CELEX: 62005CJ0275
Tej és tejtermékek
804/68/EGK rendelet 5c. cikke
Kiegészítő illeték a tej és tejtermékágazatban
857/84/EGK, 590/85/EGK és 1546/88/EGK rendeletek
A referenciamennyiség átruházása a gazdaság egy részének visszaadását követően
Bérbeadó, aki saját maga nem állít elő tejet vagy tejtermékeket
Önként felmondott földhaszonbérleti szerződés

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1985. február 26‑i 590/85/EGK tanácsi rendelettel (HL L 68., 1. o.) módosított,
a 804/68/EGK rendelet 5c. cikkében említett illetéknek a tej- és tejtermékágazatban történő alkalmazására vonatkozó általános
szabályok elfogadásáról szóló, 1984. március 31‑i 857/84/EGK tanácsi rendelet (HL L 90., 13. o., a továbbiakban: 857/84 rendelet)
7. cikke (1) bekezdésének és a 804/68/EGK rendelet 5c. cikkében említett illetéknek a tej- és tejtermékágazatban történő alkalmazására
vonatkozó részletes szabályok meghatározásáról szóló, 1988. június 3‑i 1546/88/EGK bizottsági rendelet (HL L 139., 12. o.)
7. cikke első bekezdésének 2., 3. és 4. pontjának értelmezésére vonatkozik.
Ezt a kérelmet A. Kibler jun. (a továbbiakban: az alapügy felperese), aki földhaszonbérleti szerződés alapján K. Leiprecht
(a továbbiakban: bérbeadó) haszonbérlője és a Land Baden-Württemberg (a továbbiakban: az alapügy alperese) közötti, az említett
bérleti szerződés önkéntes felmondását követően a tej referenciamennyiségnek a haszonbérlőre – aki saját maga nem állít elő
tejet vagy tejtermékeket – való átruházása miatti jogvita keretében nyújtották be. A Land Baden-Württemberget támogató beavatkozó
M. Ott, aki az alapügy felperesének albérlője, és a bérbeadó.

Jogi háttér

Közösségi szabályozás
A 857/84 rendelet 7. cikke az alapügy tényállásának időpontjában hatályos szövege ekként fogalmaz:
„(1)      Valamely gazdaság értékesítés, bérbeadás vagy öröklés útján történő átszállása esetén a megfelelő referenciamennyiség a még
meghatározandó részletes szabályok szerint részben vagy teljes egészében a vevőre, a bérlőre vagy az örökösre száll át.
A földek hatóságokra történő és/vagy közérdekű célú átruházása esetén, a (3) bekezdés második albekezdésének sérelme nélkül
a tagállamok akként rendelkezhetnek, hogy az átruházás tárgyát képező valamely gazdaságnak vagy a gazdaság egy részének megfelelő
referenciamennyiség egy részét vagy egészét a volt termelő részére jóváírják, amennyiben a tejtermelést folytatni kívánja.
[nem hivatalos fordítás]
[…]”
Az említett rendelet 12. cikke kifejti:
„A jelen rendelet értelmezésében:
[…]
d) gazdaság: az adott gazdálkodó által működtetett, a Közösség földrajzi területén található termelési egységek összessége.”
Az 1546/88 rendelet 7. cikkének első bekezdése szerint:
„A 857/84/EGK rendelet 7. cikkének alkalmazása szempontjából és e cikk (3) bekezdésének sérelme nélkül a termelők és vevők
által az A és B képletek alkalmazásával szerzett referenciamennyiségek és a közvetlenül fogyasztásra értékesítő termelők referenciamennyiségei
az alábbi feltételek mellett szállnak át:
1)      valamely gazdaság egészének értékesítés, bérbeadás vagy öröklés útján történő átszállása esetén a megfelelő referenciamennyiség
arra a termelőre száll át, aki átveszi a gazdaságot;
2)      a gazdaság egy vagy több részének értékesítése, bérbeadása vagy öröklése esetén az adott referenciamennyiség a tejtermelésre
használt területek szerint vagy a tagállamok által meghatározott más objektív kritériumok szerint kerül felosztásra a gazdaságot
átvevő termelők között. A tagállamok figyelmen kívül hagyhatják azokat az átruházott gazdaságrészeket, amelyeknek a tejtermelésre
használt területe nem éri el a tagállamok által meghatározandó minimumterületet. A referenciamennyiség e területekre eső részét
teljes egészében hozzá lehet adni a tartalékmennyiséghez;
3)      az 1. és 2. pontok és a negyedik albekezdés rendelkezései analógia útján a különböző nemzeti szabályozásoknak megfelelően
a termelők számára hasonló joghatásokat eredményező átruházást megvalósító egyéb esetekre is alkalmazandók;
4)      a 857/84/EGK rendelet 7. cikk (1) bekezdése második albekezdésének és (4) bekezdésének alkalmazása esetén, amely egyrészről
a földnek hatóságokra történő és/vagy közérdekű célú átruházására, másrészről a lejárt futamidejű és hasonló feltételek szerint
nem meghosszabbítható földhaszonbérletre vonatkozik, – az esettől függően – az átruházás vagy a bérlet tárgyát képező valamely
gazdaságnak vagy a gazdaság egy részének megfelelő referenciamennyiség egy részét vagy egészét az érintett termelő részére
jóvá kell írni, amennyiben a termelő a tejtermelést folytatni kívánja, feltéve hogy a referenciamennyiség ily módon jóváírt
összege és az azon gazdaságnak megfelelő összege, amelyet átvesz vagy amelyen termelést folytat, nem haladja meg azt a referenciamennyiséget,
amellyel a föld átruházása vagy a földhaszonbérlet lejárta előtt rendelkezett.
A tagállamok a referencia-időszakban történt átruházások esetében alkalmazhatják az 1., 2. és 4. pont rendelkezéseit.
A 857/84/EGK rendelet 7. cikke (3) bekezdésének első albekezdése alkalmazása során és az említett rendelkezésben rögzített
határokon belül a tagállamok az érintett gazdaságok méreteire vonatkozó kritériumok szerint megváltoztathatják a referenciamennyiségnek
a tartalékmennyiséghez adott részét.
Azt a referenciamennyiséget, amely a gazdaságnak vagy a gazdaság egy vagy több részének felel meg, amelyet a vevő, a bérlő
vagy az örökös nem kíván tejtermelésre használni, hozzá lehet adni a tartalékmennyiséghez.” [nem hivatalos fordítás]
A tej- és tejtermékágazatban kiegészítő illeték megállapításáról szóló, 1992. december 28‑i 3950/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 405.,
1. o.) 7. cikkének (1) bekezdése szerint:
„A gazdaság rendelkezésére álló referenciamennyiség adásvétel, bérbeadás, vagy öröklés útján történő átszállás esetén a gazdasággal
együtt átszáll az azt átvevő termelőkre, a tagállamok által meghatározandó részletes szabályok szerint, figyelembe véve a
tejtermelésre használt területet vagy más objektív kritériumokat és adott esetben a felek közötti megállapodást. A referenciamennyiségnek
azt a részét, amely adott esetben nem száll át a gazdasággal, hozzá kell adni a nemzeti tartalékmennyiséghez. [nem hivatalos
fordítás]
[...]”

Nemzeti szabályozás
A garantált tejmennyiségekről szóló rendelet (Milchgarantiemengenverordnung) Adásvétel, Bérlet, Öröklés című 7. cikke ekként
rendelkezik:
„A vállalkozás egészének vagy egy részének rokonok vagy házastársak közötti bérbeadása vagy adásvétele, várt örökség átvétele
esetén, a vállalkozás gazdasága egészének vagy részének törvényi vagy végrendeleti öröklése esetén az 1. cikkben említett
jogi aktusokban megfogalmazott rendelkezéseket is alkalmazni kell a referenciamennyiségek átszállására, amennyiben az átruházás
1983. január 1. és 1984. április 1. között történt.
(1a.) A teljes vállalkozásnak adásvételi vagy bérleti szerződés útján való átruházása, átengedése vagy visszaadása esetén
az átruházott referenciamennyiséget, amennyiben azt a 857/84 rendelet 3a. cikke (1) bekezdése utolsó albekezdésének és (3) bekezdése
első mondatának második változata alapján ítélték oda, felszabadítják a Németországi Szövetségi Köztársaság javára, ha az
átruházás az 1. cikkben említett jogi aktusokban az arra előírt határidő lejárta előtt történt.
(2) Amennyiben valamely vállalkozásnak a tejtermelésre használt részeit 1984. április 1‑jét követően adásvételi vagy bérleti
szerződés útján átruházzák vagy átengedik, a referenciamennyiségnek az átengedett vagy átruházott részre eső arányos hányada,
de legfeljebb 12 000 kg/ha, a (3) bekezdés sérelme nélkül, szintén átszáll a vevőre vagy a bérlőre.
[…]
(3a) Amennyiben egy vállalkozásnak a tejtermelésre használt részeit 1984. szeptember 30. után adják vissza a bérlőnek az 1984.
április 2‑át megelőzően kötött bérleti szerződés alapján, 5 ha átengedett mennyiségig nem lehet referenciamennyiséget átruházni;
[…] Az első mondatban említett referenciamennyiségek átruházása nem érinti azokat a referenciamennyiségeket, amelyeket felszabadítottak
és ellenszolgáltatás fejében ítéltek oda a bérlőnek a Milchaufgabevergütungsgesetz 2a. cikke (4) bekezdése ötödik mondatának
és 2a. cikke (3) bekezdésének együttes rendelkezései alapján.
(3b) Amennyiben valamely vállalkozás részeit 1986. június 30‑át követően  adják vissza a bérbeadó részére egy 1984. április
1‑jét követően kötött bérleti szerződésnek megfelelően, a referenciamennyiség, amelynek az átruházását a bérelt vagyontárgy
átadása során a 9. cikk (2) bekezdése első mondatának 3. pontja alapján igazolták, abban az esetben száll át, ha a bérelt
vagyontárgy átruházását megelőzően azt nem használták rendeltetésétől eltérően, vagy nem szabadították fel a tejtermeléssel
való végleges felhagyásért járó ellenszolgáltatás fejében; az átszálló referenciamennyiség azonban arra korlátozódik, amire
a visszaadást megelőzően még joga van a bérbeadónak.
(4) Az (1)–(3) bekezdéseket kell alkalmazni azokra a jogviszonyokra is, amelyek hasonló joghatások kiváltására alkalmasak.”

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A bérbeadó 1980‑ban az alapügy felperese apjának bérbe adott 4,01 ha, tejtermelésre szánt legelőt. Az említett felperes, aki
időközben az apja helyébe lépett, 1992. november 30‑án felmondta a földhaszonbérleti szerződést.
Ezt követően a bérbeadó olyan harmadik személynek adta bérbe a legelőt, aki nem tejtermelő.
A bérbeadó 2002‑ben kérte a ravensburgi Amt für Landwirtschaft, Landschafts- und Bodenkulturtól (mezőgazdasági hivatal, a
továbbiakban: ALLB), hogy állítson ki számára igazolást a tej referenciamennyiség megosztásáról, amely visszakerült hozzá
a vagyon visszaadása miatt 1992 novemberében. A kérelmében kifejtette, hogy ő maga nem tejtermelő, és hozzáfűzte, hogy nem
áll szándékában ilyen tevékenységbe kezdeni.
2003‑ban az ALLB igazolást állított ki a bérbeadó számára, amelyben egyrészt kijelentette, hogy 2003. április 1‑jétől a tejtermelésre
használt 4,0166 ha legelő visszaadása miatt 4 391,28 kg hektáronkénti referenciamennyiséget ítélt oda számára, másrészt átmenetileg
11 817 kg‑os szállítási referenciamennyiséget igazolt 4,08%‑os zsír referenciarátával.
Az alapügy felperese és a bérbeadó egymástól függetlenül panaszt nyújtottak be az említett igazolással szemben, míg M. Ott
levelet intézett az ALLB-hez, amelyben ez utóbbi tudomására hozta, hogy hibásan határozták meg a zsír referenciatartalmat.
A Regierungspräsidium Tübingen a 2004. április 27‑i határozatával elutasította az alapügy felperesének panaszát, amelyben
utóbbi vitatta a bérbeadó számára kiállított igazolást. A határozatának alátámasztására először kifejtette, hogy a jelen ügy
értékelésének az 1992. november 30‑án hatályos közösségi jogszabályokon kell alapulnia, azaz a 857/84 rendeleten. Másodszor,
a C‑401/99. sz. Thomsen-ügyben 2002. június 20‑án hozott ítélet (EBHT 2002., I‑5775. o.) nem a 857/84 rendelet értelmezésére
vonatkozik, ennélfogva azt a jelen ügyre nem lehet alkalmazni.
Az alapügy felperese keresetet nyújtott be e határozat ellen a Verwaltungsgericht Sigmaringen előtt. A felperes a keresete
alátámasztására előterjesztette, hogy a szóban forgó legelő visszaadása időpontjában sem a bérbeadó, sem az alapügy felperesének
jogutódja nem voltak tejtermelők. A felperes szerint a 857/84 rendelet 7. cikkének (1) bekezdését a fent hivatkozott Thomsen-ítélettel
összhangban kell értelmezni, mivel a tej kiegészítő illetékére vonatkozó szabályozás általános jelentéséből és céljából következik,
hogy referenciamennyiséget csak akkor lehet mezőgazdasági termelő számára odaítélni, ha az termelői jogállással rendelkezik.
A fent hivatkozott Thomsen-ítélet ugyan a 3950/92 rendelet értelmezésére vonatkozik, az abban használt „termelő” fogalom nem
különbözik attól, amely a 857/84 rendeletben szerepel. Végül a felperes kérte az ALLB és a Regierungspräsidium Tübingen határozatainak
megsemmisítését.
Az alapügy alperese a kereset elutasítását kérte. Kifejtette, hogy a 857/84 rendelet szerint a bérleti szerződés lejárta esetén
a referenciamennyiségek átvevőjének a tejtermelői jogállása nem meghatározó. Ugyanis az az összefüggés, hogy a referenciamennyiségek
átvevőjének tejtermelőnek kell lennie, először csak a 3950/92 rendelet 7. cikkének (2) bekezdésében jelenik meg. Ezenkívül
a Bíróság és a Bundesverwaltungsgericht releváns ítélkezési gyakorlata szerint a mezőgazdasági termelőknek csak a referenciamennnyiség
első odaítélésekor kell tejtermelői jogállással rendelkezniük.
E körülmények között a Verwaltungsgericht Sigmaringen úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal
céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Valamely tagállam nemzeti szabályozása, amely előírja, hogy valamely gazdaság haszonbérbe vett részének a visszaadása esetén,
a haszonbérlő vállalkozásának tejtermelésre fordított területeire vonatkozó referenciamennyiség a gazdaság visszaadott részével
együtt visszakerül a bérbeadóhoz, még akkor is ha a visszaadás időpontjában a bérbeadó már nem tejtermelő, nem tervezi az
tejtermelés újrakezdését és nem áll szándékában a mezőgazdasági területet tejtermelőnek újra bérbe adni, összeegyeztethető‑e
a […] 857/84 […] rendelet 7. cikkének (1) bekezdésével, valamint az […] 1546/88 […] rendelet 7. cikkének 2., 3. és 4. pontjával?
2)      Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén, valamely tagállam nemzeti szabályozása, amely előírja, hogy a referenciamennyiség
a haszonbérleti jogviszony megszűnésekor teljes egészében a gazdaság e részének haszonbérlőjénél marad, összeegyeztethető‑e
a […] 857/84 […] rendelet 7. cikkének (1) bekezdésével, valamint az […] 1546/88 […] rendelet 7. cikkének 4. pontjával, még
akkor is ha a haszonbérleti jogviszony megszüntetése önként történt?”

Az első kérdésről
Az első kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a 857/84 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése
és az 1546/88 rendelet 7. cikke első bekezdésének 2., 3. és 4. pontjai szerint valamely gazdaság bérelt részének visszaadása
esetén az erre a részre eső referenciamennyiség még akkor is visszakerülhet‑e a bérbeadóhoz, ha ez utóbbi már nem tejtermelő,
és nem tervezi ilyen tevékenység végzését, továbbá nem áll szándékában ismét tejtermelőnek bérbe adni az érintett vállalkozást.
Emlékeztetni kell, hogy az 1992. november 30‑án, azaz az alapügy haszonbérleti szerződése felmondásának napján a bérbeadó
már nem volt tejtermelő, és nem tervezte ilyen tevékenység végzését, továbbá nem állt szándékában ismét tejtermelőnek bérbe
adni az érintett vállalkozást.
Ennélfogva meg kell vizsgálni, hogy ha a szóban forgó gazdasághoz tartozó referenciamennyiség e körülmények között mégis a
bérbeadóhoz kerülhet‑e az alapügy tényállásának időpontjában hatályos közösségi szabályozás alapján.
Emlékeztetni kell, hogy az 1546/88 rendelet a 857/84 rendelet végrehajtási aktusa, amelyet az utóbbi rendelettel összhangban
kell értelmezni, holott a 857/84 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése szerint a végrehajtást „meghatározandó részletes szabályok
szerint” írják elő. Ebben a tekintetben meg kell jegyezni, hogy a 857/84 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének első albekezdése
nem említi a „termelő” fogalmát, jóllehet az szerepel az 1546/88 rendelet 7. cikke első bekezdésének 2., 3. és 4. pontjaiban.
Végül rá kell mutatni, hogy egyrészt a tej kiegészítő illetékének tárgyában a közösségi szabályozás – amelynek a 857/84 rendelet
szerves részét képezte – általános szerkezetéből következik, hogy referenciamennyiséget csak akkor lehet mezőgazdasági vállalkozónak
odaítélni, ha annak termelői jogállása van (C‑341/89. sz. Ballmann-ügyben 1991. január 15‑én hozott ítélet [EBHT 1991., I‑25. o.]
9. pontja), másrészt a Bíróság megerősítette ezt az elvet a 857/84 rendelet módosítását követő ítélkezési gyakorlatában, mivel
ismételten úgy határozott, hogy a már odaítélt referenciamennyiség átruházása esetén a földterületet átvevő személynek termelői
jogállással kell rendelkeznie, hogy át lehessen rá ruházni az ahhoz kapcsolódó referenciamennyiséget (lásd, többek között
a C‑15/95. sz. EARL de Kerlast ügyben 1997. április 17‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑1961. o.] 24. pontját és a fent hivatkozott
Thomsen-ítélet 33. pontját). Ennélfogva nem követelhető meg a 857/84 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében
a „termelő” kifejezésre vonatkozó kifejezett utalás.
Ezt az értelmezést egyáltalán nem gyengítik a német kormány azon érvei, amelyek szerint egyrészt a referenciamennyiség mindig
átszáll a gazdasággal együtt, még abban az esetben is, ha a bérbeadó nem rendelkezik termelői jogállással, hacsak a tagállamok
nem éltek azzal a lehetőséggel, hogy a 857/84 rendelet 7. cikkének (4) bekezdése szerint a referenciamennyiséget részben vagy
egészben odaítélik a távozó átvevőnek, másrészt, hogy az 5/88. sz. Wachauf-ügyben 1989. július 13‑án hozott ítélet [EBHT 1989.,
2609. o.] alapjául szolgáló ügyben a gazdaságot átvevő bérbeadó nem volt termelő. A 857/84 rendelet 12. cikke (1) bekezdésének
d) pontjában említett „gazdaság” fogalmából azonban az következik, ahogyan a Bíróság ezenkívül a fent hivatkozott Wachauf‑ítélet
11. pontjában értelmezte, hogy az említett rendelet alkalmazásában a gazdaság a termelő által kezelt valamennyi termelési
egység együttese. Mivel a 857/84 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése és az 1546/88 rendelet 7. cikke első bekezdésének 2.,
3. és 4. pontjaiban ugyanaz a fogalom szerepel, az említett rendelkezéseket egységesen kell értelmezni. Ezenkívül, amennyiben
ezeknek a rendelkezéseknek ugyanaz a céljuk, és mivel a hivatkozott második rendelkezés az elsőt hajtja végre, meg kell állapítani,
hogy a jogbiztonság érdekében az említett rendelkezéseket egységesen kell értelmezni.
Ennélfogva, amennyiben a 857/84 és 1546/88 rendeletek előírják, hogy a referenciamennyiségek átruházását mindig termelők között
kell elvégezni, és annak mindig tejgazdaságra kell vonatkoznia, a 857/84 rendelet 7. cikkének (1) bekezdésétől való kifejezett
eltérés, amely a referenciamennyiségeknek a tartalék nemzeti kvóta vagy a bérbeadótól különböző személy számára való átruházása,
ahogyan a német kormány javasolja, nem fogadható el.
Az előző megfontolásokra tekintettel úgy kell válaszolni a kérdésre, hogy a 857/84 rendelet 7. cikkének (1) bekezdését és
az 1546/88 rendelet 7. cikke első bekezdésének 2., 3. és 4. pontját úgy kell értelmezni, hogy valamely gazdaság bérelt részének
visszaadása esetén az erre a részre eső referenciamennyiség nem kerülhet a bérbeadóhoz amennyiben ez utóbbi nem tejtermelő,
nem tervezi ilyen tevékenység végzését, és nem áll szándékában ismét tejtermelőnek bérbe adni az érintett vállalkozást.

A második kérdésről
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a
857/84 rendelet 7. cikkének (1) bekezdésével és az 1546/88 rendelet 7. cikke első bekezdésének 4. pontjával ellentétes‑e,
ha a földhaszonbérleti szerződés megszűnésekor a haszonbérlőnél marad a referenciamennyiség, amennyiben e szerződést önként
mondták fel.
A kérdést előterjesztő bíróság megállapítása szerint az alapügy felperese nem részesülhet az 1546/88 rendelet 7. cikke első
bekezdésének 4. pontjában előírt védelemben, mivel a földhaszonbérleti szerződést önként mondták fel. Ahogyan a főtanácsnok
az indítványának 32. pontjában rámutat, a szóban forgó rendeletek egyetlen másik olyan rendelkezése sem vehető figyelembe
a jelen ügyben, amely lehetővé tenné, hogy a referenciamennyiség a haszonbérlőnél maradjon a haszonbérlet megszűnésekor. Mivel
a szóban forgó referenciamennyiséget nem lehet odaítélni – a német kormány és a Bizottság észrevétele szerint – azt a tartalék
nemzeti kvótához kellett volna hozzáadni.
Ahogyan arra a kérdést előterjesztő bíróság maga is rámutatott, ez az eredmény nem áll ellentmondásban a tulajdonhoz való
alapvető joggal, mivel a közösségi jogrendben biztosított tulajdonhoz való jog nem foglalja magában az olyan előny forgalomba
hozatalának jogát, mint amilyen a közös piacszervezés keretében odaítélt referenciamennyiség, amely nem az érdekelt saját
vagyonából vagy szakmai tevékenységéből származik (a C‑2/92. sz. Bostock-ügyben 1994. március 24‑én hozott ítélet [EBHT 1994.,
I‑955. o.] 19. pontja).
Ezekre a megfontolásokra tekintettel úgy kell válaszolni a második kérdésre, hogy a 857/84 rendelet 7. cikkének (1) bekezdésével
és az 1546/88 rendelet 7. cikke első bekezdésének 4. pontjával ellentétes, hogy a referenciamennyiség a földhaszonbérleti
szerződés megszűnésekor a földhaszonbérlőnél maradjon, amennyiben e szerződést önként mondták fel.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
1)
Az 1985. február 26‑i 590/85/EGK tanácsi rendelettel módosított, a 804/68/EGK rendelet 5c. cikkében említett illetéknek a
tej- és tejtermékágazatban történő alkalmazására vonatkozó általános szabályok elfogadásáról szóló, 1984. március 31‑i 857/84/EGK
tanácsi rendelet 7. cikkének (1) bekezdését és a 804/68/EGK rendelet 5c. cikkében említett illetéknek a tej- és tejtermékágazatban
történő alkalmazására vonatkozó részletes szabályok meghatározásáról szóló, 1988. június 3‑i 1546/88/EGK bizottsági rendelet
7. cikke első bekezdésének 2., 3. és 4. pontját úgy kell értelmezni, hogy valamely gazdaság bérelt részének visszaadása esetén
az erre a részre eső  referenciamennyiség nem kerülhet a bérbeadóhoz amennyiben ez utóbbi nem tejtermelő, nem tervezi ilyen
tevékenység végzését, és nem áll szándékában ismét tejtermelőnek bérbe adni az érintett vállalkozást.
2)
Az 590/85 rendelettel módosított 857/84 rendelet 7. cikkének (1) bekezdésével és az 1546/88 rendelet 7. cikke első bekezdésének
4. pontjával ellentétes, hogy a referenciamennyiség a földhaszonbérleti szerződés megszűnésekor a haszonbérlőnél maradjon,
amennyiben e szerződést önként mondták fel.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.