriväljaanne 11/32, lk 106). Selle määruse põhjenduses 4 kasutatakse määruse
nr 362/1999 põhjenduses 7 sisalduvat vaatlusaluse toote määratlust.
Pärast seda, kui 13. novembril 2003 avaldati teade eelkõige määrusega nr 1796/1999 kehtestatud dumpinguvastaste meetmete eelseisva
aegumise kohta (ELT C 272, lk 2), sai komisjon 17. mail 2004 EWRIS-e läbivaatamistaotluse, mis oli esitatud algmääruse artikli 11
lõike 2 alusel. Komisjon avaldas 17. augustil 2004 teate Hiina Rahvavabariigist, Indiast, Lõuna-Aafrikast ja Ukrainast pärit
terastrosside impordi suhtes kohaldatavate dumpinguvastaste meetmete aegumise läbivaatamise algatamise kohta (ELT C 207, lk 2)
ning algatas läbivaatamisega seotud uurimise.
Nõukogu võttis 8. novembril 2005 vastu määruse (EÜ) nr 1858/2005, millega pärast aegumise läbivaatamist vastavalt [algmääruse]
artikli 11 lõikele 2 kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist, Indiast, Lõuna-Aafrikast ja Ukrainast
pärit terastrosside ja -kaablite impordi suhtes (ELT L 299, lk 1). Selle määruse põhjenduses 18 kasutatakse määruse nr 1796/1999
põhjenduses 4 sisalduvat vaatlusaluse toote määratlust.
2.
Venemaalt pärit raud- ja terastrosside impordi suhtes kehtestatud dumpinguvastased meetmed
EWRIS-e märtsis 2000 esitatud kaebuse põhjal ning dumpinguvastase menetluse algatamise tulemusel 5. mail 2000 seoses raud-
või terastrosside impordiga ühendusse, võttis komisjon vastu 2. veebruari 2001. aasta määruse (EÜ) nr 230/2001, millega kehtestatakse
ajutine dumpinguvastane tollimaks teatavate Tšehhi Vabariigist, Venemaalt, Taist ja Türgist pärineva raud- või terastrossi
ja -kaabli impordile ning kiidetakse heaks teatavate Tšehhi ja Türgi eksportijate pakutud kohustused (EÜT L 34, lk 4). Nimetatud
määruse põhjenduse 9 kohaselt on „vaatlusalune toode” „rauast või terasest, kuid mitte roostevabast terasest trossid, sealhulgas
kinnised trossid, mille ristlõike maksimaalne läbimõõt on vähemalt 3 mm ja mille külge võib olla ühendatud liitmikke”.
Nõukogu võttis 2. augustil 2001 vastu määruse (EÜ) nr 1601/2001, millega kehtestatakse teatavate Taist, Tšehhi Vabariigist,
Türgist ja Venemaalt pärit raud- ja terastrosside impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse
nende suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (EÜT L 211, lk 1; ELT eriväljaanne 11/38, lk 62). Selle määruse põhjenduses 8 kasutatakse
määruse nr 230/2001 põhjenduses 9 sisalduvat vaatlusaluse toote määratlust.
Pärast seda, kui 29. oktoobril 2005 avaldati teade eelkõige määrusega nr 1601/2001 kehtestatud dumpinguvastaste meetmete eelseisva
aegumise kohta (ELT C 270, lk 38), sai komisjon 28. aprillil 2006 EWRIS-e läbivaatamistaotluse, mis oli esitatud algmääruse
artikli 11 lõike 2 alusel. Komisjon avaldas 3. augustil 2006 teate teatavate Venemaalt, Taist ja Türgist pärit raud- ja terastrosside
impordi suhtes kohaldatavate dumpinguvastaste meetmete aegumise läbivaatamise ning teatavate Türgist pärit raud- ja terastrosside
impordi suhtes kohaldatavate dumpinguvastaste meetmete osalise vahepealse läbivaatamise algatamise kohta (ELT C 181, lk 15)
ning algatas läbivaatamisega seotud uurimise.
Nõukogu võttis 30. oktoobril 2007 vastu määruse (EÜ) nr 1279/2007, millega kehtestatakse teatavate Venemaa Föderatsioonist
pärit raud- ja terastrosside impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja tunnistatakse kehtetuks teatavate Taist ja
Türgist pärit raud- ja terastrosside impordi suhtes kehtivad dumpinguvastased meetmed (ELT L 285, lk 1). Määruse põhjenduses 32
määratletakse „vaatlusalune toode” määruse nr 1601/2001 põhjenduses 8 sisalduvale vaatlusaluse toote määratlusele viidates
järgmiselt: „raud- ja terastrossid (välja arvatud roostevabast terasest trossid), sealhulgas kinnised trossid, mille maksimaalne
ristlõige on vähemalt 3 mm ja mille külge võib olla ühendatud liitmikke”.

Vaidluse taust
Käesoleva kohtuasja üks hageja European Wire Rope Importers Association (EWRIA) on ühendus, mis loodi nende Euroopa äriühingute
ühiste huvide edendamiseks, kes tegelevad terastrosside impordi ja müümisega. Käesoleva kohtuasja teised hagejad on EWRIA
liikmed ning nad on Belgia (Câbleries namuroises SA), Taani (Ropenhagen A/S), Saksa (ESH Eisen- und Stahlhandelsgesellschaft
mbH, Heko Industrieerzeugnisse GmbH, Interkabel Internationale Seil- und Kabel-Handels GmbH), Hispaania (Jose Casañ Colomar,
SA) ja Ühendkuningriigi (Denwire Ltd) õiguse alusel asutatud äriühingud.
EWRIA esitas 12. juunil 2007 teiste hagejate ja mõne muu äriühingu nimel komisjonile vastavalt algmääruse artikli 11 lõikele 3
taotluse nende dumpinguvastaste meetmete osaliseks vahepealseks läbivaatamiseks, mis kehtestati esiteks määrusega nr 1858/2005
Hiinast, Indiast, Lõuna-Aafrikast ja Ukrainast pärit terastrosside suhtes, ja teiseks nõukogu 8. aprilli 2005. aasta määrusega
(EÜ) nr 564/2005 (ELT L 97, lk 1) muudetud määrusega nr 1601/2001 Tšehhi Vabariigist, Venemaalt, Taist ja Türgist pärit raud-
ja terastrosside impordi suhtes (edaspidi „läbivaatamistaotlus”).
Läbivaatamistaotluse eesmärk oli määratleda uuesti kõnealuste dumpinguvastaste meetmetega hõlmatud toodete ehk raud- ja terastrosside
(edaspidi koos „terastrossid”) kohaldamisala. EWRIA arvates on olukord pärast esimest kõnealuste dumpinguvastaste meetmete
kehtestamist märkimisväärselt muutunud, mistõttu on vaatlusaluse toote määratluse muutmine õigustatud järgmistel põhjustel:
–        vaatlusaluse toote määratlus asjaomastes dumpinguvastastes meetmetes on vastuolus terastraatide (EN 10264) ja terastrosside
(EN 12385) suhtes kohaldatavate ühenduse standarditega, mis eristavad ametlikult üldotstarbelisi trosse eriotstarbelistest
trossidest;
–        praegu turul tegutsevad ettevõtjad ei pea üldotstarbelisi ja eriotstarbelisi trosse enam üheks ja samaks tooteks, vaid eri
toodeteks;
–        pärast asjaomaste dumpinguvastaste meetmete kehtestamist on üldotstarbeliste trosside tootmine ühenduses muutunud tühiseks,
kuna ühenduse terastrosside tootjad toodavad nüüd valdavalt eriotstarbelisi trosse;
–        ühenduse terasetrosside turul valitsevad tingimused on muutunud, kuna üldotstarbeliste ja eriotstarbeliste trosside vahel
ei ole enam märkimisväärset konkurentsi ning kuna üldotstarbeliste trosside import ei kahjusta enam ühenduse terastrosside
tootjaid.
Läbivaatamistaotluses tegi EWRIA ettepaneku jagada vaatlusaluse toote määratlus kaheks, st esiteks üldotstarbelised trossid
ja teiseks kõrgtehnoloogilised või eriotstarbelised trossid. Eriotstarbeliste trosside suhtes oleksid dumpinguvastased meetmed
jätkuvalt kohaldatavad, samas kui üldotstarbelised trossid jääksid nende meetmete kohaldamisalast välja.
8. aprilli 2008. aasta kirjas, mis järgnes EWRIA‑ga peetud koosolekule, teavitas komisjon EWRIA‑t järgmisest:
„Nagu 8. aprilli 2008. aasta koosolekul sai kokku lepitud, võtame arvesse, et teil on kavas täiendada oma 12. juuni 2007. aasta
märkusi tõenditega kahju ja/või dumpingu kohta.
Täiendavat teavet oodates oleme jätkuvalt täielikult teie käsutuses, et vastata kõigile lisaküsimustele, mis teil sellega
seoses võivad tekkida.”
EWRIA vastas 30. aprilli 2008. aasta kirjas komisjonile järgmiselt:
„Käesolevas asjas on viidatud meie 8. aprilli 2008. aasta arutelule ja teie sama kuupäeva kandvale kirjale.
Arvestades meie 12. juuni 2007. aasta vahepealse läbivaatamise taotlust, palume teil arvesse võtta, et me ei kavatse neid
märkusi täiendada. Meie arvates sisaldab taotlus piisavalt tõendeid selle kohta, et vaatlusaluste toodete määratlusega seotud
asjaolud on pärast esimese terastrosse puudutava dumpinguvastase määruse vastuvõtmist 1999. aastal muutunud. Lisaks käsitleti
taotlust juba põhjaliku arutelu käigus [P.‑C.‑ga] ja [C.‑N‑iga], kes teavitasid meid sellest, et nende hinnangul on terastrossidena
kvalifitseeritud toodete määratluse vahepealse läbivaatamise šansid „lootustandvad”.
Seetõttu palume teil meie taotlus rahuldada ja algatada viivitamata vahepealne läbivaatamine seoses nende toodete määratlusega,
mis kvalifitseeritakse terastoodetena. Palume teil siiski arvesse võtta, et kui te otsustate meie taotluse rahuldamata jätta,
võidakse selle otsuse peale kohtusse hagi esitada.”
Komisjon märkis 4. juuli 2008. aasta kirjas (edaspidi „vaidlusalune kiri”) EWRIA‑le järgmist:
„Viitan mitmesugusele kirjavahetusele, mis teil on olnud minu töörühma ja minu endaga ja mis puudutab küsimust, kas on võimalik
algatada eespool nimetatud ja terastrosse puudutavate meetmete osalist läbivaatamist eesmärgiga jätta üldotstarbelised trossid
välja vaatlusaluse toote määratlusest.
Teie 30. aprilli kirjast nähtub, et te ei kavatse esitada toodete määratlust puudutava taotluse toetuseks tõendeid lisaks
teabele ja tõenditele, mis te enne seda kuupäeva olete esitanud.
Kahetsusega peame teile teatama, et teie poolt siiani esitatud teabe alusel ei ole võimalik järeldada, et tuleb algatada osaline
vahepealne läbivaatamine eesmärgiga jätta üldotstarbelised trossid vaatlusaluste toodete määratlusest välja. See on peamiselt
tingitud sellest, et puuduvad piisavad tõendid selle kohta, et nendel kahel tooteliigil, mida meetmed puudutavad, st üldotstarbelised
trossid ja eriotstarbelised trossid, ei ole samad füüsikalised, tehnilised ega keemilised põhiomadused.
Teie märkused rajanevad teatud arvul elementidel, s.o lubrikandid, plastist vahekiud, keerduvusastmed ja traatide teatavad
omadused, mis võimaldavad eristada arvukaid terastrosside liike. See ei ole siiski piisav, kuna kõikidel trossidel on samad
füüsikalised, tehnilised ja keemilised põhiomadused.
Seoses sellega tuleb märkida, et terastrossid koosnevad peamiselt kolmest komponendist: terastraat, millest moodustuvad keermed,
ümber südamiku põimitud keermed ja südamik ise. Kõnealuste komponentide ehitus erineb olenevalt terastrossi kavandatava kasutuse
füüsikalistest nõuetest. Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et kuigi on olemas lai valik terastrosside liike, millel
on teatavad füüsikalised ja tehnilised omadused, on neil kõigil samad füüsikalised põhiomadused (trossid koosnevad terastraatide
keermetest, mis on põimitud südamiku ümber) ja samad tehnilised põhiomadused (kõik keermed koosnevad teatud arvust traatidest,
tross koosneb teatud arvust keermetest, neil on teatav läbimõõt ja teatav struktuur). Kuigi tootevaliku ülemise ja alumise
otsa tooteid ei ole võimalik omavahel asendada, saab seda teha naabergruppide toodetega. Seepärast jõuti järeldusele, et eri
gruppide terastrossid on teataval määral kattuvad ja konkureerivad omavahel. Lisaks sellele võib sama grupi tooteid kasutada
eri otstarveteks.
Lisaks sellele on olemas naabergrupid, kus standardterastrossid konkureerivad spetsiaalterastrossidega, sest mõlemaid saab
kasutada samal otstarbel ja seega on nad omavahel asendatavad.
Loomulikult, kui te saate uut teavet, mis teie arvates peaks viima selle seisukoha läbivaatamiseni, on teil alati võimalus
see esitada.
Oleme jätkuvalt täielikult teie käsutuses, et vastata kõigile lisaküsimustele, mis teil sellega seoses tekkida võivad.”

Menetlus ja poolte nõuded
Hagejad esitasid hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 4. septembril 2008.
Hagejad paluvad Üldkohtul:
–        tunnistada hagi vastuvõetavaks;
–        tühistada komisjoni 4. juuli 2008. aasta otsus, millega komisjon jättis rahuldamata hagejate esitatud terastrossidele kehtestatud
dumpinguvastaste meetmete osalise vahepealse läbivaatamise taotluse, mille eesmärk oli kohandada meetmete kohaldamisala ja
jätta üldotstarbelised trossid vaatlusaluse toote määratlusest välja;
–        kohustada komisjoni algatama terastrosside impordi suhtes kehtestatud dumpinguvastaste meetmete osaline vahepealne läbivaatamine,
et kohandada meetmete kohaldamisala ja jätta üldotstarbelised trossid vaatlusaluse toote määratlusest välja;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Üldkohtul:
–        jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata või teise võimalusena jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejatelt.
Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu küsimustele kuulati ära 18. märtsi 2010. aasta kohtuistungil.

Õiguslik käsitlus
A –
Vastuvõetavus
1.
Selle nõude vastuvõetavus, mille eesmärk on tühistada komisjoni 4. juuli 2008. aasta otsus mitte algatada terastrosse puudutavate
dumpinguvastaste meetmete osalist vahepealset läbivaatamist
a)     Poolte argumendid
Komisjon väidab, et nõue on vastuvõetamatu. Vaidlusaluse kirja puhul ei ole tegemist otsusega EÜ artikli 230 tähenduses, kuna
see ei tekita hagejatele lõplikke õiguslikke tagajärgi. Erinevalt kirjast, mis kvalifitseeriti otsuseks kohtuasjas C‑521/06 P:
Athinaïki Techniki
vs
. komisjon, milles Euroopa Kohus tegi otsuse 17. juulil 2008 (EKL 2008, lk I‑5829), ei ole vaidlusaluse kirja eesmärk hagejate
õigusliku olukorra selge muutmine.
Esiteks märgib komisjon vaidlusaluse kirja sõnastusele viidates, et kirjas ei nähta ette vahepealse läbivaatamise teostamise
võimalusest „lõplikku ja muutmatut keeldumist”. Vaidlusaluses otsuses väljendub tema teenistuste seisukoht, mis on võetud
„siiani esitatud teabe alusel”. Üksuse juhataja ja tema töörühm leidsid esialgu, et hagejad ei ole veel esitanud piisavaid
tõendeid, et õigustada vahepealse läbivaatamise algatamist, kuid ei kavatsenud läbivaatamise algatamist täielikult välistada.
Vaidlusalune kiri jätab EWRIA‑le sõnaselgelt võimaluse esitada uut teavet, mis oleks võinud komisjoni veenda selles, et vahepealne
läbivaatamine tuleks läbi viia. Sellega seoses rõhutab komisjon, et käesolevas asjas ei ole ta toimiku menetlemist lõpetanud.
Neil põhjustel ei ole vaidlusalune kiri võrreldav kirjaga, mis kvalifitseeriti otsuseks eespool punktis 25 viidatud kohtuotsuses
Athinaïki Techniki
vs
. komisjon, vaid see sarnaneb pigem sellele eelnenud kirjale, milles rõhutati, et kohtuasja hageja võis esitada täiendavat
teavet. Kui käesoleva kohtuasja hagejad oleksid saatnud teistsuguse kirja, kus nad oleksid selgitanud põhjalikumalt nende
läbivaatamistaotluse aluseks olevaid põhjusi ja põhjust, millest tulenevalt nad leidsid, et komisjon oleks pidanud oma seisukohta
muutma, oleks ta seda tegelikult teinud, ilma et hagejad oleksid pidanud esitama uue taotluse.
Teiseks väidab komisjon vaidlusaluse kirja koostanud isikule viidates, et see kujutab endast tavalist kirja, mille on saatnud
tema teenistused ja mitte komisjon ise Üldkohtu 14. mai 2009. aasta otsuse kohtuasjas T‑22/07: US Steel Košice
vs
. komisjon (EKL 2009, lk II‑61, punkt 42) tähenduses. Üksuse juhataja, kes kirjale alla kirjutas, viitab mitmesugusele kirjavahetusele,
mis hagejatel on olnud „[tema] töörühma ja [tema] endaga”, samas kui ülejäänud tekstis kasutatakse sõna „meie”, mis viitab
asjaomasele üksuse juhatajale ja tema töörühmale. Need asjaolud viitavad sellele, et vaidlusalune kiri ei ole otsus EÜ artikli 230
tähenduses.
Järelikult ei kujuta vaidlusalune kiri erinevalt kohtuasja T‑84/97: BEUC vs. komisjon (EKL 1998, lk II‑795, punkt 48) asjaoludest,
milles Üldkohus tegi 4. mail 1998 määruse, endast läbivaatamistaotluse „selget ja lõplikku hindamist”.
Hagejad leiavad, et vaidlusalune kiri kujutab endast otsust EÜ artikli 230 tähenduses vastavalt eespool punktis 25 viidatud
kohtuotsuses Athinaïki Techniki
vs
. komisjon esitatud kriteeriumidele.
b)     Üldkohtu hinnang
Kõigepealt tuleb märkida, et hagiavaldusest nähtub, et hagis palutakse tühistada „komisjoni 4. juuli 2008. aasta otsus, millega
komisjon jättis rahuldamata hagejate esitatud terastrossidele kehtestatud dumpinguvastaste meetmete osalise vahepealse läbivaatamise
taotluse, mille eesmärk oli kohandada meetmete kohaldamisala ja jätta üldotstarbelised trossid vaatlusaluse toote määratlusest
välja” (edaspidi „vaidlustatud akt”).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võivad EÜ artikli 230 tähenduses tühistamishagi esemeks olla nende laadist ja vormist
olenemata kõik institutsioonide võetud aktid, mille eesmärk on tekitada õiguslikke tagajärgi hageja huve puudutaval viisil,
muutes selgelt tema õiguslikku olukorda (Euroopa Kohtu 11. novembri 1981. aasta otsus kohtuasjas 60/81: IBM
vs
. komisjon, EKL 1981, lk 2639, punkt 9; 6. aprilli 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑443/97: Hispaania
vs
. komisjon, EKL 2000, lk I‑2415, punkt 27; 12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑131/03 P: Reynolds Tobacco jt
vs
. komisjon, EKL 2006, lk I‑7795, punkt 54, ja eespool punktis 25 viidatud kohtuotsus Athinaïki Techniki
vs
. komisjon, punkt 29).
Tühistamishagi vastuvõetavust puudutavast väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb ka, et nende aktide kvalifitseerimisel tuleb
vaadelda vaidlustatud aktide sisu ja nende autori tahet. Vaidlustatavateks aktideks on põhimõtteliselt meetmed, mis kinnitavad
haldusmenetluse lõppedes komisjoni lõpliku seisukoha ja tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve puudutaval viisil,
välja arvatud selliseid tagajärgi mitte tekitavad vahemeetmed, mille eesmärk on valmistada ette lõplik otsus (eespool punktis 31
viidatud Euroopa Kohtu otsus IBM
vs
. komisjon, punktid 9 ja 10; 16. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑39/93 P: SFEI jt
vs
. komisjon, EKL 1994, lk I‑2681, punktis 27–33; 22. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑147/96: Madalmaad
vs
. komisjon, EKL 2000, lk I‑4723, punktid 26 ja 27; eespool punktis 25 viidatud kohtuotsus Athinaïki Techniki
vs
. komisjon, punkt 42, ja 26. jaanuari 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑362/08 P: Internationaler Hilfsfonds
vs
. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 52).
Seevastu vorm, milles akt või otsus on tehtud, ei oma tühistamishagi vastuvõetavuse seisukohast põhimõtteliselt tähendust
(eespool punktis 31 viidatud Euroopa Kohtu otsus IBM
vs
. komisjon, punkt 9; 7. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑208/03 P: Le Pen
vs
. parlament, EKL 2005, lk I‑6051, punkt 46, ja eespool punktis 25 viidatud otsus Athinaïki Techniki
vs
. komisjon, punkt 43). Kui see oleks teisiti, võiks komisjon vältida liidu kohtu kontrolli pelgalt vorminõudeid eirates. Kohtupraktikast
tuleneb, et kuna Euroopa Liit on õigusel põhinev ühendus, milles institutsioonide aktide kooskõla asutamislepinguga on allutatud
kontrollile, tuleb liidu kohtule esitatud kaebustele kohaldatavaid menetlusnorme tõlgendada võimaluse piires selliselt, et
nende kohaldamine aitaks saavutada eesmärki tagada liidu õigusest isikutele tulenevate õiguste tõhus kohtulik kaitse (eespool
punktis 25 viidatud kohtuotsus Athinaïki Techniki
vs
. komisjon, punktid 44 ja 45; vt selle kohta ka Euroopa Kohtu 25. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑50/00 P: Unión de Pequeños
Agricultores
vs
. nõukogu, EKL 2002, lk I‑6677, punktid 38 ja 39, ning 18. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑229/05 P: PKK ja KNK
vs
. nõukogu, EKL 2007, lk I‑439, punkt 109).
Järelikult selleks, et teha kindlaks, kas vaidlustatud akt kujutab endast otsust EÜ artikli 230 tähenduses, tuleb akti sisu,
komisjoni tahet ja akti konteksti arvesse võttes (vt selle kohta eespool punktis 32 viidatud kohtuotsus Internationaler Hilfsfonds
vs
. komisjon, punkt 58) kontrollida, kas komisjon kinnitas selle aktiga lõplikult oma seisukohta läbivaatamistaotluse suhtes.
Kõigepealt tuleb tõdeda, et vaidlusalune kiri järgnes EWRIA 30. aprilli 2008. aasta kirjale, milles viimati nimetatu teavitab
komisjoni oma kavatsusest mitte täiendada oma läbivaatamistaotlust põhjusel, et taotlus sisaldab piisavalt tõendeid, ning
oma kavatsusest esitada taotluse rahuldamata jätmise korral liidu kohtusse hagi. Edasi viitab vaidlusaluse kirja sõnastus,
mille kohaselt „peame teile [kahetsusega] teatama, et teie poolt siiani esitatud teabe alusel ei ole võimalik järeldada, et
tuleb algatada osaline vahepealne läbivaatamine”, sellele, et komisjon otsustas jätta läbivaatamistaotluse rahuldamata. Sellega
seoses teavitas komisjon hagejaid ka põhjustest, millest tulenevalt ta otsustas läbivaatamist mitte algatada. Ta täpsustas,
et „[s]ee on peamiselt tingitud sellest, et puuduvad piisavad tõendid selle kohta, et nendel kahel tooteliigil, mida meetmed
puudutavad, st üldotstarbelised trossid ja eriotstarbelised trossid, ei ole samad füüsikalised, tehnilised ega keemilised
põhiomadused”. Viimaseks, kuigi vastab tõele, et komisjon ütles vaidlusaluse kirja lõpus, et hagejatel on alati võimalus esitada
uut teavet, mis võiks viia „selle seisukoha läbivaatamiseni”, tuleb rõhutada, et komisjoni teavitati selgelt sellest, et läbivaatamistaotlus
oli lõplik ning et seda ei täiendata ühegi tõendiga.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades on ilmne, et selle taotluse kohta tehti otsus ja et juhul, kui esitatakse uut teavet, võidakse
teha uus otsus, mis võtaks seda teavet arvesse.
Lisaks olgu meenutatud, et vastavalt algmääruse artikli 11 lõike 3 teisele lõigule (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 11 lõike 3
teine lõik) algatatakse vahepealne läbivaatamine, kui taotlus sisaldab piisavalt tõendeid selle kohta, et meetme jätkuv rakendamine
ei ole enam vajalik, et korvata dumpingut, ja/või selle kohta, et meetme kõrvaldamisel või muutmisel kahju tõenäoliselt ei
jätku või ei kordu või et olemasolevast meetmest ei piisa või enam ei piisa kahju tekitava dumpingu korvamiseks. Vastupidi
olukorrale, kus komisjon otsustab pärast nõuandekomiteega konsulteerimist vastavalt algmääruse artikli 11 lõikele 6 algatada
vahepealse läbivaatamise (vt selle kohta Üldkohtu 14. märtsi 1996.aasta määrus kohtuasjas T‑134/95: Dysan Magnetics ja Review
Magnetics
vs
. komisjon, EKL1996, lk II‑181, punkt 23, ja 25. mai 1998. aasta määrus kohtuasjas T‑267/97: Broome & Wellington
vs
. komisjon, EKL 1998, lk II‑2191, punkt 29), ei ole niisuguse läbivaatamise algatamisest keeldumine piisavate tõendite puudumisel
esialgne või ettevalmistav meede, kuna sellele ei järgne ühtegi muud akti, mille peale saaks tühistamishagi esitada (vt selle
kohta eespool punktis 32 viidatud kohtuotsus SFEI jt
vs
. komisjon, punkt 28, ja eespool punktis 25 viidatud kohtuotsus Athinaïki Techniki
vs
. komisjon, punkt 54).
Selles suhtes ei oma tähtsust, et hagejatel on veel võimalik esitada komisjonile täiendavat teavet, mille tulemusel võiks
viimati nimetatu oma seisukoha läbi vaadata (vt selle kohta eespool punktis 25 viidatud kohtuotsus Athinaïki Techniki
vs
. komisjon, punkt 55).
Nagu komisjon kohtuistungil kinnitas, ei tehtud tõepoolest pärast läbivaatamistaotluse saamist mingit ametlikku otsust. Siiski,
kuna algmääruse artikli 5 lõige 7, mis on nimetatud määruse artikli 11 lõike 5 kohaselt kohaldatav ka vahepealsete läbivaatamiste
suhtes, sätestab, et uurimise algatamise taotlus lükatakse tagasi, kui ei ole piisavalt tõendeid dumpingu ega kahju kohta,
mis õigustaksid juhtumi menetlemist, ning kuna sama määruse artikli 5 lõige 9 täpsustab, et „[k]ui esitatud tõendusmaterjal
on ebapiisav, teatatakse kaebuse esitajale sellest pärast konsulteerimist”, siis tuleb asuda seisukohale, et komisjon teavitas
hagejaid vaidlusaluses kirjas oma otsusest jätta läbivaatamistaotlus rahuldamata.
Arvestades eespool punktis 35 toodud kaalutlusi ja asjaolu, et komisjon otsustas jätta läbivaatamistaotluse rahuldamata, tuleb
asuda seisukohale, et juhul kui hagejad oleksid hiljem esitanud täiendavat teavet, oleks komisjon pidanud vajaduse korral
seda uut teavet arvese võttes tegema uue otsuse selle kohta, kas tema käsutuses olevaid tõendeid arvestades tuleb algatada
vahepealne läbivaatamine. Seevastu ei mõjuta selle teabe esitamine asjaolu, et esimene läbivaatamistaotlus on juba rahuldamata
jäetud (vt selle kohta eespool punktis 25 viidatud kohtuotsus Athinaïki Techniki
vs
. komisjon, punkt 57).
Sellest tuleneb, et vaidlustatud akt kujutab endast nii akti sisu, selle vastuvõtmise konteksti kui ka komisjoni tahet arvestades
komisjoni lõplikku keeldumist algatada osaline vahepealne läbivaatamine. Vaidlustatud akt tuleb seega kvalifitseerida otsuseks
EÜ artikli 230 tähenduses.
Üksnes asjaolu, et see hinnang pärineb vaid komisjoni teenistustelt, mitte komisjonilt endalt, ei saa muuta selle otsuse laadi
(vt selle kohta Üldkohtu 18. mai 1994. aasta otsus kohtuasjas T‑37/92: BEUC ja NCC
vs
. komisjon, EKL 1994, lk II‑285, punkt 38, ning eespool punktis 28 viidatud kohtuotsus BEUC
vs
. komisjon, punkt 48).
Kuna selle otsusega jäeti rahuldamata niisuguse uurimise algatamise taotlus, mille eesmärk on algmääruse artikli 11 lõikes 3
nimetatud vahepealse läbivaatamise menetluse raames kindlaks teha asjaomaste dumpinguvastaste meetmete jätkuva rakendamise
vajadus tulenevalt asjaolude väidetavast muutusest, tekitab see otsus siduvaid õiguslikke tagajärgi hagejate huve puudutaval
viisil ning selle puhul on tegemist vaidlustatava aktiga EÜ artikli 230 tähenduses.
2.
Selle nõude vastuvõetavus, milles palutakse kohustada komisjoni algatama osaline vahepealne läbivaatamine
a)     Poolte argumendid
Komisjon väidab, et see nõue on vastuvõetamatu. Vastavalt EÜ artiklile 233 ja kohtupraktikale ei ole Üldkohtu pädevuses anda
talle korraldusi selle kohta, kuidas ta peab täitma tühistamishagi raames tehtud kohtuotsuse.
b)     Üldkohtu hinnang
Tuleb meenutada, et EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi korral piirdub liidu kohtu pädevus vaidlustatud akti õiguspärasuse
kontrollimisega, ning et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa Üldkohus oma pädevuse teostamisel anda liidu institutsioonidele
korraldusi või neid asendada (Euroopa Kohtu 5. juuli 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑21/94: parlament
vs
. nõukogu, EKL 1995, lk I‑1827, punkt 33, ja 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑5/93 P: DSM
vs
. komisjon, EKL 1999, lk 36; Üldkohtu 24. veebruari 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑145/98: ADT Projekt
vs
. komisjon, EKL 2000, lk II‑387, punkt 83). Vaidlustatud akti tühistamise korral on asjaomane institutsioon kohustatud kooskõlas
EÜ artikliga 233 võtma tühistava kohtuotsuse täitmiseks vajalikud meetmed (Euroopa Kohtu 24. juuni 1986. aasta otsus kohtuasjas
53/85: AKZO Chemie ja AKZO Chemie UK
vs
. komisjon, EKL 1986, lk 1965, punkt 23, ja eespool viidatud kohtuotsus ADT Projekt
vs
. komisjon, punkt 84).
Sellest tuleneb, et hagejate nõue, milles Üldkohtul palutakse kohustada komisjoni algatama osaline vahepealne läbivaatamine,
tuleb vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
3.
Hagejate esitatud väidete vastuvõetavus
a)     Poolte argumendid
Seoses esimese väitega kinnitab komisjon, et hagejad viitasid selle asemel, et esitada oma argumendid hagiavalduses, peamiselt
läbivaatamistaotluses esitatud argumentidele. Komisjon järeldab sellest, et esimene väide ja ka teised hagejate esitatud väited,
millel on samad puudused, on vastuvõetamatud, kuna neid ei esitatud hagiavalduses endas.
b)     Üldkohtu hinnang
Olgu meenutatud, et Üldkohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktist c tuleneb, et hagiavalduses tuleb märkida hagi ese ja ülevaade
fakti- ja õigusväidetest. Need peavad olema märgitud piisavalt selgelt ja täpselt, et kostja saaks valmistuda enda kaitsmiseks
ja Üldkohus saaks vajaduse korral teha asjas otsuse täiendavate andmeteta. Õiguskindluse ja hea õigusemõistmise tagamiseks
peavad selleks, et hagi oleks vastuvõetav, selle aluseks olevad õiguslikud ja faktilised asjaolud kas või kokkuvõtlikult,
ent seostatult ja arusaadavalt tulenema hagiavalduse tekstist (vt Üldkohtu 3. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑19/01:
Chiquita Brands jt
vs
. komisjon, EKL 2005, lk II‑315, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
Kuigi teatavate punktide osas saab hagiavalduse teksti toetada ja täiendada viidetega hagiavaldusele lisatud dokumentide osadele,
ei saa üldine viide teistele dokumentidele, isegi kui need on hagiavaldusele lisatud, korvata selliste sisuliste õiguslike
argumentide puudumist, mis peavad olema märgitud hagiavalduses endas (Üldkohtu 14. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas
T‑209/01: Honeywell
vs
. komisjon, EKL 2005, lk II‑5527, punkt 57, ja 17. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑201/04: Microsoft
vs
. komisjon, EKL 2007, lk II‑3601, punkt 94). Pealegi ei ole Üldkohtu ülesanne lisadest otsida ja kindlaks teha need väited
ja argumendid, mida võib lugeda hagi aluseks olevaks, kuna lisadel on üksnes tõenduslik ja abistav ülesanne (Üldkohtu 7. novembri
1997. aasta otsus kohtuasjas T‑84/96: Cipeke
vs
. komisjon, EKL 1997, lk II‑2081, punkt 34; 21. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑231/99: Joynson
vs
. komisjon, EKL 2002, lk II‑2085, punkt 154, ja eespool punktis 57 viidatud kohtuotsus Honeywell
vs
. komisjon, punkt 57). Seoses sellega peab hagiavalduses olema selgitatud, milles seisneb hagi aluseks olev väide, ning ainuüksi
selle abstraktne äramärkimine ei vasta kodukorra nõuetele (Üldkohtu 12. jaanuari 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑102/92: Viho
vs
. komsjon, EKL 1995, lk II‑17, punkt 68, ja Üldkohtu 22. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑282/04: Itaalia
vs
. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 60).
Tuleb tõdeda, et hagejate väited vastavad eespool nimetatud nõuetele.
Esiteks ei ole kahtlust, et hagiavaldusest nähtub sõnaselgelt, et käesolevas hagis palutakse tuvastada algmääruse artikli 1
lõike 4, artikli 11 lõike 3 ning artikli 21 rikkumine, mis seisneb väidetavalt komisjoni keeldumises algatada asjaomaste dumpinguvastaste
meetmete vahepealne läbivaatamine. Samuti soovitakse selles, et tuvastataks õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumine komisjoni
poolt.
Teiseks, kuigi hagejad viitavad iga väite puhul suures osas hagiavaldusele lisatud läbivaatamistaotlusele, on nad oma peamised
hagi toetuseks esitatud argumendid ära toonud ka hagiavalduses. Esimese väite osas, mis tuleneb asjaomaste toodete määratlust,
ühenduse toodangut ja kahju puudutavate asjaolude muutusest, väidavad hagejad kõigepealt hagiavalduse punktides 28–35, et
toote esialgne määratlus on aegunud tulenevalt uutest asjaoludest, mis on seotud teatud tehnilise ja tehnoloogilise arenguga.
Seejärel rõhutavad hagejad oma hagiavalduse punktides 36–41, et ühenduse üldotstarbeliste trosside tootmine on lakkamas või
juba lakanud eksisteerimast. Viimaseks leiavad hagejad hagiavalduse punktides 42–45, et on vähe tõenäoline, et kahju jätkuks
või korduks, kui meetmete kohaldamisalast jätta välja teatava üldotstarbeliste trosside alamkategooria import. Seoses teise
väitega, mis puudutab õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumist, esitavad hagejad hagiavalduse punktides 12–15 ja 46–50 asjaolud,
mis väidetavalt tekitasid temas õiguspärase ootuse, et algatatakse asjaomaste dumpinguvastaste meetmete vahepealne läbivaatamine.
Kolmanda väite osas esitasid hagejad hagiavalduse punktides 51–55 põhjused, millest tulenevalt on nende arvates komisjon rikkunud
algmääruse artikli 1 lõiget 4, kui ta võttis aluseks vaatlusaluse toote liiga laia määratluse.
Seega võimaldavad hagiavalduses esitatud hagejate argumendid komisjonil end kaitsta ja Üldkohtul oma kontrolli teostada. Sellest
tuleneb, et hagejate väidete vastuvõetamatuse väide, mille komisjon esitas, tuleb tagasi lükata.
B –
Sisulised küsimused
Hagi põhjendamiseks esitavad hagejad kolm väidet, mis puudutavad esiteks algmääruse artikli 11 lõike 3 ja artikli 21 rikkumist,
teiseks õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumist ning kolmandaks ilmset hindamisviga ja algmääruse artikli 1 lõike 4 rikkumist.
1.
Esimene väide, mis puudutab algmääruse artikli 11 lõike 3 ja artikli 21 rikkumist
Hagejad väidavad, et komisjon rikkus algmääruse artikli 11 lõiget 3 ja artiklit 21, kui ta keeldus algatamast asjaomaste dumpinguvastaste
meetmete osalist vahepealset läbivaatamist, kuigi ta oli selleks kohustatud, arvestades läbivaatamistaotluses sisalduvaid
piisavaid tõendeid, mis puudutasid toodete määratluse, ühenduse toomise ja kahjuga seotud asjaolude muutust.
Niisiis koosneb väide kolmest osast. Esimeses osas väidavad hagejad, et esialgne toote määratlus on aegunud uute asjaolude
tõttu, mis on seotud teatava tehnilise ja tehnoloogilise arenguga. Teises osas väidavad nad, et ühenduse üldotstarbeliste
trosside tootmine on lakkamas või on juba lakanud eksisteerimast. Viimaseks kinnitavad nad kolmandas osas, et on vähe tõenäoline,
et kahju jätkuks või korduks, kui meetmete kohaldamisalast jäetaks välja vaatlusaluse toote teatava alamkategooria import.
a)     Esimene osa, mis puudutab vaatlusaluse toote määratlusega seotud asjaolude muutust
Poolte argumendid
Komisjoni otsustuspraktikale viidates rõhutavad hagejad, et asjaolude muutus, mis õigustab vahepealset läbivaatamist, võib
puudutada mitte ainult dumpingut ja/või kahju, vaid ka vaatlusaluse toote määratlust. Sellega seoses väidavad hagejad, et
seoses terastrossidega on toimunud asjaolude muutus, mis õigustab asjaomastes dumpinguvastastes meetmetes sisalduva vaatlusaluse
toote määratluse kohandamist.
Komisjonil on tõepoolest ulatuslik kaalutlusõigus vaatlusaluste toodete määratlemiseks kaubanduse kaitsemeetmete raames. Siiski
oleks ta pidanud algatama vahepealse läbivaatamise algmääruse artikli 11 lõike 3 alusel, kuna hagejate taotlus sisaldas piisavaid
tõendeid asjaomase toote määratlusega seotud tehniliste ja majanduslike asjaolude muutuse kohta. Kohtuotsused, millele komisjon
viitas ja mis õigustavad tema ulatuslikku kaalutlusõigust kaubanduse kaitsemeetmete osas (Üldkohtu 25. septembri 1997. aasta
otsus kohtuasjas T‑170/94: Shanghai Bicycle
vs
. nõukogu, EKL 1997, lk II‑1383, punktid 61–71, ja 17. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑462/04: HEG ja Graphite India
vs
. nõukogu, EKL 2008, lk II‑3685, punkt 68), ei puutu käesoleva kohtuasja lahendamisel asjasse, kuna need puudutavad dumpinguvastase
meetme enda tühistamist, mitte selle otsuse tühistamist, millega jäeti vahepealne läbivaatamine algatamata.
Hagejate arvates ei ole vahepealse läbivaatamise algatamine vajalik vaid juhul, kui olemasolevate meetmete kohandamine on
vältimatu, vaid ka siis, kui on esitatud piisavad tõendid teatavate tehniliste ja majanduslike asjaolude muutuse kohta ning
kui neid muutusi arvestades võib olemasolevate meetmete kohandamine vajalikuks osutuda.
Arvestades tõendeid, mille nad esitasid oma taotluse põhjendamiseks, oleks komisjon pidanud vähemalt algatama vahepealse läbivaatamise,
et tal oleks võimalik teha otsus vaatlusaluse toote määratluse võimaliku kohandamise kohta. Komisjon otsustas siiski, ilma
et ta oleks algatanud vahepealse läbivaatamise, et nimetatud määratluse kohandamine ei ole vajalik, rikkudes nii algmääruse
artikli 11 lõiget 3.
Seega tõendasid hagejad läbivaatamistaotluses, et terastrossidele vastava toote määratlus oli pärast neid trosse puudutavate
dumpinguvastaste meetmete kehtestamist muutunud.
Esiteks tegi Euroopa Standardikomitee (CEN) üld- ja eriotstarbelistel trossidel vahet 12. novembril 2001 Euroopa standardis
EN 12385. Üldotstarbelised tossid, mis on mõeldud „üldisteks tõstetöödeks”, koondati selle standardi osasse 4, samas kui eriotstarbelised
trossid koondati nimetatud standardi osadesse 5–10. CEN kinnitas seda vahetegemist 2002. aastal standardis EN 10264, mis puudutab
trosside terastraatidele kohaldatavaid nõudeid, mille raames ta eristas „üldkasutatavate trosside […] traate” selle standardi
osas 2 ning „suurele koormusele vastupidavaid [..] traate” standardi osas 3.
Sellega seoses kinnitas komisjon 4. augusti 2000. aasta määruses (EÜ) nr 1742/2000, millega kehtestatakse teatava Indiast,
Indoneesiast, Malaisiast, Korea Vabariigist, Taiwanist ja Taist pärineva polüetüleentereftalaadi impordi suhtes ajutine dumpinguvastane
tollimaks (EÜT L 1999, lk 48), ülimalt asjakohase kriteeriumi, milleks on vaatlusaluste toodete määratlemiseks standardimine.
Hagejate arvates nõuab standardimises toimunud muutus asjaomaste dumpinguvastaste meetmete kohaldamisala kohandamist ning
üldotstarbeliste ja eriotstarbeliste trosside eristamist. Seega oleks komisjon pidanud selles küsimuses vahepealse läbivaatamise
raames läbi viima põhjalikuma uurimise, eelkõige seoses konkreetsete ja ammendavate näidetega, mille nad oma taotluses esitasid.
Komisjon neid näiteid siiski arvesse ei võtnud, vaid viitas oma tavapärasele argumendile, mille kohaselt on terastrossidel
kõik samad füüsikalised, tehnilised ja keemilised põhiomadused ning need koosnevad peamiselt kolmest komponendist: terastraat,
millest moodustuvad keermed, ümber südamiku põimitud keermed ja südamik ise. See lihtsustatud argument ei ole kuidagi seotud
praeguse tehnilise reaalsusega, mis nähtub keerulistest ja mahukatest kirjeldustest, mis sisalduvad standardites EN 12385
ja EN 10264. Lisaks ei saa vaatlusaluse toote määratlust täpsustada, kuna tehnilistest nõuetest tulenevalt koosnevad kõik
terastrossid eespool nimetatud kolmest komponendist. Seega tegi komisjon ilmse hindamisvea ja rikkus algmääruse artikli 11
lõiget 3, kui ta jättis arvesse võtmata eespool viidatud standardites kirja pandud muudatused ja kui ta keeldus vahepealset
läbivaatamist algatamast.
Teiseks väidavad hagejad, et nad esitasid läbivaatamistaotluses tõendeid turu taju muutuste kohta. Terastrosside turul tegutsevad
ettevõtjad eristavad nüüd erinevalt varasemast praktikast üldotstarbelisi ja eriotstarbelisi trosse.
Esiteks tõendasid nad, et ühenduse tootjad teevad vahet neil trossiliikidel oma veebilehtedel, reklaamides ja kataloogides.
Tootjad rõhutavad nendes oma võimet toota eriotstarbelisi trosse eritellimuse alusel.
Teiseks tõendasid hagejad oma läbivaatamistaotluses, et eriotstarbelised trossid erinevad üldotstarbelistest trossidest füüsikaliste
ja tehniliste omaduste poolest. Seega ei ole komisjoni viide terastrosside põhiomadustele asjakohane, et lükata ümber hagejate
argument, mille kohaselt peetakse turu taju kohaselt eriotstarbelisi trosse ja üldotstarbelisi trosse eri toodeteks.
Kõigepealt, eriotstarbelised trossid ei koosne ainult kolmest üldotstarbeliste trosside põhikomponendist, vaid neil on lisakomponente
(näiteks plastmassist „inserdid” ja/või plastist kihid, täiendavad täitekeermed, spetsiaalsed lubrikandid ja kokkupressitud
keermed), mis võimaldab neid kasutada otstarbel, mille puhul on nõutud vastupidavus suurele koormusele või kõrged ohutusnõuded.
Edasi on eriotstarbeliste trosside keermeid eriliselt töödeldud, mis võimaldab seda, et nendel trossidel on võrreldes üldotstarbeliste
trossidega muu hulgas lisaks suuremale paindlikkusele ka palju kõrgem katkemis-, kulumis- ja korrosioonikindlus.
Lisaks on eriotstarbelised trossid võrreldes üldotstarbeliste trossidega erakordselt vähekeerduvad, mistõttu saab neid kasutada
erilisteks lõppotstarveteks.
Viimaseks müüakse eriotstarbelisi trosse palju kallimalt kui sama tüüpi üldotstarbelisi trosse.
Hagejad rõhutavad, et nad on läbivaatamistaotluses tõendanud selget erinevust üldotstarbeliste trosside ja eriotstarbeliste
trosside vahel maatriksi abil, mis tõi esile nende trosside vahelised erinevused nende füüsikaliste ja tehniliste omaduste
ja nende lõppkasutuse seisukohast ning mis võib asendada suuniseid asjaomaste meetmete kohaldamisala uuesti määratlemiseks.
Seda maatriksit arvesse võttes on komisjoni keeldumine üld- ja eriotstarbeliste trosside vahetegemisest mõistetamatu. Seda
saab selgitada vaid „ettenägematute tagajärgede” kartusega, millele komisjoni teenistujad viitasid 8. aprilli 2008. aasta
koosolekul ja mis tuleneksid üldotstarbeliste trosside väljajätmisest dumpinguvastaste meetmete kohaldamisalast, mis eeldaks
uue uurimise alustamist kõikide terastrosse puudutavate kehtivate dumpinguvastaste meetmete suhtes. See kartus ei saa siiski
õigustada seda, et jätkuvalt kohaldatakse vaatlusaluse toote aegunud määratlust, mis ei ole enam kooskõlas turu tehniliste
ja majanduslike asjaoludega.
Hagejad rõhutavad ka seda, et nõukogu 29. novembri 1999. aasta määruses (EÜ) nr 2537/1999, millega muudetakse teatavate Jaapanist,
Taiwanilt, Hiina Rahvavabariigist, Hongkongist, Korea Vabariigist, Malaisiast, Mehhikost, Ameerika Ühendriikidest ja Indoneesiast
pärit magnetketaste (3,5tollised mikrodisketid) impordi suhtes lõplike dumpinguvastaste tollimaksude kehtestamist käsitlevaid
määrusi (EMÜ) nr 2861/93, (EÜ) nr 2199/94, (EÜ) nr 663/96 ja (EÜ) nr 1821/98 ning määrust (EÜ) nr 1335/1999 teatavate Indoneesiast
pärit ja PT Betadiskindo Binatama poolt toodetavate ja ühendusse eksportimiseks müüdavate magnetketaste (3,5tollised mikrodisketid)
impordi suhtes lõplike dumpinguvastaste tollimaksude taaskehtestamise kohta (EÜT L 307, lk 1; ELT eriväljaanne 11/32, lk 159),
leiti, et läbivaatamistaotlus, mille eesmärk on toode dumpinguvastaste meetmete kohaldamisalast välja arvata, on põhjendatud,
kui asjaomane toode erineb ilmselgelt vaatlusalusest tootest füüsikaliste ja tehniliste omaduste, lõppkasutuse ja hinna poolest.
Läbivaatamistaotluses esitasid hagejad piisavaid tõendeid eespool mainitud kriteeriumide esinemise kohta, mistõttu oli komisjon
kohustatud algatama vahepealse läbivaatamise, et kohandada terastrosse puudutavate dumpinguvastaste meetmete kohaldamisala.
Selle kohustuse täitmata jätmine kujutab endast ilmset hindamisviga ja algmääruse artikli 11 lõike 3 rikkumist.
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
Üldkohtu hinnang
Hagejad väidavad, et komisjon tegi ilmse hindamisvea ja rikkus algmääruse artikli 11 lõiget 3, kui ta keeldus algatamast vahepealset
läbivaatamist, mille eesmärk oli muuta vaatlusaluse toote määratlust.
Kõigepealt olgu meenutatud, et institutsioonidel on kaubanduse kaitsemeetmete valdkonnas ulatuslik kaalutlusõigus nende majanduslike,
poliitiliste ja õiguslike olukordade keerulisuse tõttu, mida nad uurima peavad (Euroopa Kohtu 27. septembri 2007. aasta otsus
kohtuasjas C‑351/04: Ikea Wholesale, EKL 2007, lk I‑7723, punkt 40, ja Üldkohtu 8. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑221/05:
Huvis
vs
. nõukogu, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 38). Nii on see ka liidu institutsioonide antud keeruliste tehniliste
hinnangute puhul (vt selle kohta 21. novembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑269/90: Technische Universität München, EKL 1991,
lk I‑5469, punkt 13; vt selle kohta ka eespool punktis 49 viidatud kohtuotsus Microsoft
vs
. komisjon, punktid 88 ja 89).
Samuti tuleb märkida, et kohtupraktika kohaselt on nimetatud valdkonnas liidu kohtu kontroll institutsioonide hinnangute üle
piiratud menetlusnormidest kinnipidamise, vaidlustatud otsuse tegemise aluseks olevate asjaolude sisulise õigsuse, nende faktiliste
asjaolude hindamisel ilmsete vigade puudumise ja võimu kuritarvitamise puudumise kontrollimisega (vt Üldkohtu 28. oktoobri
2004. aasta otsus kohtuasjas T‑35/01: Shanghai Teraoka Electronic
vs
. nõukogu, EKL 2004, lk II‑3663, punktid 48 ja 49 ning seal viidatud kohtupraktika, ja 4. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas
T‑300/03: Moser Baer India
vs
. nõukogu, EKL 2006, lk II‑3911, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellega seoses tuleb eespool punktis 77 viidatud kohtupraktikat arvestades märkida, et komisjonil on ulatuslik kaalutlusõigus
dumpinguvastaste meetmete jätkuva rakendamise vajaduse kindlaksmääramiseks algmääruse artikli 11 lõike 3 raames ning ka selle
kindlakstegemiseks, kas vahepealse läbivaatamise taotlus sisaldab piisavaid tõendeid, mis kinnitavad niisuguse läbivaatamise
vajadust.
Just neid kaalutlusi arvestades tuleb analüüsida, kas komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui ta keeldus algatamast asjaomaste
dumpinguvastaste meetmete vahepealset läbivaatamist, võttes arvesse läbivaatamistaotluses sisalduvaid tõendeid.
Mis puudutab argumenti, mis tuleneb vaatlusaluse toote määratlusega seotud asjaolude muutumisest, siis tuleb meenutada, et
algmäärus ei täpsusta, kuidas tuleb määratleda toode või tootevalik, mis võib olla dumpingu uurimise ese, ega nõua üksikasjalikku
klassifitseerimist (vt selle kohta eespool punktis 58 viidatud kohtuotsus Shanghai Bicycle
vs
. komisjon, punkt 61).
Vaatlusaluse toote määratlemiseks võivad institutsioonid arvesse võtta erinevaid tegureid, näiteks toodete füüsikalised, tehnilised
ja keemilised omadused, kasutus, asendatavus, tarbijapoolne taju, turustuskanalid, tootmisprotsess, tootmiskulud ja kvaliteet
(vt selle kohta Üldkohtu 4. märtsi 2010. aasta otsus kohtuasjas T‑401/06: Brosmann Footwear (HK) jt
vs
. nõukogu, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 131).
Mis puudutab asjaolude muutust, mis õigustab teatud toote vaatlusaluse toote määratlusest väljajätmist, siis peab väide, et
komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui ta keeldus algatamast vahepealset läbivaatamist, tuginema seega argumentidele, millega
tõendatakse, et komisjon on läbivaatamise algatamisega seotud hinnangu raames andnud eksliku hinnangu teguritele, mis tema
arvates on asjakohased, või et teiste, asjakohasemate tegurite arvessevõtmine oleks viinud selle toote asjaomase toote määratlusest
väljajätmiseni (vt selle kohta eespool punktis 82 viidatud kohtuotsus Brosmann Footwear (HK) jt
vs
. komisjon, punkt 132).
Vaidlustatud aktis järeldas komisjon, et vahepealset läbivaatamist ei saanud algatada, et jätta üldotstarbelised trossid vaatlusaluste
toodete määratluse alt välja, muu hulgas põhjusel, et läbivaatamistaotlus ei sisaldanud piisavalt tõendeid, mis võimaldaksid
kinnitada, et nendel kahel trossiliigil ei ole samad füüsikalised, tehnilised ja keemilised põhiomadused.
Nagu hagejad kohtuistungil kinnitasid, ei vaidle nad vastu füüsikaliste, tehniliste ja keemiliste põhiomaduste kriteeriumi
asjakohasusele, et määratleda vaatlusalune toode, kuid leiavad, et samuti tuleb arvesse võtta muid asjakohasemaid tegureid,
eelkõige neid, mis puudutavad ühiste standardite kehtestamist, toodete lõppkasutust ja hindu.
Esiteks tuginevad hagejad sellele vahetegemisele, mida CEN tegi standardites EN 12385 ja EN 10264 üldotstarbeliste ja eriotstarbeliste
trosside vahel, heites komisjonile ette seda, et viimane on vastupidi oma varasemale praktikale jätnud arvesse võtmata ülimalt
asjakohase kriteeriumi, milleks on vaatlusaluste toodete kohaldamisala määratlemiseks standardimine.
Nende standarditega seoses tuleb märkida, et standard EN 12385 täpsustab need ohutusnõuded, mis puudutavad terastrosside valmistamist
ja katsetamist, samas kui standard EN 10264 täpsustab mõõtmete tolerantsid, mehaanilised omadused, terastraatide keemilise
koostise nõuded ja tingimused, millele trosside jaoks kasutatavate traatide võimalik kate peab vastama. Kuigi vastab tõele,
et need standardid kehtestavad teatavate eriotstarbeliste trosside kategooriate jaoks erinõuded, ei saa niisuguste nõuete
olemasolu üksi olla tõendiks selle kohta, et üldotstarbelised ja eriotstarbelised trossid ei kujuta dumpinguvastaste meetmete
kohaldamiseks endast ühte ja sama „vaatlusalust toodet”. Esiteks sisaldab iga standard peale selle, et kehtestatakse teatavate
spetsiifiliste trosside kategooriate jaoks kindlaks erinõuded, ühist sissejuhatavat osa, mis on kohaldatav kõikide terastrosside
suhtes olenemata sellest, kas need on üldotstarbelised või eriotstarbelised. Teiseks ei välista erinevad standardites nimetatud
terastraatide kategooriad üksteist, mis tähendab, et trossid, mis vastavad ühe kategooria nõuetele, võivad vastata ka muude
kategooriate nõuetele. Isegi kui komisjon kinnitas kohtuistungil, et teatud juhtudel võib vaatlusaluse toote määratlus vastata
niisugusele määratlusele, nagu on kehtestatud ühises standardis, ei saa dumpinguvastaste meetmete vaatlusaluse toote määratlus
igal juhul sõltuda niisugusest määratlusest.
Isegi kui erinevat liiki terastrosse on võimalik gruppidesse jaotada täiendavate komponentide ja lõplike kasutusotstarvete
alusel, ei saa vastupidi hagejate väidetule asuda seisukohale, et nende eri gruppide vahel on selge eristusjoon. Nagu komisjon
kohtuistungil õigesti märkis, ei ole olemas objektiivset kriteeriumit, mis võimaldaks kindlaks määrata eri liiki trosside
kavandatavat kasutust või nende lõplikku kasutusotstarvet nende ühendusse importimisel või nende müümisel. Nimelt võivad isegi
sama grupi tooted olla mõeldud eri kasutusotstarbe jaoks. Lisaks, kuigi tootevaliku ülemise ja alumise otsa terastrossid ei
ole üksteisega asendatavad, ei vaidle hagejad vastu sellele, et mõnes naabergrupis võidakse üldotstarbelisi ja eriotstarbelisi
terastrosse kasutada samadel eesmärkidel ja need on seega üksteisega asendatavad. Selles osas eri gruppide terastrossid teatud
määral kattuvad ja konkureerivad üksteisega (vt selle kohta Euroopa Kohtu 10. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑171/87:
Canon
vs
. nõukogu, EKL 1992, lk I‑1237, punktid 48–52 ; 10. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑174/87: Ricoh
vs
. nõukogu, EKL 1992, lk I‑1335, punktid 35–40, ja 10. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑179/87: Sharp Corporation
vs
. nõukogu, EKL 1992, lk I‑1635, punktid 25–30).
Igal juhul ei toeta hagejate viidatud määrus nr 1742/2000 nende argumenti, mille kohaselt kujutab CEN‑i poolt ühiste standardite
kehtestamine komisjoni jaoks vaatlusaluse toote kohaldamisala määratlemisel endast ülimalt asjakohast kriteeriumi. Sellega
seoses piisab, kui tõdeda, et komisjon tugineb selles määruses vaatlusaluse toote määratluses vaid vähesel määral ühiste tehniliste
standardite olemasolule. Seega tehti kahte liiki polüetüleentereftalaadi erinevus kindlaks nendele toodetele „omase viskoossuse”
taseme alusel ning kõnealust standardit kasutati nimetatud määruses ainult mõõtevahendina viskoossuse testi eesmärgil. Ilma
et käesoleva vaidluse lahendamiseks oleks vaja võtta seisukoht seoses määruses nr 1742/2000 antud hinnangute asjakohasusega,
tuleb seega tõdeda, et hagejate argument rajaneb nimetatud määruse vääral tõlgendamisel ja tuleb seega tagasi lükata.
Teiseks, seoses turu taju muutusega esitavad hagejad sisuliselt kaks väidet.
Esiteks väidavad hagejad, et ühenduse tootjad teevad oma kataloogides, veebilehtedel ja ka oma reklaamides vahet kahel trossiliigil.
Siiski ei tõenda need näited, et üldotstarbeliste ja eriotstarbeliste trosside vahele saab tõmmata selge eristusjoone, vaid
pigem seda, et ühenduse tootjad pakuvad eri liiki terastrosside täielikku valikut. Igal juhul ei saa mõne ühenduse tootja
piiratud arv kataloogide, veebilehtede ja reklaamide väljavõtteid kahtluse alla seada järeldust, mille kohaselt on eri trossiliikidel
samad füüsikalised, tehnilised ja keemilised põhiomadused ning et need on teatud määral kattuvad ja konkureerivad omavahel.
Teiseks esitavad hagejad argumendi, mis puudutab trosside eristamist täiendavate elementide (näiteks keermed, plastist inserdid,
lubrikandid), erilise töötlemise (kokkupressitud keermed, et nad omandaksid viisnurkse või elliptilise kuju), erakordselt
vähese keerduvuse, eriotstarbeliste trosside kõrgema hinna või eriotstarbeliste trosside erikasutuse alusel. Need näited ei
võimalda siiski toetada hagejate väidet, et üldotstarbeliste ja eriotstarbeliste trosside vahele saab tõmmata selge eristusjoone.
Esiteks, nagu eespool punktis 88 on viidatud, siis kuigi täiendavate omaduste ja nende erikasutuse seisukohalt on olemas lai
valik terastrosside liike, ei võimalda hagejate esitatud asjaolud seada kahtluse alla komisjoni järeldust, mille kohaselt
on naabergruppidesse kuuluvad terastrossid üksteisega asendatavad, teatud määral kattuvad ja konkureerivad omavahel. Teiseks
tuleb tõdeda, et ükski algmääruse säte ei kohusta institutsioone kohtlema sama toodet sõltuvalt eri kasutusest erinevalt (vt
selle kohta Üldkohtu 29. jaanuari 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑97/95: Sinochem
vs
. nõukogu, EKL 1998, lk II‑85, punkt 53).
Selles osas ei saa samuti nõustuda hagejate argumendiga, mis puudutab institutsioonide varasemat praktikat. Nimelt, nagu sai
meenutatud eespool punktides 77–79, on institutsioonide ülesanne uurida oma kaalutluspädevuse teostamise raames algmääruse
artikli 11 lõike 3 alusel vahepealse läbivaatamise kontekstis dumpinguvastaste meetmete jätkuva rakendamise vajadust. Seda
kaalutluspädevust tuleb teostada juhtumipõhiselt, võttes arvesse kõiki asjassepuutuvaid faktilisi asjaolusid (vt selle kohta
Euroopa Kohtu 14. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑156/87: Gestetner Holdings
vs
. nõukogu ja komisjon, EKL 1990, lk I‑781, punkt 43). Igal juhul ei toeta määruses nr 2537/1999 antud hinnangud hagejate seisukohta,
mille kohaselt on õigustatud läbivaatamine, mille eesmärk on jätta asjaomaste dumpingumeetmete alt välja üldotstarbelised
terastrossid, kuna uurimine, mille tulemusel selle määrusega jäeti välja suuremahulised mikrodisketid, näitas selgelt, et
nende kahe vaatlusaluse toote vahel oli füüsikaliste ja tehniliste omaduste osas selge erinevus. Vastupidi sellele, mida väidavad
hagejad, ei nähtu määrusest nr 2537/1999, et institutsioonid pidasid toodete lõppkasutust ja hindu määravateks teguriteks.
Ainus märge lõppkasutuse kohta, mis on tehtud uurimise järeldustes, on toodud määruse nr 2537/1999 põhjenduses 27, kus nõukogu
ütleb, et „lõppkasutuse põhjal ei saa järeldada, et tavalised […] mikrodisketid ning [suuremahulised mikrodisketid] on üks
ja sama toode”, samas kui nendes järeldustes ei ole antud mingit hinnangut nende kahe toote vahelistele hinnaerinevustele.
Eespool esitatust nähtub, et hagejate argumendid, mis puudutavad CEN‑i tehniliste standardite muutmist või turu taju väidetavat
muutust, ei tõenda, et komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui ta keeldus algatamast asjaomaste dumpinguvastaste meetmete osalist
vahepealset läbivaatamist hagejate esitatud tõendite põhjal, mis puudutavad vaatlusaluse toote määratlusega seotud asjaolude
muutust.
Seetõttu tuleb esimese väite esimene osa tagasi lükata.
b)     Teine osa, mis tuleneb nende asjaolude muutustest, mis on seotud üldotstarbeliste trosside tootmisega ühenduses
Poolte argumendid
Viidates nõukogu 18. märtsi 2002. aasta määrusele (EÜ) nr 495/2002 määruse (EÜ) nr 904/98, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist,
Jaapanist, Korea Vabariigist, Malaisiast, Singapurist, Taiwanist ja Taist pärit personaalsete faksiaparaatide impordi suhtes
lõplik dumpinguvastane tollimaks, kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT L 78, lk 1), väidavad hagejad, et nõukogu tunnistas määruse
nr 904/98 kehtetuks vahepealse läbivaatamise taotluse tulemusel põhjusel, et personaalsete faksiaparaatide tootmine ühenduse
tööstusharu poolt oli oluliselt vähenenud ja pidi eeldatavasti lähitulevikus lakkama (vt määruse nr 495/2002 põhjendus 9).
Sellest määrusest nähtub, et ühenduse huvidega ja seega algmääruse artikliga 21 oleks vastuolus rakendada jätkuvalt dumpinguvastaseid
meetmeid toote suhtes, mille tootmine ühenduses on lakkamas või mis peaks lähitulevikus lakkama.
Hagejad tõendasid läbivaatamistaotluses, et üldotstarbeliste trosside tootmine ühenduses oli praegusel ajal vähetähtis erinevalt
ajavahemikust 1999–2001, mil ühenduses toodeti oluline kogus üldotstarbelisi trosse. Nad rõhutavad, et nad esitasid tõendi
niisuguse asjaolude muutuse kohta.
Esiteks esitati läbivaatamistaotluse konfidentsiaalses versioonis mitu ühenduse tootja avaldust tõendamaks, et üldotstarbelised
trossid jäeti tootmiskavadest välja või et nimetatud tootjatel ei ole enam võimalik neid toota. Vaatamata sellele, et hagejad
ei esitanud neid avaldusi käesolevas menetluses, et kaitsta nende konfidentsiaalsust, märgivad nad, et komisjonile olid need
dokumendid teada, kuna tema käsutuses on läbivaatamistaotluse konfidentsiaalne versioon.
Teiseks nähtub selle tootmise lakkamine ühenduse tootjate reklaamidest, veebilehtedelt ja kataloogidest, mis on lisatud läbivaatamistaotluse
lisas 4. Need dokumendid tõendavad, et praegusel ajal toodavad asjaomased ühenduse terastrosside tootjad peamiselt eriotstarbelisi
trosse.
Komisjon otsustas jätta need tõendid arvesse võtmata, kuna vaidlusaluses kirjas ei viidanud ta üldotstarbeliste trosside tootmise
lakkamisele. Seega on dumpinguvastaste tollimaksude negatiivne mõju ebaproportsionaalne, kuna komisjon ei võtnud arvesse seda,
et dumpinguvastaste meetmete jätkuv rakendamine ei kujuta endast ühenduse üldotstarbeliste trosside tootmise jaoks mingit
eelist. Hagejad järeldavad sellest, et komisjon tegi ilmse hindamisvea ja rikkus algmääruse artiklit 21.
Komisjon väidab esmalt, et esimese väite kõnealune osa on vastuvõetamatu kahel põhjusel. Esiteks ei ole hagejad haldusmenetluses
mingil hetkel esitanud argumenti, et meetmete jätkuv rakendamine on vastuolus ühenduse huvidega ja kujutab endast algmääruse
artikli 21 rikkumist.
Teiseks rajavad hagejad oma argumendi, mis puudutab üldotstarbeliste terastrosside tootmise järkjärgulist lõppemist ühenduses
väidetud asjaoludele, mis ei sisaldu hagiavaldusele lisatud läbivaatamistaotluse konfidentsiaalses versioonis, ja ühenduse
tootjate avaldustele, mida ei ole hagiavaldusele lisatud.
Kui eeldada, et käesolev osa on vastuvõetav, vaidleb komisjon vastu hagejate väitele, mille kohaselt on üldotstarbeliste trosside
tootmine ühenduses muutunud tühiseks.
Üldkohtu hinnang
–       Vastuvõetavus
Esimese väite teise osa vastuvõetamatuse osas, millele komisjon viitas põhjusel, et argumenti vastuolu kohta ühenduse huviga
ei esitatud haldusmenetluses, tuleb käesolevas asjas märkida, et läbivaatamistaotluse IV osa pealkiri on „Üldotstarbeliste
trosside tootmise järkjärguline lõpetamine ühenduses”. Hagejad toovad selles esile üldotstarbeliste terastrosside tootmise
vähenemise ühenduses, mis kujutab endast muutust, mille tõttu on vaja uuesti määratleda asjaomaste dumpinguvastaste meetmete
kohaldamisala, et jätta nimetatud trossid vaatlusaluse toote määratluse alt välja. Oma argumendi põhjendamiseks viitasid hagejad
läbivaatamistaotluses määrusele nr 495/2002 (vt eespool punkt 96). Kuid selles määruses leidis nõukogu vahepealse läbivaatamise
raames algmääruse artikli 11 lõike 3 alusel, et personaalsete faksiaparaatide teatava impordi suhtes kehtivate dumpinguvastaste
meetmete kehtetuks tunnistamine oli ühenduse huvides, arvestades, et lähitulevikus lõpetatakse ühenduses nende toodete tootmine,
mille suhtes kehtivad dumpinguvastased meetmed.
Argumente ühenduse üldotstarbeliste trosside tootmise järkjärgulise kaotamise kohta on täies ulatuses korratud hagiavalduses.
Hagejad täpsustasid selles määruse nr 495/2002 põhjendusele 9 viidates, et asjaomaste dumpinguvastaste meetmete jätkuv rakendamine
on üldotstarbeliste trosside tootmise järkjärgulist lõppemist arvestades vastuolus ühenduse huvidega ja kujutab endast algmääruse
artikli 21 rikkumist.
Algmääruse artikli 21 lõike 1 teisest ja kolmandast lausest (nüüd määruse nr 1225/2009 artikli 21 lõike 1 teine ja kolmas
lause) tuleneb, et institutsioonidel on õigus jätta kindlaksmääratud dumpinguvastased meetmed kohaldamata, kuigi muud dumpinguvastase
tollimaksu kehtestamise tingimused on täidetud, st dumping, kahju ja põhjuslik seos, kui nad leiavad, et selliste meetmete
kohaldamine ei ole ühenduse huvides. Kuid ühenduses nende toodete tootmise järkjärgulise lõppemise juhtumil, mille suhtes
on kehtestatud dumpinguvastased meetmed, kuulub ühenduse huvide hindamine asjaomaste dumpinguvastaste meetmete jätkuva rakendamise
vajaduse kindlaksmääramise alla algmääruse artikli 11 lõike 3 alusel.
Tuleb tõdeda, et komisjoni etteheide, et hagejad tuginevad argumendile, mida ei ole haldusmenetluses esitatud, rajaneb vääral
eeldusel, kuna läbivaatamistaotluses mainiti vähemalt kaudselt ühenduse huvi kadumist, sest selles viidati üldotstarbeliste
trosside tootmise järkjärgulisele kaotamisele ühenduses ja märgiti määruse nr 495/2002 põhjendusele 9 viidates, et asjaomased
dumpinguvastased meetmed „ei paranda kuidagi [ühenduse] tootmise kaitset võimalike ebaausate kaubandustavade vastu”.
Sellest järeldub, et algmääruse artiklile 21 otsese viite puudumine läbivaatamise taotluses ei mõjuta esimese väite kõnesoleva
osa vastuvõetavust.
Mis puudutab seejärel küsimust, et ühenduse tootjate väidetavalt konfidentsiaalseid avaldusi üldotstarbeliste trosside tootmise
järkjärgulise lõppemise kohta ühenduses ei ole esitatud, siis tuleb märkida, et see küsimus kuulub hagejate esitatud väidete
tõendatuse hindamise alla, mistõttu seda küsimust analüüsitakse esimese väite kõnesoleva osa põhjendatuse uurimise raames.
Eelnevast tuleneb, et vastuvõetamatuse väide, mille komisjon esitas seoses esimese väite teise osaga, tuleb tagasi lükata.
–       Sisulised küsimused
Hagejad väidavad, et komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui ta keeldus tuvastamast üldotstarbeliste trosside tootmise lõppemist
ühenduses ja seega keeldus läbivaatamistaotlust rahuldamast.
Selles osas tuleb tõdeda, et hagejad piirdusid väitega, et üldotstarbeliste trosside tootmine ühenduses oli nüüd tühine, esitamata
seejuures ühtegi konkreetset tõendit, mis seda väidet toetaks.
Kõigepealt, mis puudutab ühenduse tootjate avaldusi, millele hagejad tuginevad, et tõendada üldotstarbeliste trosside tootmise
vähenemist ühenduses, siis tuleb märkida, et lisaks sellele, et neid avaldusi ei esitatud käesoleva hagi raames, ei saa niisuguseid
üksikuid ühenduse tootjate avaldusi, mis kinnitavad vajaduse korral, et nad on üldotstarbelised trossid oma tootmiskavast
välja jätnud, iseenesest pidada piisavaks, et tõendada üldotstarbeliste trosside tootmise järkjärgulist lõppemist ühenduses,
kui nende toetuseks ei ole esitatud objektiivseid tõendeid, näiteks tootmisstatistikat.
Lisaks ei tõenda ühenduse tootjate reklaamid, mis on lisatud hagiavalduse lisas esitatud läbivaatamistaotlusele, üldotstarbeliste
trosside tootmise järkjärgulist lõppemist ühenduses, vaid pigem seda, et ühenduse tootjad pakuvad eri liiki terastrosside
täielikku valikut, ilma et nendes reklaamides tehtaks kindlaks, kas nendes pakutavad trossid on toodetud ühenduses või imporditud.
Igal juhul ei piisa ühenduse tootjate teatavatest reklaamide, veebilehtede või kataloogide väljavõtetest, millest nähtub,
et nad keskenduvad eriotstarbeliste trosside tootmisele, et tõendada kogu üldotstarbeliste trosside tootmise järkjärgulist
lõppemist ühenduses.
Seega ei tõenda hagejate argumendid, mis puudutavad ühenduse üldotstarbeliste trosside tootmise järkjärgulise lõppemisega
seotud asjaolude muutust, seda, et komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui keeldus algatamast asjaomaste dumpinguvastaste meetmete
osalist vahepealset läbivaatamist, arvestades hagejate esitatud tõendeid.
Seetõttu tuleb esimese väite teine osa tagasi lükata.
c)     Kolmas osa, mis puudutab kahjuga seotud asjaolude muutust
Poolte argumendid
Hagejate arvates ei pea järeldus, mis tehti ajal, mil ühenduse tootjad tootsid veel üldotstarbelisi trosse ja mille kohaselt
tekitas trosside import neile olulist kahju algmääruse artikli 3 tähenduses, praegu enam paika.
Esiteks tõendasid hagejad läbivaatamistaotluses, et üldotstarbelised ja eriotstarbelised trossid liiguvad eri turgudel, mida
eristatakse uute Euroopa standardite EN 12385 ja EN 10264 alusel. Lisaks erinevad üldotstarbeliste ja eriotstarbeliste trosside
turud selle poolest, et esimesi turustatakse peamiselt tööstuslikul tasandil, samas kui ühenduses toodetud eriotstarbelisi
trosse töödeldakse põhimõtteliselt täiendavalt.
Teiseks esitasid hagejad läbivaatamistaotluse konfidentsiaalses versioonis ühenduse tootjate avaldused, kes impordivad suurtes
kogustes üldotstarbelisi trosse ka nendest riikidest, kellele kohaldatakse terastrosside suhtes kehtestatud dumpinguvastaseid
meetmeid. Nimetatud import ei tekita enam mingit kahju ühenduse tootjatele, kes ei tekitaks kunagi iseendale kahju. Vaatamata
sellele, et hagejad ei ole neid avaldusi käesolevas menetluses esitanud, et kaitsta nende konfidentsiaalsust, märgivad nad,
et komisjonile olid need dokumendid teada, kuna tema käsutuses on läbivaatamistaotluse konfidentsiaalne versioon.
Seega, kuna praegu ei esine üldotstarbeliste trosside impordiga seonduvat kahju, väidavad hagejad, et on vähe tõenäoline,
et kahju jätkub või kordub, kui see import oleks asjaomaste dumpinguvastaste meetmete kohaldamisalast välja jäetud.
Kuna komisjon keeldus tuvastamast, et algmääruse artikli 3 tähenduses kahju enam ei esinenud, ja seega keeldus rahuldamast
läbivaatamise algatamise taotlust, siis on komisjon teinud ilmse hindamisvea ja rikkunud algmääruse artikli 11 lõiget 3.
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
Üldkohtu hinnang
Nagu eespool punktis 37 juba sai märgitud, algatatakse vahepealne läbivaatamine vastavalt algmääruse artikli 11 lõikele 3,
kui taotlus sisaldab piisavalt tõendeid selle kohta, et meetme jätkuv rakendamine ei ole enam vajalik, et korvata dumpingut,
ja/või selle kohta, et meetme kõrvaldamisel või muutmisel kahju tõenäoliselt ei jätku või ei kordu või et olemasolevast meetmest
ei piisa või enam ei piisa kahju tekitava dumpingu korvamiseks.
Mis puudutab esiteks hagejate argumenti, mille kohaselt liiguvad üldotstarbelised ja eriotstarbelised trossid eri turgudel,
mida eristatakse uute CEN‑i standardite alusel, ning ka argumenti, et nende turustamise osas esineb erinevusi, siis tuleb
märkida, et neid argumente juba uuriti ja need lükati tagasi esimese väite esimese osa analüüsi raames eespool punktides 86–95.
Teiseks, mis puudutab hagejate kinnitust, mille kohaselt ühenduse tootjad impordivad suurtes kogustes üldotstarbelisi trosse
eelkõige riikidest, kelle suhtes on kehtestatud dumpinguvastased meetmed, siis tuleb märkida esiteks, et ühenduse tootjate
üksikud avaldused, milles kinnitatakse, et nad impordivad suurtes kogustes üldotstarbelisi trosse ja millele hagejad tuginevad,
siis peale selle, et neid ei ole käesolevas menetluses esitatud, ei saa neid pidada iseenesest piisavaks, et tõendada niisugust
importi, kui neid ei ole toetatud objektiivsete tõenditega, näiteks nimetatud trosside ühenduse importi puudutava statistikaga.
Teisalt ei tõenda hagejate pelk väide, et kahju jätkumine või kordumine on „vähe tõenäoline”, seda, et ühenduse tööstusharule
tekkinud kahju enam ei esine.
Seega ei tõenda hagejate argumendid kahjuga seotud asjaolude muutuse kohta, et komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui ta keeldus
algatamast asjaomaste dumpinguvastaste meetmete osalist vahepealset läbivaatamist, arvestades hagejate esitatud tõendeid.
Seetõttu tuleb esimese väite kolmas osa tagasi lükata.
Järelikult tuleb esimene väide tervikuna tagasi lükata.
2.
Teine väide, mis puudutab õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumist
a)     Poolte argumendid
Hagejad väidavad, et komisjon rikkus nende õiguspärast ootust, kui ta keeldus algatamast dumpinguvastaste meetmete vahepealset
läbivaatamist. Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et õigus nõuda õiguspärase ootuse kaitset laieneb kõigile isikutele,
kes leiavad end olukorrast, millest ilmneb, et liidu haldusasutus on neile konkreetseid kinnitusi andes tekitanud nendes põhjendatud
lootusi (Üldkohtu 16. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑333/03: Masdar (UK)
vs
. komisjon, EKL 2006, lk II‑4377, punkt 119).
Käesoleval juhul tekitas komisjon hagejates õiguspärase ootuse, kui ta tegi neile ettepaneku esitada vahepealse läbivaatamise
raames uuesti argument selle kohta, et üldotstarbelised trossid erinevad oluliselt eriotstarbelistest trossidest. Need kinnitused
anti piisava kindlusega ning pädevatest ja usaldusväärsetest allikatest.
Esiteks julgustas komisjon määrusega nr 1796/1999 Hiinast, Indiast, Lõuna-Aafrikast ja Ukrainast pärit terastrosside impordi
suhtes kehtestatud dumpinguvastaste meetmete läbivaatamismenetluse lõpetamisel algmääruse artikli 11 lõike 2 alusel esitama
vahepealse läbivaatamise taotlust, et kohandada kõnealuste meetmete ulatust. Muu hulgas võttis üks komisjoni teenistuja EWRIA‑ga
ühendust, et teda teavitada sellest, et hagejate taotlust eesmärgiga kohandada dumpinguvastaste meetmete kohaldamisala ei
saa esitada aegumise läbivaatamise kontekstis, vaid see tuleb esitada vahepealse läbivaatamise raames algmääruse artikli 11
lõike 3 alusel. Hagejate arvates ei olnud komisjoni teenistujal mingit põhjust EWRIA‑ga ühendust võtta, kui komisjon ei olnud
just huvitatud asjaomaste dumpinguvastaste meetmete kohaldamisala uuesti määratlemisest. Sellest järeldub, et komisjoni teenistuja
julgustas hagejaid esitama vahepealse läbivaatamise taotlust.
Teiseks, seda soovitust toetas asjaolu, et komisjoni delegatsioon, kes oli külaskäigul ühe hageja, s.o Heko Industrieerzeugnisse
asukohas määrusega nr 1601/2001 teatavate Venemaalt, Taist ja Türgist pärit terastrosside impordi suhtes kehtestatud dumpinguvastaste
meetmete aegumise läbivaatamismenetluse raames vastavalt algmääruse artikli 11 lõikele 2, näitas selgelt üles huvi terastrosse
puudutavate meetmete kohaldamisala uuesti määratlemise vastu.
Kolmandaks jätsid komisjoni teenistujad läbivaatamistaotlust puudutaval mitteametlikul kohtumisel hagejatele mulje, et komisjon
oli valmis nende argumente vaatlusaluste toodete kohaldamisala osas uuesti läbi vaatama osalise vahepealse läbivaatamise raames.
Need teenistujad lugesid läbi hagejate läbivaatamistaotluse esimese versiooni ja tegid mitu soovitust selle versiooni muutmiseks.
Hagejad parandasid oma taotlust vastavalt nendele soovitustele ja lisasid argumendid, mida need komisjoni teenistujad soovitasid.
Üks teenistuja võttis hagejatega seoses parandatud versiooniga ühendust ja teatas neile, et ta leidis, et täiendavad muudatused
ei ole vajalikud ja et arvestades taotluses sisalduvaid „paljulubavaid” argumente, tuleks see viivitamata ametlikult komisjonile
esitada.
Nende kontaktide asetleidmise tõendamiseks teevad hagejad vastavalt kodukorra artikli 65 punktile c ettepaneku kuulata tunnistajana
ära EWRIA president [H.].
Selline komisjoni käitumine annab mõista, et ta kavatses muuta oma seisukohta seoses vaatlusaluse toote ja samasuguse toote
määratlusega terastrosse puudutavates dumpinguvastastes meetmetes. Hagejatel oli põhjust uskuda, et kui nad esitavad tähtaja
jooksul vahepealse läbivaatamise algatamise taotluse, et kohandada asjaomaste dumpinguvastaste meetmete kohaldamisala ja jätta
selle alt välja üldotstarbelised trossid, siis algatab komisjon viivitamata vahepealsele läbivaatamisele vastava menetluse.
Hagejad tuginesid sellele ootusele ja esitasid oma läbivaatamistaotluse 12. juunil 2007, pühendades sellele aega ja inimressursse.
Liidu institutsioonid rikkusid seega hagejate õiguspärast ootust, kui nad keeldusid algatamast taotletud vahepealset läbivaatamist.
Komisjon väidab vastu, et ta ei ole hagejatele andnud konkreetseid kinnitusi selle kohta, et läbivaatamine leiab aset.
b)     Üldkohtu hinnang
Kohtupraktika kohaselt laieneb õiguspärase ootuse kaitse põhimõte igale isikule, kes leiab end olukorrast, millest ilmneb,
et liidu haldusasutus on neile konkreetseid, tingimusteta ja kooskõlalisi kinnitusi andes, mis pärinevad pädevatest ja usaldusväärsetest
allikatest, tekitanud neis põhjendatud lootusi (vt Üldkohtu 6. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas T‑203/97: Forvass
vs
. komisjon, EKL AT 1999, lk I‑A‑129 ja II‑705, punkt 70 ja seal viidatud kohtupraktika; 26. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas
T‑319/00: Borremans jt
vs
. komisjon, EKL AT 2002, lk I‑A‑171 ja II‑905, punkt 63, ja 9. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑304/06: Reber
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2008, lk II‑1927, punkt 64). Siiski peavad need kinnitused olema kooskõlas kohaldatavate
sätete ja õigusnormidega ning lubadused, milles nende sätetega ei arvestata, ei saa huvitatud isikus tekitada õiguspärast
ootust (vt Üldkohtu 5. novembri 2002. aasta otsus T‑205/01: Ronsse
vs
. komisjon, EKL AT 2002, lk I‑A‑211 ja II‑1065, punkt 54; 16. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑329/03: Ricci
vs
. komisjon, EKL AT 2005, lk I‑A‑69 ja II‑315, punkt 79 ja seal viidatud kohtupraktika, ning eespool viidatud kohtuotsus Mozart;
vt selle kohta ka Euroopa Kohtu 6. veebruari 1986. aasta otsus kohtuasjas 162/84: Vlachou
vs
. kontrollikoda, EKL 1986, lk 481, punkt 6).
Käesolevas asjas tuleb kõigepealt tõdeda, et ükski toimiku dokument ei võimalda kindlaks teha väidetavate suuliste kinnituste
sisu. Komisjon tunnistab tõepoolest, et tal oli hagejatega ühenduses olnud ajavahemikus 2004. aasta august kuni 2005. aasta
november määrusega nr 1796/1999 kehtestatud ja aeguvate dumpinguvastaste meetmete läbivaatamise ajal ning 2006. aasta oktoobris
eeletapina seoses läbivaatamistaotlusega. Siiski vaidleb ta vastu sellele, et ta andis neile konkreetseid ja tingimusteta
kinnitusi, mis oleks võinud neis tekitada põhjendatud lootusi, et algatatakse läbivaatamismenetlus.
Esiteks, mis puudutab komisjoni ja hagejate vahelisi kontakte määruse nr 1796/1999 aegumise läbivaatamise menetluse raames,
siis väidavad hagejad, et komisjon „julgustas” läbivaatamistaotluse esitamist, ning märgivad, et komisjoni teenistuja võttis
nendega ühendust, et täpsustada mõningaid vahepealse läbivaatamistaotluse menetluslikke aspekte. Isegi kui eeldada, et komisjon
oleks nende kontaktide ajal võinud kaaluda niisuguse läbivaatamise võimalust, tuleb siiski tõdeda, et esitatud asjaolud ei
kujuta endast konkreetseid, tingimusteta ja kooskõlalisi kinnitusi selle kohta, et läbivaatamine toimub.
Teiseks, mis puudutab komisjoni teenistujate ja hagejate vahelist kontakti külaskäigu ajal Heko Industrieerzeugnisse asukohas
määrusega nr 1601/2001 kehtestatud dumpinguvastaste meetmete aegumise läbivaatamise menetluse raames, siis piirduvad hagejad
väitega, et komisjoni teenistujad näitasid üles „huvi” asjaomaste dumpinguvastaste meetmete kohaldamisala uuesti määratlemise
vastu, mis kujutab endast konkreetset ja tingimusteta kinnitust selle kohta, et algatatakse vahepealne läbivaatamine.
Kolmandaks, mis puudutab komisjoni ja hagejate vahelist mitteametlikku kohtumist käesoleva hagi esemeks oleva läbivaatamistaotluse
raames, siis väidavad hagejad üksnes seda, et neil oli „mulje”, et komisjon oli valmis uurima nende argumente läbivaatamise
raames ja et komisjon kvalifitseeris nende argumendid „paljulubavateks”. Kuid niisugused asjaolud ei saa endast kujutada konkreetseid,
tingimusteta ja kooskõlalisi kinnitusi selle kohta, et vahepealne läbivaatamine algatatakse. Lisaks, nagu komisjon märkis,
ei kujuta tema esialgsetel alustel antud vastus tehniliste nõuannete taotlustele tema ametlikku või mitteametlikku otsust,
kuna toimiku analüüsi saab läbi viia vaid konkreetsete argumentide ja tõendite põhjal, mis sisalduvad ametlikult esitatud
taotluses, ja ei saanud seega igal juhul tekitada mis tahes õiguspärast ootust, et vahepealne läbivaatamine algatatakse.
Arvestades seda, et nende kontaktide toimumist ei ole vaidlustatud ja et väidetavad kontaktid ei oleks mingil juhul saanud
hagejates tekitada mis tahes õiguspärast ootust, et vahepealne läbivaatamine algatatakse, siis ei saa hagejate esitatud menetlustoimingu
taotlust rahuldada.
Kõigest eeltoodust järeldub, et teine väide tuleb tagasi lükata.
3.
Kolmas väide, mis puudutab ilmset hindamisviga ja algmääruse artikli 1 lõike 4 rikkumist
a)     Poolte argumendid
Hagejad väidavad, et liidu institutsioonid on seoses terastrosse puudutavate dumpinguvastaste meetmetega rajanud oma järeldused
vaatlusaluse toote liiga laiale määratlusele. Selle tulemusel võrdlesid institutsioonid tooteid, mis ei ole samasugused, ja
tegid selle põhjal valesid järeldusi.
Hagejad meenutavad, et nad esitasid selle argumendi läbivaatamistaotluses ja palusid komisjonil kohandada meetmete kohaldamisala,
jättes selle alt välja üldotstarbelised trossid. Komisjon nende argumentatsiooni siiski arvesse ei võtnud. Vaidlusaluses kirjas
esitatud komisjoni väited, mille kohaselt on eri terastrossi liikidel „kõik samad füüsikalised ja […] tehnilised põhiomadused”
ja mille kohaselt isegi kui „tootevaliku ülemise ja alumise otsa tooteid ei ole võimalik omavahel asendada, saab seda teha
naabergruppide toodetega”, on väärad järgmistel põhjustel, mis juba esitati läbivaatamistaotluses.
Esiteks erinevad eriotstarbeliste trosside füüsikalised ja tehnilised omadused üldotstarbeliste omadest, kuna nad sisaldavad
täiendavaid komponente ja eeldavad vastavalt standardile EN 10264 suurele koormusele vastupidavate traatide kasutamist.
Teiseks erineb eriotstarbeliste trosside tootmisviis oluliselt üldotstarbeliste omast, kuna see nõuab arvutipõhist tootmist
ja täiendavaid seadmeid.
Kolmandaks erineb ka nende kahe trossiliigi lõppkasutus. Eriotstarbelisi trosse kasutatakse eriotstarbel, mis nõuab, et trossil
oleksid erakordsed füüsikalised ja tehnilised omadused, erinevalt üldotstarbelistest trossidest.
Neljandaks ei ole üldotstarbelised ja eriotstarbelised trossid üksteisega asendatavad. Üldotstarbelisi trosse ei saa kasutata
mitmeks eriotstarbeks.
Viiendaks, praegusel ajal ei ole ühenduses enam üldotstarbeliste trosside märkimisväärset tootmist.
Hagejad rõhutavad, kõik need asjaolud näitavad, et üldotstarbeliste ja eriotstarbeliste trosside vahel on selge eristusjoon.
Komisjon, kes viitab toote laiemale määratlusele, mis osutab „põhiomadustele”, võrdleb jätkuvalt ühenduses toodetud eriotstarbelisi
trosse ja imporditud üldotstarbelisi trosse, st tooteid, mis ei ole samasugused. Kuna komisjon keeldus dumpinguvastaste meetmete
vahepealse läbivaatamise läbiviimisest, siis on ta teinud ilmse hindamisvea ja rikkunud algmääruse artikli 1 lõiget 4.
Komisjon vaidleb hagejate argumentidele vastu.
b)     Üldkohtu hinnang
Kolmandas väites kinnitavad hagejad, et dumpinguvastaste meetmete aluseks on liiga lai vaatlusaluse toote määratlus, mistõttu
institutsioonid võrdlevad jätkuvalt eriotstarbelisi trosse üldotstarbelistega, st tooteid, mis hagejate arvates ei ole samasugused.
Neil asjaoludel kujutab komisjoni keeldumine vahepealset läbivaatamist algatada esiteks ilmset hindamisviga ja teiseks algmääruse
artikli 1 lõike 4 rikkumist.
Tuleb tõdeda, et argument, mille kohaselt kujutab keeldumine algatada vahepealne läbivaatamine endast algmääruse artikli 1
lõike 4 rikkumist, kuna komisjon, kes viitab toote laiemale määratlusele, mis osutab põhiomadustele, võrdleb jätkuvalt ühenduses
toodetud eriotstarbelisi trosse imporditud üldotstarbeliste trossidega, viib tegelikult selleni, et seatakse kahtluse alla
asjaomaste dumpinguvastaste meetmete õiguspärasus, samas kui käesoleva hagi ese ei ole nimetatud meetmete õiguspärasus, vaid
nõue tühistada komisjoni otsus, milles ta keeldus algatamast osalist vahepealset läbivaatamist.
Lisaks, mis puudutab argumenti, millega soovitakse tõendada, et komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui ta keeldus algatamast
vahepealse läbivaatamise menetlust, arvestades vaatlusaluse toote määratluse, ühenduse tootmise või veel kantud kahjuga seotud
asjaolude väidetavat muutust, siis tuleb tõdeda, et see kattub esimese väite raames esitatud argumentatsiooniga, mis eespool
punktides 55–129 tagasi lükati.
Sellest tuleneb, et kolmas väide tuleb tagasi lükata ning hagi tervikuna rahuldamata jätta.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud hagejate kahjuks, jäetakse kohtukulud vastavalt komisjoni nõuetele hagejate kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kaheksas koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja European Wire Rope Importers Association’ilt (EWRIA), Câbleries namuroises SA‑lt, Ropenhagen A/S‑ilt,
ESH Eisen- und Stahlhandelsgesellschaft mbH‑lt, Heko Industrieerzeugnisse GmbH‑lt, Interkabel Internationale Seil- und Kabel-Handels
GmbH‑lt, Jose Casañ Colomar SA‑lt ja Denwire Ltd‑lt.
Martins Ribeiro
Papasavvas
Dittrich
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 17. detsembril 2010 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord
Õiguslik raamistik
A –  Dumpinguvastane algmäärus
B –  Raud- ja terastrosside impordi suhtes kohaldatavad dumpinguvastased meetmed
1.  Hiinast, Indiast, Lõuna-Aafrikast ja Ukrainast pärit terastrosside suhtes kehtestatud dumpinguvastased meetmed
2.  Venemaalt pärit raud- ja terastrosside impordi suhtes kehtestatud dumpinguvastased meetmed
Vaidluse taust
Menetlus ja poolte nõuded
Õiguslik käsitlus
A –  Vastuvõetavus
1.  Selle nõude vastuvõetavus, mille eesmärk on tühistada komisjoni 4. juuli 2008. aasta otsus mitte algatada terastrosse
puudutavate dumpinguvastaste meetmete osalist vahepealset läbivaatamist
a)  Poolte argumendid
b)  Üldkohtu hinnang
2.  Selle nõude vastuvõetavus, milles palutakse kohustada komisjoni algatama osaline vahepealne läbivaatamine
a)  Poolte argumendid
b)  Üldkohtu hinnang
3.  Hagejate esitatud väidete vastuvõetavus
a)  Poolte argumendid
b)  Üldkohtu hinnang
B –  Sisulised küsimused
1.  Esimene väide, mis puudutab algmääruse artikli 11 lõike 3 ja artikli 21 rikkumist
a)  Esimene osa, mis puudutab vaatlusaluse toote määratlusega seotud asjaolude muutust
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
b)  Teine osa, mis tuleneb nende asjaolude muutustest, mis on seotud üldotstarbeliste trosside tootmisega ühenduses
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
–  Vastuvõetavus
–  Sisulised küsimused
c)  Kolmas osa, mis puudutab kahjuga seotud asjaolude muutust
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
2.  Teine väide, mis puudutab õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumist
a)  Poolte argumendid
b)  Üldkohtu hinnang
3.  Kolmas väide, mis puudutab ilmset hindamisviga ja algmääruse artikli 1 lõike 4 rikkumist
a)  Poolte argumendid
b)  Üldkohtu hinnang
Kohtukulud
*
Kohtumenetluse keel: inglise.