CELEX: 62003CJ0520
Sosiaalipolitiikka
Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa
Direktiivi 80/987/ETY
Soveltamisala
Saatavien käsite
Palkan käsite
Perusteettomasta irtisanomisesta maksettava korvaus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön
lähentämisestä 20 päivänä lokakuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY tulkintaa (EYVL L 283, s. 23).
Tämä pyyntö on esitetty Olaso Valeron ja  Fondo de Garantía Salarialin (palkkaturvalaitos; jäljempänä Fogasa) välisessä asiassa,
joka koskee sitä, että viimeksi mainittu kieltäytyi maksamasta Olaso Valerolle toissijaisen vastuunsa nojalla korvausta perusteettomasta
irtisanomisesta, jonka kohteeksi hän oli joutunut, kun tästä korvauksesta oli sovittu kyseisen työntekijän ja hänen työnantajansa
välisessä sovintoasiakirjassa.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
Direktiivin 80/987 1 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”tätä direktiiviä sovelletaan työntekijöiden työsopimuksista tai
työsuhteista johtuviin saataviin työnantajalta, joka on 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla maksukyvytön”.
Kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan mukaan direktiivillä ei vaikuteta siihen, miten kansallisessa lainsäädännössä määritellään
käsitteet ”työntekijä”, ”työnantaja”, ”palkka”, ”välitön oikeus” ja ”tulevaisuuteen kohdistuva oikeus”.
Saman direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on, jollei 4 artiklasta muuta johdu, toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että palkkaturvajärjestelmät
turvaavat maksun työntekijöiden työsopimuksista tai työsuhteista johtuvista maksamatta olevista palkkasaatavista tiettyä päivää
edeltävältä ajalta.”
Direktiivin 80/987 4 artiklan mukaan jäsenvaltiot saavat rajoittaa palkkaturvajärjestelmien tämän direktiivin 3 artiklassa
tarkoitettua vastuuta rajoittamalla se määrättyä ajanjaksoa koskevaksi palkaksi tai asettamalla sille enimmäismäärän.
Kyseisen direktiivin 9 artiklassa säädetään, että direktiivillä ”ei rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta soveltaa tai antaa
lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, jotka ovat työntekijöille edullisempia kuin tässä direktiivissä säädetään”.
Saman direktiivin 10 artiklan a alakohdan mukaisesti direktiivillä ”ei rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta toteuttaa väärinkäytösten
estämiseksi tarvittavia toimenpiteitä”.
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/74/EY, joka annettiin 23.9.2002 ja jolla muutettiin direktiiviä 80/987 (EYVL
L 270, s. 10), tuli voimaan pääasian tosiseikkojen tapahtumisen jälkeen, ja sillä korvattiin viimeksi mainitun direktiivin
3 artikla seuraavasti:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta palkkaturvajärjestelmät turvaavat, jollei 4 artiklasta muuta
johdu, työsopimuksista tai työsuhteista, myös työsuhteen päättymisen yhteydessä maksettavasta erorahasta, jos tästä on säädetty
kansallisessa lainsäädännössä, johtuvien maksamatta olevien työntekijöiden saatavien suorituksen.
Palkkaturvajärjestelmä turvaa maksamattomat palkkasaatavat tiettyä jäsenvaltioiden määrittämää päivää edeltävältä ja/tai tapauksen
mukaan sen jälkeiseltä ajalta.”

Kansallinen lainsäädäntö
Kuninkaan asetus 1/1995
Estatuto de los Trabajadoresin (työsopimuslaki) muutetun tekstin hyväksymisestä 24.3.1995 annetun kuninkaan asetuksen (decreto
legislativo) 1/1995 (BOE nro 75, 29.3.1995, s. 9654; jäljempänä työsopimuslaki) 26 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Palkalla tarkoitetaan kaikkia rahana tai luontoissuorituksena maksettavia taloudellisia etuja, joita työntekijöille myönnetään
vastikkeeksi toisen lukuun tekemästään työstä, kun nämä edut ovat korvausta todellisesta työstä, palkan muodosta riippumatta,
tai työhön rinnastettavista lepoajoista – – .
2.      Palkalla ei tarkoiteta rahamääriä, jotka työntekijä saa korvauksena ammatin harjoittamisesta aiheutuneista kuluista, sosiaalietuuksia
eikä sosiaaliturvasta maksettavia etuuksia tai korvauksia eikä korvauksia, jotka suoritetaan siirroista, lakkauttamisista
tai irtisanomisista.”
Työsopimuslain, sellaisena kuin se on muutettuna 5.7.2002 annetulla lailla 33/2002 (BOE nro 161, 6.7.2002, s. 24683), 28 §:ssä,
jonka otsikko on ”Sukupuolten samapalkkaisuus”, säädetään seuraavaa:
”Työnantaja on velvollinen maksamaan samanarvoisesta työsuorituksesta saman palkan suoraan tai epäsuorasti ja siitä riippumatta,
suoritetaanko se palkkana vai muuna suorituksena, ja kaikenlainen sukupuoleen perustuva syrjintä palkan osatekijöissä ja ehdoissa
on kielletty.”
Fondo de Garantía Salarial, sellaisena kuin se on 19.12.1997 annetulla lailla 60/1997 (BOE nro 304, 20.12.1997, s. 37453)
muutettuna, 33 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Palkkaturvalaitos, joka on itsenäinen, työ- ja sosiaaliturvaministeriön alainen elin, jolla on oma oikeushenkilöllisyys ja
kanneoikeus tavoitteidensa toteuttamisessa, maksaa työntekijöille heidän erääntyneet palkkasaatavansa yrittäjän maksukyvyttömyys-,
maksujen keskeyttämis-, konkurssi- tai velkasaneeraustilanteessa.
Edellisessä momentissa tarkoitettuna palkkana pidetään rahamäärää, joka sovintoasiakirjassa tai tuomioistuimen päätöksessä
tunnustetaan palkaksi kaikilla 26 §:n 1 momentissa tarkoitetuilla perusteilla, sekä toimivaltaisen tuomioistuimen mahdollisesti
myöntämää täydentävää perusteettoman irtisanomisen johdosta suoritettavaa korvausta salarios de tramitación ‑suorituksena
ottaen huomioon, että Fondo de Garantía Salarial ei maksa millään perusteella yhdessä tai erikseen suurempaa summaa kuin lakisääteisen
vähimmäispäiväpalkan kaksinkertaisen määrän kerrottuna niiden päivien lukumäärällä, joilta palkkaa ei ole maksettu, 120 päivään
asti.
2.      Edellisessä momentissa tarkoitetuissa tapauksissa Fondo de Garantía Salarial maksaa korvaukset, jotka työntekijöille on myönnetty
tuomiossa tai hallinnollisessa päätöksessä irtisanomisen tai sopimuksen päättymisen vuoksi tämän lain 50 §:n, 51 §:n ja 52
§:n c kohdan mukaisesti, enintään yhden vuoden ajalta siten, että laskemisperustana oleva päiväpalkka ei saa ylittää lakisääteisen
vähimmäispalkan kaksinkertaista määrää.
Korvauksen määrä yksinomaan siinä tarkoituksessa, että Fondo de Garantía Salarial suorittaa sen tämän lain 50 §:n mukaisesti
tapahtuvan irtisanomisen tai sopimuksen päättymisen vuoksi, lasketaan 25 päivän perusteella kutakin palveluvuotta kohden siten,
että se ei saa ylittää edellisessä kohdassa säädettyä enimmäismäärää.”
Työsopimuslain 33 §:n 4 momentin mukaan palkkaturvalaitos täyttää edellisissä momenteissa tarkoitetut velvoitteensa tutkittuaan
asian ja tarkistettuaan, onko hakemus perusteltu.
Työsopimuslain 50 §:ssä, jossa luetellaan perusteet, joilla sopimus voidaan irtisanoa työntekijän vaatimuksesta, säädetään
seuraavaa:
”1.      Pätevät perusteet, joiden nojalla työntekijä voi vaatia sopimuksen päättymistä, ovat seuraavat:
– –
c)      Muu vakava velvollisuuksien laiminlyönti työnantajan taholta, lukuun ottamatta ylivoimaisen esteen tilannetta – – .
2.      Näissä tapauksissa työntekijällä on oikeus perusteettoman irtisanomisen perusteella määrättäviin korvauksiin.”
Työsopimuslain 56 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Kun irtisanominen todetaan perusteettomaksi, työnantaja voi viiden päivän kuluessa tuomion tiedoksiannosta joko ottaa työntekijän
takaisin palvelukseensa ja maksaa tälle tämän momentin b kohdassa tarkoitetun salarios de tramitación -summan tai maksaa seuraavat
summat, jotka on vahvistettava tuomiolla:
a)      45 päivän palkkaa vastaava korvaus kultakin palvelusvuodelta, jolloin alle vuoden kestäneet jaksot lasketaan kuukausittaisena
suhdelukuna, enintään 42 kuukausipalkkaan asti;
b)       erääntyneiden palkkojen yhteenlaskettua summaa vastaava summa irtisanomispäivästä perusteettoman irtisanomisen toteavan tuomion
tiedoksiantoon asti tai siihen asti, että työntekijä on saanut uuden työpaikan, jos tämä palvelukseenotto edeltää tuomion
julistamista ja jos työnantaja esittää selvityksen maksetuista summista niiden vähentämiseksi salarios de tramitación ‑summasta.
Työnantajan on edelleen suoritettava työtekijän sosiaaliturvamaksut edellä b kohdassa tarkoitettua palkkaa vastaavana ajanjaksona.”
Kuninkaan asetus 505/1985 Fogasasta
Palkkaturvalaitoksen organisaatiosta ja toiminnasta 6.3.1985 annetun kuninkaan asetuksen 505/1985 (BOE nro 92, 17.4.1985;
jäljempänä kuninkaan asetus 505/85) 14 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Tässä kuninkaan asetuksessa suojatuilla palkkasaatavilla tarkoitetaan kaikkia niitä taloudellisia etuja, joihin työntekijällä
on oikeus, siltä osin kuin ne maksetaan korvauksena:
a)      tosiasiallisesti tehdystä työstä
b)      työntekoon rinnastettavissa olevasta lepoajasta
c)      työsopimuslain 56 §:n 1 momentin b kohdan ja työoikeusriitoja koskevista menettelyistä annetun lain 211 §:n viimeisen momentin
mukaisina etuuksina.
– –
2.      Korvaussaatavana pidetään summaa, joka on irtisanomisen tai työsopimuksen lakkaamisen vuoksi työsopimuslain 50 ja 51 §:n mukaisesti
myönnetty työntekijälle tuomiossa, työvoimaviranomaisen päätöksessä tai näitä täydentävässä tuomioistuinratkaisussa.”
Kyseisen kuninkaan asetuksen 28 §:n 3 momentin mukaan käsillä on palkkaturvan maksamista koskevan hakemuksen hylkäämisperuste,
jos ”todetaan oikeuden väärinkäyttö tai lainvastaisuus ja jos maksaminen ei ole perusteltua sen vuoksi, että on osoitettu,
että työntekijöillä ja työnantajilla oli yhteinen intressi näennäisesti lainmukaisen maksukyvyttömyystilan luomiseen suoritusten
saamiseksi palkkaturvalaitokselta”.
Työoikeusriitoja koskevasta menettelystä annettu laki
Kuninkaan asetuksen (decreto legislativo) 2/1995, joka annettiin 7.4.1995 ja jolla hyväksyttiin Ley de Procedimiento laboralin
(työoikeusriitoja koskevasta menettelystä annettu laki) muutettu teksti (BOE nro 86, 11.4.1995, s. 10695; jäljempänä LPL),
63 §:ssä säädetään oikeudenkäyntimenettelyä edeltävästä hallintoviranomaisessa tapahtuvasta sovittelumenettelystä.
LPL:n 84 §:ssä säädetään tämän sovittelumenettelyn epäonnistumisen varalta uudesta pakollisesta sovittelumenettelystä toimivaltaisessa
tuomioistuimessa.

Pääasia
Valencian (Espanja) Juzgado de lo Social nro 16:ssa sellaisessa oikeudenkäynnissä 15.12.1999 laaditussa sovintoasiakirjassa,
jossa Olaso Valero oli riitauttanut irtisanomisen, todettiin, että yrityksen Valls y Lorente SL (jäljempänä Valls) suorittama
Olaso Valeron irtisanominen oli perusteeton. Näissä olosuhteissa yritys sitoutui maksamaan Olaso Valerolle ”salarios de tramitación”
‑suorituksen sekä korvauksen perusteettomasta irtisanomisesta. Työntekijä hyväksyi tämän sitoumuksen.
Koska Valls ei suorittanut sovittuna ajankohtana sitoumuksen mukaisia rahasummia, Valencian Juzgado de lo Social nro 3 antoi
10.2.2000 määräyksen, jolla hyväksyttiin kyseisen sitoumuksen täytäntöönpano. Saman tuomioistuimen 21.9.2001 antamassa määräyksessä
Valls todettiin maksukyvyttömäksi. Tämä määräys annettiin tiedoksi asianosaisille ja Fogasalle.
Tällöin Olaso Valero vaati Fogasaa maksamaan palkkaturvasuoritukset, mutta tämä laitos hylkäsi vaatimuksen 30.10.2001 tekemällään
päätöksellä. Fogasa totesi perusteettomasta irtisanomisesta maksettavasta korvauksesta, että tällä perusteella vaadituista
summista oli sovittu sovintoasiakirjassa ja että niitä näin ollen ei ollut todettu tuomiossa, työvoimaviranomaisen päätöksessä
tai niitä täydentävässä tuomioistuinratkaisussa kuninkaan asetuksen 505/85 14 §:n 2 momentin mukaisesti.
Valencian Juzgado de lo Social nro 16, jonka käsiteltäväksi Olaso Valero saattoi edellä mainitun Fogasan päätöksen, hylkäsi
kanteen 20.3.2003 antamallaan tuomiolla.

Ennakkoratkaisukysymykset
Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, jossa haettiin muutosta kyseiseen hylkäävään tuomioon, toteaa ennakkoratkaisupyynnössään,
että ”salarios de tramitación” ‑suorituksia koskeva kysymys on jo ratkaistu asiassa C-442/00, Rodríguez Caballero, 12.12.2002
annetussa yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa (Kok. 2002, s. I-11915).
Kansallinen tuomioistuin toteaa perusteettomasta irtisanomisesta maksettavasta korvauksesta, että työsopimuslain 28 §:n osalta
vaikuttaa siltä, että kansallisessa lainsäädännössä ”palkan” (retribución) käsite ei rajoitu yksinomaan varsinaiseen palkkaan
(salario), koska se voi olla tavanomaista palkkaa (salarial) tai muuta suoritusta (extrasalarial).
Kansallinen tuomioistuin epäilee ensiksikin, sovelletaanko direktiiviä 80/987 korvaukseen, joka maksetaan perusteettomasti
irtisanotulle työntekijälle huomioon ottaen erityisesti edellä mainitussa asiassa Rodríguez Caballero annetun tuomion 26 ja
27 kohdat. Se toteaa muun muassa, että juuri direktiivillä 2002/74 sisällytettiin direktiivin 80/987 3 artiklaan viittaus
”työsuhteen päättymisen yhteydessä maksettavasta erorahasta, jos tästä on säädetty kansallisessa lainsäädännössä”. Lisäksi
direktiivin 80/987 4 artiklan 2 kohdassa palkan maksu liitetään ajanjaksoihin, jotka sopivat huonosti yhteen korvauksen ajatuksen
kanssa. Ellei työsopimuslain 28 §:n nojalla palkan oikeudellista käsitettä tulkita aivan uudella tavalla siten, että sen katsottaisiin
käsittävän myös perusteettomasta irtisanomisesta maksettavat korvaukset, Espanjan oikeudesta seuraa, että direktiiviä 80/987
ei sovelleta niihin, koska kansalliset säännökset ovat tältä osin työntekijöille edullisempia kuin yhteisön lainsäädäntö.
Kansallisella tuomioistuimella on epäilyksiä myös yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaatteen osalta, johon viitataan
edellä mainitussa asiassa Rodríguez Caballero annetun tuomion 30, 31, 32 ja 33 kohdassa. Kansallinen tuomioistuin katsoo,
että jos työsopimuslain 33 §:n ja kuninkaan asetuksen 505/85 säännösten katsotaan kuuluvan yhteisön oikeuden soveltamisalaan,
tästä voidaan päätellä, samoin kuin ”salarios de tramitación” ‑suoritusten osalta, että jos kaikilla perusteettomasti irtisanotuilla
työntekijöillä – sekä niillä, joiden irtisanomisen perusteettomuus on todettu tuomiossa, että niillä, jotka ovat tehneet sovintoasiakirjan,
joka perustuu irtisanomisen perusteettomuuden ennalta tapahtuvaan myöntämiseen – on oikeus korvaukseen siinä tapauksessa,
että heitä ei oteta takaisin työnantajan palvelukseen, työsopimuslain 33 §:n 2 momentissa asetettu rajoitus, joka koskee tuomioistuimen
päätöksellä tai hallinnollisella päätöksellä myönnettyjä korvauksia, ei voi olla objektiivisesti perusteltu.
Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana katsoo, että kuninkaan asetuksen 505/85 28 §:n 3 momentin mukaisesti
Fogasalla oli käytettävissään riittävät takeet kaiken tyyppisen petollisen menettelyn estämiseen. LPL:n 84 §:n nojalla suoritettu
sovittelu on tuomioistuinviranomaisen tiukan tarkastelun alainen ja edellyttää sen hyväksyntää. Tämä pitää sitäkin enemmän
paikkansa käsiteltävänä olevan asian kaltaisissa tilanteissa, joissa itse palkkaturvalaitos on lainkäyttöelimessä pidetyssä
istunnossa todennut, että vaadittu summa on oikea ja Espanjan lainsäädännön mukaisten enimmäismäärien ja rajoitusten mukainen.
Näiden seikkojen perusteella Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää
yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat kaksi ennakkoratkaisukysymystä:
”1)      Kuuluuko vaatimuksen kohteena oleva perusteettomasta irtisanomisesta myönnettävä korvaus – – direktiivin 80/987, sellaisena
kuin se oli ennen kuin sitä muutettiin direktiivillä 2002/74, soveltamisalaan?
2)       Voidaanko [työsopimuslain] 33 §:n 2 momentin säännöstä, siltä osin kuin siinä edellytetään tuomiota tai hallinnollista päätöstä,
jotta FOGASA voisi maksaa niitä vastaavat korvaukset, tulkita yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaatteiden noudattamisen
näkökulmasta siten, että se ei ole objektiivisesti perusteltu ja että sitä ei tämän vuoksi pidä soveltaa?”

Ennakkoratkaisukysymykset

Ensimmäinen kysymys
Direktiivin 80/987 soveltamisala määritellään sen 1 artiklassa. Tämän direktiivin 1 artiklan 1 kohdasta ja 3 artiklan 1 kohdasta
yhdessä luettuina ilmenee, että direktiiviä sovelletaan ainoastaan työntekijöiden työsopimuksista tai työsuhteista johtuviin
saataviin, kun nämä saatavat koskevat kyseisessä 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua palkkaa (ks. em. asia Rodríguez Caballero,
tuomion 26 kohta).
Direktiivin 80/987 2 artiklan 2 kohdan mukaan palkan käsite ja sen sisältö määritellään kansallisessa lainsäädännössä (em.
asia Rodríguez Caballero, tuomion 27 kohta). Esillä olevassa asiassa direktiivissä viitataan siten Espanjan lainsäädäntöön.
Se, että direktiivissä 80/987 liitetään palkan maksaminen viiteajanjaksoihin, ei sulje pois sitä, että sitä sovellettaisiin
perusteettomasta irtisanomisesta maksettaviin korvauksiin. Tätä toteamusta vahvistaa kyseisen direktiivin, sellaisena kuin
se on direktiivillä 2002/74 muutettuna, 3 artikla, jossa viitataan nimenomaisesti työsuhteen lakkaamisen johdosta maksettavaan
erorahaan, vaikka siinä säilytetään liittymäkohta tällaisiin ajanjaksoihin.
Ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että kansallisen tuomioistuimen asiana on määrittää, sisältyvätkö ilmaukseen
”palkka”, sellaisena kuin se on määritelty kansallisessa lainsäädännössä, perusteettomasta irtisanomisesta maksettavat korvaukset.
Jos näin on, kyseiset korvaukset kuuluvat direktiivin 80/987 soveltamisalaan, sellaisena kuin kyseinen direktiivi oli ennen
kuin sitä oli muutettu direktiivillä 2002/74.

Toinen kysymys
Kansalliselle oikeudelle tunnustettu mahdollisuus täsmentää ne suoritukset, joista palkkaturvajärjestelmä on vastuussa, edellyttää
perusoikeuksien noudattamista, joihin kuuluvat muun muassa yleinen yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaate. Tämä
periaate edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei kohdella eri tavalla, ellei tällaista eroa voida objektiivisesti
perustella (em. asia Rodríguez Caballero, tuomion 29–32 kohta).
Perusteettomasti irtisanottujen työntekijöiden tapaukset ovat toisiinsa rinnastettavia tapauksia siltä osin kuin heillä on
oikeus korvaukseen tilanteessa, jossa heitä ei oteta takaisin palvelukseen.
Se erilainen kohtelu, joka Espanjan lainsäädännössä on varattu näille työntekijöille siltä osin kuin Fogasa vastaa perusteettomista
irtisanomisista maksettavista korvaussaatavista vain, kun ne on myönnetty tuomiossa tai hallinnollisessa päätöksessä, voidaan
siten hyväksyä vain tilanteessa, jossa tällainen erilainen kohtelu on objektiivisesti perusteltua (ks. vastaavasti em. asia
Rodríguez Caballero, tuomion 34 kohta).
Tältä osin on huomattava, että asiakirja-aineistosta ei ilmene uutta siihen nähden, mitä yhteisöjen tuomioistuin jo saattoi
tarkastella edellä mainitussa asiassa Rodríguez Caballero annetun tuomion 36–38 kohdassa. Tästä seuraa, että ei ole esitetty
mitään sellaista vakuuttavaa väitettä, jolla voitaisiin perustella se, että kohdellaan eri tavalla niitä saatavia, jotka vastaavat
tuomiossa tai hallinnollisessa päätöksessä myönnettyjä perusteettomasta irtisanomisesta maksettavia korvauksia, ja niitä saatavia,
jotka vastaavat sovittelumenettelyssä vahvistettuja perusteettomasta irtisanomisesta maksettavia korvauksia.
Edellä esitetyt seikat huomioon ottaen toiseen kysymykseen on vastattava, että kun asianomaisen kansallisen lainsäädännön
mukaan saatavat, jotka vastaavat perusteettomasta irtisanomisesta maksettavia korvauksia ja jotka on vahvistettu tuomiossa
tai hallinnollisessa päätöksessä, kuuluvat ”palkan” käsitteen alaan, niiden kanssa samanlaisia saatavia, jotka on vahvistettu
käsiteltävänä olevassa asiassa kysymyksessä olevan kaltaisessa sovittelumenettelyssä, on pidettävä työntekijän työsopimuksista
tai työsuhteista johtuvina saatavina ja niiden on katsottava koskevan direktiivissä 80/987 tarkoitettua palkkaa. Kansallisen
tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta sellaista kansallista lainsäädäntöä, jossa yhdenvertaisuusperiaatteen vastaisesti
jätetään viimeksi mainitut saatavat kyseisessä lainsäädännössä tarkoitetun palkan käsitteen ulkopuolelle.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kansallisen tuomioistuimen asiana on määrittää, sisältyvätkö ilmaukseen ”palkka”, sellaisena kuin se on määritelty kansallisessa
oikeudessa, perusteettomasta irtisanomisesta maksettavat korvaukset. Jos näin on, kyseiset korvaukset kuuluvat työntekijöiden
suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä lokakuuta
1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY soveltamisalaan, sellaisena kuin kyseinen direktiivi oli ennen direktiivin 80/987
muuttamisesta 23.9.2002 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2002/74/EY.
2)
Kun asianomaisen kansallisen lainsäädännön mukaan saatavat, jotka vastaavat perusteettomasta irtisanomisesta maksettavia korvauksia
ja jotka on vahvistettu tuomiossa tai hallinnollisessa päätöksessä, kuuluvat palkan käsitteen alaan, niiden kanssa samanlaisia
saatavia, jotka on vahvistettu käsiteltävänä olevassa asiassa kysymyksessä olevan kaltaisessa sovittelumenettelyssä, on pidettävä
työntekijän työsopimuksista tai työsuhteista johtuvina saatavina ja niiden on katsottava koskevan direktiivissä 80/987 tarkoitettua
palkkaa. Kansallisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta sellaista kansallista lainsäädäntöä, jossa yhdenvertaisuusperiaatteen
vastaisesti suljetaan viimeksi mainitut saatavat kyseisessä lainsäädännössä tarkoitetun palkan käsitteen ulkopuolelle.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: espanja.