CELEX: 62008CJ0302
Марки
Международна регистрация
Протокол за Мадридската спогодба
Регламент (ЕО) № 40/94
Член 146
Еднакво действие в Общността на международната регистрация и на марката на Общността
Регламент (ЕО) № 1383/2003
Член 5, параграф 4
Стоки, за които се подозира, че нарушават правата върху марка
Намеса на митническите органи
Притежател на марка на Общността
Право да се предизвика намеса и в държави-членки, различни от тази, в която е подадена молбата за намеса
Разширяване на обхвата по отношение на притежателя на международна регистрация

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 5, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1383/2003 на Съвета от 22 юли 2003 година относно намесата на митническите органи по отношение на стоки, за които се подозира, че нарушават някои права върху интелектуалната собственост, както и относно мерките, които следва да се вземат по отношение на стоки, нарушаващи някои права върху интелектуалната собственост (
ОВ L 196, стр. 7
; Специално издание на български език 2007 г., глава 2, том 16, стр. 18), и на член 146 от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от относно марката на Общността (
ОВ L 11, 1994 г., стp. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146), изменен с Регламент (ЕО) № 1992/2003 на Съвета от (
ОВ L 296, стp. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 9, наричан по-нататък „Регламент № 40/94“).
Запитването е отправено в рамките на спор между дружеството Zino Davidoff SA (наричано по-нататък „Davidoff“) и Bundesfinanzdirektion Südost по повод на молба, подадена от Davidoff, за митническа конфискация на стоки, за които се подозира, че нарушават правата върху международно регистрирани марки, на които то е притежател.
Правна уредба
Член 1 от Регламент № 1383/2003 гласи:
„1.   Настоящият регламент определя условията за намеса на митническите органи, когато има подозрения, че дадени стоки са стоки, нарушаващи правата върху интелектуалната собственост в следните ситуации:
a)
когато са декларирани за пускане в свободно обращение, експорт или реекспорт […];
б)
когато бъдат открити при контрол на стоки, въвеждани на митническата територия на Общността или извеждани от нея […], поставени в режим на изчакване […], в процес на реекспорт с известие […] или поставени в свободна зона или в свободен склад […].
2.   Настоящият регламент определя също така и мерките, които следва да се вземат от компетентните органи, когато бъде установено, че стоките, визирани в параграф 1, нарушават правата върху интелектуалната собственост“.
Член 2 от същия регламент гласи:
„1.   За целите на настоящия регламент под „стоки, нарушаващи правата върху интелектуалната собственост“ се разбират:
a)
„имитираните стоки“, а именно:
i)
стоките, включително техните опаковки, върху които е поставена без разрешение производствена или търговска марка, идентична на производствената или търговска марка, валидно регистрирана за същия тип стоки, или която не може да бъде отличена в основните си аспекти от тази производствена или търговска марка, и която поради това нарушава правата на титуляря [другаде в текста: „притежателя“] на въпросната марка по силата на правото на Общността, и по-конкретно на Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 г. за марката на Общността или по силата на вътрешното право на държавата-членка, в която е подадена молбата за намеса на митническите органи;
[…]
[…]
2.   За целите на настоящия регламент под „титуляр на правата“ се разбира:
а)
титулярят на производствена или търговска марка […]
[…]“
Член 5 има следното съдържание:
„1.   Във всяка държава-членка титулярят на правата може да внесе в компетентната митническа служба писмена молба, целяща да предизвика нейната намеса, когато стоки се намират в една от ситуациите, визирани в член 1, параграф 1 (молба за намеса).
[…]
4.   Когато подателят на молбата е титуляр на марка на Общността […], молбата за намеса може да цели да предизвика, освен намесата на митническите органи на държавата-членка, в която е подадена, намесата на митническите органи на една или няколко други държави-членки.
[…]“
На 1 октомври 2004 г. Общността се присъединява към Протокола относно Мадридската спогодба за международната регистрация на марки, приет в Мадрид на (наричан по-долу „Протоколът“), по силата на Решение 2003/793/ЕО на Съвета от (
ОВ L 296, стр. 20
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 14).
Член 4 от Протокола гласи:
„Действие на международната регистрация
a)
От датата на регистрацията или извършеното вписване […] закрилата на марката във всяка една от заинтересуваните договарящи страни ще бъде същата, както ако тази марка е била подадена директно във ведомството на тази договаряща страна. Ако не бъде изпратен никакъв отказ в Международното бюро […] или ако изпратен отказ […] е бил оттеглен по-късно, закрилата на марката в заинтересуваната договаряща страна ще бъде от посочената по-горе дата, същата, както ако тази марка е била регистрирана от ведомството на тази договаряща страна.
[…]“
Член 146 от Регламент № 40/94, озаглавен „Действие на международните регистрации, посочващи Европейската общност“, предвижда:
„1.   […] [М]еждународната регистрация, посочваща Европейската общност, ще има същото действие както заявка за марка на Общността.
2.   Ако никакъв отказ не е бил нотифициран […] или ако такъв евентуален отказ е бил оттеглен, […] международната регистрация на марка, посочваща Европейската общност, ще има същото действие както регистрацията на марка като марка на Общността.
[…]“
Спорът по главното производство и преюдициалният въпрос
На 10 май 2007 г. на основание член 5, параграф 4 от Регламент № 1383/2003 Davidoff подава до Oberfinanzdirektion Nürnberg, понастоящем Bundesfinanzdirektion Südost, молба за митническа конфискация на стоки, за които се подозира, че нарушават правата върху дванадесет международно регистрирани марки, на които то е притежател.
Тази молба е отхвърлена на 22 август 2007 г., с мотив че член 5, параграф 4 от Регламент № 1383/2003 визира единствено „титуляр[я] на марка на Общността“ и че този регламент не е изменен от общностния законодател, въпреки присъединяването на Общността към протокола.
Davidoff подава жалба пред Finanzgericht München срещу решението за отхвърляне на молбата му.
Тази юрисдикция преценява, че съществуват проблеми в тълкуването на обсъжданите общностни разпоредби.
От своя страна тя счита, че от самата редакция на член 5, параграф 4 от Регламент № 1383/2003 следва, че той се прилага и по отношение на притежателя на международно регистрирана марка и следователно че такава марка е приравнена към марката на Общността по отношение на нейното действие на територията на Общността.
При тези обстоятелства Finanzgericht München решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 5, параграф 4 от Регламента [№ 1383/2003] да се тълкува, с оглед на присъединяването на Европейската общност към [Протокола], по начин, по който въпреки използването на термина „марка на Общността“ да се включват и марките с международна регистрация съгласно член 146 и сл. от Регламента [№ 40/94]?“
По преюдициалния въпрос
С въпроса си запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали член 5, параграф 4 от Регламент № 1383/2003, във връзка с член 146 от Регламент № 40/94, позволява на притежателя на международно регистрирана марка да предизвика, както притежателя на марка на Общността, намесата на митническите органи на една или няколко държави-членки, различни от тази, в която е подадена молбата.
В това отношение следва да се приеме за установено, че Регламент № 1383/2003 е приет преди присъединяването на Общността към Протокола по силата на Решение № 2003/793.
Съгласно член 4, параграф 1 от Протокола закрилата на международно регистрирана марка във всяка една от договарящите страни, посочена от притежателя на тази марка, ще бъде същата, както ако тази марка е била подадена директно във ведомството на тази договаряща страна.
Съображение 8 от Регламент № 1992/2003 гласи, че същият предвижда мерките, които са необходими, за да породи действие присъединяването на Европейската общност към Протокола.
Съображение 6 от същия регламент подчертава по-специално че е необходимо да се позволи на притежателите на международни регистрации съгласно Протокола да подават заявления за защита на техните марки съгласно системата на марките на Общността.
Съображение 1 напомня, че в системата на марките на Общността, марките на Общността се ползват от еднородна защита и имат действие на цялата територия на Общността.
Като се имат предвид тези съображения, член 146, параграф 2 от Регламент № 40/94, въведен с Регламент № 1992/2003, гласи, че международната регистрация на марка, посочваща Общността, има същото действие както регистрацията на марка като марка на Общността.
Запитващата юрисдикция, жалбоподателят по главното производство, представилите становища държави-членки и Комисията на Европейските общности заключават, че волята на общностния законодател е била международно регистрираните марки да бъдат приравнени към марките на Общността по отношение на тяхното действие.
Член 5, параграф 4 от Регламент № 1383/2003 се отнася именно до процедура за прилагането в Общността на закрилата на марка на Общността от гледна точка на нейното действие.
Съгласно своя текст той позволява единствено на „титуляр на марка на Общността“ при подаване на молба за намеса да предизвика, освен намесата на митническите органи на държавата-членка, в която е подадена, намесата на митническите органи на една или няколко други държави-членки.
Вследствие на приравняването на марки на Общността към международно регистрирани марки обаче следва по необходимост да се приеме, че съгласно волята на общностния законодател, ръководила приемането на Регламент № 1992/2003, молба за прилагане на член 5, параграф 4 от Регламент № 1383/2003 може да бъде подадена и от притежател на международно регистрирана марка.
Следователно на поставения преюдициален въпрос следва да се отговори, че член 5, параграф 4 от Регламент № 1383/2003, във връзка с член 146 от Регламент № 40/94, трябва да се тълкува в смисъл, че позволява на притежателя на международно регистрирана марка да предизвика, както притежателя на марката на Общността, намесата на митническите органи на една или няколко държави-членки, различни от тази, в която е подал своята молба.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред препращащата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (шести състав) реши:

Член 5, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1383/2003 на Съвета от 22 юли 2003 година относно намесата на митническите органи по отношение на стоки, за които се подозира, че нарушават някои права върху интелектуалната собственост, както и относно мерките, които следва да се вземат по отношение на стоки, нарушаващи някои права върху интелектуалната собственост, във връзка с член 146 от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от относно марката на Общността, изменен с Регламент (ЕО) № 1992/2003 на Съвета от , трябва да се тълкува в смисъл, че позволява на притежателя на международно регистрирана марка да предизвика, както притежателя на марка на Общността, намесата на митническите органи на една или няколко държави-членки, различни от тази, в която е подал своята молба.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.