CELEX: 62001CJ0349
Szociális politika
94/45/EK irányelv 4. és 11. cikke
Európai Üzemi Tanács
A közösségi szintű vállalkozások munkavállalóinak tájékoztatása és a velük való konzultáció
A központi irányítás azon kötelezettsége, hogy a munkavállalók képviselőinek bizonyos információkat szolgáltasson

A 2001. július 24-i végzésével, amely ugyanezen év szeptember 17-én érkezett a Bíróságra, az Arbeitsgericht Bielefeld – az
EK 234. cikke alapján – előzetes döntéshozatal céljából két, az Európai Üzemi Tanács létrehozásáról, vagy a közösségi szintű
vállalkozások és vállalkozáscsoportok munkavállalóinak tájékoztatását és a velük folytatott konzultációt szolgáló eljárás
kialakításáról szóló, 1994. szeptember 22-i 94/45/EK tanácsi irányelv (HL L 254., 64. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet,
2. kötet, 232. o., a továbbiakban: irányelv) értelmezésére vonatkozó kérdést terjesztett a Bíróság elé.
E kérdések a Betriebsrat der ADS Anker GmbH (az ADS Anker GmbH társaság üzemi tanácsa, a továbbiakban: üzemi tanács) és az
ADS Anker GmbH társaság (a továbbiakban: ADS Anker) közötti jogvitában merültek fel, melynek tárgya az volt, hogy ez utóbbi
elutasította az üzemi tanácsnak az Európai Üzemi Tanács létrehozása céljából benyújtott, meghatározott információk szolgáltatására
vonatkozó kérelmét.

Jogszabályi háttér

Közösségi szabályozás
Az irányelv tizenegyedik preambulumbekezdése szerint:
„megfelelő rendelkezéseket kell bevezetni annak biztosítására, hogy a közösségi szintű vállalkozások munkavállalói megfelelő
tájékoztatást kapjanak és konzultáljanak velük, amikor az őket érintő döntés nem abban a tagállamban születik, amelyben őket
foglalkoztatják”.
Az irányelv tizenkettedik preambulumbekezdéséből következik, hogy „a két vagy több tagállamban működő vállalkozásokban vagy
vállalkozáscsoportokban foglalkoztatott munkavállalók megfelelő tájékoztatásának és a velük való konzultációnak a biztosításához
szükséges megszervezni az Európai Üzemi Tanácsokat, illetve kidolgozni más, a munkavállalók nemzetek feletti tájékoztatását
és a velük való nemzetek feletti konzultációt megfelelően biztosító eljárásokat”.
Az irányelv tizenharmadik preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„[…] meg kell határozni az ellenőrző vállalkozás fogalmát, mely kizárólag erre az irányelvre vonatkozik, és előre nem határozza
meg sem a csoport, sem az ellenőrzés fogalmát, ha azokat esetlegesen a jövőben megszövegezésre kerülő tervezetekben alkalmazzák”.
Az irányelv tizennegyedik preambulumbekezdése értelmében:
„az ilyen vállalkozások vagy vállalkozáscsoportok munkavállalóinak tájékoztatását és a velük folytatott konzultációt szolgáló
mechanizmusoknak át kell fogniuk az összes üzemet vagy –  az esettől függően – a csoportnak a tagállamokban található üzemeit,
akár a tagállamok területén belül, akár azon kívül helyezkedik el a vállalkozásnak vagy a csoporton belül az ellenőrző vállalkozásnak
a központi irányítása”.
Az irányelv 1. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint:
„(1) Ezen irányelv célja, hogy erősítse a közösségi szintű vállalkozások és közösségi szintű vállalkozáscsoportok munkavállalóinak
a tájékoztatáshoz és a konzultációhoz való jogát.
(2) Ennek érdekében, illetve a munkavállalóknak az ezen irányelvben megállapított módozatokat, feltételeket és célokat kielégítő
tájékoztatása és a velük való konzultáció céljából valamennyi közösségi szintű vállalkozásban és valamennyi közösségi szintű
vállalkozáscsoportban az 5. cikk (1) bekezdése értelmében benyújtott kérelem alapján létre kell hozni az Európai Üzemi Tanácsot,
vagy ki kell alakítani a munkavállalók tájékoztatását és a velük folytatott konzultációt szolgáló eljárást.”
Az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a)–e) pontja úgy rendelkezik, hogy:
„(1) Ezen irányelv alkalmazásában:
a) közösségi szintű vállalkozás: a tagállamokban működő, legalább 1 000 munkavállalót foglalkoztató vállalkozás, illetve legalább
két tagállamban működő, mindegyikben legalább 150 munkavállalót foglalkoztató vállalkozás;
b) vállalkozáscsoport: az ellenőrző vállalkozás és az ellenőrzése alatt álló vállalkozások;
c) közösségi szintű vállalkozáscsoport: olyan vállalkozáscsoport, amely:
–        a tagállamokban legalább 1 000 munkavállalót foglalkoztat,
–        különböző tagállamokban legalább két vállalkozáscsoporttal rendelkezik
és
–        egy tagállamban legalább 150 munkavállalót foglalkoztató, legalább egy vállalkozáscsoporttal, és legalább egy további, egy
másik tagállamban működő, legalább 150 munkavállalót foglalkoztató vállalkozáscsoporttal rendelkezik;
d) a munkavállalók képviselői: a nemzeti jogszabályokban és/vagy gyakorlatban meghatározott munkavállalói képviselők;
e) a központi irányítás: a közösségi szintű vállalkozás központi irányítása, illetve közösségi szintű vállalkozáscsoport esetében,
az ellenőrzést gyakorló vállalkozás központi irányítása”.
Az irányelv 3. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1) Ezen irányelv alkalmazásában »az ellenőrző vállalkozás« olyan vállalkozást jelent, amely a tulajdonviszonyokból, a pénzügyi
részesedésből, illetve az irányítás szabályaiból eredően döntő befolyást gyakorol egy másik vállalkozásra (»ellenőrzött vállalkozás«).
(2) Döntő befolyásolást akkor képes – fenntartva az ellenkező helyzet bizonyításának lehetőségét  – valamely vállalkozás egy
másik tekintetében közvetve vagy közvetlenül kifejteni, ha:
a) birtokolja a szóban forgó vállalkozás jegyzett tőkéjének a többségét;
vagy
b) ellenőrzi a vállalkozás kibocsátott részvénytőkéjéhez tartozó szavazatoknak a többségét;
vagy
c) kinevezheti a szóban forgó vállalkozás igazgatási, irányító és felügyelő testületei tagjainak több mint a felét.”
Az irányelv 3. cikkének (6) bekezdése szerint „[a]nnak meghatározásához, hogy egy vállalkozás »ellenőrző vállalkozásnak« minősül-e,
annak a tagállamnak a jogszabályait kell alkalmazni, amelynek joga a vállalkozásra nézve irányadó”.
Az irányelv 4. cikkének (1)–(3) bekezdése értelmében:
„(1) Valamely közösségi szintű vállalkozásban és valamely közösségi szintű vállalkozáscsoportban a központi irányítás felelős
az 1. cikk (2) bekezdésének rendelkezései értelmében vett Európai Üzemi Tanács vagy a tájékoztatást és a konzultációt szolgáló
eljárás létrehozásához szükséges feltételek és eszközök biztosításáért.
(2) Ha a központi irányítás nem tagállamban működik, a központi irányítás egy tagállamban található –  szükség esetén kinevezendő
– képviselője viseli az (1) bekezdésben említett felelősséget.
Ilyen képviselő hiányában a legnagyobb számú munkavállalót foglalkoztató tagállami vállalkozás vagy vállalkozáscsoport vezetésére
hárul az (1) bekezdésben említett felelősség.
(3) Ezen irányelv alkalmazásában a képviselőt, illetve a képviselőket, vagy ilyen képviselők hiányában a (2) bekezdés második
albekezdésében említett vállalatvezetést kell a központi irányításnak tekinteni.”
Az irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint:
„(1) Az 1. cikk (1) bekezdésében megfogalmazott cél elérése érdekében, a központi irányítás saját maga, vagy a legalább két
különböző tagállamban működő, minimálisan két vállalkozás vagy üzem által foglalkoztatott, legalább 100 munkavállaló vagy
képviselőik írásos kérésére, tárgyalásokat kezdeményez az Európai Üzemi Tanács vagy a tájékoztatást és a konzultációt szolgáló
eljárás kialakítása céljából.
(2) Ennek érdekében […] különleges tárgyaló testületet kell létrehozni”.
Az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése értelmében „[a] központi irányításnak és a különleges tárgyaló testületnek az együttműködés
szellemében kell tárgyalnia a célból, hogy megállapodásra jussanak a munkavállalók tájékoztatásának és a velük folytatott
konzultációnak a megvalósítására vonatkozó részletes megoldásokban, az 1. cikk (1) bekezdésének megfelelően”.
Az irányelv 11. cikkének (1)–(3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy:
„(1) Minden egyes tagállam biztosítja, hogy a területén található közösségi szintű vállalkozások üzemeinek vezetői és a közösségi
szintű vállalkozáscsoportok vállalkozásainak vezető tisztviselői és munkavállalóinak képviselői, vagy – az adott esettől függően –
a munkavállalók betartják az irányelvben megállapított kötelezettségeiket, függetlenül attól, hogy a központi irányítás az
adott tagállam területén működik-e.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy a vállalkozások a 2. cikk (1) bekezdésének a) és c) albekezdésében említett munkavállalói
létszámadatot tegyék hozzáférhetővé az irányelv alkalmazásában érintett felek kérésére.
(3) A tagállamok meghozzák a megfelelő intézkedéseket az irányelv be nem tartásának eseteire, továbbá különösen gondoskodnak
arról, hogy megfelelő közigazgatási, illetve bírósági eljárás álljon rendelkezésre, az ezen irányelvből származó kötelezettségek
betartatása érdekében.”
Az irányelv 14. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti, és közigazgatási
rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 1996. szeptember 22-e előtt megfeleljenek, vagy biztosítják,
hogy legkésőbb eddig az időpontig a munkáltatók és a munkavállalók megállapodás útján bevezessék azokat a szükséges rendelkezéseket,
amelyek lehetővé teszik, hogy az ezen irányelvben előírt eredményeket mindenkor biztosítani tudják. Erről haladéktalanul tájékoztatják
a Bizottságot.

Nemzeti szabályozás
Az irányelvet az 1996. október 28-i Gesetz über Europäische Betriebsräte (az Európai Üzemi Tanácsokról szóló törvény), (BGBl.
1996 I, 1548. o., a továbbiakban: EBRG) ültetette át a német jogba.
Az EBRG 2. cikke (1) bekezdésének értelmében, a törvény hatálya kiterjed a közösségi szintű, német területen székhellyel rendelkező
vállalkozásokra és közösségi szintű vállalkozáscsoportokra, amennyiben az ellenőrző vállalkozás székhelye német területen
található.
Az EBRG 2. cikkének (2) bekezdése értelmében:
„Amennyiben a központi irányítás nem egy tagállamban található, de a tagállamokban található vállalkozások vagy üzemek vonatkozásában
létezik megbízott helyi irányítás, jelen törvény a megbízott helyi irányítás német területen való letelepedésétől alkalmazandó.
Megbízott helyi irányítás hiányában jelen törvény annyiban alkalmazandó, amennyiben a központi irányítás egy üzemet vagy egy
vállalkozást német területen való képviseletére kinevez. Ilyen képviselő hiányában, jelen törvény akkor alkalmazandó, amennyiben
a vállalkozás többi üzemével vagy a csoportnak a tagállamokban jelen lévő többi vállalkozásával összevetve, a legnagyobb számú
munkavállalót foglalkoztató üzem vagy vállalkozás német területen helyezkedik el. Az említett szervezetek minősülnek a központi
irányításnak.”
Az EBRG 3. cikkének (2) bekezdése az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének c) pontjával megegyező módon határozza meg a „közösségi
szintű vállalkozáscsoport” fogalmát.
Az EBRG 5. cikke, amelyet az irányelv 11. cikkének átültetése céljából fogadtak el, a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A központi irányítás köteles a munkavállalók képviselőinek – kérelmükre – átadni a munkavállalók átlagos számára, a tagállamok,
vállalkozások és üzemek szerinti megoszlására, valamint a társaság vagy társaságcsoport szerkezetére vonatkozó információkat.
(2)      Az üzemi tanács vagy a vállalkozás központi üzemi tanácsa az (1) bekezdésben biztosított jogot az üzem vagy a vállalkozás
helyi irányításával szemben érvényesítheti; a helyi irányítás köteles a kért tájékoztatáshoz szükséges információkat a központi
irányítástól beszerezni.”
Az EBRG 6. cikke az irányelv 3. cikkével megegyező módon határozza meg az „ellenőrző vállalkozás” fogalmát.

Az alapjogvita és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, hogy az ADS Anker, amely németországi székhelyű vállalkozás, egy – az
irányelv 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti – közösségi szintű vállalkozáscsoporthoz tartozik (a továbbiakban: Anker-csoport).
A hollandiai székhelyű Anker BV társaság birtokolja az ADS Anker, valamint az Anker-csoporthoz tartozó többi – Svédországban,
Norvégiában, Dániában, Finnországban, az Egyesült Királyságban, Hollandiában, Ausztriában, Franciaországban, Belgiumban és
Magyarországon letelepedett – vállalkozás valamennyi részvényét. Az Anker BV anyavállalatának, az Anker Systems GmbH-nak székhelye
a tagállamok területén kívül, Svájcban található.
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés szerint, az Egyesült Királyságban székhellyel rendelkező RIVA vállalkozás az Anker-csoportnak
– az irányelv 4. cikke (2) bekezdésének második albekezdése szerinti – azon tagvállalkozása, amely egy tagállamban a legnagyobb
számú munkavállalót foglalkoztatja. Az Anker BV e mintegy 1 000 alkalmazottat foglalkoztató társaságot 1999 végén szerezte
meg.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint, a csoport központi irányítását vagy az irányelv 4. cikke (2) bekezdésének második
albekezdése és (3) bekezdése szerinti feltételezett központi irányításnak tekinthető RIVA vállalkozás, vagy az irányelv 2. cikke
(1) bekezdésének e) pontja és 3. cikkének (1) bekezdése szerinti ellenőrző vállalkozásnak a központi irányítását ellátó Anker
BV gyakorolja.
Az Anker-csoporton belül sem Európai Üzemi Tanács létrehozására, sem a munkavállalók tájékoztatását és a velük folytatott
konzultációt szolgáló eljárás megszervezésére nem került sor.
Az EBRG 5. cikkének (2) bekezdése alapján az ADS Ankerhez üzemi tanácsa azzal a kérelemmel fordult, hogy tájékoztassa őt az
ugyanezen cikk (1) bekezdésében meghatározott információkról, a munkavállalók képviseleti szerveinek elnevezéséről, valamint
e szervek azon képviselőinek nevéről, akik a vállalkozások vagy az azoktól függő vállalkozások munkavállalói nevében az Európai
Üzemi Tanács megszervezésében részt vehetnek.
Az ADS Anker válaszában úgy nyilatkozott, hogy nem áll módjában a kérelem teljesítése, mivel mind a közvetlen anyavállalat,
az Anker BV, mind az Anker Systems GmbH-csoport anyavállalata megtagadták a kért információk szolgáltatását. Ezen túlmenően,
álláspontja szerint, az EBRG nem ír elő a csoport többi – más tagállamokban letelepedett – vállalkozásával szemben fennálló
tájékoztatáshoz való jogot.
A tájékoztatás iránti kérelem elutasítása ellen az üzemi tanács az Arbeitsgericht Bielefeldhez fordult.
Ez utóbbi megállapítása szerint, a munkáltató feladata nem merülhet ki abban, hogy jelzi az üzemi tanácsnak, hogy a kívánt
információkat a cégjegyzékekből vagy egyéb forrásokból maga is megszerezheti. A központi irányítás egyértelműen felelős az
Európai Üzemi Tanács megalakításához vagy a munkavállalók tájékoztatását és a velük folytatott konzultációt szolgáló eljárás
létrehozásához szükséges feltételek megteremtéséért.
A kérdést előterjesztő bíróság az ADS Anker azon érvére is utal, miszerint ez utóbbi nem képes a kért tájékoztatást megadni,
mivel az Anker BV társaság, az anyavállalathoz, az Anker Systems GmbH-hoz hasonlóan, megtagadja a munkavállalók tájékoztatásához
szükséges információk szolgáltatását.
Az Arbeitsgericht Bielefeld megállapítja, hogy mivel az EBRG nemzeti jogszabály, hatálya a német területre korlátozódik, és
a csoport nem Németországban letelepedett tagvállalkozásaira nem ró olyan kötelezettséget, hogy bizonyos információkat szolgáltassanak
a német területen letelepedett vállalkozásoknak.
Ugyanakkor a kérdést előterjesztő bíróság szerint nem tartható a munkáltató azon érve, miszerint nem áll módjában a munkavállalók
által kért információt megadni, amennyiben az említett munkáltató – a más tagállamokban az irányelv átültetésére elfogadott
szabályozás alapján – kényszerítheti a más tagállamban letelepedett központi irányítást, hogy a csoport német területen letelepedett
tagvállalkozásainak szolgáltassa a szükséges információkat .
Ugyanakkor megállapítja, hogy az irányelv nem tartalmaz kifejezett rendelkezéseket egy ilyen, a csoport tagvállalkozását a
más tagállamban letelepedett központi irányítással szemben megillető horizontális tájékoztatáshoz való joggal kapcsolatosan.
Tekintettel arra, hogy az előtte folyamatban lévő jogvita eldöntése az irányelv értelmezésétől függ, az Arbeitsgericht Bielefeld
úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő előzetes döntéshozatalra irányuló kérdéseket terjeszti a Bíróság
elé:
„1.)      A 94/45 irányelv […] és különösen annak 4. és 11. cikke olyan kötelezettséget ró-e egy az Egyesült Királyságban székhellyel
rendelkező, az irányelv 4. cikke (2) bekezdésének második albekezdése és (3) bekezdése szerinti központi irányításnak minősülő
[…] vállalkozásra vagy egy Hollandiában letelepedett, az ellenőrző vállalkozásnak az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének e) pontja
és 3. cikkének (1) bekezdése szerinti központi irányításának minősülő vállalkozásra, hogy egy […] Németországban letelepedett,
ugyanazon vállalkozáscsoporthoz tartozó más vállalkozásnak megadja a csoporthoz tartozó társaságokra és üzemekre, azok jogi
formájára, képviseleti szerkezetére, munkavállalóik átlagos létszámára, valamint a különböző tagállamok és vállalkozások közötti
megoszlásukra vonatkozó információkat?
2.)      Amennyiben a Bíróság az első kérdésre igenlő választ adna: a tájékoztatási kötelezettség kiterjed-e a munkavállalók képviseleti
szerveinek elnevezésére, valamint e szervek azon képviselőinek nevére, akik a vállalkozások vagy az azoktól függő vállalkozások
munkavállalói nevében az Európai Üzemi Tanács megszervezésében részt vehetnek?”.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

A Bírósághoz benyújtott észrevételek
Az elsőként felmerülő kérdéssel kapcsolatban, miszerint az irányelv alapján fennáll-e a központi irányítást vagy a feltételezett
központi irányítást terhelő azon kötelezettség, hogy – az Európai Üzemi Tanács létrehozására tekintettel – a csoport más tagvállalkozására
vonatkozó bizonyos információkat szolgáltasson, az üzemi tanács, a német kormány és a Bizottság emlékeztetnek arra, hogy az
irányelv 4. cikke alapján a közösségi szintű vállalkozásokban és vállalkozáscsoportokban a központi irányítás felelős az Európai
Üzemi Tanács létrehozásához szükséges feltételek és eszközök biztosításáért. Szerintük az irányelv hatékony érvényesüléséhez
elengedhetetlen, hogy egy vállalkozás vagy vállalkozáscsoport központi irányítása köteles legyen megadni a munkavállalók képviselőinek
azon információkat, amelyek alapján ez utóbbiak eldönthetik, hogy létre kell-e hozni Európai Üzemi Tanácsot a kérdéses vállalkozásnál
vagy vállalkozáscsoportnál, és hogy adott esetben a különleges tárgyaló testület létrehozható-e.
Az üzemi tanács szerint az, hogy a központi irányítás az EBRG 5. cikkének (2) bekezdése alapján akkor is köteles az említett
információkat közölni, ha nem az EBRG hatálya alá tartozó területen, hanem egy másik tagállamban található, nem csupán az
irányelvből, hanem az Európai Üzemi Tanács megteremtésével elérni kívánt célkitűzésből, vagyis a munkavállalók nemzetek feletti
tájékoztatásából és a velük való nemzetek feletti konzultációból is következik. Amennyiben az EBRG 5. cikke (2) bekezdésének
hatálya német területre korlátozódna, a munkavállalók képviselői számára olyannyira megnehezülne az Európai Üzemi Tanácsok
megszervezése céljából történő információszerzés, hogy az irányelv célkitűzése csak nehezen – időveszteség, felesleges eljárások
és költségek árán – lenne megvalósítható.
A Bizottságnak az irányelv 4. cikke által a központi irányításra rótt kötelezettséggel kapcsolatos álláspontja szerint, bármely
tagállamról is legyen szó, nincs jelentősége annak, hogy a csoport munkavállalói ezen központi irányítással szemben közvetlenül
vagy egy – a csoporthoz tartozó – vállalkozás közvetítésével gyakorolják az információszerzéshez fűződő alanyi jogukat, ahogy
ez Németország esetében történt.
Az ADS Anker álláspontja szerint az irányelv – még ha annak az Európai Üzemi Tanács létrehozásának lehetővé tétele is a célkitűzése –
nem eredményezheti egy társaság arra történő kötelezését, hogy ellenőrző társasága ellen keresetet nyújtson be.
Amennyiben az ellenőrzött társaság üzemi tanácsa azért nem képes ezen társaságtól az irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szerinti
kérelem benyújtásához szükséges információkat megszerezni, mert ezek nem állnak a társaság rendelkezésére, tájékoztatáshoz
való jogát – az irányelvet a nemzeti jogba átültető rendelkezések alkalmazásával – a csoporton belüli ellenőrző társasággal
szemben kellene érvényesítenie.
A másodikként felmerülő, azon információk jellegével kapcsolatban, amelyeket a központi irányítás vagy a feltételezett központi
irányítás az irányelvben szereplő tájékoztatási kötelezettség alapján köteles szolgáltatni, az üzemi tanács és a német kormány
egyaránt azon az állásponton van, hogy azt – az irányelv értelmezésére és célkitűzésére figyelemmel – tágan kell értelmezni.
Az üzemi tanács szerint a tájékoztatáshoz való jog azon információkra terjed ki, amelyek annak eldöntéséhez szükségesek, hogy
indokolt-e a vállalkozásnál vagy a vállalkozáscsoportnál Európai Üzemi Tanács létrehozása. A munkavállalók képviselői számára
azon információkhoz is hozzáférést kell biztosítani, amelyek az Európai Üzemi Tanács létrehozásához és az ehhez szükséges
különleges tárgyaló testület megalakítására irányuló kérelem – az irányelv 5. cikkével összhangban történő – benyújtásához
szükségesek. Az a tény, hogy az Európai Üzemi Tanács létrehozására irányuló kérelmet a különleges tárgyaló bizottság felállításához
legalább két különböző tagállam munkavállalóinak vagy képviselőiknek kell benyújtaniuk, magában foglalja, hogy ismerniük kell
a többi munkavállalói képviseleti szervet és azok tagjait.
Az ADS Anker álláspontja ezzel szemben az, hogy az Európai Üzemi Tanács megszervezésére irányuló tárgyalási folyamat – az
irányelv 5. cikkének (1) bekezdésével összhangban történő – megindításához a munkavállalói képviseleti szervek és azok tagjainak
megnevezése nem nélkülözhetetlen.
A C-62/99. sz. Bofrost-ügyben 2001. március 29-én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑2579. o.) alapján a Bizottság azon az állásponton
van, hogy amennyiben az információ iránti kérelmet elbíráló bíróság meglátása szerint, azon munkavállalói képviseleti szervek
és képviselőik, akik – a vállalkozás vagy az attól függő vállalkozások munkavállalói nevében – az Európai Üzemi Tanács létrehozásában
részt vehetnek, és akiknek megnevezése nélkülözhetetlen információkat képez az ilyen tanács megszervezésére irányuló tárgyalások
vagy a munkavállalókkal való nemzetek feletti tájékoztatási és konzultációs eljárás megkezdéséhez, abban az esetben a csoport
vállalkozásainak kötelessége, hogy a belső munkavállalói képviseleti szerveknek a rendelkezésükre álló vagy általuk hozzáférhető
adatokat – kérelmükre – megadják.

A Bíróság válasza
Az irányelv tizenegyedik preambulumbekezdése, valamint 1. cikkének (2) bekezdése szerint az irányelv célja annak biztosítása,
hogy a közösségi szintű vállalkozások vagy a közösségi szintű vállalkozáscsoportok által foglalkoztatott munkavállalók megfelelő
tájékoztatást kapjanak, és konzultáljanak velük, amikor az őket érintő döntések nem abban a tagállamban születnek, amelyben
őket foglalkoztatják.
Az irányelv – ahogyan az általános, belső logikájából következik – a munkavállalók nemzetek feletti tájékoztatását és a velük
való nemzetek feletti konzultációt, lényegében, a központi irányítás és a munkavállalók képviselői közötti tárgyalások rendszerének
előírásával biztosítja (a hivatkozott Bofrost-ítélet 29. pontja és a C-440/00. sz. Kühne & Nagel-ügyben 2004. január 13-án
hozott ítélet [az EBHT-ban még nem tették közzé] 40. pontja).
E tekintetben, az Európai Üzemi Tanács vagy a munkavállalók tájékoztatását és a velük folytatott konzultációt szolgáló eljárást
valamennyi közösségi szintű vállalkozásnál és közösségi szintű vállalkozáscsoportnál megszervezték, amennyiben az irányelv
5. cikkének (1) bekezdése szerinti eljárásban erre irányuló kérelmet nyújtottak be.
Az irányelv ez utóbbi rendelkezése értelmében, a közösségi szintű vállalkozáscsoport esetében a központi irányítás saját maga
vagy a legalább két különböző tagállamban működő, minimálisan két vállalkozás vagy üzem által foglalkoztatott, legalább 100
munkavállaló, illetve képviselőik írásos kérésére tárgyalásokat kezdeményez az Európai Üzemi Tanács kialakítása céljából.
A különleges tárgyaló testületnek, mint az irányelv 5. cikkének (2) bekezdése alapján létrehozott munkavállalói képviseleti
szervnek, valamint – ugyanezen irányelv 6. cikkének (1) bekezdése alapján – a központi irányításnak az együttműködés szellemében
kell tárgyalnia a célból, hogy megállapodásra jussanak az Európai Üzemi Tanács létrehozására vonatkozó részletes megoldásokban.
A Bíróság már rámutatott arra, hogy az irányelv hatékony érvényesüléséhez elengedhetetlen annak biztosítása, hogy az érintett
munkavállalók hozzáférjenek azon információkhoz, amelyek lehetővé teszik számukra annak eldöntését, hogy jogukban áll-e a
központi irányítás és a munkavállalók képviselői közötti tárgyalások megkezdését követelni; e tájékoztatáshoz való jog a vállalkozás
vagy a közösségi szintű vállalkozáscsoport létezésének megállapításához szükséges előfeltétel, mely utóbbi pedig az Európai
Üzemi Tanács vagy a munkavállalók nemzetek feletti tájékoztatási és a velük való nemzetek feletti konzultációs eljárás létrehozásának
előfeltétele (a hivatkozott Bofrost-ítélet 32. és 33. pontja és a hivatkozott Kühne & Nagel ítélet 46. pontja).
A tanács megszervezését illetően, az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése alapján a központi irányítás felelős a tanács létrehozásához
szükséges feltételek és eszközök biztosításáért. E felelősség magában foglalja az Európai Üzemi Tanács létrehozására irányuló
tárgyalások megkezdéséhez nélkülözhetetlen információk munkavállalók képviselői részére történő szolgáltatásának kötelezettségét
(lásd a hivatkozott Kühne & Nagel-ítélet 49. és 51. pontját).
A központi irányítás az ellenőrző vállalkozás központi irányítása, tehát azon vállalkozásé, amely az irányelv 3. cikkének
(1) bekezdése és (2) cikke szerint döntő befolyást gyakorol a csoport valamennyi ellenőrzött vállalkozására. Ezen vállalkozás
az, amelynek – döntő befolyásánál fogva – módjában áll a csoport többi tagvállalkozásától azt kérni és őket arra kötelezni,
hogy az említett tárgyalások megkezdéséhez nélkülözhetetlen információkat, az említett képviselők tájékoztatása végett, neki
adják meg (lásd, e tekintetben, a hivatkozott Kühne & Nagel-ítélet 52. és 54. pontját is).
Egyébként az irányelv, a munkavállalók említett információkhoz való hozzáférési jogára vonatkozó célkitűzés biztosításáért,
azt is előírja, hogy amennyiben a központi irányítás a tagállamok területén kívül található, a központi irányítást az irányelv
4. cikkének (1) bekezdése alapján terhelő felelősség – az irányelv 4. cikke (2) bekezdésének első és második albekezdése alapján
– vagy a központi irányításnak egy tagállamban lévő képviselőjére, vagy – ilyen képviselő hiányában – a csoportnak egy tagállamban
a legnagyobb számú munkavállalót foglalkoztató üzemének vagy vállalkozásának központi irányítására, vagyis a feltételezett
központi irányításra hárul.
A csoport tagállamokban található többi tagvállalkozása köteles – az irányelv hatékony érvényesülésének biztosítása végett
– a feltételezett központi irányítást az irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében szereplő főkötelezettsége teljesítésében segíteni.
A nélkülözhetetlen információknak az említett feltételezett központi irányítástól való megszerzésének jogával szükségképpen
együtt jár a csoport többi tagvállalkozása irányítását terhelő azon kötelezettség, hogy az említett rendelkezésükre álló vagy
számukra hozzáférhető információkat a feltételezett központi irányításnak megadják (a hivatkozott Kühne & Nagel-ítélet 59. pontja).
Jelen esetben az a lényegi kérdés, vajon a központi irányítás vagy a feltételezett központi irányítás az irányelv alapján
akkor is köteles-e az Európai Üzemi Tanács létrehozására irányuló tárgyalások megkezdéséhez nélkülözhetetlen információkat
a csoport egy ellenőrzött vállalkozásának megadni, amennyiben a szóban forgó tájékoztatás iránti kérelmet az említett ellenőrzött
vállalkozás munkavállalóinak képviselői nyújtották be, és vajon egy ilyen vállalkozásnak – az irányelv szerint –joga van-e
követelni, hogy az információkat adják át neki.
Mind az irányelv célkitűzéséből, mind belső logikájából az következik, hogy az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése alapján
a központi irányítást vagy a feltételezett központi irányítást terhelő kötelezettségeket úgy kell értelmezni, hogy azok magukba
foglalják mind az Európai Üzemi Tanács létrehozására irányuló tárgyalások megkezdéséhez nélkülözhetetlen információk – közvetlenül
a munkavállalók képviselők felé történő – szolgáltatásának kötelezettségét, mind az említett információk munkavállalók képviselői
felé – a csoporthoz tartozó vállalkozásuk közvetítésével – történő szolgáltatására vonatkozó kötelezettséget, amennyiben az
említett képviselők a tájékoztatást először e vállalkozástól kérték.
A központi irányítást vagy a feltételezett központi irányítást az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése alapján terhelő kötelezettség
minden más értelmezése meggyengítené az irányelvnek a – Bíróság által a hivatkozott – Bofrost- és Kühne & Nagel ítéletben
kimondott hatékony érvényesülését.
Az irányelv ugyanis a csoport valamennyi tagvállalkozására kötelezettségeket ró az Európai Üzemi Tanácsok megszervezésének
megkönnyítése érdekében (lásd, e tekintetben, a hivatkozott Bofrost-ítélet 31. és 35. pontját). Ahogy a Bíróság már rámutatott,
az irányelv céljából az következik, hogy az általa meghatározott kötelezettségeket úgy teljesítsék, hogy az érintett munkavállalók
hozzáférhessenek azon információkhoz, amelyek annak eldöntéséhez szükségesek, hogy megilleti-e őket a tárgyalások megkezdésének
követeléséhez való jog, vagy sem (a hivatkozott Bofrost-ítélet 38. pontja).
Az irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében szereplő kötelezettség olyan megszorító értelmezése, miszerint a rendelkezés kizárólag
azon helyzetekre alkalmazandó, amikor a munkavállalók képviselői tájékoztatás iránti kérelmüket közvetlenül a központi irányításnál
vagy a feltételezett központi irányításnál terjesztik elő, indokolatlanul korlátozná az említett rendelkezés, sőt az irányelv
hatályát és alkalmazhatóságát, valamint akadályozhatná a munkavállalókat az irányelvben biztosított jogaik gyakorlásában.
Ennélfogva az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése kimondja, mind az Európai Üzemi Tanács létrehozásával kapcsolatos információk
munkavállalók képviselői részére való, közvetlen szolgáltatásának kötelezettségét, mind az említett információk a munkavállalók
képviselőitől erre irányuló kérelmet kapott – a csoporthoz tartozó – vállalkozás közvetítésével történő szolgáltatásának kötelezettségét.
Ezen túlmenően, az irányelv 14. cikkének (1) bekezdése alapján a tagállamok bevezetik azokat a szükséges rendelkezéseket,
amelyek lehetővé teszik, hogy az irányelvben előírt eredményeket mindenkor biztosítani tudják. Az irányelv 11. cikkének (3) bekezdésével
összhangban, a tagállamok, az irányelv be nem tartása esetére, meghozzák a megfelelő intézkedéseket, továbbá külön gondoskodnak
arról, hogy az irányelvből származó kötelezettségek betartatása érdekében megfelelő közigazgatási, illetve bírósági eljárás
álljon rendelkezésre. Az irányelvből következően, a tagállamok kötelesek megtenni minden olyan szükséges intézkedést, amely
biztosítja az említett irányelv 4. cikkének (1) és (11) bekezdéséből fakadó kötelezettségek maradéktalan teljesítését (lásd,
e tekintetben, a hivatkozott Kühne & Nagel ítélet 61. pontját).
Azon információk jellegével kapcsolatban, amelyeket a központi irányítás vagy a feltételezett központi irányítás – tájékoztatási
kötelezettsége alapján – szolgáltatni köteles, először is emlékeztetni kell arra, hogy az irányelv 11. cikkének (2) bekezdése
kifejezetten megemlíti a tagállamok annak biztosítására irányuló kötelezettségét, hogy a vállalkozások az irányelv 2. cikke
(1) bekezdésének a) és c) pontjában említett munkavállalói létszámadatot az irányelv alkalmazásában érintett felek kérésére
hozzáférhetővé tegyék.
Ezen túlmenően, a csoport tagállamokban található többi tagvállalkozásának irányítása köteles a rendelkezésére álló, vagy
számukra hozzáférhető, az Európai Üzemi Tanács létrehozására irányuló tárgyalások megkezdéséhez nélkülözhetetlen információkat
a feltételezett központi irányításnak megadni (a hivatkozott Kühne & Nagel ítélet 64. és 69. pontja).
Végül, ahogy az a jelen ítélet 58. pontjából kitűnik, az irányelv céljából következik, hogy az általa meghatározott kötelezettségeket
úgy teljesítsék, hogy az érintett munkavállalók vagy képviselőik hozzáférhessenek azon információkhoz, amelyek ahhoz szükségesek,
hogy eldönthessék, megilleti-e őket a tárgyalások megkezdésének követeléséhez való jog, vagy sem, illetve hogy adott esetben
megfelelően megfogalmazhassák az erre irányuló kérelmet (a hivatkozott Bofrost-ítélet 38. pontja).
Ebből következik, hogy követelni lehet a csoport társaságaira és üzemeire, jogi formájukra, képviseleti szerkezetükre, átlagos
munkavállalói létszámára, valamint a különböző tagállamok közötti megoszlásukra vonatkozó információkat, amennyiben azok az
Európai Üzemi Tanács létrehozása irányuló – az irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében szereplő – tárgyalások megkezdéséhez
nélkülözhetetlenek (lásd, e tekintetben, a hivatkozott Kühne & Nagel ítélet 70. pontját). Ugyanez áll azon munkavállalói képviseleti
szervek és képviselőik megnevezésére vonatkozó információk tekintetében, amelyek a vállalkozás és a tőle függő vállalkozások
munkavállalói nevében az Európai Üzemi Tanács létrehozásában részt vehetnek.
A nemzeti bíróságokra tartozik – a rendelkezésükre álló valamennyi adat alapján – annak eldöntése, hogy a kért információk
nélkülözhetetlenek-e az irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében szereplő tárgyalások megkezdéséhez.
A fentiekre tekintettel, a feltett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy az irányelv 4. cikkének (1) bekezdését és 11. cikkét
akként kell értelmezni, hogy a tagállamok kötelesek a területükön letelepedett és az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének e) pontja
és 3. cikkének (1) bekezdése szerinti közösségi szintű vállalkozáscsoport központi irányításának, vagy 4. cikke (2) bekezdésének
második albekezdése szerinti feltételezett központi irányításának minősülő vállalkozás számára előírni az ugyanazon csoport
tagjaként más tagállamban letelepedett vállalkozás részére, ez utóbbitól saját munkavállalóinak képviselői által kért, információk
szolgáltatását, amennyiben ezen információk nincsenek ez utóbbi vállalkozás birtokában, és amennyiben az információk nélkülözhetetlenek
az Európai Üzemi Tanács létrehozására irányuló tárgyalások megkezdéséhez.

A költségekről
A Bíróságnál észrevételt előterjesztő német kormány, valamint a Bizottság részéről felmerült költségek nem téríthetők meg.
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban résztvevő felek számára a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát
képezi, ez utóbbi bíróság dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján,
A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
az Arbeitsgericht Bielefeld 2001. július 24-i végzésében előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
Az Európai Üzemi Tanács létrehozásáról vagy a közösségi szintű vállalkozások és vállalkozáscsoportok munkavállalóinak tájékoztatását
és a velük folytatott konzultációt szolgáló eljárás kialakításáról szóló, 1994. szeptember 22-i 94/45/EK tanácsi irányelv
4. cikkének (1) bekezdését és 11. cikkét akként kell értelmezni, hogy a tagállamok kötelesek a területükön letelepedett, és
az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének e) pontja és 3. cikkének (1) bekezdése szerinti közösségi szintű vállalkozáscsoport
központi irányításának, vagy 4. cikke (2) bekezdésének második albekezdése szerinti feltételezett központi irányításának minősülő
vállalkozás számára előírni az ugyanazon csoport tagjaként más tagállamban letelepedett vállalkozás munkavállalóinak képviselői
részére, ez utóbbitól saját munkavállalói által kért, információk szolgáltatását, amennyiben ezen információk nincsenek ez
utóbbi vállalkozás birtokában, és amennyiben az információk nélkülözhetetlenek az Európai Üzemi Tanács létrehozására irányuló
tárgyalások megkezdéséhez.
Skouris
Gulmann
Puissochet
Macken

Colneric
Kihirdetve Luxembourgban, a 2004. július 15-i nyilvános ülésen.
R. Grass

V. Skouris
hivatalvezető

elnök
*
Az eljárás nyelve: német.