CELEX: 62003CJ0086
Talan om ogiltigförklaring
Kommissionens avslag på ansökan om tillstånd att använda tung eldningsolja med en högsta svavelhalt på 3 viktprocent i delar av Grekland
Direktiv 1999/32/EG
Svavelhalt i vissa flytande bränslen

1       Republiken Grekland har i sin ansökan yrkat ogiltigförklaring av kommissionens beslut 2003/3/EG av den 17 december 2002 avseende
Greklands begäran om tillstånd att använda tung eldningsolja med en högsta svavelhalt på 3 viktprocent i delar av landet (EGT
L 4, 2003, s. 16) (nedan kallat det ifrågasatta beslutet). I andra hand har medlemsstaten med stöd av artikel 241 EG yrkat
att domstolen skall förklara att rådets direktiv 1999/32/EG av den 26 april 1999 om att minska svavelhalten i vissa flytande
bränslen och om ändring av direktiv 93/12/EEG (EGT L 121, s. 13) (nedan kallat direktivet) inte skall tillämpas.

Tillämpliga bestämmelser och omständigheterna i målet

Direktivet
2       Artikel 1.1 och 1.2 i direktivet, vilket antogs med stöd av artikel 130S i EG‑fördraget (nu artikel 175 EG i ändrad lydelse),
har följande lydelse:
”1. Ändamålet med detta direktiv är att minska utsläppen av svaveldioxid från förbränning av vissa typer av flytande bränslen
och därigenom minska de skadliga effekterna på människan och miljö[n] från sådana utsläpp.
2. Utsläppen av svaveldioxid från förbränning av vissa petroleumbaserade flytande bränslen skall minskas genom att det fastställs
gränsvärden för svavelhalten i sådana bränslen som skall utgöra villkor för deras användning inom medlemsstaternas territorium.
…”
3       Artikel 3.1, 3.2 och 3.5 i direktivet innehåller följande bestämmelser:
”1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att tunga eldningsoljor från och med den 1 januari
2003 inte används inom deras territorier om svavelhalten överstiger 1,00 viktprocent.
2. Under förutsättning att de luftkvalitetsstandarder för svaveldioxid som anges i direktiv 80/779/EEG … eller annan gemenskapslagstiftning
som upphäver och ersätter dessa standarder och andra relevanta gemenskapsbestämmelser, respekteras, och att utsläppen inte
bidrar till att den kritiska belastningsgränsen överskrids i någon medlemsstat, får en medlemsstat tillåta användning av tunga
eldningsoljor med en svavelhalt på mellan 1,00 och 3,00 viktprocent inom delar av eller inom hela sitt territorium. Ett sådant
tillstånd skall dock endast gälla när utsläppen från en medlemsstat inte medverkar till att den kritiska belastningsgränsen
överskrids i någon medlemsstat.
…
5. Om en medlemsstat utnyttjar de möjligheter som anges i punkt 2, skall den underrätta kommissionen och allmänheten om detta
minst tolv månader i förväg. Kommissionen skall ges tillräckligt många upplysningar för att bedöma huruvida kriterierna i
punkt 2 är uppfyllda. Kommissionen skall underrätta de övriga medlemsstaterna.
Inom sex månader från dagen för mottagandet av upplysningarna från medlemsstaten skall kommissionen undersöka de planerade
åtgärderna och i enlighet med förfarandet i artikel 9 fatta ett beslut och skall sedan meddela detta till medlemsstaterna.
Detta beslut skall ses över vart åttonde år på grundval av de upplysningar som de berörda medlemsstaterna skall tillhandahålla
kommissionen i enlighet med förfarandet i artikel 9.”
4       Enligt artikel 2.6 i direktivet innebär ”kritisk belastningsgräns” vid tillämpningen av direktivet ”ett beräknat tröskelvärde
för exponering för en eller flera föreningar under vilket, såvitt för närvarande är känt, det inte uppstår några väsentliga
skadliga effekter i fråga om utsatta delar av miljön”.
5       Artikel 9 i direktivet har följande lydelse:
”Kommissionen skall biträdas av en rådgivande kommitté. Den skall bestå av företrädare för medlemsstaterna och ha kommissionens
företrädare som ordförande.
Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom
den tid som ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är, om nödvändigt genom omröstning.
Yttrandet skall protokollföras och dessutom har varje medlemsstat rätt att begära att få sin uppfattning tagen till protokollet.
Kommissionen skall ta största hänsyn till det yttrande som kommittén avgett. Den skall underrätta kommittén om det sätt på
vilket dess yttrande har beaktats.”

Det ifrågasatta beslutet
6       Det framgår av skälen i det ifrågasatta beslutet att följande förfarande föregick dess antagande:
7       Republiken Grekland ansökte den 17 december 2001 med stöd av artikel 3.2 i direktivet om kommissionens tillstånd att använda
tung eldningsolja med en högsta svavelhalt på 3 viktprocent i hela landet, utom i Attikaområdet (skäl 3).
8       Kommissionen begärde den 23 januari 2002 ytterligare upplysningar från de grekiska myndigheterna, vilka lämnades den 19 februari
2002. Den 4 juni samma år ändrade den grekiska regeringen sin ansökan så att den avsåg ett tidsbegränsat undantag fram till
år 2008 med omprövning för den återstående perioden (skäl 4).
9       Av skäl 7 framgår att Republiken Grekland bland annat hävdade att landet i stort sett inte alls bidrog till svavelnedfallet
eller till att de kritiska belastningsgränserna för försurning i andra medlemsstater överskreds. Grekland medgav dock att
landet bidrog med 1 procent av svavelnedfallet i Italien.
10     Kommissionen begärde hjälp från samarbetsprogrammet för övervakning och utvärdering av den långväga spridningen av luftföroreningar
i Europa (nedan kallat EMEP). Norska meteorologiska institutet (Meteorological Synthesizing Centre-West, nedan kallat institutet)
gjorde därför en mer detaljerad analys av Greklands bidrag till svavelnedfallet, särskilt i Italien, där de kritiska belastningsgränserna
för försurning överskrids i 5 procent av de försurningskänsliga ekosystemen (skäl 8).
11     Resultaten av dessa analyser, vilka infördes i två rapporter av den 22 februari respektive den 22 mars 2002, visade att de
grekiska utsläppen bidrog till att de kritiska belastningsgränserna för försurning överskreds i åtminstone sex rutor i mätsystemet.
I dessa rutor i mätsystemet överskred inte Greklands bidrag 0,5 procent. EMEP drog härav slutsatsen att denna analys överensstämde
med beräkningar som visade att cirka 1 procent av det totala svavelnedfallet i Italien kom från Grekland (skälen 9 och 10).
12     Den i artikel 9 i direktivet föreskrivna rådgivande kommittén (nedan kallad den rådgivande kommittén) höll sitt första sammanträde
den 15 april 2002. Det är klarlagt att den rådgivande kommittén vid detta sammanträde tillstyrkte kommissionens förslag att
avslå den grekiska regeringens ansökan.
13     I skäl 11 anges att den grekiska regeringen den 5 juli 2002 begärde att kommissionen skulle ompröva ansökan med hänsyn till
att den tidigare ingivna anmälan var ofullständig och att ytterligare upplysningar skulle tillhandahållas i slutet av juli.
I en skrivelse av den 15 juli 2002 begärde kommissionen att de grekiska myndigheterna skulle lämna dessa upplysningar snarast
möjligt och uppgav att den sexmånadersperiod som avses i artikel 3.5 i direktivet skulle börja löpa så snart dessa upplysningar
hade mottagits.
14     De grekiska myndigheterna tillhandahöll den 30 juli 2002 uppgifter om utsläppen av svaveldioxid i Grekland under år 2000 och
föreslog att den grekiska ansökan skulle bedömas på grundval av dessa data. Den 3 oktober 2002 tillhandahöll de också en nyligen
gjord utvärdering av de italienska ekosystemens skyddsnivå med avseende på Greklands bidrag till att de kritiska belastningsgränserna
för försurning överskreds (skäl 12).
15     Det framgår av skäl 13 att EMEP, med stöd av Coordination Centre for Effects on Mapping of Critical Levels and Loads (nedan
kallat CCE), bekräftade sin tidigare slutsats att de utsläpp av svaveldioxid som Republiken Grekland rapporterat för år 2000
bidrog till att de kritiska belastningsgränserna för försurning överskreds i Italien. Enligt den rapport av den 19 november
2002 i vilken resultaten sammanfattades, var det ställt utom allt rimligt tvivel att de grekiska utsläppen bidrog till att
nedfallet i andra medlemsstater, särskilt i Italien, överskred de kritiska belastningsgränserna för försurning.
16     Mot bakgrund av de luftkvalitetsdata som Republiken Grekland lämnat och den analys av Greklands bidrag till överskridandet
av de kritiska belastningsgränserna som EMEP gjort med stöd av CCE, avslog kommissionen i det ifrågasatta beslutet Republiken
Greklands ansökan om undantag med motiveringen att medlemsstaten inte uppfyllde det av rådet fastställda villkoret beträffande
överskridandet av kritiska belastningsgränser (skäl 14).
17     Det framgår slutligen av skäl 15 att det ifrågasatta beslutet överensstämmer med det yttrande som den rådgivande kommittén
avgav vid ett sammanträde den 10 december 2002.

Parternas yrkanden
18     Den grekiska regeringen har yrkat att domstolen skall
–       ogiltigförklara det ifrågasatta beslutet,
–       för det fall kommissionens tolkning av direktivet ges företräde, på grundval av artikel 241 EG förklara att direktivet inte
skall tillämpas, och
–       förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
19     Kommissionen har yrkat att domstolen skall
–       ogilla talan, och
–       förplikta Republiken Grekland att ersätta rättegångskostnaderna.
20     Genom beslut av den 10 september 2003 tilläts Europeiska unionens råd att intervenera till stöd för kommissionens yrkanden.
Rådet har yrkat att Republiken Greklands talan skall avvisas med avseende på yrkandet att domstolen med stöd av artikel 241
EG skall förklara att direktivet inte skall tillämpas. Rådet har även yrkat att sökanden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

Talan
21     Den grekiska regeringen har till stöd för sin talan anfört i huvudsak fyra grunder avseende åsidosättande av rätten till försvar,
åsidosättande av artikel 3.2 i direktivet, åsidosättande av principen om skydd för berättigade förväntningar samt av proportionalitetsprincipen.

Den första grunden avseende åsidosättande av rätten till försvar
Parternas argument
22     Den grekiska regeringen har påpekat att det följer av domstolens rättspraxis att rätten till försvar är en grundläggande princip
i gemenskapsrätten. I synnerhet skall den berörda parten informeras innan ett beslut antas så att den har rimlig tid att förbereda
sitt försvar och ges en exakt och fullständig redogörelse för de anmärkningar som kommissionen avser att rikta mot den liksom
för de omständigheter och bedömningar som kommer att ligga till grund för beslutet. Detta hade enligt den grekiska regeringen
inte skett i förevarande fall, särskilt inte med avseende på förfarandet vid den rådgivande kommitténs sammanträde den 10 december
2002.
23     För det första hade dels kallelsen till detta sammanträde liksom förslaget till kommissionens beslut, dels de handlingar på
vilka institutionen grundade sitt beslut inte sänts till de nationella delegationerna förrän onsdagen den 4 december 2002
klockan 14.30 respektive följande förmiddag vid elvatiden. Den grekiska regeringen hade således endast haft två hela arbetsdagar
för att förbereda sitt försvar. Den rådgivande kommittén hade därigenom inte iakttagit de frister som föreskrevs i förslaget
till dess egen arbetsordning. Enligt detta förslag skall nämligen kallelsen, inklusive alla arbetsdokument, sändas minst fjorton
dagar före sammanträdet, utom i brådskande fall eller då de planerade åtgärderna skall vidtas omedelbart, varvid denna frist
reduceras till fem dagar före sammanträdet. Det fanns i förevarande fall inte några skäl att tillämpa förfarandet för brådskande
ärenden.
24     För det andra saknades en informationspromemoria av den 10 december 2002 (nedan kallad informationspromemorian av den 10 december
2002), som utarbetats av kommissionens generaldirektorat för miljöfrågor, i den dokumentation som tillställdes den rådgivande
kommittén. I denna informationspromemoria hade kommissionen medgett att storleken av Greklands bidrag till att de kritiska
belastningsgränserna i andra medlemsstater överskreds kunde bero på den matematiska modell som använts i analysen.
25     För det tredje ändrades den rådgivande kommitténs sammansättning avsevärt mellan sammanträdena den 15 april 2002 respektive
den 10 december samma år. Endast två ledamöter deltog i båda sammanträdena. Enligt den grekiska regeringen kunde de ledamöter
som deltagit i det andra sammanträdet omöjligen ha haft full kännedom om de omständigheter som var föremål för bedömning,
och det förelåg även av detta skäl fel i förfarandet.
26     För det fjärde hade protokollet från den rådgivande kommitténs sammanträde den 10 december 2002 sänts till de grekiska myndigheterna
för yttrande först den 20 december 2002, det vill säga tre dagar efter det att det ifrågasatta beslutet antogs. Detta protokoll
var dessutom oklart och/eller ofullständigt på ett antal punkter rörande sådana sakliga aspekter som hade ett direkt samband
med de uppgifter som EMEP lämnat. Enligt förslaget till arbetsordning för den rådgivande kommittén skall emellertid alla eventuella
avvikande meningar diskuteras och i förekommande fall noteras i bilagor till protokollet så att kommissionen har full kännedom
om de olika ståndpunkterna innan den fattar sitt beslut. Detta gäller så mycket mer som kommissionen, enligt artikel 9 i direktivet,
skall ta största hänsyn till det yttrande som kommittén avgett.
27     Kommissionen har gjort gällande att det förfarande som föreskrivs i artikel 3.5 i direktivet skall inledas på begäran av en
medlemsstat och att denna i sin begäran är fri att yttra sig över det beslut vars antagande medlemsstaten själv har begärt,
vilket uttryckligen anges i denna bestämmelse. Den grekiska regeringen hade för övrigt begärt och fått till stånd en förnyad
bedömning av sin ansökan på grundval av nya uppgifter som den själv ingett till kommissionen. Den kontradiktoriska principen
är inte tillämplig vid ett sådant förfarande. Under dessa omständigheter saknas det enligt kommissionen fog för grunden att
rätten till försvar har åsidosatts.
28     Kommissionen har gjort gällande att Republiken Grekland inte kan vinna framgång med sina argument angående den rådgivande
kommitténs kallelse, kommitténs sammansättning och innehållet i protokollen från dess sammanträde.
29     Kommissionen har i detta hänseende anfört att den följande dag, det vill säga fem dagar före sammanträdet den 10 december
2002, i enlighet med förslaget till arbetsordning för den rådgivande kommittén, efter de grekiska myndigheternas begäran i
juni 2002 att institutionen skulle ompröva sitt ställningstagande, till dessa myndigheter sände kallelsen, dagordningen och
det reviderade förslaget till beslut av den 4 december 2002 samt den vetenskapliga bedömningen av de uppgifter som den grekiska
regeringen hade lämnat. Det var befogat att anse ärendet brådskande, eftersom ett beslut skulle träda i kraft den 1 januari
2003. De grekiska myndigheterna skulle ha kunnat framföra sina motargument, skriftligen, vid sammanträdet den 10 december
2002.
30     Informationspromemorian av den 10 december 2002 var ett internt dokument, som utarbetades efter sammanträdet samma dag och
som inte innehöll några nya uppgifter som hade kunnat påverka sammanträdets förlopp.
31     Medlemsstaterna får själva besluta angående den rådgivande kommitténs sammansättning.
32     Vad slutligen gäller påståendena angående protokollet från den rådgivande kommitténs sammanträde har kommissionen genmält
att några invändningar inte har framförts mot det reviderade förslag till protokoll som sänts till de nationella delegationerna,
att de andra synpunkter som den grekiska delegationen framfört den 17 februari 2003 inte rörde några ”oklarheter i väsentliga
avseenden”. Vidare är det under alla omständigheter majoritetens och inte minoritetens ståndpunkt i den rådgivande kommitténs
yttrande som kommissionen tar hänsyn till.
Domstolens bedömning
33     Såsom generaladvokaten påpekade i punkt 28 i sitt förslag till avgörande har de argument som den grekiska regeringen har framfört
inom ramen för sin första grund inte något samband med tillämpningen av principen om den berörda medlemsstatens rätt till
försvar i dess relationer med kommissionen utan de rör i själva verket frågan huruvida förfarandet vid den rådgivande kommittén
är lagligt. Det är därför inte nödvändigt att ta ställning till huruvida och i vilken utsträckning nämnda princip är tillämplig
på ett sådant förfarande som föreskrivs i artikel 3.5 i direktivet.
34     Den grekiska regeringen har för det första hävdat att en alltför kort tid förlöpte mellan det att kallelsen till den rådgivande
kommitténs sammanträde liksom de dithörande handlingarna översändes den 4 respektive den 5 december 2002 och nämnda sammanträde,
vilket ägde rum den 10 december samma år. Det skall i detta avseende påpekas att det i artikel 9 i direktivet inte föreskrivs
att kallelsen, dagordningen, det förslag till åtgärder för vilket ett yttrande skall inhämtas eller varje annat arbetsdokument
skall sändas till den rådgivande kommitténs ledamöter inom en viss tid före denna kommittés sammanträden. I denna artikel
föreskrivs endast att kommittén skall yttra sig över det förslag till åtgärder som kommissionen har förelagt den ”inom den
tid som ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är”.
35     Förslaget till arbetsordning för den rådgivande kommittén, till vilket den grekiska regeringen har hänvisat som stöd för sin
ståndpunkt, hade vidare inte trätt i kraft. Dessutom föreskrevs till och med i detta förslag att fristen för att sända ut
kallelse och arbetsdokument kunde reduceras till fem dagar i brådskande ärenden.
36     Till skillnad från vad den grekiska regeringen har gjort gällande rörde det sig om ett brådskande ärende, eftersom de grekiska
ekonomiska aktörerna var tvungna att veta om de kunde fortsätta använda eldningsolja vars svavelhalt inte uppfyllde kraven
i artikel 3.1 i direktivet efter den 1 januari 2003, vilket var den tidpunkt då medlemsstaterna enligt direktivet inte längre
fick tillåta användning av tung eldningsolja med en svavelhalt som översteg 1 viktprocent.
37     Trots att de grekiska myndigheterna den 3 oktober 2002 inkom med de ytterligare upplysningar som kommissionen hade begärt
och trots att EMEP:s rapport, i vilken bedömningen av dessa upplysningar sammanfattades, inkom till kommissionen den 21 november
samma år, var det nämligen nödvändigt att tillämpa reducerade utsändningsfrister så att kommissionens beslut, i vilket största
hänsyn till kommitténs yttrande skulle tas, kunde antas före utgången av år 2002.
38     Sökanden kan således inte vinna framgång med det första argumentet.
39     Vad gäller det andra argumentet avseende underlåtenheten att översända informationspromemorian av den 10 december 2002 till
den rådgivande kommitténs ledamöter så att de på ett lämpligt sätt skulle kunna förbereda kommitténs sammanträde samma dag,
räcker det att konstatera att den grekiska regeringen inte har bestritt att det rör sig om ett rent internt dokument som utarbetades
efter nämnda sammanträde inom ramen för kommissionens beslutsförfarande. Sökanden kan följaktligen inte vinna framgång med
detta argument heller.
40     Vad gäller det tredje argumentet avseende den rådgivande kommitténs förändrade sammansättning mellan det första och det andra
sammanträdet skall det påpekas att medlemsstaterna enligt artikel 9 första stycket i direktivet fritt får utse sina representanter
i denna kommitté, och de är inte skyldiga att tillse att samma personer deltar i de olika sammanträden som rör en och samma
begäran om yttrande.
41     Vad gäller det fjärde argumentet att den grekiska delegationen mottog protokollet från sammanträdet den 10 december 2002 för
sent, skall det för det första understrykas att det i artikel 9 tredje och fjärde styckena i direktivet endast föreskrivs
att den rådgivande kommitténs yttrande skall protokollföras, att varje medlemsstat har rätt att begära att få sin uppfattning
tagen till protokollet och att kommissionen skall ta största hänsyn till detta yttrande. För det andra hade förslaget till
arbetsordning för den rådgivande kommittén, som den grekiska regeringen åberopat till stöd för sina argument, inte trätt i
kraft och dessutom föreskrevs däri endast att protokollen skall tillställas kommitténs ledamöter inom 15 arbetsdagar från
och med dagen för sammanträdet och att ledamöterna skriftligen skall informera ordföranden om eventuella synpunkter, vilka
skall diskuteras av den rådgivande kommittén och, i fall skiljaktiga meningar kvarstår, noteras i bilagor till protokollet.
42     Även om den omständigheten att protokollet från sammanträdet den 10 december 2002 översändes till de nationella delegationerna
tre dagar efter det ifrågasatta beslutets antagande utgör ett fel i förfarandet, skulle ett sådant fel under alla omständigheter
inte leda till att detta beslut ogiltigförklarades, om det inte var klarlagt att nämnda beslut, vilket fattats i överensstämmelse
med kommitténs yttrande, skulle ha fått ett annat innehåll utan detta fel (se, för ett liknande resonemang, bland annat dom
av den 25 oktober 2005 i de förenade målen C‑465/02 och C-466/02, Tyskland och Danmark mot kommissionen, REG 2005, s. I-0000,
punkt 37).
43     Sökanden kan under dessa omständigheter inte vinna framgång med detta argument heller.
44     Den grekiska regeringen har inte vunnit framgång med något av de fyra argument den anfört till stöd för sin första grund och
talan skall följaktligen inte bifallas på denna grund.

Den andra grunden avseende åsidosättande av artikel 3.2 i direktivet
Parternas argument
45     Den grekiska regeringen har inledningsvis hävdat att Greklands bidrag till att de kritiska belastningsgränserna överskreds
beror på en extrapolering som inte har kontrollerats genom mätningar, och den har även anfört att resultaten av EMEP:s analyser
inte visar att det andra villkoret för ett undantag i artikel 3.2 i direktivet inte är uppfyllt. Den grekiska regeringen har
gjort gällande att, i motsats till vad som anges i skäl 13 i det ifrågasatta beslutet, det inte tydligt framgår av EMEP:s
rapport av den 19 november 2002 och inte heller är ställt ”utom all[t] rimlig[t] tvivel” att de grekiska utsläppen bidrar
till att nedfallet i särskilt Italien överskrider de kritiska belastningsgränserna för försurning. Detta påstående figurerar
inte i nämnda rapport utan förekommer endast i den skrivelse som åtföljde rapporten och ger uttryck för den personliga uppfattningen
hos skrivelsens upphovsman, nämligen institutets generaldirektör.
46     Under förfarandet för direktivets antagande hade det i EMEP:s rapporter från åren 1997 och 1998 beräknats att Grekland inte
stod för något svavelnedfall i Italien. Greklands bidrag för år 2002, som ansågs ”befintligt” om än ”minimalt”, hade uppskattats
till mellan 0,1 och 0,2 procent enligt den beräkningsmetod som EMEP och kommissionen i fortsättningen använde. Om den beräkningsmetod
som användes år 1998 tillämpades på de aktuella uppgifterna, skulle Greklands bidrag till att de kritiska belastningsgränserna
överskreds i rutnätscellerna avseende Norditalien vara 0 procent. Mekanismen för undantag kan endast fungera korrekt om hänsyn
tas till det vetenskapliga sammanhang i vilket direktivet antogs. Möjligheten till undantag skall ses mot bakgrund av de vetenskapliga
och tekniska upplysningar, fakta, modeller och metoder som använts under förfarandet för direktivets antagande.
47     Den grekiska regeringen har även gjort gällande att kommissionen, genom att använda en annan beräkningsmetod än den som användes
år 1998, i betydande mån har modifierat direktivets tillämpningsområde, vilket den inte hade kunnat göra utan att följa samarbetsförfarandet
i artikel 189c i EG-fördraget (nu artikel 252 EG), enligt vilket direktivet antogs.
48     Ett nedfall i teknisk bemärkelse som är så litet (under 0,5 procent) kan under alla omständigheter inte anses som ett bidrag
i den mening som avses i artikel 3.2 i direktivet. Kommissionen har vidare felaktigt hävdat att det inte är nödvändigt att
detta bidrag är avgörande för huruvida belastningsgränserna överskrids utan att det räcker med att ett bidrag konstateras
för att ansökan om undantag skall kunna avslås. För det första är direktivets huvudsakliga målsättning att skydda ekosystemen
från de skadliga verkningarna av svaveldioxidutsläpp. För det andra framgår det av nämnda bestämmelses lydelse att den gäller
sådana utsläpp som bidrar till att de kritiska belastningsgränserna överskrids i ett visst ekosystem. För att en ansökan skall
kunna avslås, krävs det därför att det är ställt utom allt rimligt tvivel att denna medlemsstats bidrag till svavelnedfallet
i en av EMEP:s rutnätsceller i vilken det konstateras att de kritiska belastningsgränserna överskrids är av avgörande betydelse
för frågan huruvida det har skett ett sådant överskridande.
49     Det följer av en enhetlig tolkning av direktivet att en ansökan om undantag enligt artikel 3.2 i direktivet endast får avslås
om detta avslag medför att fler ekosystem skyddas. Avslaget på ansökan om undantag kommer emellertid inte att leda till att
något av de icke skyddade ekosystem som återfinns i sex av EMEP:s rutnätsceller, i vilka det konstaterats att de kritiska
belastningsgränserna överskridits och som eventuellt skulle kunna drabbas av nedfall av svaveldioxid från Grekland, skyddas.
Om ansökan beviljades skulle det inte heller medföra att skyddet upphörde för något av de skyddade ekosystemen i rutnätscellerna.
50     Den EMEP-norm som kommissionen har hänvisat till är dessutom en matematisk modell enligt vilken det inte finns något tröskelvärde
under vilket ett teoretiskt nedfall inte kan detekteras. Enligt den grekiska regeringen är det nödvändigt att säkerställa
en effektiv tillämpning av möjligheterna till undantag, vars betydelse framgår av direktivet. Kommissionens tolkning av dessa
bestämmelser innebär att undantag inte skall beviljas någon medlemsstat vars utsläpp på något sätt bidrar till nedfall i en
annan medlemsstat där de kritiska belastningsgränserna överskrids i vissa regioner.
51     Kommissionen har hävdat att det i direktivet talas om ”bidrag”, oavsett om detta är stort eller litet. Begreppet nedfall i
teknisk bemärkelse understigande 0,5 procent förekommer inte i direktivet som en motsats till begreppet bidrag. Det är inte
nödvändigt att detta bidrag är av avgörande betydelse för frågan huruvida det har skett ett överskridande utan det räcker
att det konstateras ett bidrag för att ansökan om undantag skall avslås. I kommissionens meddelande KOM/97/088 slutlig till
rådet och parlamentet av den 12 mars 1997 om en gemensam strategi för att bekämpa försurning (nedan kallat meddelandet om
försurning), till vilket det hänvisas i skäl 9 i direktivet med avseende på undantaget enligt artikel 3.2, hänvisas inte till
gällande rätt, eftersom rådet i den text som slutligen antogs medvetet föreskrev strängare villkor för undantag. Den grekiska
regeringen kan därför inte med framgång åberopa detta meddelande som stöd för sin argumentation.
52     Greklands bidrag har fastställts genom aktualiserade resultat av extrapoleringar som grundar sig på de allmänna kunskaper
om atmosfäriska processer för långväga spridning som forskarvärlden har erhållit de senaste 30 åren. Det är nödvändigt att
utföra en extrapolering för att beräkna varje medlemsstats bidrag till föroreningarna, i den mening som avses i direktivet.
Institutet är det vetenskapliga center som är mest lämpat att uttala sig om huruvida svaveldioxidutsläppen från en viss medlemsstat
bidrar till att de kritiska belastningsgränserna överskrids i en annan medlemsstat.
53     Enligt slutsatserna i EMEP:s rapporter förekom svavelnedfall som härrörde från utsläpp i Grekland, vilket bidrog till att
svavelnedfallet överskred de kritiska belastningsgränserna för försurning i andra medlemsstater, och särskilt i Italien. Det
ifrågasatta beslutet är grundat på uppgifter om utsläpp avseende åren 2000 och 2001. Greklands bidrag till svavelnedfallet
är förvisso litet men inte försumbart. Tre medlemsstater, nämligen Storhertigdömet Luxemburg, Republiken Finland och Konungariket
Sverige, bidrar inte på något vis till svavelnedfallet i Italien.
54     Kommissionen anser att den tolkning som institutionen förespråkar inte försvagar den aktuella bestämmelsens effektivitet och
att den överensstämmer med direktivets lydelse och målsättning. Undantaget kan tillämpas antingen om den medlemsstat som ansöker
om undantag inte bidrar till följd av att nedfallet är lägre än EMEP-normens detektionsgränser, eller om de kritiska belastningsgränserna
inte överskrids i de andra medlemsstaterna, vilket varken är en teoretisk eller grundlös möjlighet.
55     Kommissionen har slutligen anfört att den endast har tillämpat bestämmelserna i direktivet och att den därför inte har åsidosatt
artikel 252 EG.
Domstolens bedömning
56     Republiken Grekland har genom sina argument huvudsakligen tillbakavisat dels kommissionens tolkning av det andra villkoret
för undantag enligt artikel 3.2 i direktivet, enligt vilket ”utsläppen … inte medverkar till att den kritiska belastningsgränsen
överskrids” i andra medlemsstater, dels den utvärderingsmetod som kommissionen använde för att fastställa detta bidrag och
har därigenom bestritt att Grekland över huvud taget har gett upphov till något svavelnedfall som har bidragit till att de
kritiska belastningsgränserna har överskridits i Italien.
57     Domstolen underkänner den grekiska regeringens tolkning av villkoret att utsläppen inte får bidra till att de kritiska belastningsgränserna
överskrids i den mening som avses i artikel 3.2 i direktivet.
58     Det framgår av bestämmelsens ordalydelse att användning av tunga eldningsoljor med en svavelhalt på mellan 1 och 3 viktprocent
får tillåtas endast under förutsättning dels att luftkvalitetsstandarder för svaveldioxid som anges i relevant gemenskapslagstiftning
respekteras, dels att utsläppen av svaveldioxid inte ”bidra[r]… till att den kritiska belastningsgränsen överskrids” i någon
medlemsstat. Det finns inte i denna bestämmelse några närmare föreskrifter rörande detta bidrags storlek eller dess betydelse
vid nämnda överskridande. Det saknas helt stöd i denna bestämmelse för slutsatsen att undantag skulle kunna beviljas när bidraget
inte har avgörande betydelse för huruvida de kritiska belastningsgränserna överskrids eller när bidraget visserligen kan detekteras
men inte överstiger ett visst tröskelvärde.
59     En restriktiv tolkning av artikel 3.2 i direktivet får stöd inte endast av regeln att undantag skall tolkas restriktivt, utan
även av en analys av direktivets förarbeten. Av dessa framgår att, även om kommissionen i förslaget till rådets direktiv angav
att undantag kunde beviljas på villkor att bidraget till den gränsöverskridande föroreningen var ”försumbart”, rådet i direktivet
som villkor för ett undantag föreskrev att utsläppen inte får ”bidra till” att de kritiska belastningsgränserna överskrids.
Rådet gjorde därvid inte någon skillnad mellan huruvida bidraget är av betydande storlek eller inte och krävde heller inte
att detta skulle vara avgörande för frågan huruvida det aktuella överskridandet hade ägt rum.
60     Det är riktigt att det i den spanska och den italienska versionen av artikel 3.2 i direktivet i samma mening förtydligas att
utsläppen inte ”på ett betydande sätt” får bidra till att de kritiska belastningsgränserna överskrids i medlemsstaterna. Såsom
generaladvokaten påpekade i punkt 63 i sitt förslag till avgörande saknar emellertid detta förtydligande betydelse, eftersom
det inte förekommer i någon annan språkversion och eftersom det till och med i den spanska och den italienska versionen av
artikel 3.2 andra meningen i direktivet föreskrivs att undantaget endast kan beviljas om utsläppen ”inte bidrar till att de
kritiska belastningsgränserna överskrids”, utan att det ovannämnda uttrycket ”på ett betydande sätt” används.
61     Denna slutsats medför inte heller att artikel 3.2 i direktivet förlorar sin ändamålsenliga verkan, eftersom tillstånd till
användning av tunga eldningsoljor med en svavelhalt på mellan 1 och 3 viktprocent får beviljas om, såsom kommissionen har
påpekat, resultaten av analyser visar att denna användning inte bidrar till att de kritiska belastningsgränserna överskrids
i medlemsstaterna eller om det inte längre kan konstateras att de kritiska belastningsgränserna överskrids i medlemsstaterna
till följd av genomförandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/81/EG av den 23 oktober 2001 om nationella utsläppstak
för vissa luftföroreningar (EGT L 309, s. 1).
62     Den grekiska regeringen har kritiserat den metod som EMEP och kommissionen tillämpade för att fastställa i vilken mån medlemsstaten
bidrog till att de kritiska belastningsgränserna överskreds. I motsats till vad den grekiska regeringen har hävdat föreskrivs
det inte i direktivet att kommissionen skall tillämpa en viss utvärderingsmetod och inte heller att den metod som utgjorde
referens i direktivets förarbeten skall tillämpas även efter detta direktivs ikraftträdande.
63     Kommissionen kan under dessa omständigheter inte kritiseras för att den grundade sig på resultaten av de analyser som institutet
hade gjort med tillämpning av en utvärderingsmetod vars vetenskapliga giltighet den grekiska regeringen för övrigt inte har
ifrågasatt.
64     Den grekiska regeringen har nämligen inte visat att Greklands bidrag till att de kritiska belastningsgränserna överskrids,
särskilt i Italien, inte har styrkts med hjälp av aktualiserade resultat av extrapoleringar som, i likhet med vad institutets
generaldirektör påpekade i sitt följebrev av den 19 november 2002, grundar sig på de allmänna kunskaper om atmosfäriska processer
för långväga spridning som forskarvärlden har erhållit de senaste 30 åren.
65     Uttalandet i skäl 13 i det ifrågasatta beslutet att det är ställt utom allt rimligt tvivel att de grekiska utsläppen bidrog
till att nedfallet i andra medlemsstater, särskilt i Italien, överskred de kritiska belastningsgränserna för försurning återfinns
i den skrivelse som utarbetats av generaldirektören för institutet, vilket hade utfört de aktuella analyserna. I motsats till
vad Republiken Grekland har gjort gällande uttalade sig generaldirektören angående dessa analyser i sin egenskap av generaldirektör
och detta uttalande ger inte alls uttryck för någon personlig uppfattning utan återspeglar institutets ståndpunkt med avseende
på dessa analyser.
66     Det ifrågasatta beslutet har under alla omständigheter antagits i överensstämmelse med den rådgivande kommitténs yttrande,
och gemenskapsdomstolarna kan därför endast om det föreligger ett uppenbart sakfel eller en felaktig rättstillämpning eller
maktmissbruk kritisera innehållet i ett beslut som kommissionen har fattat i överensstämmelse med kommitténs yttrande (se,
för ett liknande resonemang, bland annat dom av den 27 september 1983 i mål 216/82, Universität Hamburg, REG 1983, s. 2771,
punkt 14; svensk specialutgåva, volym 7, s. 265). Det har inte bevisats att det föreligger något sådant fel eller maktmissbruk.
67     Av det ovan anförda följer att kommissionen utan att åsidosätta vare sig artikel 3.2 i direktivet eller artikel 252 EG kunde
anta det ifrågasatta beslutet och därvid grunda sig på resultaten av institutets analyser enligt vilka nedfallet med ursprung
i Grekland bidrog till att de kritiska belastningsgränserna överskreds i vissa regioner i Italien och detta även om Greklands
bidrag inte översteg 0,5 procent av svavelnedfallet och inte var av avgörande betydelse för frågan huruvida det hade skett
ett överskridande.
68     Talan skall således inte heller bifallas på den andra grunden.

Den tredje grunden avseende åsidosättande av principen om skydd för berättigade förväntningar
Parternas argument
69     Republiken Grekland har gjort gällande att den på goda grunder kunde förvänta sig att erhålla ett undantag enligt artikel
3.2 i direktivet, med hänsyn särskilt till meddelandet om försurning som kommissionen lade fram samtidigt med det ursprungliga
förslaget till direktiv. Det antyddes nämligen tydligt i detta meddelande att Republiken Grekland skulle kunna beviljas ett
sådant undantag avseende sådana delar av dess territorium som inte på ett betydande sätt bidrog till försurningen. Det svavelnedfall
i Italien som kunde tillskrivas Republiken Grekland motsvarade sammantaget under åren 1985–1996 ett bidrag som, då direktivet
antogs, på grundval av EMEP:s rapport för år 1998, ansågs som ett obefintligt bidrag till det sammanlagda svavelnedfallet
i Italien. Denna omständighet förstärkte ytterligare Republiken Greklands berättigade förväntningar på att undantagsbestämmelsen
skulle tillämpas.
70     Kommissionen har genmält att förarbetena och meddelandet om försurning, vilka utmynnade i förslaget till rådets direktiv,
inte kan anses som en konkret försäkran som väckte grundade förhoppningar hos sökanden i fråga om en viss omständighet. Det
är ostridigt att förslag till direktiv ofta modifieras under förhandlingarnas gång, vilket för övrigt skedde i förevarande
fall.
Domstolens bedömning
71     Varje ekonomisk aktör har möjlighet att åberopa skyddet för berättigade förväntningar om en institution har ingett honom grundade
förhoppningar. Dessutom finns det inte något som hindrar att en medlemsstat i samband med en talan om ogiltigförklaring gör
gällande att en rättsakt från institutionerna kränker vissa ekonomiska aktörers berättigade förväntningar (se bland annat
dom av den 10 mars 2005 i mål C-342/03, Spanien mot rådet, REG 2005, s. I-1975, punkt 47).
72     Det kan emellertid inte anses att ett meddelande som kommissionen framlagt samtidigt med ett förslag till direktiv, även om
detta meddelande nämns i skälen till direktivet, har kunnat ge upphov till berättigade förväntningar på att de riktlinjer
det ges uttryck för i meddelandet skall kvarstå, eftersom det följer av artiklarna 189a i EG-fördraget (nu artikel 250 EG)
och 189c i EG-fördraget att kommissionen när som helst kan ändra sitt förslag och att rådet kan fatta beslut att ändra förslaget
(se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 oktober 1993 i de förenade målen C-13/92–C-16/92, Driessen m.fl., REG 1993,
s. I-4751, punkt 33). Detta har skett i förevarande fall med avseende på villkoren för att bevilja tillstånd till användning
av tung eldningsolja med en svavelhalt på över 1 viktprocent.
73     Eftersom principen om skydd för berättigade förväntningar inte åsidosätts i det ifrågasatta beslutet skall talan inte bifallas
på grunden avseende ett sådant åsidosättande.

Den fjärde grunden avseende åsidosättande av proportionalitetsprincipen
Parternas argument
74     Den grekiska regeringen har hävdat att proportionalitetsprincipen medför en skyldighet att visa flexibilitet vid bedömningen
av om undantag enligt artikel 3.2 i direktivet skall beviljas. Eftersom ”kritiska belastningsgränser”, ”överskridande” och
”bidrag till ett överskridande” inte är exakta begrepp, stred kommissionens mycket restriktiva tolkning mot den flexibilitet
som krävs för att beakta ”de beskrivna miljöfenomenens komplexa territoriella struktur”, till vilken kommissionen hänvisade
i meddelandet om försurning.
75     Obalansen mellan de kostnader som följer av ett avslag och de minimala vinsterna för miljön borde ha föranlett kommissionen
att bevilja ansökan. Kostnaden för Republiken Grekland var 50 gånger högre än vad det skulle ha kostat Republiken Italien
att uppnå samma miljöskyddsnivå på sitt territorium. Kommissionens ståndpunkt tvingar en medlemsstat att bära höga och oproportionerliga
kostnader för att minska svavelhalten i tung eldningsolja medan den minskning av dessa halter som kan uppnås inte på något
vis skulle bidra till att direktivets miljömål uppnås, eftersom antalet utsatta ekosystem i varje rutnätscell där de kritiska
belastningsgränserna överskreds inte skulle förändras. Inte något av de oskyddade ekosystemen i den berörda italienska regionen
skulle nämligen få ett bättre skydd om utsläppen av svaveldioxid på grund av förbränning av tung eldningsolja eller från vilken
annan källa som helst i Grekland försvann. Inte heller skulle något av de skyddade ekosystemen i detta område bli sårbart
endast på grund av att undantaget beviljades. Det ifrågasatta beslutet strider mot proportionalitetsprincipen, eftersom det
varken är lämpligt eller nödvändigt.
76     Den grekiska regeringen har tillagt att om kommissionens mycket restriktiva tolkning överensstämmer med direktivets andemening,
innebär detta att direktivet i sig inte uppfyller lönsamhetskriteriet och att det strider mot proportionalitetsprincipen.
77     Kommissionen har gjort gällande att den omständigheten att rådet skärpte villkoren för undantag genom att i artikel 3 avlägsna
begreppet försumbart bidrag som kommissionen hade föreslagit bekräftar att kommissionen inte har något utrymme för skönsmässig
bedömning när den prövar en ansökan om undantag.
78     Rådet hade redan beaktat proportionalitetsprincipen. Belägg för att den omtvistade bestämmelsen är lämplig finns i skäl 8
i direktivet. Skälen 9, 10 och 15 i direktivet är grund för att anse att bestämmelsen är nödvändig.
79     Vidare följer det av domstolens rättspraxis att betydelsen av de eftersträvade målen skulle kunna motivera att vissa aktörer
utsätts för negativa ekonomiska konsekvenser. En åtgärd som vidtagits på det miljöpolitiska området kan anses rättsstridig
endast om det är uppenbart att åtgärden är olämplig med hänsyn till det mål som den behöriga institutionen eftersträvar, vilket
inte är fallet här.
Domstolens bedömning
80     Det har vid prövningen av grunden avseende åsidosättande av artikel 3.2 i direktivet framkommit att kommissionen inte har
något utrymme för skönsmässig bedömning vid prövningen av en ansökan om undantag enligt nämnda bestämmelse för det fall förekomsten
av ett bidrag till att de kritiska belastningsgränserna överskrids har konstaterats. Detta gäller oberoende av storleken på
bidraget och dess betydelse för huruvida det skett ett överskridande. Under dessa omständigheter innebär frågan huruvida proportionalitetsprincipen
har iakttagits egentligen, vilket kommissionen för övrigt har påpekat, ett ifrågasättande av själva direktivet.
81     Den grekiska regeringen har för övrigt på detta sätt i andra hand gjort gällande att direktivet självt, för det fall domstolen
godtar kommissionens tolkning av detta, innebär ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen och att domstolen därför i
enlighet med artikel 241 EG skall förklara att direktivet inte skall tillämpas.
82     Kommissionen och rådet anser att invändningen att direktivet är rättsstridigt skall avvisas, eftersom den grekiska regeringen
inte anfört några rättsliga grunder till stöd för den i ansökan.
83     Denna ståndpunkt kan inte godtas.
84     I ansökan varigenom talan väcktes hävdade nämligen den grekiska regeringen i andra hand att gemenskapslagstiftaren har åsidosatt
proportionalitetsprincipen, eftersom de villkor för undantag som föreskrivs i direktivet inte uppfyller de rationella ekonomiska
kriterier till vilka kommissionen hänvisade i meddelandet om försurning.
85     Den grekiska regeringen har i ansökan tillräckligt klart angett skälen till varför den anser att proportionalitetsprincipen
har åsidosatts. Invändningen om rättsstridighet skall således inte avvisas av denna anledning.
86     Även om en medlemsstat har rätt att inom ramen för en talan om ogiltigförklaring vid gemenskapsdomstolarna göra en invändning
om rättsstridighet avseende ett gemenskapsdirektiv som riktar sig till medlemsstaten och beträffande vilket medlemsstaten
inte har väckt en talan om ogiltigförklaring inom den frist som föreskrivs i artikel 230 femte stycket EG, skall talan emellertid
inte bifallas på den grunden.
87     Enligt domstolens rättspraxis (se, bland annat dom av den 14 april 2005 i mål C‑110/03, Belgien mot kommissionen, REG 2005,
s. I-2801, punkt 61) förutsätter ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen att rättssubjekt genom en gemenskapsrättsakt
åläggs en skyldighet som går utöver vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå det syfte som eftersträvas med
rättsakten.
88     Direktivet har artikel 130s.1 i fördraget som rättslig grund, vilken var ägnad att uppfylla målsättningarna i nämnda artikel
130r. Med hänsyn till att det är nödvändigt att göra avvägningar beträffande vissa mål och principer som anges i artikel 130r
i EG-fördraget (nu artikel 174 EG i ändrad lydelse) och på grund av komplexiteten i de kriterier som gemenskapslagstiftaren
skall iaktta vid genomförandet av miljöpolitiken, måste domstolskontrollen emellertid med nödvändighet begränsas till frågan
huruvida rådet genom antagandet av förordningen har gjort sig skyldigt till en uppenbart oriktig bedömning (se, för ett liknande
resonemang, bland annat dom av den 14 juli 1998 i mål C-284/95, Safety Hi-Tech, REG 1998, s. I-4301, punkt 37).
89     I den mån som den grekiska regeringen grundar sina argument på uttalanden i meddelandet om försurning, skall det inledningsvis
påpekas att rådet medvetet föreskrev strängare villkor för tillstånd till användning av tunga eldningsoljor med en svavelhalt
på över 1 viktprocent. Följaktligen kan den grekiska regeringen inte med framgång åberopa detta meddelande till stöd för påståendet
att gemenskapslagstiftaren har åsidosatt proportionalitetsprincipen.
90     Enligt artikel 1.1 i direktivet är ändamålet med detta att minska utsläppen av svaveldioxid från förbränning av vissa typer
av flytande bränslen. För att uppnå detta ändamål föreskrivs i artikel 3.1 i direktivet att tunga eldningsoljor från och med
den 1 januari 2003 inte får användas inom medlemsstaternas territorier om svavelhalten överstiger 1 viktprocent.
91     Det framgår av särskilt skälen 3, 4 och 8 i direktivet att svavel som finns i olja i årtionden har erkänts som den viktigaste
källan till svaveldioxidutsläpp, som är en av huvudorsakerna till surt regn och en av de viktigaste faktorerna bakom luftföroreningarna
i många stads- och industriområden. Såsom det anges i synnerhet i skäl 5 i direktivet är försurningen vidare en gränsöverskridande
företeelse.
92     Att tillstånd till användning av tung eldningsolja vars svavelhalt överstiger 1 viktprocent görs beroende av så stränga villkor
som de som föreskrivs i artikel 3.2 i direktivet är således en lämplig åtgärd för att uppnå direktivets målsättning.
93     Vad gäller nödvändigheten av en strikt tillämpning av villkoret rörande utsläppens bidrag till att de kritiska belastningsgränserna
överskrids anges i skäl 10 i direktivet att ”[s]tudier har visat att de fördelar som uppnås genom minskade svavelutsläpp till
följd av reducerat svavelinnehåll i olika bränslen ofta vida överstiger de i detta direktiv beräknade kostnaderna för industrin.
Tekniken för att minska svavelmängden i flytande bränslen finns och är väl inarbetad.” Såsom kommissionen har hävdat, tillfogade
rådet detta skäl i syfte att visa att institutionen beaktade proportionalitetsprincipen då den skärpte reglerna i kommissionens
förslag.
94     Det anges i skäl 15 i direktivet att det i medlemsstater och regioner där miljöförhållandena så tillåter är lämpligt att medge
undantag från de gränsvärden som sätts för svavelhalten i tung eldningsolja.
95     Med hänsyn särskilt till effekterna av svavelutsläpp på människors hälsa och på miljön liksom till att dessa utsläpp i hög
grad bidrar till den gränsöverskridande försurningen kunde rådet, utan att göra en uppenbart oriktig bedömning, anse att tillstånd
till användning av tung eldningsolja vars svavelhalt överstiger 1 viktprocent får beviljas endast om en medlemsstats svavelutsläpp
inte på något sätt bidrar till att de kritiska belastningsgränserna överskrids i medlemsstaterna, även om de ekonomiska kostnaderna
kan bli höga och även om nämnda bidrag inte på ett betydande sätt medför att situationen i andra medlemsstater förvärras.
96     Det eftersträvade målet med bestämmelserna kan vara av sådan betydelse att de negativa följderna därav, även omfattande sådana,
för vissa aktörer är motiverade (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 november 1990 i mål C-331/88, Fedesa m.fl.,
REG 1990, s. I-4023, punkt 17, och av den 17 juli 1997 i mål C‑183/95, Affish, REG 1997, s. I-4315, punkt 42), särskilt som
miljöskyddet är ett av gemenskapens grundläggande mål (se, bland annat, dom av den 13 september 2005 i mål C-176/03, kommissionen
mot rådet, REG 2005, s. I‑0000, punkt 41, och av den 15 november 2005 i mål C-320/03, kommissionen mot Österrike, REG 2005,
s. I-0000, punkt 72).
97     Talan skall följaktligen inte heller bifallas på den grunden att direktivet är rättsstridigt.
98     Mot bakgrund av ovanstående omständigheter skall talan ogillas i sin helhet.

Rättegångskostnader
99     Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Kommissionen har yrkat att Republiken Grekland skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Grekland
har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas. Enligt artikel 69.4 i rättegångsreglerna skall rådet bära sin rättegångskostnad.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:
1)
Talan ogillas.
2)
Republiken Grekland skall ersätta rättegångskostnaderna.
3)
Europeiska unionens råd skall bära sin rättegångskostnad.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: grekiska.