CELEX: 62004CJ0489
Reglamentas (EB) Nr. 1019/2002
2 straipsnio pirmoji pastraipa
Alyvuogių aliejus ir alyvuogių išspaudų aliejus
Prekybos standartai
Mažmeninė prekyba
Pateikimas galutiniam vartotojui
Vadinamasis "bag in the box" metodas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2002 m. birželio 13 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1019/2002 dėl prekybos
alyvuogių aliejumi standartų (OL L 155, p. 27), iš dalies pakeisto 2003 m. liepos 1 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1176/2003 (OL L 164, p. 12, toliau – Reglamentas Nr. 1019/2002), aiškinimu.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp A. Jehle bei parduotuvės Weinhaus Kiderlen (toliau kartu – ieškovas pagrindinėje
byloje) ir
Land Baden-Württemberg
dėl ieškovo pagrindinėje byloje teisės prekiauti alyvuogių aliejumi naudojant vadinamąjį „bag in the box“ metodą.

Teisinis pagrindas
1966 m. rugsėjo 22 d. Tarybos reglamento Nr. 136/66/EEB dėl bendro aliejų ir riebalų rinkos organizavimo (OL 172, 1966, p. 3025),
iš dalies pakeisto 2001 m. liepos 23 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1513/2001 (OL L 201, p. 4, toliau – Reglamentas Nr. 136/66),
1 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad nustatomi bendro aliejinių augalų sėklų ir vaisių, augalinių aliejų ir riebalų, taip pat
iš žuvų ar jūros žinduolių gaunamų aliejų ir riebalų rinkos organizavimo principai. Šio straipsnio 2 dalyje pateikiamas produktų,
tarp kurių yra ir alyvuogių aliejus ir kuriems taikomas Reglamentas Nr. 136/66, sąrašas.
Reglamento Nr. 136/66 35 straipsnio 1 dalis nustato, kad prekiaujant alyvuogių aliejais ir alyvuogių išspaudų aliejais privaloma
naudoti šio reglamento priede pateiktus aprašymus ir apibrėžimus. Jo antroje dalyje patikslinama, kad mažmeninėje prekyboje
galima realizuoti tik šio reglamento priedo 1 punkto a ir b papunkčiuose bei 3 ir 6 punktuose nurodytus aliejus.
Reglamento Nr. 136/66 35a straipsnyje nustatyta:
„1 straipsnyje minėtiems produktams galima nustatyti prekybos standartus, ir ypač dėl jų kokybės lygio, įpakavimo ir pristatymo.
Nustačius tokius standartus, produktus, kuriems jie yra taikytini, galima realizuoti tik pagal tuos standartus.“
Reglamento Nr. 136/66 priede „Alyvuogių aliejų ir alyvuogių išspaudų aliejų, nurodytų 35 straipsnyje, aprašymai ir apibrėžimai“
nustatyta:
„1. Pirmojo spaudimo alyvuogių aliejai
Aliejai, mechaniniais arba fiziniais būdais gauti iš alyvmedžių vaisių tokiomis sąlygomis, dėl kurių aliejus nepakinta, neapdoroti
kitaip, nei plovimas, dekantavimas, centrifugavimas ir filtravimas, neįskaitant aliejų, gautų naudojant tirpiklius ar priedus,
turinčius cheminį ar biocheminį poveikį arba reesterizacijos procesus, ir bet kokių mišinių su kitų rūšių aliejais.
Pirmojo spaudimo alyvuogių aliejai klasifikuojami tik taip:
a) Aukščiausios kokybės pirmojo spaudimo alyvuogių aliejus
Tai pirmojo spaudimo alyvuogių aliejus, kuriame laisvųjų riebalų rūgščių kiekis oleino rūgšties pavidalu yra ne didesnis kaip
0,8 g/100 g. Kitos savybės atitinka šiai grupei nustatytas savybes.
b) Pirmojo spaudimo alyvuogių aliejus
Tai pirmojo spaudimo alyvuogių aliejus, kuriame laisvųjų riebalų rūgščių kiekis oleino rūgšties pavidalu yra ne didesnis kaip
2 g/100 g. Kitos savybės atitinka šiai grupei nustatytas savybes.
<…>
3. Alyvuogių aliejus – Sudarytas iš rafinuoto alyvuogių aliejaus ir pirmojo spaudimo alyvuogių aliejaus
Tai alyvuogių aliejus, gautas sumaišius rafinuotą alyvuogių aliejų ir pirmojo spaudimo alyvuogių aliejų, išskyrus pirmojo
spaudimo skaidrųjį alyvuogių aliejų (lampante), kuriame laisvųjų riebalų rūgščių kiekis oleino rūgšties pavidalu yra ne didesnis
kaip 1 g/100 g. Kitos savybės atitinka šiai grupei nustatytas savybes.
<…>
6. Alyvuogių išspaudų aliejus
Aliejus, gautas sumaišius rafinuotą alyvuogių išspaudų aliejų ir pirmojo spaudimo alyvuogių aliejų, išskyrus pirmojo spaudimo
skaidrųjį alyvuogių aliejų (lampante), kuriame laisvųjų riebalų rūgščių kiekis oleino rūgšties pavidalu yra ne didesnis kaip
1 g/100 g. Kitos savybės atitinka šiai grupei nustatytas savybes.“
Reglamento Nr. 1019/2002 1 straipsnyje nustatyta:
„1. Nepažeisdamas Direktyvos 2000/13/EB, šis reglamentas nustato konkrečius alyvuogių aliejų ir alyvuogių išspaudų aliejų,
nurodytų Reglamento Nr. 136/66/EEB priedo 1 punkto a ir b papunkčiuose, 3 ir 6 punktuose, mažmeninės prekybos etapo standartus.
2. Šiame reglamente mažmeninės prekybos etapas – tai 1 dalyje nurodyto aliejaus, pateikto natūraliu pavidalu ar įmaišyto į
maisto produktus, pardavimas galutiniam vartotojui.“
Reglamento Nr. 1019/2002 2 straipsnyje skelbiama:
„1 straipsnio 1 dalyje nurodyti aliejai galutiniam vartotojui turi būti pateikti ne didesnėje kaip penkių litrų talpos pakuotėje.
Tokioje pakuotėje turi būti įtaisyta tokia atidarymo sistema, kurią atidarius pirmą kartą vėl užsandarinti nebeįmanoma, o
pati pakuotė turi būti paženklinta etiketėmis pagal 3 ir 6 straipsnius.
Vis dėlto tais atvejais, kai aliejus yra skirtas vartoti restoranuose, ligoninėse, valgyklose ir kitose panašiose kolektyvinėse
įmonėse, valstybės narės, priklausomai nuo minėtos įmonės, gali nustatyti kitokią, penkis litrus viršijančią, didžiausią pakavimo
talpą.“
Reglamento Nr. 1019/2002 3‑7 straipsniai susiję su pakuočių etiketėmis, o 8‑10 straipsniai reglamentuoja šio reglamento taikymo
kontrolę bei priemones, būtinas užtikrinti jo laikymąsi.
Reglamento Nr. 1019/2002 11‑12 straipsniai numato įvairias laikinas taisykles, skirtas organizuoti pereinamąjį laikotarpį,
susijusį su naujomis šio reglamento nustatytomis normomis ir sudaryti sąlygas priemonių, būtinų joms taikyti, nustatymui.
Pagal 2000 m. kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/13 dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių
maisto produktų ženklinimą, pateikimą ir reklamavimą, derinimo (OL L 109, p. 29), iš dalies pakeistos 2003 m. lapkričio 10 d.
Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/89/EB dėl maisto produktuose esančių sudedamųjų dalių nurodymo (OL L 308, p. 15,
toliau – Direktyva 2000/13), ketvirtą konstatuojamąją dalį šios direktyvos tikslas – sudaryti galimybę veikti bendro pobūdžio
Bendrijos taisyklėms, horizontaliai taikytinoms visiems į rinką pateiktiems maisto produktams.
Ši direktyva įtvirtina principus, kuriuos turi atitikti ženklinimas, ir ženklinimo būdus (2 straipsnis) bei informaciją, kurią
būtina nurodyti visų maisto produktų etiketėse, kaip antai pavadinimas, kuriuo produktas parduodamas, komponentų sąrašas,
minimali tinkamumo vartoti trukmė (3 straipsnis). Sąlygos ir išimtys, susijusios su šia informacija, numatytos 4‑17 straipsniuose.
Direktyvos 2000/13 14 straipsnis nustato, kad jei maisto produktai galutiniam vartotojui arba viešojo maitinimo įstaigoms
yra pateikiami parduoti nefasuoti arba jei jie vartotojo prašymu yra pakuojami pardavimo vietoje arba sufasuoti tiesioginiam
pardavimui, valstybės narės priima išsamias taisykles, susijusias su informacijos nurodymo būdu, ir gali nuspręsti nereikalauti
nurodyti visos arba tam tikros informacijos, jei pirkėjas ir taip pakankamai jos gauna.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Ieškovas pagrindinėje byloje vykdo mažmeninę alyvuogių aliejaus prekybą naudodamas vadinamąjį „bag in the box“ metodą. Šiuo
atžvilgiu pilstytojas išpilsto aliejų į dviejų sluoksnių penkių litrų talpos plastikinį maišelį („bag“), turintį kilmės vietos
nuorodą ir kontrolės ženklą. Maišelis turi vienintelį specialų kamštį, kurio membrana turi būti perduriama prieš pilant aliejų.
Šis plastikinis maišelis yra įdėtas į molinį indą („box“), kuris turi tik vamzdelį produktui pilti. Iš šio įrenginio („bag
in the box“) klientas gauna norimą kiekį aliejaus, kurio jis įsipila į paties atsineštą arba pačioje parduotuvėje įsigytą
indą. Nuorodas apie aliejaus kilmės vietą, kokybę ir kainą klientas gali perskaityti etiketėje, kurią ieškovas pagrindinėje
byloje pritvirtino prie molinio indo.
2004 m. vasario mėn.
Landratsamt Ravensburg, Amt für Veterinärwesen und Verbraucherschutz
(Ravensburgo regiono administracijos veterinarijos ir vartotojų apsaugos tarnyba, toliau –
Landratsamt Ravensburg
) nurodė ieškovui nutraukti alyvuogių aliejaus prekybą naudojant pirmiau aprašytą metodą.
Landratsamt Ravensburg
nurodė, kad iš Reglamento Nr. 1019/2002 2 straipsnio pirmosios pastraipos išplaukia, jog alyvuogių aliejus vartotojams gali
būti parduodamas tik ne didesnėse kaip penkių litrų talpos pakuotėse.
Tada ieškovas pagrindinėje byloje pateikė
Verwaltungsgericht Sigmaringen
ieškinį prašydamas pripažinti, kad Reglamentas Nr. 1019/2002 jam nedraudžia ir toliau parduoti alyvuogių aliejaus naudojant
vadinamąjį „bag in the box“ metodą. Jis, be kita ko, teigė, kad Reglamentas Nr. 1019/2002 reglamentuoja ne nepakuoto alyvuogių
aliejaus pardavimą, o tik supakuoto alyvuogių aliejaus prekybą, ir todėl jo 2 straipsnyje įtvirtintas ne nepakuoto alyvuogių
aliejaus pardavimo draudimas, o tik reikalavimai, susiję su supakuoto alyvuogių aliejaus prekyba.
Reglamentas Nr. 1019/2002 buvo priimtas papildant Direktyvą 2000/13, ir toliau taikomą srityse, kurių šis reglamentas konkrečiai
nereglamentuoja. Direktyvos 2000/13 14 straipsnyje pripažįstama galimybė pateikti galutiniam vartotojui nepakuotus maisto
produktus, įpareigojant valstybes nares priimti išsamias taisykles, susijusias su privalomos informacijos nurodymo būdu.
Be to, ieškovas pagrindinėje byloje teigė, kad vadinamasis „bag in the box“ būdas vartotojui užtikrina apsaugą, panašią į
tą, kurią jam suteikia tik supakuoto alyvuogių aliejaus pardavimas. Šis būdas ypač užtikrina, kad vartotojui nebūtų siūlomas
blogos kokybės aliejus dėl priedų ar neteisingų kilmės vietos nuorodų.
Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas išreiškia šiuo klausimu abejones pažymėdamas, kad plastikinį
maišelį iš naujo galima užpildyti be didelių pastangų arba kad vartotojas nemato prie maišelio pritvirtintos etiketės, o tik
tos etiketės, pritvirtintos prie indo, kuriame yra maišelis, perteiktą turinį.
Ieškovo pagrindinėje byloje siūlomą aiškinimą
Landratsamt Ravensburg
ginčija. Ji teigia, kad Reglamento Nr. 1019/2002 2 straipsnio pirmojoje pastraipoje yra įtvirtintas draudimas galutiniam
vartotojui pateikti nepakuotą aliejų.
Šiomis aplinkybėmis
Verwaltungsgericht Sigmaringen
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1. Ar <...> Reglamento (EB) Nr. 1019/20021 1‑12 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad šios nuostatos taip pat nustato
taisykles dėl nepakuotų alyvuogių aliejų ir alyvuogių išspaudų aliejų pateikimo galutiniam vartotojui?
2. Ar <...> Reglamento Nr. 1019/2002 2 straipsnio pirmoji pastraipa turi būti aiškinama taip, kad šioje nuostatoje yra įtvirtintas
draudimas pateikti galutiniam vartotojui nepakuotus alyvuogių aliejus ir alyvuogių išspaudų aliejus?
3. Arba, ar <...> Reglamento Nr. 1019/2002 2 straipsnio pirmoji pastraipa turi būti aiškinama siaurai, t. y. taip, kad šioje
nuostatoje iš tikrųjų įtvirtintas draudimas pateikti galutiniam vartotojui nepakuotus alyvuogių aliejus ir alyvuogių išspaudų
aliejus, bet šis draudimas netaikomas parduodant alyvuogių aliejus ir alyvuogių išspaudų aliejus naudojant „bag in the box“
metodą?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
Pirmuoju ir antruoju kartu nagrinėtinais klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia,
ar Reglamentas Nr. 1019/2002, ir ypač jo 2 straipsnio pirmoji pastraipa, turi būti aiškinami taip, kad alyvuogių aliejai ir
alyvuogių išspaudų aliejai galutiniam vartotojui gali būti pateikiami tik pakuotėse pagal šios nuostatos reikalavimus.
Reikia konstatuoti, jog yra nepriimtinas ieškovo pagrindinėje byloje teiginys, kad vis dėlto yra leidžiama parduoti nepakuotą
alyvuogių aliejų ir alyvuogių išspaudų aliejų galutiniam vartotojui, nes Reglamentu Nr. 1019/2002 siekiama nustatyti tik supakuoto
alyvuogių aliejaus ir alyvuogių išspaudų aliejaus prekybos standartus, ir todėl į jo taikymo sritį nepatenka nepakuotų šių
aliejų prekyba.
Iš tikrųjų Reglamento Nr. 1019/2002 teisinis pagrindas yra Reglamento Nr. 136/66 35a straipsnis, kurio 1 dalies pirmojoje
pastraipoje nustatyta, kad 1 straipsnyje minėtiems produktams galima nustatyti prekybos standartus, ypač dėl jų kokybės lygio,
įpakavimo ir pristatymo. Pastarojoje nuostatoje išvardyti produktai, tarp kurių yra ir alyvuogių aliejus bei alyvuogių išspaudų
aliejus, identifikuojami pagal prekių aprašymus ir jų tarifinius numerius Kombinuotojoje nomenklatūroje. Šie produktai nėra
nei apibrėžiami, nei atskiriami pagal tai, ar jie yra supakuoti.
Produktai, kuriems konkrečiai taikomas Reglamentas Nr. 1019/2002, yra išvardyti šio reglamento 1 straipsnio 1 dalyje. Tai
Reglamento Nr. 136/66 priedo 1 punkto a ir b papunkčiuose bei 3 ir 6 punktuose nurodytas alyvuogių aliejus ir alyvuogių išspaudų
aliejus, kurie šiame priede suskirstyti pagal kokybines charakteristikas neatsižvelgiant į tai, kaip jie yra parduodami ?
pakuotėje ar nepakuoti.
Galiausiai siekiant užtikrinti aliejaus autentiškumą Reglamentu Nr. 1019/2002 buvo nustatyti su šių aliejų įpakavimu susiję
prekybos standartai. Šio reglamento 2 straipsnio pirmoji pastraipa nustato, kad aliejai galutiniam vartotojui turi būti pateikti
ne didesnėje kaip penkių litrų talpos pakuotėje ir joje turi būti įtaisyta tokia atidarymo sistema, kurią atidarius pirmą
kartą vėl užsandarinti nebeįmanoma. Be to, tokia pakuotė turi būti paženklinta etiketėmis pagal Reglamento Nr. 1019/2002 3
ir 6 straipsnius.
Šie standartai taikomi visiems Reglamento Nr. 1019/2002 1 straipsnio 1 dalyje nurodytiems aliejams ir numato tik vieną išimtį,
aiškiai nustatytą šio reglamento 2 straipsnio antrojoje pastraipoje. Ši išimtis, kuri, beje, susijusi ne su pareiga pateikti
aliejų pakuotėje, o su šios pakuotės talpa, leidžia valstybėms narėms, atsižvelgiant į įmonę, nustatyti kitokią, penkis litrus
viršijančią, didžiausią pakavimo talpą, kai aliejus skirtas vartoti kolektyvinėse įmonėse.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad, nepaisant pirmesniame punkte nurodytos išimties, alyvuogių aliejai ir alyvuogių išspaudų
aliejai galutiniams vartotojams gali būti pateikiami tik tuo atveju, jeigu jie atitinka Reglamento Nr. 1019/2002 2 straipsnio
pirmojoje pastraipoje nustatytus standartus, ir ypač reikalavimą dėl šioje nuostatoje nurodytos pakuotės. Iš tikrųjų pagal
Reglamento Nr. 136/66 35a straipsnio 1 dalies antrąją pastraipą, nustačius tokius standartus, produktus, kuriems jie yra taikytini,
galima realizuoti tik pagal tuos standartus.
Tokio aiškinimo nepaneigia Reglamento Nr. 1019/2002 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta išlyga, kad alyvuogių aliejų ir alyvuogių
išspaudų aliejų prekybos standartai nustatomi „nepažeidžiant Direktyvos 2000/13/EB nuostatų“.
Pagal Reglamento Nr. 1019/2002 pirmą konstatuojamąją dalį šiuo reglamentu nustatytos konkrečios ženklinimo etiketėmis taisyklės
papildo Direktyvoje 2000/13 nustatytas taisykles, kurios yra bendro pobūdžio taisyklės, horizontaliai taikytinos visiems į
rinką pateiktiems maisto produktams. Todėl Reglamento Nr. 1019/2002 1 straipsnio 1 dalyje esanti nuoroda į Direktyvą 2000/13
negali būti suprantama taip, kad ji nustato leidžiančią nukrypti nuostatą ar atleidimą nuo jos specialių šio reglamento taisyklių
dėl alyvuogių aliejų ir alyvuogių išspaudų aliejų ženklinimo atžvilgiu, o turi būti suprantama taip, kad ja siekiama užtikrinti
ne tik šių specialių taisyklių, bet ir bendresnių, Direktyvoje 2000/13 įtvirtintų taisyklių laikymąsi.
Taigi alyvuogių aliejų ir alyvuogių išspaudų aliejų ženklinimo srityje Direktyvos 2000/13 nuostatos, kurios numato, pavyzdžiui,
pareigą nurodyti grynąjį kiekį ar galiojimo pasibaigimo datą, taikomos paraleliai Reglamente Nr. 1019/2002, ypač jo 3–6 straipsniuose,
nustatytoms specialioms taisyklėms.
Tačiau Direktyvos 2000/13 straipsnis, ieškovo pagrindinėje byloje nurodytas kaip leidžiantis valstybėms narėms narės priimti
išsamias taisykles, susijusias su šios direktyvos 3 straipsnyje ir 4 straipsnio 2 dalyje minėtos informacijos nurodymo ant
nepakuotų maisto produktų būdu, nėra tinkamas, nes, pirma, Reglamento Nr. 1019/2002 2 straipsnio pirmoji pastraipa draudžia
tokį alyvuogių aliejų ir alyvuogių išspaudų aliejų pateikimą, o, antra, valstybės narių kompetencija apsiriboja tik maksimalių
pakuočių, skirtų kolektyvinėms įmonėms, talpos nustatymu.
Į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti taip, kad Reglamentas Nr. 1019/2002, ir ypač jo 2 straipsnio pirmoji pastraipa,
turi aiškinami taip, kad alyvuogių aliejai ir alyvuogių išspaudų aliejai galutiniam vartotojui gali būti pateikiami tik supakuoti
pagal šios nuostatos reikalavimus.

Dėl trečiojo klausimo
Papildomai pateiktu trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento
Nr. 1019/2002 2 straipsnio pirmoji pastraipa gali būti aiškinama taip, kad ji nedraudžia ieškovo pagrindinėje byloje naudojamo
prekybos būdo (vadinamojo „bag in the box“ metodo).
Ieškovas pagrindinėje byloje tvirtino, kad vadinamasis „bag in the box“ metodas galutiniam vartotojui užtikrina apsaugą, panašią
į tą, kurią jam suteikia tik supakuoto alyvuogių aliejaus pardavimas. Dėl to prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
teismas klausia, ar dėl šio prekybos būdo ypatumų galima neleisti jo uždrausti.
Kalbant apie tai reikia priminti, kad procedūroje pagal EB 234 straipsnį, kuri pagrįsta aiškiu kompetencijos pasidalijimu
tarp nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo, bet koks faktinių aplinkybių vertinimas priklauso nacionalinio teismo kompetencijai.
Taigi Teisingumo Teismas nėra kompetentingas nagrinėti faktinių pagrindinės bylos aplinkybių ar taikyti Bendrijos taisyklių,
kurias jis išaiškino, nacionalinėms priemonėms ar situacijoms, nes šie klausimai priklauso išimtinei nacionalinio teismo kompetencijai
(žr. 2005 m. birželio 9 d. Sprendimo
HLH Warenvertrieb ir Orthica
, C‑211/03, C‑299/03 ir C‑316/03–C‑318/03, Rink. p. I‑5141, 96 punktą).
Vis dėlto Teisingumo Teismas gali nacionaliniams teismams pateikti Bendrijos teisės aiškinimą, kuris gali būti jiems naudingas
taikant Bendrijos teisės normą (1975 m. spalio 23 d. Sprendimo
Matisa Maschinen
, 35/75, Rink. p. 1205, 3 punktas).
Taigi, kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 28 punkte, Reglamento Nr. 136/66 35a straipsnio 1 dalies antroji pastraipa numato,
kad nustačius prekybos standartus, produktus, kuriems jie yra taikytini, galima realizuoti tik pagal tuos standartus.
Iš to matyti, kad alyvuogių aliejų ir alyvuogių išspaudų aliejų prekybos būdas turi būti vertinamas atsižvelgiant į Reglamento
Nr. 1019/2002 2 straipsnio pirmojoje pastraipoje įtvirtintas sąlygas ir pripažįstamas neatitinkančiu reglamento, jei šių sąlygų
nėra laikomasi.
Šioje byloje reikia konstatuoti, kad ieškovo pagrindinėje byloje naudojamas prekybos būdas yra toks, kad galutiniam vartotojui
perkant alyvuogių aliejaus ir alyvuogių išspaudų aliejaus jie yra perpilami pirkimo vietoje iš atviros arba atidaromos taros
į to paties vartotojo nusipirktą arba atsineštą indą.
Dėl to, kad yra būtinas toks perpylimas, šis prekybos būdas neleidžia įvykdyti Reglamento Nr. 1019/2002 2 straipsnio pirmojoje
pastraipoje įtvirtinto reikalavimo, kad alyvuogių aliejus turi būti pateiktas galutiniams vartotojui, tai yra parduodamas,
pakuotėje, kurioje būti įtaisyta tokia atidarymo sistema, kurią atidarius pirmą kartą vėl užsandarinti nebeįmanoma.
Šiomis aplinkybėmis negalima remtis, kaip tai daro ieškovas pagrindinėje byloje, tuo, kad tara, iš kurios perpilami alyvuogių
aliejus ir alyvuogių išspaudų aliejus, gali atitikti Reglamento Nr. 1019/2002 2 straipsnio pirmojoje pastraipoje įtvirtintus
reikalavimus dėl maksimalios talpos, atidarymo sistemos ir ženklinimo. Iš tikrųjų sąlyga dėl tinkamos atidarymo sistemos,
įtvirtinta pagal Reglamento Nr. 1019/2002 antrą konstatuojamąją dalį siekiant užtikrinti alyvuogių aliejaus autentiškumą,
reikalauja, kad pakuotę galėtų atidaryti pats galutinis vartotojas.
Be to, negalima teigti, kaip tai daro Europos Bendrijų Komisija, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas prekybos būdas turi
būti laikomas teisėtu, jei indai, į kuriuos aliejus yra perpilamas, tenkina Reglamento Nr. 1019/2002 2 straipsnio pirmojoje
pastraipoje numatytas sąlygas dėl maksimalios talpos, atidarymo sistemos ir ženklinimo. Tinkamos atidarymo sistemos įtvirtinimas
ant indo vien jo perdavimo galutiniam vartotojui momentu netenkina tikslo, kurio siekiama tokios sistemos privalomumu, nes
pavojus alyvuogių aliejaus ir alyvuogių išspaudų aliejaus autentiškumui slypi stadijoje iki šio perdavimo.
Be to, prekybos būdo teisėtumo vertinimą padaryti priklausomą nuo to, kokie yra naudojami indai, įskaitant ir vartotojų atsineštus
indus, į kuriuos pirkimo vietoje perpilami alyvuogių aliejus ir alyvuogių išspaudų aliejus, reikštų, kad šis prekybos būdas
tam tikrais atvejais būtų teisėtas, o kitais – neteisėtas, nors jo esmė ir nesiskiria. Dėl tokio sprendimo bet kokia Reglamento
Nr. 1019/2002 laikymosi kontrolė būtų apsunkinta.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad Reglamento Nr. 1019/2002 2 straipsnio pirmoji
pastraipa turi būti aiškinama taip, kad ji draudžia ieškovo pagrindinėje byloje naudojamą prekybos būdą, kuris netenkina šioje
nuostatoje įtvirtintų sąlygų.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
2002 m. liepos 13 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1019/2002 dėl prekybos alyvuogių aliejumi standartų, iš dalies pakeistas
2003 m. liepos 1 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1176/2003, ir ypač jo 2 straipsnio pirmoji pastraipa, turi būti aiškinami
taip, kad alyvuogių aliejai ir alyvuogių išspaudų aliejai galutiniam vartotojui gali būti pateikiami tik supakuoti pagal šios
nuostatos reikalavimus.
2.
Reglamento Nr. 1019/2002, iš dalies pakeisto Reglamentu (EB) Nr. 1176/2003, 2 straipsnio pirmoji pastraipa turi būti aiškinama
taip, kad ji draudžia ieškovo pagrindinėje byloje naudojamą prekybos būdą, kuris netenkina šioje nuostatoje įtvirtintų sąlygų.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.