CELEX: 62003CJ0021
Valsts līgumi
Būvdarbi, piegādes un pakalpojumi
Ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozares
Aizliegums piedalīties līguma piešķiršanas procedūrā vai iesniegt piedāvājumu personai, kas piedalījusies attiecīgo būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu līguma dokumentācijas izstrādē

1       Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvu 92/50/EEK par procedūru
koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai [publiskā iepirkuma pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai]
(OV L 209, 1. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 13. oktobra Direktīvu 97/52/EK (OV L 328, 1. lpp.;
turpmāk tekstā – “Direktīva 92/50”), un it īpaši tās 3. panta 2. punktu; Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvu 93/36/EEK,
ar ko koordinē piegāžu valsts līgumu piešķiršanas procedūras [publiskā iepirkuma piegādes līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas
procedūras] (OV L 199, 1. lpp.), kas grozīta ar Direktīvu 97/52 (turpmāk tekstā – “Direktīva 93/36”), un it īpaši tās 5. panta
7. punktu; Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvu 93/37 par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras
[publiskā iepirkuma būvdarbu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras] (OV L 199, 54. lpp.), kas grozīta ar Direktīvu
97/52 (turpmāk tekstā – “Direktīva 93/37”), un it īpaši tās 6. panta 6. punktu; kā arī Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvu 93/38/EEK,
ar ko koordinē līgumu [publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas
ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (OV L 199, 84. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un
Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu 98/4/EK (OV L 101, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 93/38”), un it īpaši tās
4. panta 2. punktu, ņemot vērā samērīguma principu, tirdzniecības un rūpniecības brīvību un tiesības uz īpašumu. Minētie lūgumi
turklāt ir par to, kā interpretēt Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvu 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo
aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas [pārsūdzības] procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus
valsts vajadzībām [publiskā iepirkuma piegādes un būvdarbu līgumu slēgšanas tiesības] (OV L 395, 33. lpp.), un it īpaši tās
2. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 5. pantu, kā arī Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvu 92/13/EEK, ar ko koordinē
normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu [publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas
tiesību] piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju
nozarē (OV L 76, 14. lpp.), un it īpaši tās 1. un 2. pantu.
2       Šie prejudiciālie lūgumi tika iesniegti saistībā ar tiesvedību starp
Fabricom SA
(turpmāk tekstā – “
Fabricom
”) un Beļģijas valsti par valsts tiesību noteikumu likumību, kas noteiktos apstākļos aizliedz personai, kas publiskā iepirkuma
ietvaros veikusi sagatavošanas darbus, vai ar to saistītam uzņēmumam piedalīties minētā publiskā iepirkuma līguma slēgšanas
tiesību piešķiršanas procedūrā.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums
3       Nolīguma par iepirkumiem valsts vajadzībām [publisko iepirkumu] VI panta 4. punkts, kas pievienots Padomes 1994. gada 22. decembra
Lēmumam 94/800/EK par daudzpusējo tirdzniecības sarunu Urugvajas kārtā (1986–1994) panākto nolīgumu noslēgšanu Eiropas Kopienas
vārdā par jautājumiem, kas ir tās kompetencē (OV L 336, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Nolīgums par publiskajiem iepirkumiem”),
paredz:
“Iestādes veidā, kas var ierobežot konkurenci, nedz lūgs, nedz pieņems ieteikumus, ko var izmantot specifikāciju izstrādāšanai
konkrētam iepirkumam, no sabiedrības, kas var būt komerciāli ieinteresēta attiecīgajā iepirkumā.”
4       Atbilstoši Direktīvas 92/50 3. panta 2. punkta noteikumiem:
“Līgumslēdzējas iestādes nodrošina to, ka netiek diskriminēti pakalpojumu sniedzēji.”
5       Direktīvas 93/36 5. panta 7. punkts paredz:
“Līgumslēdzējas iestādes nodrošina to, ka netiek diskriminēti dažādi piegādātāji.”
6       Direktīvas 93/37 6. panta 6. punkts nosaka:
“Līgumslēdzējas iestādes nodrošina to, ka netiek diskriminēti būvuzņēmēji.”
7       Atbilstoši Direktīvas 93/38 4. panta 2. punkta noteikumiem:
“Līgumslēdzēji subjekti nodrošina to, ka netiek diskriminēti piegādātāji, būvuzņēmēji vai pakalpojumu sniedzēji.”
8       Direktīvas 97/52 desmitais preambulas apsvērums, kura redakcija pēc būtības ir vienāda ar Direktīvas 98/4 trīspadsmito preambulas
apsvērumu, nosaka:
“[..] līgumslēdzējas iestādes var lūgt vai pieņemt ieteikumus, ko var izmantot, sagatavojot normatīvus konkrētiem valsts līgumiem
[konkrētam iepirkumam], ar noteikumu, ka šādi ieteikumi nekavē konkurenci.”
9       Direktīvas 89/665 2. pants paredz:
“1. Dalībvalstis nodrošina to, lai tiesību aktos, kas pieņemti sakarā ar 1. pantā noteikto izskatīšanas procedūru, būtu paredzēts
pilnvarojums:
a)      tiklīdz rodas izdevība, panākot vienošanos, veikt pagaidu pasākumus, lai labotu varbūtējo pārkāpumu vai novērstu turpmāku
kaitējumu attiecīgām interesēm, ieskaitot pasākumus, kas paredz pārtraukt valsts pasūtījuma piešķiršanas procedūru [publiskā
iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru] vai nodrošināt tās pārtraukšanu, vai pārtraukt jebkuras līgumslēdzējas
iestādes lēmuma īstenošanu;
[..].”
10     Atbilstoši Direktīvas 92/13 1. pantam:
“1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka līgumslēdzēju subjektu pieņemtos lēmumus var efektīvi un,
jo īpaši, iespējami ātri pārskatīt saskaņā ar nākamajos pantos, jo īpaši 2. panta 8. punktā, izklāstītajiem nosacījumiem,
pamatojoties uz to, ka šādos lēmumos ir pārkāpti Kopienas tiesību akti līgumu piešķiršanas jomā vai valstu normas, kas īsteno
šos tiesību aktus attiecībā uz:
a)      līgumu piešķiršanas procedūrām, uz ko attiecas Padomes Direktīva 90/531/EEK,
un
b)      atbilstību minētās direktīvas 3. panta 2. punkta a) apakšpunktam attiecībā uz līgumslēdzējiem subjektiem, uz kuriem minētais
apakšpunkts attiecas.
2. Dalībvalstis nodrošina to, ka starp uzņēmumiem, kuri līguma piešķiršanas procedūras sakarā varētu iesniegt prasību par
kaitējumu, nerodas diskriminācija tādēļ, ka šajā direktīvā ir nošķirtas valstu normas, kas īsteno Kopienas tiesību aktus,
no citām valstu normām.
3. Dalībvalstis nodrošina to, ka saskaņā ar sīki izstrādātiem noteikumiem, ko dalībvalstis var pieņemt, pārskatīšanas procedūras
ir pieejamas vismaz katrai tādai personai, kura ir vai ir bijusi ieinteresēta iegūt konkrētu līgumu un kurai ir nodarīts kaitējums
vai ir iespējams, ka tiks nodarīts kaitējums varbūtēja pārkāpuma dēļ. Konkrēti, dalībvalstis var prasīt, lai persona, kas
lūdz pārskatīšanu, iepriekš ir paziņojusi līgumslēdzējam subjektam par varbūtējo pārkāpumu un par savu nodomu lūgt pārskatīšanu.”
11     Direktīvas 92/13 2. pants nosaka:
“Dalībvalstis nodrošina to, ka tiesību aktos par 1. pantā paredzētajām pārskatīšanas procedūrām ir pilnvarojums, kas ļauj:
vai nu,
a)      tiklīdz rodas izdevība, panākot vienošanos, veikt pagaidu pasākumus, lai labotu varbūtējo pārkāpumu vai novērstu turpmāku
kaitējumu attiecīgām interesēm, tajā skaitā pasākumus, lai pārtrauktu līguma piešķiršanas procedūru vai nodrošinātu tās pārtraukšanu,
vai pārtrauktu jebkura lēmuma īstenošanu, ko pieņēmis līgumslēdzējs subjekts,
un
b)      atcelt nelikumīgi pieņemtus lēmumus vai nodrošināt to atcelšanu, tostarp atcelt diskriminējošas tehniskās specifikācijas,
saimnieciskus vai finanšu norādījumus paziņojumā par līgumu, periodiskā informatīvā paziņojumā, paziņojumā par vērtēšanas
sistēmas esamību, uzaicinājumā uz konkursu, līguma dokumentos vai jebkurā citā dokumentā, kas attiecas uz konkrēto līguma
piešķiršanas procedūru;
vai arī,
c)      tiklīdz rodas izdevība, ja iespējams, panākot vienošanos, un, ja vajadzīgs, izlemjot pēc būtības, veikt pasākumus, kas nav
paredzēti a) un b) apakšpunktā, lai labotu visus konstatētos pārkāpumus un novērstu kaitējumu attiecīgām interesēm; jo īpaši,
izdodot rīkojumu par konkrētas summas samaksu, ja pārkāpums nav izlabots vai novērsts.
Dalībvalstis var izdarīt šo izvēli vai nu attiecībā uz visiem līgumslēdzējiem subjektiem, vai uz subjektu kategorijām, kas
noteiktas, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, un katrā ziņā uzturot spēkā tos pasākumus, kas paredzēti, lai neradītu
kaitējumu attiecīgām interesēm;
[..].”

Valsts tiesiskais regulējums
12     1999. gada 25. marta Karaliskā lēmuma 32. pants, ar ko grozīts 1996. gada 8. janvāra Karaliskais lēmums par būvdarbu, piegāžu
un pakalpojumu un valsts būvdarbu koncesiju publiskajiem iepirkumiem (1999. gada 9. aprīļa
Moniteur belge
, 11690. lpp.; turpmāk tekstā – “1999. gada 25. marta Karaliskais lēmums, ar ko grozīts 1996. gada 8. janvāra Karaliskais
lēmums”), paredz:
“[..]
1. Persona, kas veikusi ar attiecīgajiem būvdarbiem, piegādēm vai pakalpojumiem saistītu pētījumu, pārbaudi, analīzi vai izstrādi,
nevar iesniegt dalības pieteikumu vai piedāvājumu saistībā ar konkrēto būvdarbu, piegāžu vai pakalpojumu publisko iepirkumu.
2. Ar 1. pantā minēto personu saistīts uzņēmums nevar iesniegt dalības pieteikumu vai piedāvājumu, ja vien tas nepierāda,
ka nav guvis nepamatotu priekšrocību, kas var izkropļot normālus konkurences apstākļus.
Minētā panta izpratnē “saistīts uzņēmums” nozīmē ikvienu uzņēmumu, attiecībā pret kuru 1. punktā paredzētā persona vai nu
tieši, vai netieši var izmantot dominējošu ietekmi, vai jebkuru uzņēmumu, kas var izmantot dominējošu ietekmi attiecībā pret
šo personu vai kas ir pakļauts cita uzņēmuma dominējošai ietekmei sakarā ar īpašuma tiesībām, finanšu līdzdalību vai to regulējošiem
noteikumiem. Tiek uzskatīts, ka pastāv dominējoša ietekme, ja uzņēmumam, tieši vai netieši, attiecībā uz citu uzņēmumu:
1)      pieder uzņēmuma parakstītā pamatkapitāla daļu vairākums; vai
2)      pieder uzņēmuma emitēto daļu balsstiesību vairākums; vai
3)      ir iespēja iecelt vairāk nekā pusi no uzņēmuma administrācijas, izpildinstitūcijas vai uzraudzības institūcijas locekļiem.
Pirms izslēgt uzņēmumu sakarā ar nepamatotu priekšrocību, no kuras uzņēmums varētu gūt labumu, līgumslēdzēja iestādei ar ierakstītu
vēstuli ir jāuzaicina uzņēmums divpadsmit kalendāro dienu laikā, ja vien noteiktā gadījumā uzaicinājums neparedz garāku termiņu,
iesniegt pierādījumus attiecībā uz minēto saistību, tā neatkarības pakāpi un visiem apstākļiem, kas ļauj konstatēt, ka nepastāv
dominējoša ietekme vai tā neiespaido attiecīgo līgumu.
3. 1. un 2. punkts neattiecas uz:
1)      publiskajiem iepirkumiem, kas vienlaicīgi ietver gan projekta sagatavošanu, gan tā izpildi;
2)      publiskajiem iepirkumiem, kas tiek piešķirti ar sarunu procedūru, nepublicējot paziņojumu par procedūras uzsākšanu likuma
17. panta 2. punkta izpratnē.”
13     1999. gada 25. marta Karaliskā lēmuma, ar ko grozīts 1996. gada 10. janvāra Karaliskais lēmums par būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu
publisko iepirkumu ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarēs (1999. gada 28. aprīļa
Moniteur belge
, 14144. lpp.; turpmāk tekstā – “1999. gada 25. marta Karaliskais lēmums, ar ko grozīts 1996. gada 10. janvāra Karaliskais
lēmums”), 26. pants būtībā ir izteikts redakcijā, kas ir identiska 1999. gada 25. marta Karaliskā lēmuma, ar ko grozīts 1996. gada
8. janvāra Karaliskais lēmums, 32. pantam.

Pamata prāvas un prejudiciālie jautājumi
14
Fabricom
ir būvniecības uzņēmums, kuru regulāri uzaicina piedalīties konkursos saistībā ar publisko iepirkumu, tostarp ūdensapgādes,
enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarēs.

Lieta C‑21/03
15     Ar prasības pieteikumu, kas
Conseil d’État
[Valsts padomē] iesniegts 1999. gada 25. jūnijā,
Fabricom
lūdza atcelt 1999. gada 25. marta Karaliskā lēmuma, ar ko grozīts 1996. gada 10. janvāra Karaliskais lēmums, 26. pantu.
16
Fabricom
norādīja, ka šis noteikums ir pretrunā vienlīdzīgas attieksmes pret visiem pretendentiem principam, Direktīvā 92/13 paredzētajam
pārsūdzības efektivitātes principam, samērīguma principam, tirdzniecības un rūpniecības brīvībai, kā arī tiesībām uz īpašumu,
kas paredzētas 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas Papildu
protokola 1. pantā.
17     Beļģija apstrīd
Fabricom
izvirzītos prasības pamatus.
18     Attiecībā uz 1999. gada 25. marta Karaliskā lēmuma, ar ko grozīts 1996. gada 10. janvāra Karaliskais lēmums, 26. pantu
Conseil d’État
norāda, ka atbilstoši minētā 1999. gada 25. marta Karaliskā lēmuma preambulai un pirms tā pieņemšanas Karalim iesniegtajam
ziņojumam minētā noteikuma mērķis ir neļaut personai, kas vēlas saņemt publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības, gūt brīvai
konkurencei neatbilstošu priekšrocību sakarā ar to, ka tā ir veikusi ar attiecīgajiem būvdarbiem, piegādēm vai pakalpojumiem
saistītu pētījumu, pārbaudi, analīzi vai izstrādi.
19
Conseil d’État
uzskata, ka šis noteikums vispārīgā un vienādi piemērojamā veidā aizliedz personām, kas veikušas pētījumu, pārbaudi, analīzi
vai izstrādi, piedalīties publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā vai iesniegt piedāvājumus, un
tā rezultātā – arī ar šo personu saistītam uzņēmumam. Turklāt, pretēji tam, kas ir paredzēts attiecībā uz saistīto uzņēmumu,
ar iepriekš minēto personu saistītajam uzņēmumam nav iespējas iesniegt pierādījumus par to, ka konkrētos apstākļos, veicot
kādu no minētajām darbībām, tas nevarēja iegūt priekšrocību, kas varētu radīt nevienlīdzību pretendentu vidū. Minētais noteikums
tieši neparedz līgumslēdzējas iestādes pienākumu noteiktā termiņā atbildēt uz saistītā uzņēmuma iesniegto informāciju nolūkā
pierādīt, ka nepastāv dominējoša ietekme vai tā neskar attiecīgo līgumu.
20     Uzskatot, ka izskatāmās lietas izlemšanai ir nepieciešama direktīvu publiskā iepirkuma jomā atsevišķu noteikumu interpretācija,
Conseil d’État
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [..] Direktīva 93/38, īpaši tās 4. panta 2. punkts, un [..] Direktīva 98/4, ņemot vērā samērīguma principu, tirdzniecības
un rūpniecības brīvību, kā arī tiesības uz īpašumu, kas paredzētas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas
1952. gada 20. marta Papildu protokolā, aizliedz to, ka personai, kas veikusi ar minētajiem būvdarbiem, piegādēm vai pakalpojumiem
saistītu pētījumu, pārbaudi, analīzi vai izstrādi, netiek atļauts iesniegt dalības pieteikumu vai piedāvājumu būvdarbu, piegāžu
vai pakalpojumu publiskajam iepirkumam, neparedzot šai personai iespēju pierādīt, ka konkrētajos apstākļos tās iegūtā pieredze
nevar izkropļot konkurenci?
2)      Vai atbilde uz iepriekšējo jautājumu būtu citāda, ja iepriekš minētās direktīvas, ņemot vērā minēto principu, brīvības un
tiesības, interpretētu tādējādi, ka tās attiecas tikai uz privātiem uzņēmumiem vai uzņēmumiem, kas sniedz pakalpojumus pret
atlīdzību?
3)      Vai [..] Direktīvu 92/13, it īpaši tās 1. un 2. pantu, var interpretēt tādējādi, ka līgumslēdzēja iestāde var jebkurā brīdī
– līdz pat piedāvājumu izvērtēšanas procedūras beigām – atteikt tiesības piedalīties publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību
piešķiršanas procedūrā vai iesniegt piedāvājumu uzņēmumam, kas saistīts ar personu, kura veikusi ar būvdarbiem, piegādēm vai
pakalpojumiem saistītu pētījumu, pārbaudi, analīzi vai izstrādi, lai gan minētais uzņēmums, atbildot uz līgumslēdzējas iestādes
šajā sakarā uzdotajiem jautājumiem, ir apliecinājis, ka nav guvis nepamatotu priekšrocību, kas varētu izkropļot normālus konkurences
apstākļus?”

Lieta C‑34/03
21     Ar prasības pieteikumu, kas
Conseil d’État
iesniegts 1999. gada 8. jūnijā,
Fabricom
lūdz atcelt 1999. gada 25. marta Karaliskā lēmuma, ar ko grozīts 1996. gada 8. janvāra Karaliskais lēmums, 32. pantu.
22
Fabricom
izvirzītie prasības pamati būtībā ir tādi paši kā lietā C‑21/03 izvirzītie pamati.
Conseil d’État
saistībā ar minēto 32. pantu sniegtā informācija ir identiska informācijai, kas sniegta lietā C‑21/03 attiecībā uz 1999. gada
25. marta Karaliskā lēmuma, ar ko grozīts 1996. gada 10. janvāra Karaliskais lēmums, 26. pantu.
23     Šajos apstākļos
Conseil d’État
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [..] Direktīva 92/50, it īpaši tās 3. panta 2. punktā, [..] Direktīva 93/36, it īpaši tās 5. panta 7. punktā, [..] Direktīva
93/37, it īpaši tās 6. panta 6. punktā, un [..] Direktīva 97/52, it īpaši tās 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 3. panta
1. punkta b) apakšpunktā, ņemot vērā samērīguma principu, tirdzniecības un rūpniecības brīvību, kā arī tiesības uz īpašumu,
kas paredzētas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 1952. gada 20. marta Papildu protokolā, aizliedz
to, ka personai, kas veikusi ar minētajiem būvdarbiem, piegādēm vai pakalpojumiem saistītu pētījumu, pārbaudi, analīzi vai
izstrādi, netiek atļauts iesniegt dalības pieteikumu vai piedāvājumu būvdarbu, piegāžu vai pakalpojumu publiskajam iepirkumam,
neparedzot šai personai iespēju pierādīt, ka konkrētajos apstākļos tās iegūtā pieredze nevarēja izkropļot konkurenci?
2)      Vai atbilde uz iepriekšējo jautājumu būtu citāda, ja iepriekš minētās direktīvas, ņemot vērā minēto principu, brīvības un
tiesības, interpretētu tādējādi, kas tās attiecas tikai uz privātiem uzņēmumiem vai uzņēmumiem, kas sniedz pakalpojumus peļņas
nolūkos?
3)      Vai [..] Direktīvu 89/665, it īpaši tās 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 5. pantu, var interpretēt tādējādi, ka līgumslēdzēja
iestāde var jebkurā brīdī –līdz pat piedāvājumu izvērtēšanas procedūras beigām – atteikt tiesības piedalīties publiskā iepirkuma
līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā vai iesniegt piedāvājumu uzņēmumam, kas saistīts ar personu, kura veikusi
ar būvdarbiem, piegādēm vai pakalpojumiem saistītu pētījumu, pārbaudi, analīzi vai izstrādi, lai gan minētais uzņēmums, atbildot
uz līgumslēdzējas iestādes šajā sakarā uzdotajiem jautājumiem, ir apliecinājis, ka nav guvis nepamatotu priekšrocību, kas
varētu izkropļot normālus konkurences apstākļus?”
24     Ar Tiesas priekšsēdētāja 2003. gada 4. marta rīkojumu lietas C‑21/03 un C‑34/03 rakstveida un mutvārdu procesā, kā arī galīgā
sprieduma pieņemšanai tika apvienotas.

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmo lietās C‑21/03 un C‑34/03 uzdoto jautājumu
25     Ar pirmo lietās C‑21/03 un C‑34/03 uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Kopienu tiesību noteikumi, uz kuriem
tā atsaucas, aizliedz tādu noteikumu kā 1999. gada 25. marta Karaliskā lēmuma, ar ko grozīts 1996. gada 10. janvāra Karaliskais
lēmums, 26. pants un 1999. gada 25. marta Karaliskā lēmuma, ar ko grozīts 1996. gada 8. janvāra Karaliskais lēmums, 32. pants,
tas ir, noteikumu, saskaņā ar kuru personai, kas veikusi ar minētajiem būvdarbiem, piegādēm vai pakalpojumiem saistītu pētījumu,
pārbaudi, analīzi vai izstrādi, netiek atļauts iesniegt dalības pieteikumu vai piedāvājumu būvdarbu, piegāžu vai pakalpojumu
publiskajam iepirkumam, neparedzot šai personai iespēju pierādīt, ka konkrētajos apstākļos tās iegūtā pieredze nevarēja izkropļot
konkurenci (turpmāk tekstā – “pamata lietā apstrīdētais noteikums”).
26     Šajā sakarā jāatgādina, ka pienākums ievērot vienlīdzīgas attieksmes principu ir to direktīvu pamatā, kas pieņemtas publiskā
iepirkuma jomā un kas tostarp paredz nodrošināt efektīvu konkurenci nozarēs, kurās tās attiecīgi piemērojamas, un kas nosaka
publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas kritērijus nolūkā nodrošināt šādu konkurenci (2002. gada 17. septembra
spriedums lietā C‑513/99
Concordia Bus Finland
,
Recueil
, I‑7213. lpp
.
, 81. punkts un tajā minētā judikatūra).
27     Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru vienlīdzīgas attieksmes princips nosaka, ka līdzīgās situācijās nevajadzētu piemērot atšķirīgus
noteikumus un dažādās situācijās savukārt nevajadzētu piemērot vienādus noteikumus, ja vien tādai pieejai nav objektīva pamata
(2004. gada 14. decembra spriedumi lietā C‑434/02
Arnold André
, Krājums, I‑11825. lpp., 68. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī lietā C‑210/03
Swedish Match
, Krājums, I‑11893. lpp., 70. punkts un tajā minētā judikatūra).
28     Tomēr persona, kas ir veikusi ar publisko iepirkumu saistīto būvdarbu, piegāžu vai pakalpojumu pētījumu, pārbaudi, analīzi
vai izstrādi (turpmāk tekstā – “persona, kas veikusi noteiktus sagatavošanas darbus”), saistībā ar dalību šī publiskā iepirkuma
līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā ne vienmēr atrodas tādā pat situācijā kā persona, kas nav veikusi minētos
darbus.
29     No vienas puses, persona, kas piedalījusies noteiktos sagatavošanas darbos, var atrasties labākā situācijā sava piedāvājuma
formulēšanai sakarā ar informāciju, ko tā varēja iegūt saistībā ar attiecīgo līgumu minēto sagatavošanas darbu veikšanas laikā.
Tomēr visiem pretendentiem ir jābūt vienādām iespējām saistībā ar to piedāvājumu formulēšanu (šajā sakarā skat. 1996. gada
25. aprīļa spriedumu lietā C‑87/94 Komisija/Beļģija,
Recueil
, I‑2043. lpp., 54. punkts).
30     No otras puses, minētā persona var atrasties situācijā, kas var radīt interešu konfliktu, proti, kā to arī pamatoti norāda
Eiropas Kopienu Komisija, gadījumā, ja tā pati piedalās attiecīgā publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas
procedūrā, tā var, pat bez attiecīga nodoma, ietekmēt tā nosacījumus tai labvēlīgā veidā. Šāda situācija var izkropļot konkurenci
pretendentu vidū.
31     Ņemot vērā minēto situāciju, kurā var atrasties noteiktus sagatavošanas darbus veikusi persona, nevar piekrist tam, ka vienlīdzīgas
attieksmes princips paredz pienākumu vienādi attiekties pret šo personu un pārējiem pretendentiem.
32
Fabricom
, kā arī Austrijas un Somijas valdības būtībā norāda, ka tāda noteikuma kā pamata lietā radītai nevienlīdzīgai attieksmei,
kas visos gadījumos paredz aizliegt personai, kura veikusi noteiktus sagatavošanas darbus, piedalīties attiecīgā publiskā
iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, nav objektīva pamata. Tāds aizliegums faktiski ir nesamērīgs.
Fabricom
, kā arī Austrijas un Somijas valdības uzskata, ka vienlīdzīga attieksme pret visiem pretendentiem tiek nodrošināta arī tad,
ja pastāv procedūra, ar kuras palīdzību katrā konkrētā gadījumā tiek izvērtēts, vai tas, ka persona ir veikusi noteiktus sagatavošanas
darbus, ir devis personai, kas veikusi minētos darbus, konkurences priekšrocību attiecībā pret pārējiem pretendentiem. Tāds
pasākums būtu mazāk ierobežojošs personai, kas veikusi noteiktus sagatavošanas darbus.
33     Šajā sakarā ir jāatzīst, ka pamata lietā esošais noteikums neparedz personai, kas veikusi noteiktus sagatavošanas darbus,
nekādu iespēju pierādīt, ka konkrētajā gadījumā nerodas šā sprieduma 29. un 30. pantā minētās problēmas.
34     Tāds noteikums pārsniedz to, kas vajadzīgs, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret visiem pretendentiem.
35     Būtībā minētā noteikuma piemērošanas sekas var būt tādas, ka personas, kas veikušas noteiktus sagatavošanas darbus, tiek izslēgtas
no publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras pat tad, ja to dalība tajā neapdraud konkurenci pretendentu
vidū.
36     Pastāvot šādiem apstākļiem, uz pirmo lietās C‑21/03 un C‑34/03 uzdoto jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka Direktīva 92/50 un
it īpaši tās 3. panta 2. punkts, Direktīva 93/36 un it īpaši tās 5. panta 7. punkts, Direktīva 93/37 un it īpaši tās 6. panta
6. punkts, kā arī Direktīva 93/38 un it īpaši tās 4. panta 2. punkts aizliedz tādu noteikumu kā 1999. gada 25. marta Karaliskā
lēmuma, ar ko grozīts 1996. gada 10. janvāra Karaliskais lēmums, 26. pants un 1999. gada 25. marta Karaliskā lēmuma, ar ko
grozīts 1996. gada 8. janvāra Karaliskais lēmums, 32. pants, saskaņā ar kuru personai, kas veikusi ar minētajiem būvdarbiem,
piegādēm vai pakalpojumiem saistītu pētījumu, pārbaudi, analīzi vai izstrādi, netiek atļauts iesniegt dalības pieteikumu vai
piedāvājumu būvdarbu, piegāžu vai pakalpojumu publiskajam iepirkumam, neparedzot šai personai iespēju pierādīt, ka konkrētajos
apstākļos tās iegūtā pieredze nevarēja izkropļot konkurenci.

Par otro lietās C‑21/03 un C‑34/03 uzdoto jautājumu
37     Ar otro lietās C‑21/03 un C‑34/03 uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa jautā, vai atbilde uz pirmo jautājumu ir citāda, ja Direktīvas
92/50, 93/36, 93/37 un 93/38, ņemot vērā samērīguma principu, tirdzniecības un rūpniecības brīvību, kā arī tiesības uz īpašumu,
tiek interpretētas tādējādi, ka tās attiecas tikai uz privātiem uzņēmumiem vai uzņēmumiem, kas sniedz pakalpojumus pret atlīdzību
38     Jāuzsver, ka šis jautājums ir balstīts uz hipotēzi, kurai nevar piekrist.
39     Būtībā minētajās direktīvās nav nekādas norādes, kas ļautu tās interpretēt tādējādi, ka saistībā ar to piemērošanu attiecībā
uz uzņēmumiem, kas piedalās vai paredz piedalīties publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, tās
attiecas tikai uz privātiem uzņēmumiem vai uzņēmumiem, kas sniedz pakalpojumus pret atlīdzību. Starp citu, vienlīdzīgas attieksmes
princips aizliedz to, ka tāds noteikums kā pamata lietā ir piemērojams tikai attiecībā uz privātiem uzņēmumiem vai uzņēmumiem,
kas sniedz pakalpojumus pret atlīdzību un kas veikuši noteiktus sagatavošanas darbus, turpretim tādi uzņēmumi, kam nepiemīt
kāda no šīm īpašībām un kas tāpat ir veikuši minētos sagatavošanas darbus, nav tam pakļauti.
40     Tādējādi uz otro lietās C‑21/03 un C‑34/03 uzdoto jautājumu nav jāatbild.

Par trešo lietās C‑21/03 un C‑34/03 uzdoto jautājumu
41     Ar trešo lietās C‑21/03 un C‑34/03 uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīva 89/665 un it īpaši tās 2. panta
1. punkta a) apakšpunkts un 5. punkts, kā arī Direktīva 92/13 un it īpaši tās 1. un 2. pants aizliedz līgumslēdzējai iestādei
jebkurā laikā – līdz pat piedāvājumu izvērtēšanas procedūras beigām – atteikt tiesības piedalīties publiskā iepirkuma līguma
slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā vai iesniegt piedāvājumu uzņēmumam, kas saistīts ar personu, kura veikusi noteiktus
sagatavošanas darbus, lai gan minētais uzņēmums, atbildot uz līgumslēdzējas iestādes šajā sakarā uzdotajiem jautājumiem, ir
apliecinājis, ka nav guvis nepamatotu priekšrocību, kas varētu izkropļot normālus konkurences apstākļus.
42     Šajā sakarā ir jāatgādina – tā kā jautājums šajā lietā ir par detalizētiem procesuālajiem noteikumiem, kas reglamentē tiesību
aizsardzības līdzekļus, kuru mērķis ir nodrošināt Kopienu tiesībās paredzētās dalībnieku un pretendentu tiesības, kas aizskartas
ar līgumslēdzēju iestāžu lēmumiem, tie nedrīkst ietekmēt Direktīvas 89/665 lietderīgo iedarbību (2002. gada 12. decembra spriedums
lietā C‑470/99
Universale–Bau
u.c.,
Recueil
, I‑11617. lpp., 72. punkts).
43     Turklāt Direktīvas 89/665 un Direktīvas 92/13 noteikumi, kas pieņemti, lai aizsargātu pretendentus no līgumslēdzējas iestādes
patvaļīgiem lēmumiem, paredz pastiprināt esošos mehānismus nolūkā nodrošināt Kopienu noteikumu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas
tiesību piešķiršanas procedūras jomā efektīvu piemērošanu, it īpaši stadijā, kur pārkāpumus vēl ir iespējams labot. Šāda aizsardzība
nevar būt efektīva, ja pretendents nevar atsaukties uz šiem noteikumiem attiecībā pret līgumslēdzēja iestādi (2004. gada 24. jūnija
spriedums lietā C‑212/02 Komisija/Austrija, Krājumā nav publicēts, 20. punkts, un tajā minētā judikatūra).
44     Līgumslēdzējas iestādes iespēja līdz pat brīdim, kad procedūra jau ir stipri pavirzījusies uz priekšu, atlikt lēmuma pieņemšanu
par uzņēmuma, kas saistīts ar personu, kura veikusi noteiktus sagatavošanas darbus, iespēju piedalīties publiskā iepirkuma
līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā vai iesniegt piedāvājumu, lai gan attiecīgās iestādes rīcībā ir visa šī lēmuma
pieņemšanai vajadzīgā informācija, liedz šim uzņēmumam iespēju atsaukties uz Kopienu noteikumiem publiskā iepirkuma līguma
slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras jomā attiecībā pret līgumslēdzēju iestādi tādā laikposmā, kas ir atkarīgs tikai
no iestādes rīcības brīvības un kas noteiktā gadījumā var ilgt līdz pat brīdim, kad pārkāpumus vairs nav iespējams labot.
45     Tāda situācija, kad nepamatoti tiek atlikta ieinteresēto personu Kopienu tiesībās paredzēto tiesību īstenošana, var apdraudēt
Direktīvu 89/665 un 92/13 lietderīgo iedarbību. Turklāt tāda situācija ir pretrunā Direktīvu 89/665 un 92/13 mērķim, kas paredz
aizsargāt pretendentu attiecībā pret līgumslēdzēju iestādi.
46     Tādējādi uz trešo lietās C‑21/03 un C‑34/03 uzdoto jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka Direktīva 89/665 un it īpaši tās 2. panta
1. punkta a) apakšpunkts un 5. punkts, kā arī Direktīva 92/13 un it īpaši tās 1. un 2. pants aizliedz to, ka līgumslēdzēja
iestāde jebkurā laikā – līdz pat piedāvājumu izvērtēšanas procedūras beigām – var atteikt tiesības piedalīties publiskā iepirkuma
līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā vai iesniegt piedāvājumu uzņēmumam, kas saistīts ar personu, kura veikusi
noteiktus sagatavošanas darbus, lai gan minētais uzņēmums, atbildot uz līgumslēdzējas iestādes šajā sakarā uzdotajiem jautājumiem,
ir apliecinājis, ka nav guvis nepamatotu priekšrocību, kas varētu izkropļot normālus konkurences apstākļus.

Par tiesāšanās izdevumiem
47     Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata prāvā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1)
Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu publiskā iepirkuma pakalpojumu līgumu slēgšanas
tiesību piešķiršanai, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 13. oktobra Direktīvu 97/52/EK, un it īpaši
tās 3. panta 2. punkts; Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/36/EEK, ar ko koordinē publiskā iepirkuma piegādes līgumu
slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras, kas grozīta ar Direktīvu 97/52, un it īpaši tās 5. panta 7. punkts; Padomes 1993. gada
14. jūnija Direktīva 93/37 par to, kā koordinēt publiskā iepirkuma būvdarbu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras,
kas grozīta ar Direktīvu 97/52, un it īpaši tās 6. panta 6. punkts; kā arī Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/38/EEK,
ar ko koordinē publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes,
enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu
98/4/EK, un it īpaši tās 4. panta 2. punkts aizliedz tādu noteikumu kā 1999. gada 25. marta Karaliskā lēmuma, ar ko grozīts
1996. gada 10. janvāra Karaliskais lēmums par būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskajiem iepirkumiem ūdensapgādes, enerģētikas,
transporta un telekomunikāciju nozarēs, 26. pants un 1999. gada 25. marta Karaliskā lēmuma, ar ko grozīts 1996. gada 8. janvāra
Karaliskais lēmums par būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu un valsts būvdarbu koncesiju publiskajiem iepirkumiem, 32. pants,
saskaņā ar kuru personai, kas veikusi ar minētajiem būvdarbiem, piegādēm vai pakalpojumiem saistītu pētījumu, pārbaudi, analīzi
vai izstrādi, nav atļauts iesniegt dalības pieteikumu vai piedāvājumu būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskajam iepirkumam,
neparedzot šai personai iespēju pierādīt, ka konkrētajos apstākļos tās iegūtā pieredze nevarēja izkropļot konkurenci;
2)
Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīva 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz
pārsūdzības procedūru piemērošanu, piešķirot publiskā iepirkuma piegādes un būvdarbu līgumu slēgšanas tiesības, un it īpaši
tās 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 5. pants, kā arī Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīva 92/13/EEK, ar ko koordinē
normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību
piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē,
un it īpaši tās 1. un 2. pants aizliedz to, ka līgumslēdzēja iestāde jebkurā laikā – līdz pat piedāvājumu izvērtēšanas procedūras
beigām – var atteikt tiesības piedalīties publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā vai iesniegt
piedāvājumu uzņēmumam, kas saistīts ar personu, kura veikusi noteiktus sagatavošanas darbus, lai gan minētais uzņēmums, atbildot
uz līgumslēdzējas iestādes šajā sakarā uzdotajiem jautājumiem, ir apliecinājis, ka nav guvis nepamatotu priekšrocību, kas
varētu izkropļot normālus konkurences apstākļus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – franču.