CELEX: 62004CJ0403
Apeliacinis skundas
Konkurencija
Karteliai
Besiūlių plieno vamzdžių rinka
Nacionalinių rinkų apsauga
Įrodinėjimo našta ir įrodymo administravimas
Proceso Pirmosios instancijos teisme trukmė

Savo apeliaciniais skundais Bendrovės
Sumitomo Metal Industries Ltd
(toliau –
Sumitomo
) (C‑403/04 P) ir
Nippon Steel Corp.
(toliau –
Nippon Steel
) (C‑405/04 P) prašo panaikinti 2004 m. liepos 8 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą
JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją
(T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ir T‑78/00, Rink. p. II‑2501, toliau – skundžiamas sprendimas) tiek, kiek jis su jomis susijęs.
Skundžiamu sprendimu Pirmosios instancijos teismas, sumažinęs 1999 m. gruodžio 8 d. Komisijos sprendimu 2003/382/EB, susijusiu
su EB 81 straipsnio taikymo procedūra (byla IV/E‑1/35.860‑B – Besiūliai plieno vamzdžiai) (OL L 140, 2003, p. 1, toliau –
ginčijamas sprendimas), ieškovėms skirtas baudas, iš esmės atmetė ieškinius dėl šio sprendimo panaikinimo.

I – Ginčijamas susitarimas

A – Kartelis
Ginčijamas Europos Bendrijų Komisijos sprendimas yra skirtas aštuonioms besiūlius plieno vamzdžius gaminančioms įmonėms. Keturios
iš šių įmonių yra Europos bendrovės (toliau – Bendrijos gamintojai):
Mannesmann
,
Vallourec SA
(toliau –
Vallourec
),
Corus UK Ltd
(buvusi
British Steel Ltd
, toliau –
Corus
) ir
Dalmine SpA
(toliau –
Dalmine
). Kitos keturios įmonės, kurioms skirtas ginčijamas sprendimas, yra Japonijos bendrovės (toliau – Japonijos gamintojai):
NKK Corp.
,
Nippon Steel Corp.
,
Kawasaki Steel Corp.
ir
Sumitomo Metal Industries Ltd
(toliau –
Sumitomo
).
Besiūliai plieno vamzdžiai naudojami naftos ir dujų pramonėje. Jie skirstomi į dvi dideles prekių grupes.
Pirmoji prekių grupė – gręžimo vamzdžiai, paprastai vadinami „Oil Country Tubular Goods“, arba „OCTG“. Jie gali būti parduodami
nesriegiuoti (nesriegiuoti vamzdžiai) arba sriegiuoti. Sriegiavimas leidžia sujungti OCTG vamzdžius. Tai gali būti atliekama
pagal
American Petroleum Institute
(API) nustatytus standartus (taip sujungti vamzdžiai vadinami „OCTG standartiniais vamzdžiais“) arba taikant specialius,
dažniausiai patentuotus, būdus. Antruoju atveju tai daroma srieginiu sujungimu arba „pirmosios klasės“ ar „premium“ jungtimis
(šitaip sujungti vamzdžiai toliau vadinami „OCTG premium vamzdžiais“).
Antrąją prekių grupę sudaro besiūliai plieno vamzdžiai naftai ar dujoms transportuoti („line pipe“), kurie skirstomi į standartinius
ir į pagamintus specialiems projektams įgyvendinti (toliau – transportavimo vamzdžiai projektams).
1994 m. lapkričio mėn. Komisija nusprendė atlikti tyrimą dėl šių produktų dėl antikonkurencinės praktikos. Tų pačių metų
gruodžio mėn. ji atliko tyrimą dėl keleto įmonių, tarp kurių buvo ir
Mannesmann
. Nuo 1996 m. rugsėjo mėn. iki 1997 m. gruodžio mėn. Komisija atliko
Vallourec
,
Dalmine
ir
Mannesmann
papildomą tyrimą. 1996 m. rugsėjo 17 d. atliekant tyrimą dėl
Vallourec
,
Vallourec Oil & Gas
prezidentas Verluca pateikė tam tikrus pareiškimus (toliau – Verluca pareiškimai). 1997 m. balandžio mėn. atliekant
Mannesmann
tyrimą, šios įmonės vadovas Becher taip pat pateikė pareiškimus (toliau –Becher pareiškimai).
Atsižvelgdama į Verluca ir Becher pareiškimus ir į kitus įrodymus Komisija ginčijamame sprendime konstatavo, kad aštuonios
įmonės, kurioms buvo skirtas šis sprendimas, sudarė susitarimą, kurio tikslas – abipusė nacionalinių rinkų apsauga. Remiantis
šiuo susitarimu kiekviena įmonė įsipareigojo kitos susitarimo šalies nacionalinėje rinkoje nepardavinėti standartinių OCTG
vamzdžių ir transportavimo vamzdžių projektams.
Susitarimas buvo sudarytas per Bendrijos ir Japonijos gamintojų, žinomų kaip ,,Europos–Japonijos klubas“, susitikimus.
Nacionalinės rinkos apsaugos principas buvo vadinamas „Pagrindinėmis taisyklėmis“ („fundamentals“). Komisija nurodė, kad Pagrindinių
taisyklių iš tikrųjų buvo laikomasi ir dėl šios priežasties susitarimas turėjo konkurenciją ribojantį poveikį bendrajai rinkai.
Susitarimą sudarė trys dalys: pirmoji – Pagrindinės taisyklės, susijusios su nacionalinių rinkų apsauga (nurodytos 10 punkte),
kurios pagal ginčijamo sprendimo 1 straipsnį yra teisės pažeidimas, antroji – kainų nustatymas viešųjų pirkimų atvejais ir
minimalių kainų nustatymas „specialioms rinkoms“ („special markets“) ir trečioji – kitų pasaulio rinkų, išskyrus Kanados ir
Jungtinių Amerikos Valstijų, pasidalijimas taikant pasidalijimo raktų („sharing keys“) principą.
Pagrindinių taisyklių egzistavimą Komisija grindžia dokumentiniais įrodymais, išvardytais ginčijamo sprendimo 62–67 konstatuojamosiose
dalyse, bei 68 konstatuojamojoje dalyje pateikta lentele. Šios lentelės duomenys rodo, kad Japonijoje ir kiekvieno iš keturių
Bendrijos gamintojų namų rinkoje nacionalinio gamintojo dalis bendrame ginčijamo sprendimo adresatų tiekimo kiekyje buvo labai
didelė. Todėl Komisija nusprendė, kad iš esmės susitarimo dalyvės laikėsi įsipareigojimų dėl nacionalinių rinkų apsaugos.
Europos–Japonijos klubo nariai 1993 m. lapkričio 5 d. susitiko Tokijuje aptarti naujo susitarimo dėl rinkų pasidalijimo su
Lotynų Amerikos gamintojais. Šiame susitikime sudaryto susitarimo turinys atsispindi 1997 m. lapkričio 12 d. Komisijai procedūroje
nedalyvaujančio informatoriaus perduotame dokumente, kuriame, be kita ko, kalbama apie „pasidalijimo raktą“ (sharing key)
(toliau – dokumentas „Pasidalijimo raktas“).

B – Kartelio trukmė
Europos–Japonijos klubas nuo 1977 m. iki 1994 m. susitikdavo maždaug du kartus per metus.
Vis dėlto Komisija, atsižvelgdama į tai, kad nuo 1977 iki 1990 m. galiojo Europos bendrijos ir Japonijos sudaryti savanoriškų
eksporto ribojimų susitarimai, nusprendė nustatant baudų dydžius kartelio pradžia laikyti 1990 metus. Komisijos teigimu, pažeidimas
pasibaigė 1995 m. pabaigoje.

C – Skundžiamo sprendimo rezoliucinė dalis
Remiantis ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 1 dalimi, aštuonios įmonės, kurioms skirtas šis sprendimas, „pažeidė EB sutarties
81 straipsnio 1 dalies nuostatas, dalyvaudamos <...> susitarime, kuris, be kita ko, numatė nacionalinės besiūlių standartinių
OCTG vamzdžių ir (transportavimo vamzdžių projektams) rinkos apsaugą“.
Ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad
Mannesmann
,
Vallourec
,
Dalmine
,
Sumitomo
,
Nippon Steel Corp.
,
Kawasaki Steel Corp.
ir
NKK Corp.
pažeidimas truko nuo 1990 iki 1995 metų. Taip pat nustatyta, kad
Corus
pažeidimas truko nuo 1990 m. iki 1994 m. vasario.
Pagal ginčijamo sprendimo 4 straipsnį, ,,1 straipsnyje išvardytoms įmonėms už tame pačiame straipsnyje nustatytą pažeidimą
skiriamos tokios baudos:
1)      (
Mannesmann
) – 13 500 000 eurų
2)
Vallourec
<...> – 8 100 000 eurų
3)      (
Corus
) – 12 600 000 eurų
4)
Dalmine
<...> – 10 800 000 eurų
5)
Sumitomo
<...> – 13 500 000 eurų
6)
Nippon Steel
<...> – 13 500 000 eurų
7)
Kawasaki Steel
<...> – 13 500 000 eurų
8)      NKK <...> – 13 500 000 eurų“

II – Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktais ieškiniais septynios iš aštuonių ginčijamu sprendimu nubaustų įmonių,
tarp kurių buvo ir
Sumitomo
bei
Nippon Steel
, reikalavo panaikinti visą arba iš dalies minėtą sprendimą arba, jei šis prašymas nebūtų patenkintas, panaikinti arba sumažinti
joms paskirtas baudas.
Skundžiamu sprendimu Pirmosios instancijos teismas:
–        panaikino ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 2 dalį tiek, kiek jame buvo nustatyta, kad ieškovės šiose bylose dalyvavo šiame
straipsnyje nurodytame pažeidime iki 1991 m. sausio 1 d. ir po 1994 m. birželio 30 dienos,
–        kiekvienai ieškovių nustatė skirtiną 10 935 000 eurų baudą,
–        atmetė likusią ieškinio dalį,
–        nurodė kiekvienai šaliai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.

III – Procesas Teisingumo Teisme
Savo apeliaciniu skundu
Sumitomo
Teisingumo Teismo prašo:
–        skundžiamą sprendimą panaikinti visą ar iš dalies,
–        panaikinti ginčijamo sprendimo 1 ir 3–6 straipsnius, kiek jie su jomis susiję, ar šiuos straipsnius panaikinti iš dalies,
–        nurodyti Komisijai atlyginti išlaidas, susijusias su Pirmosios instancijos teisme pernelyg ilga proceso trukme, sumokant mažiausiai
1 012 332 eurų dydžio sumą,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi Pirmosios instancijos teisme ir Teisingumo Teisme išlaidas.
Savo apeliaciniu skundu
Nippon Steel
Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek jis su ja susijęs,
–        nepatenkinus šio prašymo, jei būtų patenkinta tik su transportavimo vamzdžiais projektams susijusi apeliacinio skundo dalis,
jai skirtą baudą sumažinti dviem trečdaliais,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi Pirmosios instancijos teisme ir Teisingumo Teisme išlaidas.
Komisija Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas.
2005 m. kovo 15 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi abiejų apeliacinių skundų pagrindu iškeltos bylos buvo sujungtos,
kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimamas sprendimas.

IV – Dėl apeliacinio skundo

Sumitomo
nurodo du savo apeliacinio skundo pagrindus, susijusius, pirma, su teisės klaida dėl Japonijos gamintojų dalyvavimo ginčijamo
sprendimo 1 straipsnyje nurodytame pažeidime, ir, antra, dėl pernelyg ilgo proceso Pirmosios instancijos teisme.

Nippon Steel
iš esmės nurodo vieną apeliacinio skundo dėl skundžiamo sprendimo panaikinimo pagrindą, susijusį su teisės klaida apibrėžiant
įrodinėjimo reikalavimus.
Pirmiausia yra nagrinėtinas
Nippon Steel
pasitelktas apeliacinio skundo pagrindas.

A – Dėl Nippon Steel apeliacinio skundo pagrindo, pagrįsto teisės klaida apibrėžiant įrodinėjimo reikalavimus
1. Šalių argumentai
Pirmoje savo apeliacinio skundo pagrindo dalyje
Nippon Steel
Pirmosios instancijos teismui priekaištauja, kad šis padarė teisės klaidą ignoruodamas teisines pasekmes, susijusias su Japonijos
gamintojų komercinio suinteresuotumo padaryti pažeidimą, kuriuo jie kaltinami, nebuvimu.
Pirmosios instancijos teismas klaidingai apsiribojo nurodydamas tik tai, kad galimo komercinio suinteresuotumo nebuvimas yra
nesvarbus, jei susitarimo egzistavimas yra įrodytas.
Nippon Steel
teigimu, tai, kad Japonijos gamintojai neturėjo, ypač dėl nagrinėjamų vamzdžių srityje egzistuojančių prekybos kliūčių tarp
Japonijos rinkos ir pagrindinių Europos rinkų, jokio ekonomiškai pagrįsto motyvo sudaryti susitarimą, kuriuo jie kaltinami,
reiškia, kad turėjo būti pateikti labiau įtikinantys susitarimo egzistavimo įrodymai, būtent tikslesni, logiški ir patikimesni
įrodymai, susiję su visais esminiais pažeidimo elementais.
Be to, jei, kaip yra šioje byloje, egzistuoja alternatyvus, konkurencijos taisykles atitinkantis kaltinamos įmonės elgesio
paaiškinimas, dviprasmiškų įrodymų pagrindu negalima daryti išvados apie pažeidimo egzistavimą. Šiuo atžvilgiu
Nippon Steel
remiasi nekaltumo prezumpcijos principu.
Konkrečiai tariant, kai kaltinama įmonė pareiškia apie savo dalyvavimą kartelyje, tačiau kitos taip pat kaltinamos įmonės
su šiais pareiškimais nesutinka, šie pareiškimai gali būti naudojami kaip įrodymas tik tuo atveju, kai nuo šių pareiškimų
nepriklausančių įrodymų pagalba buvo įrodyti visi kiti esminiai kartelio elementai. Šiuo atžvilgiu
Nippon Steel
pabrėžia, kad Bendrijos teisė konkurencijos srityje, sudaranti galimybę įmonėms pasinaudoti baudos dydžio sumažinimu, jei
šios bendradarbiauja, sukelia didelę riziką, kad bus pateikiami netikslūs ar klaidingi pareiškimai.
Savo apeliacinio skundo pagrindo antroje dalyje
Nippon Steel
Pirmosios instancijos teismui priekaištauja, kad šis nepripažino, jog alternatyvus galimas kaltinamos įmonės elgesio paaiškinimas
yra svarbus, kai įrodymai, kuriais remiasi Komisija, dėl jų dviprasmiškumo turi būti išaiškinti. Pirmosios instancijos teismas
padarė teisės klaidą dėl reikalavimų įrodinėjant ir pažeidė nekaltumo prezumpcijos principą.
Trečioje šio apeliacinio skundo pagrindo dalyje
Nippon Steel
Pirmosios instancijos teismui priekaištauja, kad šis neatsižvelgė nei į Verluca pareiškimų dviprasmišką pobūdį, nei į egzistuojančius
prieštaravimus tarp šių pareiškimų ir kitų įrodymų. Nei konkrečiai, nei kontekste nereikalaudamas, kad kiti įrodymai būtų
patikimesni, Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą ir užkirto kelią tinkamai Komisijos konstatuotų faktų tikrumo
teisminei kontrolei. Šiuo atžvilgiu
Nippon Steel
primena, kad tokia Bendrijos teismų kontrolė yra būtina tam, kad būtų įvykdyta su 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos
Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 6 straipsnio 1 dalyje numatyta teisė kreiptis
į nepriklausomą ir nešališką teismą.
Ketvirtoje apeliacinio skundo pagrindo dalyje nurodoma, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą prieštaringais
ir nepakankamais motyvais pagrįsdamas savo vertinimą, kad Becher pareiškimai galėjo paremti Verluca pareiškimus dėl pažeidimo,
kuriuo kaltinama, susijusio su transportavimo vamzdžiais projektams. Nors ir pripažinęs, kad parodymai gali pagrįsti Verluca
pareiškimus tik tuo atveju, kai tarp šių pareiškimų nėra prieštaravimų, Pirmosios instancijos teismas taikė skirtingus reikalavimus
Becher pareiškimams, akivaizdžiai paneigiantiems Verluca pareiškimus.
Komisija pažymi, kad antra ir trečia apeliacinio skundo pagrindo dalys tėra tam tikrų pirmos jo dalies elementų atkartojimas.
Bet kuriuo atveju šios trys dalys yra nepriimtinos, nes jos galėtų būti pagrįstos tik peržiūrint faktų vertinimą, kuriuo rėmėsi
Pirmosios instancijos teismas, ir neleidžia nustatyti, kad pastarasis iškraipė įrodymus.
Be to, jei šios dalys ir būtų priimtinos, jos būtų akivaizdžiai nepagrįstos, nes yra susijusios su įrodymu dviprasmiškumu
ir šių įrodymų galimų alternatyvių paaiškinimų egzistavimu. Šiuo klausimu Komisija pažymi, kad įrodymai, kuriais ji rėmėsi,
kaip kad Verluca pareiškimai, esminių pažeidimo elementų atveju nėra dviprasmiški ir kad nebuvo pateiktas joks galimas dokumentiniuose
įrodymuose esančių formuluočių paaiškinimas. Komisija daro išvadą, kad tai, kaip Pirmosios instancijos teismas įvertino pažeidimo
įrodymus, visiškai atitinka teisę.
Apeliacinio skundo pagrindo ketvirta dalis taip pat yra nepriimtina, nes net jei ji būtų pagrįsta, negalėtų pateisinti skundžiamo
sprendimo panaikinimo. Iš tiesų Pirmosios instancijos teismas, skundžiamo sprendimo 333 punkte padaręs išvadą, kad Becher
pareiškimai pagrindžia Verluca pareiškimus dėl transportavimo vamzdžių projektams, skundžiamo sprendimo 334 ir 335 punktuose
nusprendė, kad bet kuriuo atveju Verluca pareiškimų pakanka susitarimui dėl rinkų pasidalijimo tarp Europos–Japonijos klubo
narių, apimančiam ne tik standartinius OCTG vamzdžius, bet ir transportavimo vamzdžius projektams, nustatyti.
2. Teisingumo Teismo vertinimas
–       a) Dėl apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies
Reikia priminti, kad apeliacinio skundo atveju Teisingumo Teismas nėra kompetentingas nustatyti faktinių aplinkybių, nei iš
esmės nagrinėti įrodymų, kuriais Pirmosios instancijos teismas grindė šias faktines aplinkybes. Iš tikrųjų, kadangi šie įrodymai
buvo gauti teisėtai, buvo laikomasi bendrųjų teisės principų ir įrodinėjimo naštai bei įrodymų vertinimui taikomų procedūros
taisyklių, tik Pirmosios instancijos teismas gali įvertinti jam pateiktų įrodymų įrodomąją galią (1998 m. gegužės 28 d. Sprendimo
Deere prieš Komisiją
, C‑7/95 P, Rink. p. I‑3111, 22 punktas). Šis vertinimas, išskyrus Pirmosios instancijos teismui pateiktų įrodymų iškraipymo
atvejus, nėra teisės klausimas, kurį gali tikrinti Teisingumo Teismas (1994 m. kovo 2 d. Sprendimo
Hilti prieš Komisiją
, C‑53/92 P, Rink. p. I‑667, 42 punktas ir 2004 m. sausio 7 d. Sprendimo
Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją
, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink. p. I‑123, 49 punktas).
Todėl Teisingumo Teismo kompetencija kontroliuoti išvadas, kurias Pirmosios instancijos teismas padarė dėl faktų, apima, be
kita ko, atvejus, kai šios išvados iš esmės neatitinka jam pateiktų bylos medžiagos dokumentų ir kai iškraipomi įrodymai,
šių įrodymų teisinį vertinimą ir klausimą, ar buvo laikytasi įrodinėjimo naštai ir įrodymų administravimui taikomų taisyklių
(2004 m. sausio 6 d. Sprendimo
BAI ir Komisija prieš Bayer
, C‑2/01 P ir C‑3/01 P, Rink. p. I‑23, 47, 61 ir 117 punktai ir 2006 m. balandžio 6 d. Sprendimo
General Motors prieš Komisiją
, C‑551/03 P, Rink. p. I–3173, 51 ir 52 punktai).
Apeliacinio skundo pirma dalis iš esmės susijusi su klausimu, ar komercinio suinteresuotumo padaryti pažeidimą, kuriuo kaltinama
apeliantė, tariamas nebuvimas turėjo lemti, kad Pirmosios instancijos teismas įrodymus turėjo vertinti remdamasis kitais kriterijais
negu tie, kuriais jis rėmėsi. Priešingai tam, ką teigia Komisija, ši apeliacinio skundo pagrindo dalis yra priimtina. Iš tiesų,
klausimas, ar vertindamas įrodymus Pirmosios instancijos teismas taikė teisingą teisės normą, yra teisės klausimas.
Sprendžiant klausimą, ar ši apeliacinio skundo pagrindo dalis yra pagrįsta, reikia nagrinėti skundžiamo sprendimo punktus,
kuriuose Pirmosios instancijos teismas išdėstė pagrįstumo įrodinėjimo naštai ir įrodymo administravimui taikytinus principus,
kuriuos jis taikė.
Skundžiamo sprendimo 179 punkte Pirmosios instancijos teismas priminė teismų praktiką, pagal kurią Komisija turi pateikti
pakankamai tikslius ir neprieštaringus įrodymus, patvirtinančius, kad pažeidimas tikrai buvo padarytas. To paties sprendimo
180 punkte jis pabrėžė, jog pakanka, kad šį reikalavimą bendrai atitiktų Komisijos pateiktų įrodymų visuma. Sprendimo 181 punkte
Pirmosios instancijos teismas priminė, kad pačioje EB 81 straipsnio 1 dalyje nurodyta, jog susitarimai tarp įmonių, jei jų
tikslas yra riboti konkurenciją, yra draudžiami neatsižvelgiant į jų poveikį.
Skundžiamo sprendimo 183 ir 184 punktuose Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog ieškovės argumentų, kad nagrinėjamas
susitarimas neturėtų poveikio, net jeigu jie būtų pripažinti pagrįstais, iš esmės neužtektų ginčijamo sprendimo 1 straipsniui
panaikinti. Šiuo atžvilgiu Pirmosios instancijos teismas priminė, jog savo 2000 m. kovo 15 d. Sprendime
Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją
(T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95,
T‑88/95, T‑103/95 ir T‑104/95, Rink. p. II‑491, 1085–1088 punktuose) jis jau yra nusprendęs, kad su nacionalinių rinkų apsauga
susijusių susitarimų atveju šių susitarimų tikslas pats savaime yra konkurenciją ribojančio pobūdžio ir jie yra besąlygiškai
draudžiami pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, ir šio tikslo negalima pateisinti ekonominės aplinkos, kurioje konkurenciją ribojanti
veikla buvo atliekama, analize.
Skundžiamo sprendimo 185 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad pripažįstant pažeidimą nėra svarbu, ar sudarytas
susitarimas atitiko Japonijos gamintojų komercinius interesus.
Kaip savo išvados 190 ir tolesniuose punktuose pažymėjo generalinis advokatas, toks Pirmosios instancijos teismo aiškinimas
yra teisingas. Jis atitinka nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką (žr., pavyzdžiui, 1984 m. kovo 28 d. Sprendimo
CRAM ir Rheinzink prieš Komisiją
, 29/83 ir 30/83, Rink. p. 1679, 20 punktą; 1999 m. liepos 8 d. Sprendimo
Komisija prieš Anic Partecipazioni
, C‑49/92 P, Rink. p. I‑4125, 123 punktą ir 2002 m. spalio 15 d. Sprendimo
Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją
, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P, Rink. p. I‑8375, 508 punktą).
Nippon Steel
argumentai, jog tai, kad egzistuoja galimas alternatyvus veiksmų, kuriais kaltinama, paaiškinimas, būtent komercinio suinteresuotumo
nebuvimas, Pirmosios instancijos teismą turėjo skatinti pateiktiniems įrodymams taikyti griežtesnius reikalavimus, prieštarauja
šiai Teisingumo Teismo praktikai.
Todėl Pirmosios instancijos teismas teisingai nusprendė, kad tuo atveju, kai Komisijai pavyko apjungti dokumentinius įrodymus
pažeidimui, kuriuo kaltinta, pagrįsti ir kai šie įrodymai atrodo esantys pakankami antikonkurencinio pobūdžio susitarimo egzistavimui
įrodyti, nebūtina nagrinėti klausimo, ar kaltinama įmonė šiuo susitarimu buvo komerciškai suinteresuota.
Dėl antikonkurencinio pobūdžio susitarimų, sudaromų, kaip kad nagrinėjamu atveju, per konkuruojančių įmonių susitikimus, Teisingumo
Teismas jau yra nusprendęs, kad EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimas yra tada, kai šių susitikimų tikslas yra konkurencijos
trukdymas, ribojimas arba iškraipymas, taigi jie skirti dirbtinai organizuoti rinką (nurodyto sprendimo
Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją
508 ir 509 punktai). Tokiu atveju, siekiant įrodyti atitinkamos įmonės dalyvavimą kartelyje, pakanka, kad Komisija įrodytų,
jog ši įmonė dalyvavo susitikimuose, kuriuose buvo sudaryti antikonkurencinio pobūdžio susitarimai. Jei dalyvavimas tokiuose
susitikimuose įrodytas, ši įmonė turi pateikti duomenis, galinčius įrodyti, kad ji dalyvavo neturėdama antikonkurencinių ketinimų,
ir patvirtinti, kad nurodė savo konkurentams, jog dalyvauja šiuose sutikimuose turėdama kitokių tikslų nei jie (1999 m. liepos
8 d. Sprendimo
Hüls prieš Komisiją
, C‑199/92 P, Rink. p. I‑4287, 155 punktas ir nurodyto sprendimo
Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją
81 punktas).
Šią taisyklę pagrindžianti priežastis yra ta, kad įmonė, dalyvaudama minėtame susitikime ir viešai neatsiribodama nuo jo turinio,
kitiems susitikimo dalyviams leidžia manyti, jog sutinka su tuo, kas jame nuspręsta, ir to laikysis (nurodyto sprendimo
Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją
82 punktas).
Tačiau nagrinėjamu atveju
Nippon Steel
nei oficialiai ginčijo dalyvavusi Europos–Japonijos klubo susitikimuose, nei pateikė įrodymų, kad šiuose susitikimuose ji
dalyvavo neturėdama jokių su nacionalinių rinkų apsauga susijusių tikslų.
Šiuo atžvilgiu Pirmosios instancijos teismas nepadarė jokios teisės klaidos turimus dokumentus vertindamas taip:
,,194.  <...> Japonijos ieškovės neneigia, jog vyko Japonijos ir Europos besiūlių plieno vamzdžių gamintojų atstovų susitikimai <...>.
Be to,
JFE‑NKK
,
JFE‑Kawasaki
ir
Sumitomo
neneigia dalyvavusios šiuose susitikimuose, tačiau pripažįsta, kad visa jų turima informacija apie susitikimus yra darbuotojų
atsiminimai, kurių negalima laikyti patikimais, nes nuo šių susitikimų praėjo daug laiko.
195.
Nippon
(
Steel
) tvirtina, kad, jos žiniomis, nė vienas iš dabartinių darbuotojų nedalyvavo šiuose susitikimuose, tačiau teigia, kad kai
kurie iš buvusių darbuotojų galėjo juose dalyvauti. Vis dėlto 1997 m. gruodžio 4 d.
Nippon
(
Steel
) atsakyme į papildomus Komisijos klausimus pateikta informacija, kad už plieno vamzdžių eksportą atsakingas X 1994 m. kovo
14–17 d. išvyko į komandiruotę Kanuose, buvo pagrindas Komisijai pripažinti
Nippon
dalyvavimą šiuose susitikimuose, nes vienas Verluca minėtų Europos–Japonijos klubo susitikimų 1994 m. kovo 16 d. vyko Kanuose
<...>. Tame pačiame atsakyme
Nippon
(
Steel
) teigia negalinti paaiškinti šios komandiruotės bei kitų darbuotojų komandiruočių į Florenciją tikslų, nes šiuose miestuose
ji neturėjo klientų.
196. Tokiomis aplinkybėmis Komisija padarė teisingą išvadą, kad 1996 m. spalio 14 d. Verluca pareiškime nurodytos Japonijos
ieškovės <...>, įskaitant
Nippon
(
Steel
), tikrai dalyvavo jo apibūdintuose Europos–Japonijos klubo susitikimuose.
<…>
201. Dėl argumento, kad Europos–Japonijos klubo susitikimuose niekada nebuvo svarstomi su Bendrijos rinkomis susiję klausimai,
reikia pažymėti, kad jei, remiantis Verluca, susitikimuose buvo svarstomi „didžiausi naftos produktų rinkas veikiantys įvykiai
(Amerikos VRA, politiniai įvykiai SSRS, plėtra Kinijoje ir kt.)“, negalima atmesti galimybės, kad juose taip pat buvo „nustatytas
minėtų Pagrindinių taisyklių taikymas“. Taigi iš 1996 m. rugsėjo 17 d. Verluca pareiškimo aišku, kad Pagrindinių taisyklių,
apimančių, be kita ko, Japonijos ieškovių nesikišimą į keturias Bendrijos gamintojų vidaus rinkas, taikymas buvo vienas iš
šiuose susitikimuose aptariamų klausimų.
202. Šiuo klausimu reikia priminti, kad Komisijai pavesta bausti už EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimus, o susitarimai, kuriais
„dalijamasi rinkomis arba tiekimo šaltiniais“, yra tiesiogiai draudžiami EB 81 straipsnio 1 dalies c punkte. Taigi Komisijai
užtenka nustatyti, kad tarp įmonių sudaryto susitarimo, galinčio paveikti prekybą tarp valstybių narių, tikslas arba pasekmės
yra tarpusavyje pasidalyti vieno ar kelių Bendrijos produktų rinkas, ir šį susitarimą jau galima pripažinti esant pažeidimą.
203. Taip pat reikia pažymėti, kad Komisijai dažnai tenka įrodinėti pažeidimo padarymą nepalankiomis aplinkybėmis, nes pažeidimą
įrodančios aplinkybės galėjo įvykti prieš daug metų ir daugelis įmonių, kurių atžvilgiu atliekamas tyrimas, aktyviai su ja
nebendradarbiauja. Nors Komisija būtinai turi įrodyti, kad rinkų pasidalijimo susitarimas buvo sudarytas <...>, būtų per daug
reikalauti nurodyti tikslų mechanizmą, kaip turėjo būti pasiektas šio susitarimo tikslas <...>. Iš tikrųjų dėl pažeidimo kaltai
įmonei būtų labai lengva išvengti bet kokių sankcijų, jeigu ji galėtų remtis argumentu, kad apie neteisėto susitarimo veikimą
pateikta informacija yra neaiški, nepaisant to, jog susitarimo sudarymo faktas ir jo antikonkurencinis tikslas yra pakankamai
įrodyti. <…>
<…>
205. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, priešingai nei teigia Japonijos ieškovės, Verluca pareiškimai yra ne tik patikimi,
bet ir turi ypač didelę įrodomąją galią, nes buvo padaryti
Vallourec
vardu.
<…>
207. Bet kuriuo atveju Verluca buvo tiesioginis atskleistų faktų liudininkas. Iš tikrųjų <...> Komisija teigė, kad Verluca,
kaip
Vallourec
<...> prezidentas, pats dalyvavo Europos–Japonijos klubo susitikimuose, ir šiam teiginiui niekas neprieštaravo.“
Reikia konstatuoti, kad šis įrodymų vertinimas yra suderinamas su nusistovėjusia teismų praktika. Iš tiesų, kaip Teisingumo
Teismas jau yra pažymėjęs kitais atvejais, įprasta, kad antikonkurencinius susitarimus ir veiksmus apimanti veikla vykdoma
pogrindyje, susitikimai vyksta slaptai ir parengiama kuo mažiau su tuo susijusių dokumentų. Iš to išplaukia, kad jei Komisija
ir randa aiškių įrodymų apie neteisėtus santykius tarp ūkio subjektų, šie įrodymai paprastai yra tik fragmentiški bei pavieniai,
ir todėl tam tikras aplinkybes dažnai būtina patvirtinti naudojant dedukcijos metodą. Todėl daugeliu atvejų egzistuojanti
praktika arba antikonkurencinio susitarimo sudarymas gali būti nustatomi iš tam tikro skaičiaus sutapimų ir įrodymų, kurie,
nagrinėjant juos kartu, gali įrodyti konkurencijos taisyklių pažeidimą, jeigu nėra kito logiško paaiškinimo (nurodyto sprendimo
Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją
55–57 punktai).
Tiek, kiek
Nippon Steel
, grįsdama apeliacinio skundo pagrindo pirmą dalį, taip pat remiasi nekaltumo prezumpcijos principu bei rizika, kad kaltinamos
konkuruojančios įmonės pateiks netikslius ar klaidingus pareiškimus, pakanka priminti, kaip skundžiamo sprendimo 177–179 punktuose
tai padarė Pirmosios instancijos teismas, jog nors ir tiesa, kad abejonių buvimas turėtų būti aiškinamas kaltinamos įmonės
naudai, niekas nedraudžia pripažinti pažeidimo, kai jis pasirodo įrodytas.
Galiausia bylos medžiagoje nėra nieko, kas leistų manyti, jog nagrinėdamas ir vertindamas įrodymus Pirmosios instancijos teismas
juos iškraipė ar padarė faktinio pobūdžio klaidą.
Iš viso to, kas buvo išdėstyta prieš tai, išplaukia, kad taikydamas nurodytus įrodinėjimo naštą ir įrodymo administravimą
reglamentuojančius kriterijus ir nuspręsdamas, kad nagrinėjamu atveju šie kriterijai buvo įvykdyti, Pirmosios instancijos
teismas nepadarė jokios teisės klaidos.
Todėl apeliacinio skundo pagrindo pirma dalis turi būti atmesta.
–       b) Dėl apeliacinio skundo pagrindo antros dalies
Antra apeliacinio skundo pagrindo dalis yra pagrįsta prielaida, kad įrodymai yra dviprasmiški. Tačiau, kaip jau buvo nurodyta
nagrinėjant apeliacinio skundo pagrindo pirmą dalį, Pirmosios instancijos teismo atliktas jam perduotoje byloje esančių įrodymų
įrodomosios galios vertinimas, išskyrus piktnaudžiavimo įrodinėjimo naštą ir įrodymo administravimą reglamentuojančiomis taisyklėmis
bei šių įrodymų iškraipymo atvejus, negali būti ginčijamas Teisingumo Teisme (taip pat žr. 1994 m. birželio 1 d. Sprendimo
Komisija
prieš Brazzelli Lualdi ir kt.
, C‑136/92 P, Rink. p. I‑1981, 49 ir 66 punktus bei 2003 m. spalio 2 d. Sprendimo
Salzgitter prieš Komisiją
, C‑182/99 P, Rink. p. I‑10761, 43 punktą). Nagrinėjamu atveju tai taip pat išplaukia ir iš Pirmosios instancijos teismo vertinimo,
kad įrodymai buvo ne dviprasmiški, o, atvirkščiai, tikslūs ir sutampantys, kad leistų pagrįsti įsitikinimą, jog pažeidimas
buvo padarytas.
Todėl tiek, kiek
Nippon Steel
ginčija šį Pirmosios instancijos teismo vertinimą, jos argumentus reikia atmesti kaip nepriimtinus.
Be to,
Nippon Steel
argumentas, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, jog alternatyvus, galimas ir su konkurencijos
taisyklėmis suderinamas kaltinamų Japonijos gamintojų elgesio paaiškinimas yra nesvarbus, yra iš esmės tas pats, kaip ir argumentas,
kuris buvo atmestas nagrinėjant apeliacinio skundo pagrindo pirmą dalį ir kuriuo Pirmosios instancijos teismui priekaištaujama,
jog šis nusprendė, kad Japonijos gamintojų galimo komercinio suinteresuotumo padaryti pažeidimą, kuriuo kaltinama, nebuvimas
yra nesvarbus, jei susitarimo egzistavimas buvo įrodytas.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta prieš tai, apeliacinio skundo pagrindo antrą dalį reikia atmesti.
–       c) Dėl apeliacinio skundo pagrindo trečios dalies
Šioje apeliacinio skundo pagrindo dalyje
Nippon Steel
Pirmosios instancijos teismui priekaištauja, kad šis neatsižvelgė, pirma, į Verluca pareiškimų dviprasmišką pobūdį ir, antra,
į prieštaravimus tarp šių pareiškimų ir kitų įrodymų, ypač Becher pareiškimų.
Reikia pažymėti, jog 1996 m. rugsėjo 17 d. Verluca pareiškime pripažįstama, kad susitarimo šalių nacionalinės rinkos „yra
apsaugotos“, išskyrus „iš dalies apsaugotą“ ofšorinę Jungtinės Karalystės rinką. Jo teigimu, šis susitarimas buvo sudarytas
dėl standartinių OCTG vamzdžių ir transportavimo vamzdžių projektams. Susitarimo trukmės klausimu suinteresuotasis asmuo nurodė,
jog ,,šie ryšiai prasidėjo po 1977 m. rinkos nuosmukio“ ir ,,pasibaigė šiek tiek anksčiau nei prieš metus“. Dėl susitarimo
veikimo Verluca patikslino, kad ,,susitikimai paprastai vykdavo du kartus per metus <...>. Jie buvo laikomi dideliais įvykiais,
darančiais poveikį naftos produktų rinkai <...>. Buvo bendrai atsižvelgta į didelį skirtumą tarp vamzdžių pasaulinės pasiūlos
ir paklausos bei į nurodytų Pagrindinių taisyklių taikymą“.
Apklausiamas naujo patikrinimo
Vallourec
metu 1997 m. gruodžio 18 d., Verluca nurodė, kad:
–        ,,Skelbiant tarptautinius konkursus viešiesiems pirkimams atitinkami Europos–Japonijos klubui priklausę gamintojai laikėsi
apytikslio pasidalijimo rakto tik standartiniams produktams.
–        Tokioje situacijoje buvo sudaromi kainą nustatantys sąrašai, buvę pagrindu šių viešųjų pirkimų konkursų metu teikiamiems pasiūlymams
<…>
–        Šie sąrašai retkarčiais buvo atnaujinami (,,NS“: New List) ir leido pavieniams gamintojams nustatyti konkursui laimėti reikalingą
siūlytiną (,,WP“: Winning Price). <…>
–        Namų rinkomis buvo laikomos Prancūzijos, Vokietijos ir Italijos rinkos. (Jungtinė Karalystė) turėjo ypatingą statusą (žr.
1996 m. rugsėjo 17 d. mano pareiškimą).“
Becher nurodė:
–        ,,Mano žiniomis <…>, ,,Pagrindines taisykles“ sudaro susitarimai dėl OCTG vamzdžių ir dėl transportavimo vamzdžių projektams,
kuriais iš esmės siekiama apsaugoti atitinkamas nacionalines rinkas. Tai reiškia, kad šiuose sektoriuose Japonijos gamintojai
neturi skverbtis į Europos rinkas, o Europos gamintojai neturi <...> savo produktų tiekti į Japoniją.
–        Be šių tiesiogiai su atitinkamomis nacionalinėmis rinkomis susijusių kartelių, atrodo, egzistavo kiti papildomi susitarimai,
skirti kitoms valstybėms. <…>
–        Dėl kitų rinkų, kurių atveju buvo skelbiami pasauliniai viešųjų pirkimų konkursai, buvo sutarta, kad tam tikrus kiekius, kurie
tuo metu buvo numatyti terminu ,,pasidalijimo raktas“ (,,sharing key”), pateiks atitinkamai Japonijos ir Europos gamintojai.
Akivaizdu, kad tikslas buvo išlaikyti pristatytinus kiekius, atitinkančius istoriškai pasiektą lygmenį. <…>“
Dėl šioje apeliacinio skundo pagrindo dalyje iškelto kaltinimo, pagrįsto Verluca pareiškimų dviprasmišku pobūdžiu, pakanka
pažymėti, kad Pirmosios instancijos teismas šiuos pareiškimus laikė tiksliais įrodymais. Skundžiamo sprendimo 193 punkte jis
padarė išvadą, jog ,,1996 m. rugsėjo 17 d. Verluca pareiškime vartojamas žodis „ryšiai“ <...> reiškia kontaktus tarp Japonijos
ir Europos plieno vamzdžių gamintojų“, o to paties sprendimo 201 punkte nusprendė, kad ,,iš 1996 m. rugsėjo 17 d. Verluca
pareiškimo aišku, kad Pagrindinių taisyklių, apimančių, be kita ko, Japonijos ieškovių nesikišimą į keturias Bendrijos gamintojų
vidaus rinkas, taikymas buvo vienas iš <...> (Europos–Japonijos klubo) susitikimuose aptariamų klausimų“.
Atsižvelgiant į šio sprendimo 38, 39 ir 56 punktuose nurodytą teismų praktiką, šis Verluca pareiškimams skirtas Pirmosios
instancijos teismo vertinimas negali būti ginčijamas Teisingumo Teisme, nebent buvo piktnaudžiauta įrodinėjimo naštą ir įrodymo
administravimą reglamentuojančiomis taisyklėmis arba šie pareiškimai buvo iškreipti ar buvo faktinių netikslumų. Tačiau
Nippon Steel
nepateikė jokių argumentų, galinčių įrodyti, kad prieš tai pateiktoms Pirmosios instancijos teismo išvadoms Verluca pareiškimų
atžvilgiu būtų būdingi faktiniai netikslumai, šių pareiškimų iškraipymas ar teisės klaida.
Be to, nagrinėjant apeliacinio skundo pagrindo pirmą dalį nustatyta, jog Pirmosios instancijos teismas, vertindamas byloje
esančius dokumentus, taip pat nepiktnaudžiavo įrodinėjimo naštą ir įrodymo administravimą reglamentuojančiomis taisyklėmis.
Iš to išplaukia, kad pirmąjį kaltinimą, susijusį su Verluca pareiškimų dviprasmišku pobūdžiu, reikia atmesti.
Dėl apeliacinio skundo pagrindo trečioje dalyje iškelto antrojo kaltinimo reikia konstatuoti, kad vertindamas įrodymus Pirmosios
instancijos teismas atsižvelgė į egzistuojantį tam tikrą prieštaravimą tarp Verluca pareiškimų ir kitų įrodymų. Skundžiamo
sprendimo 302 punkte Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad ,,iš tikrųjų aplinkybė, jog Becher neigė atskiros Pagrindinių
taisyklių dalies dėl Europos vidaus prekybos, t. y. dėl abipusės Europos gamintojų vidaus rinkų apsaugos, tam tikra dalimi
silpnina jo pareiškimą kaip įrodymą Verluca pareiškimams paremti“.
Pirmosios instancijos teismas toliau nagrinėjo, ar, nepaisant šio prieštaravimo, Verluca pareiškimus pakankamai pagrindžia
Becher pareiškimai.
Nagrinėdamas Verluca pareiškimus, Pirmosios instancijos teismas patikslino, kad:
,,219. <...> pagal Pirmosios instancijos teismo praktiką, dalyvavimu karteliniame susitarime, kurio buvimas ginčijamas daugelio
kitų kaltinamų įmonių, kaltinamos įmonės prisipažinimas negali būti laikomas pakankamu tų kitų įmonių padaryto pažeidimo įrodymu,
jeigu jis nėra pagrįstas kitais įrodymais <...>. Taigi reikia konstatuoti, kad norint pripažinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje
nurodyto pažeidimo padarymą, Verluca pareiškimai, nepaisant jų patikimumo, turi būti patvirtinti kitų įrodymų.
220. Vis dėlto reikia konstatuoti, kad dėl Verluca pareiškimų patikimumo šioje byloje būtinų paremiančiųjų įrodymų tikslumas
ir nuodugnumas gali būti ir mažesni nei tuo atveju, jei pareiškimai nebūtų ypač patikimi. Taigi reikia pripažinti, kad nustačius,
jog neprieštaringų įrodymų visuma patvirtina Verluca ir (ginčijamo) sprendimo 1 straipsnyje nurodyto rinkų pasidalijimo susitarimo
sudarymą bei kai kuriuos jo specifinius aspektus, pagal sprendimo (nurodytas sprendimas
Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją
) (1838 punkte) įtvirtintą taisyklę <...>, šioje byloje įrodant kitus (ginčijamo) sprendimo aspektus užtektų vien Verluca
pareiškimų. Be to, jei dokumentas akivaizdžiai neprieštarauja Verluca pareiškimams dėl rinkų pasidalijimo susitarimo sudarymo
bei turinio, to, kad jis patvirtina reikšmingas atskleisto susitarimo dalis, užtenka pripažinti jį kaltinimą paremiančių įrodymų
visumos dalimi <...>.“
Atsižvelgdamas į šias išvadas, Pirmosios instancijos teismas nagrinėjo Becher pareiškimą. Dėl pastarojo dokumento Pirmosios
instancijos teismas skundžiamo sprendimo 302 punkte konstatavo, kad ,,Becher nedviprasmiškai patvirtino rinkos pasidalijimo
susitarimo tarp Europos ir Japonijos gamintojų dėl OCTG bei transportavimo vamzdžių buvimą <...>. Taigi jo pareiškimas paremia
Verluca pareiškimus dėl šio pažeidimo aspekto ir kartu dėl Japonijos ieškovių buvimo rinkos pasidalijimo susitarimo, kuriuo
jos sutiko Bendrijos rinkose neprekiauti standartiniais OCTG vamzdžiais bei transportavimo vamzdžiais, šalimis. <...> Galiausia
Mannesmann
pareiškimo įrodomąją vertę šioje byloje dar sustiprina tai, kad ji taip pat paremia Verluca pareiškimus dėl pasidalijimo
rakto, susijusio su sutarčių sudarymu esant tarptautiniams konkursams trečiųjų šalių rinkose, egzistavimo <...>.“
Lyginamuoju būdu, remdamasis pirmoje apeliacinio skundo pagrindo dalyje nagrinėtais su įrodinėjimo našta ir įrodymo administravimu
susijusiais kriterijais, išnagrinėjęs pagrindinius įrodymus, Pirmosios instancijos teismas nusprendė:
,,332. Iš daugelio įrodymų visumą sudarančių dokumentų nėra visiškai aišku, kuriuos besiūlius vamzdžius pasidalijimo susitarimas
apėmė, tačiau nėra abejonės, kad tarp šių produktų yra standartiniai OCTG vamzdžiai. Iš tiesų, kadangi <...> dokumente „Pasidalijimo
raktas“ ir
Mannesmann
atsakyme aiškiai minimi šie produktai, o kituose dokumentuose, kuriais remiasi Komisija, bendrai kalbama apie OCTG vamzdžius,
tai tinkamai ir aiškiai paremia Verluca pareiškimus dėl fakto, kad Pagrindinės taisyklės buvo susijusios su šiais produktais.
333. Dėl transportavimo vamzdžių Becher pateiktas
Mannesmann
atsakymas yra vienintelis įrodymas vienareikšmiškai paremiantis Verluca pareiškimą, kad neteisėtas susitarimas taip pat apėmė
transportavimo vamzdžius. Vis dėlto, atsižvelgiant į jo atsakymo ypatingą įrodomąjį pobūdį, <...> reikia manyti, kad jis yra
pakankamas Verluca pareiškimams, kurie šių produktu atžvilgiu ir taip jau labai patikimi, <...> paremti.
334. Bet kuriuo atveju jau buvo nustatyta, kad jei nuoseklių įrodymų visumos, kuria Komisija rėmėsi, pagrindu galima nustatyti
Verluca atskleisto ir (ginčijamo) sprendimo 1 straipsnyje nurodyto rinkų pasidalijimo susitarimo egzistavimą ir tam tikrus
jo aspektus, tokiu atveju vien Verluca pareiškimų pakaktų tam, kad būtų galima įrodyti kitus (ginčijamo) sprendimo aspektus
<...>. Šio sprendimo 330 ir 332 punktuose jau buvo konstatuota, kad įrodymų, kuriais remiasi Komisija, visumos pakanka Verluca
pareiškimams paremti dėl daugelio dalykų, įskaitant ir standartinius OCTG vamzdžius.
335. Šiomis aplinkybėmis reikia manyti, kad savo pareiškimuose Verluca aiškiai pasakė tiesą, ir todėl šie pareiškimai yra
pakankami įrodymai siekiant nustatyti, kad susitarimas pasidalyti Europos–Japonijos klubo narių vidaus rinkas apėmė ne tik
standartinius OCTG vamzdžius (o tai atskleidė daugelis kitų įrodymų), bet ir transportavimo vamzdžius. Iš tiesų nėra priežasties
manyti, kad Verluca, kuris tiesiogiai žinojo apie faktus, būtų pateikęs neteisingą informaciją dėl transportavimo vamzdžių,
kai kiti įrodymai paremia jo pareiškimus dėl susitarimo egzistavimo bei jo taikymo standartiniams OCTG vamzdžiams.“
Priešingai tam, ką teigia
Nippon Steel
, iš šių skundžiamo sprendimo ištraukų matyti, kad Pirmosios instancijos teismas atliko visišką Komisijos konstatuotų faktų
teisminę kontrolę. Be to, jis atsižvelgė į prieštaravimus ir atitikimus tarp Verluca ir Becher pareiškimų bei teisingai nusprendė,
kad ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje konstatuoto pažeidimo egzistavimo klausimu Becher pareiškimai pagrindžia Verluca pareiškimus.
Be to, Pirmosios instancijos teismui negali būti priekaištaujama, kad šis reikalavo per žemo bendradarbiavimo lygio. Šiuo
atžvilgiu pakanka konstatuoti, kad prieš tai pateikti Pirmosios instancijos teismo argumentai jokiu būdu nepažeidžia šio sprendimo
42–48 punktuose ir 51 punkte nurodytų įrodinėjimo naštos ir įrodymo administravimo srityje taikomų taisyklių.
Vadinasi, apeliacinio skundo pagrindo trečioje dalyje pateiktas antrasis kaltinimas taip pat yra nepagrįstas.
Todėl apeliacinio skundo pagrindo trečią dalį reikia atmesti.
–       d) Dėl apeliacinio skundo pagrindo ketvirtos dalies
Dėl apeliacinio skundo pagrindo ketvirtos dalies visų pirma reikia priminti, kad klausimas, ar Pirmosios instancijos teismo
sprendimo motyvavimas yra prieštaringas, ar nepakankamas, yra teisės klausimas ir gali būti keliamas paduodant apeliacinį
skundą (1998 m. gegužės 7 d. Sprendimo
Somaco prieš Komisiją
, C‑401/96 P, Rink. p. I‑2587, 53 punktas ir 1998 m. gruodžio 17 d. Sprendimo
Baustahlgewebe prieš Komisiją
, C‑185/95 P, Rink. p. I‑8417, 25 punktas). Todėl ši apeliacinio skundo pagrindo dalis yra priimtina.
Vadinasi, siekiant atsakyti į
Nippon Steel
pateiktus argumentus, reikia patikrinti, ar Pirmosios instancijos teismo vertinimas, kad Becher pareiškimai pagrindžia Verluca
pareiškimus dėl su transportavimo vamzdžiais projektams susijusio pažeidimo, yra pakankamai ir išsamiai pagrįstas.
Kaip skundžiamo sprendimo 290 punkte nusprendė Pirmosios instancijos teismas, Becher Komisijos pareigūnams atsakė, jog Pagrindinės
taisyklės buvo taikomos OCTG vamzdžiams ir transportavimo vamzdžiams projektams. Iš šios pirmosios instancijos teismo išvados
bei iš šio sprendimo 61–63 punktuose cituotų pačių Verluca ir Becher pareiškimų formuluočių matyti, kad šie pareiškimai, kiek
jie susiję su pažeidimo faktinėmis aplinkybėmis, sutampa. Tai, kad Becher patvirtino, jog jo įmonė buvo rinkų pasidalijimo
susitarimo, apėmusio ir transportavimo vamzdžius projektams, dalyvė, galėjo būti pakankama priežastis Pirmosios instancijos
teismui manyti, kad suinteresuoto asmens atsakymas, kiek jis susijęs su šiais vamzdžiais, patvirtina 1996 m. rugsėjo 17 d.
Verluca pareiškimus, kuriais remiantis susitarimas apėmė standartinius OCTG vamzdžius bei transportavimo vamzdžius projektams.
Iš to išplaukia, kad skundžiamo sprendimo motyvai negali būti pripažinti prieštaringais ar neadekvačiais.
Be to, tiek, kiek šioje ketvirtoje apeliacinio skundo pagrindo dalyje
Nippon Steel
Pirmosios instancijos teismui priekaištauja, kad šis padarė teisės klaidą taikydamas įrodymo administravimo taisykles, pakanka
pažymėti, kad jos argumentai iš esmės yra tie patys, kaip ir nurodyti kitose jos apeliacinio skundo dalyse, kurių visos buvo
pripažintos nepagrįstomis.
Todėl su apeliacinio skundo pagrindo ketvirta dalimi negalima sutikti.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, turi būti atmestas visas pirmasis apeliacinio skundo pagrindas.
Iš viso to, kas pasakyta, darytina išvada, kad
Nippon Steel
apeliacinis skundas turi būti atmestas.

B – Dėl Sumitomo apeliacinio skundo pirmojo pagrindo, susijusio su teisės klaidomis dėl Japonijos gamintojų dalyvavimo sprendimo
1 straipsnyje nurodytame pažeidime
1. Šalių argumentai

Sumitomo
teigimu, Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidų nuspręsdamas, kad Japonijos gamintojai ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje
nurodytame pažeidime dalyvavo ir standartinių OCTG vamzdžių, ir transportavimo vamzdžių projektams atveju.
Šiuo atžvilgiu
Sumitomo
remiasi tais pačiais argumentais, kurie išdėstyti
Nippon Steel
apeliaciniame skunde, ir papildomai nurodo tam tikrus argumentus, skirtus transportavimo vamzdžiams projektams.
Pirmosios instancijos teismas iškraipė Becher parodymus. Be to, šiuos įrodymus jis klaidingai teisiškai įvertino, Verluca
ir Becher pareiškimų panaudojimą motyvavo prieštaringai ir nepakankamai ir perkėlė įrodinėjimo naštą.
Dėl Becher pareiškimų
Sumitomo
visų pirma tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas klaidingai įvertino jų įrodomąją galią nuspręsdamas, kad šie pareiškimai
nedviprasmiškai patvirtina susitarimo pasidalyti transportavimo vamzdžių projektams rinkas. Pirmosios instancijos teismas
turėjo atsižvelgti į tai, kad Becher pabrėžė, jog jis buvo susijęs su įvykiais, kurie vyko iki jam tampant
Mannesmann
direktoriumi prezidentu. Be to, iš pačių Becher vartotų formuluočių išplaukia, kad jis abejojo jam suteikta informacija.
Kitą klaidą Pirmosios instancijos teismas padarė vertindamas Becher pareiškimus kaip 1996 m. rugsėjo 17 d. Verluca pareiškimus
pagrindžiantį patikimą įrodymą, nepaisydamas to, kad Pirmosios instancijos teismas pripažino, jog Becher klaidingai neigė
Pagrindinių taisyklių Europos lygio aspektą. Konstatavęs, kad Becher pareiškimų turinyje buvo rimtų klaidų, Pirmosios instancijos
teismas turėjo kitų tam tikrų jo dalių nebenaudoti Verluca pareiškimams pagrįsti.
Be to,
Sumitomo
mano, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė įrodymo administravimo taisykles, skundžiamo sprendimo 336 punkte nuspręsdamas,
kad ,,galiausia net darant prielaidą, kad Japonijos ieškovės galėjo sukelti nepasitvirtinusių abejonių dėl tam tikrų produktų,
susijusių su susitarimu, už kurį buvo nubaustos ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje, reikia pažymėti, kad jei iš sprendimo,
atsižvelgiant į jo visumą, matyti, jog nustatytas pažeidimas yra susijęs su konkrečiu produktu ir jei jame minimi įrodymai,
kuriais ši išvada pagrįsta, vien fakto, kad sprendime nėra pateiktas tikslus bei išsamus sąrašas visų rūšių produktų, kuriuos
pažeidimas apima, nepakanka sprendimui panaikinti (dėl ieškinio pagrindo, susijusio su nepakankamu motyvavimu, pagal analogiją
žr. (1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Gruber ir Weber prieš Komi
siją, T‑310/94, Rink. p. II‑1043) 214 punktą. <...>).“ Vadovaudamasis šiais argumentais savo teiginiui, kad transportavimo
vamzdžių projektams atveju Komisija įrodė pažeidimą, Pirmosios instancijos teismas perkėlė įrodinėjimo naštą.
Dėl Verluca pareiškimų
Sumitomo
nesutinka su Pirmosios instancijos teismo argumentais, išdėstytais skundžiamo sprendimo 219 ir 220 punktuose ir cituotais
šiuo sprendimo 70 punkte, tiek, kiek iš jų išplaukia, kad vien tik Verluca pareiškimų pagrindu galėtų būti patvirtinta, jog
elgesys, dėl kurio priekaištaujama atitinkamiems Japonijos gamintojams, yra susijęs ir su transportavimo vamzdžiais projektams.
Skundžiamo sprendimo 220 punkte išdėstyta Pirmosios instancijos teismo pozicija dėl Verluca pareiškimų patikimumo bet kuriuo
atveju yra ginčytina, nes to paties sprendimo 281–284 punktuose ir 349 punkte Pirmosios instancijos teismas aiškiai nurodė,
kad šiuose pareiškimuose buvo klaidų ir netikslumų. Atsižvelgiant į tai, kad Pirmosios instancijos teismas konstatavo, jog
tam tikri Verluca pareiškimuose esantys teiginiai nebuvo patikimi, negalima pateisinti Pirmosios instancijos teismo kitokio
požiūrio į kitą teiginį, kurio atveju taip pat galėjo būti rimtų abejonių.
Galiausia
Sumitomo
tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą pripažindamas EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimo egzistavimą
transportavimo vamzdžių projektams atveju, nors remiantis turimais įrodymais jis negalėjo nurodyti šio pažeidimo pradžios
ir pabaigos datų.
Komisija tvirtina, visų pirma, kad
Sumitomo
negali išplėsti savo apeliacinio skundo apimties perimdama
Nippon Steel
paaiškinimuose išdėstytus argumentus. Todėl
Sumitomo
apeliacinis skundas yra nepriimtinas tiek, kiek jis susijęs su standartiniais OCTG vamzdžiais ir paremtas
Nippon Steel
argumentais dėl transportavimo vamzdžių projektams.
Komisija galiausia tvirtina, jog
Sumitomo
argumentai įrodo tik tai, kad įrodymus yra įmanoma vertinti kitaip. Vis dėlto apeliaciniam skundui pagrįsti to nepakanka,
nes
Sumitomo
nepavyko paneigti trijų pagrindinių skundžiamo sprendimo motyvų, kuriais remiantis Verluca pareiškimai patys savaime yra
pakankamas įrodymas, o kitų specialių įrodymų dėl transportavimo vamzdžių projektams nebuvimas niekaip nepanaikina išvados
apie pažeidimo buvimą, be to, Verluca pareiškimus pagrindžia Becher pareiškimai.
Komisija pabrėžia, kad
Sumitomo
neginčijo tam tikrų Pirmosios instancijos teismo išvadų, kurių pačių savaime pakanka pažeidimui patvirtinti. Todėl apeliacinis
skundas yra netinkamas. Be to, jis yra nepriimtinas, nes
Sumitomo
argumentai iš esmės apima tik faktų vertinimą. Konkrečiai tariant,
Sumitomo
kritika dėl išvados apie Verluca pareiškimų patikimumą neatskleidžia jokios teisės klaidos.
Bet kuriuo atveju Pirmosios instancijos teismas neiškraipė įrodymų ir neperkėlė įrodinėjimo naštos.
Komisija galiausia pažymi, jog
Sumitomo
tvirtinimas, kad skundžiamas sprendimas yra pagrįstas prieštaringais ir nepakankamais motyvais, buvo paremtas tik bendra
nuoroda į pirmesnes apeliacinio skundo pastraipas, ir todėl šis skundas turi būti atmestas.
2. Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma reikia pažymėti, kad nereikia spręsti klausimo, ar
Sumitomo
galėjo remtis argumentais, kuriuos savo atsiliepime į ieškinį pateikė
Nippon Steel
. Iš tiesų, kaip jau buvo pažymėta,
Nippon Steel
argumentai bet kuriuo atveju yra nepagrįsti.
Dėl
Sumitomo
paaiškinimuose pateiktų argumentų, norint įrodyti, kad Verluca ir Becher pareiškimai nėra patikimi ar bent jau ne tokie įtikinami,
kaip juos manė esant Pirmosios instancijos teismas, reikia konstatuoti, jog jais iš esmės siekiama paneigti Pirmosios instancijos
teismo pripažintą Verluca ir Becher pareiškimų įrodomąją galią.
Kaip savo išvados 88–92 punktuose pažymėjo generalinis advokatas bei kaip matyti iš šio sprendimo 56 punkte nurodytos teismų
praktikos, šie argumentai yra priimtini tik tiek, kiek jie nėra paslėptas ieškinio pagrindas, skirtas tam, kad Teisingumo
Teismas peržiūrėtų bylos faktines aplinkybes.
Dėl Becher pareiškimams pripažintos įrodomosios galios, Teisingumo Teismas gali nagrinėti
Sumitomo
argumentus, kad Pirmosios instancijos teismas turėjo pripažinti kitokią šių pareiškimų įrodomąją galią, nes Becher tiesiogiai
nežinojo apie pažeidimą, kuriuo kaltinama įmonė.
Skundžiamo sprendimo 297 punkte Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad ,,<...> kaip šioje byloje yra
Mannesmann
atveju, kai tiesioginės informacijos apie atitinkamas aplinkybes neturintis asmuo padaro kaip įmonės atstovas pareiškimą,
kuriuo jis pripažįsta savo ir kitų įmonių pažeidimą, šis asmuo būtinai remiasi įmonės pateikta informacija ir ypač jos darbuotojais,
tiesiogiai žinančiais apie įmonės veiklą. <...> Pareiškimai, nenaudingi juos pateikiančiajam, iš principo turi būti laikomi
įrodančiais, ir todėl Becher pareiškimui šioje byloje turi būti teikiama didelė reikšmė.“
Iš šio punkto matyti, jog vertindamas Becher pareiškimų įrodomąją galią Pirmosios instancijos teismas tinkamai atsižvelgė
į aplinkybę, kad pastarasis tiesiogiai nežinojo apie nagrinėjamą pažeidimą. Be to, šiame punkte išdėstytuose Pirmosios instancijos
teismo argumentuose nėra jokios įrodinėjimo naštos perkėlimo ar įrodymo administravimo klaidos. Kaip savo išvados 119 punkte
pažymėjo generalinis advokatas, pareiškimas, kurį asmuo padarė kaip bendrovės atstovas, pripažindamas šios padarytą pažeidimą,
sukelia didelę teisinę ir ekonominę riziką, o tai reiškia, kad yra labai mažai tikėtina, jog pareiškimas būtų padarytas jo
autoriui nedisponuojant informacija, suteikta šios bendrovės darbuotojų, kurie patys tiesiogiai žino apie inkriminuojamus
faktus. Šiomis aplinkybėmis tai, kad bendrovės atstovas pats tiesiogiai nežinojo apie faktus, nedaro poveikio įrodomajai galiai,
kurią Pirmosios instancijos teismas galėjo priskirti tokiam pareiškimui.
Dėl kitų
Sumitomo
argumentų, susijusių su teisės klaida vertinant Becher pareiškimus ir su nesutapimais tarp šių pareiškimų ir Verluca pareiškimų,
reikia konstatuoti, kad jie iš esmės atitinka
Nippon Steel
argumentus, kurie dėl šio sprendimo 68–73, 79 ir 80 punktuose išdėstytų motyvų buvo atmesti kaip nepriimtini. Dėl tų pačių
priežasčių negalima sutikti ir su iš esmės tapačiais
Sumitomo
argumentais.
Tiek, kiek
Sumitomo
pirmosios instancijos teismą kaltina perkėlus įrodinėjimo naštą skundžiamo sprendimo 336 punkte nusprendus, jog ,,pagaliau
net darant prielaidą, kad Japonijos ieškovės galėjo sukelti nepasitvirtinusių abejonių dėl tam tikrų produktų, susijusių su
susitarimu, o tai nebuvo įrodyta, už kurį buvo nubaustos ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje, reikia pažymėti, kad jei iš sprendimo,
atsižvelgiant į jo visumą, matyti, jog nustatytas pažeidimas yra susijęs su konkrečiu produktu, ir jei jame minimi įrodymai,
kuriais ši išvada pagrįsta, vien fakto, kad sprendime nėra pateiktas tikslus bei išsamus sąrašas visų rūšių produktų, kuriuos
pažeidimas apima, nepakanka sprendimui panaikinti“, su jos argumentais sutikti negalima.
Kaip savo išvados 130–132 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, iš skundžiamo sprendimo 336 punkto pradžios, suformuluotos
taip: ,,pagaliau net darant prielaidą <...> o tai nebuvo įrodyta“, aiškiai matyti, kad kalbama apie perteklinį šio sprendimo
motyvą, kuris yra savarankiškas, palyginus su šio sprendimo 72 punkte cituotomis Pirmosios instancijos teismo sprendimo 332–335 punktuose
padarytomis išvadomis. Pagal Teisingumo Teismo praktiką, skundai dėl Pirmosios instancijos teismo sprendimo motyvų, įtrauktų
tik dėl išsamumo, visi yra atmestini, nes jie nėra pagrindas panaikinti sprendimą (1996 m. kovo 25 d. Nutarties
SPO ir kt. prieš Komisiją
, C‑137/95 P, Rink. p. I‑1611, 47 punktas; 1997 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo
Blackspur DIY ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją
, C‑362/95 P, Rink. p. I‑4775, 23 punktas).
Be to, dėl Verluca pareiškimų įrodomosios galios pakanka priminti, kaip tai buvo pažymėta nagrinėjant trečią
Nippon Steel
apeliacinio skundo pagrindo dalį, kad argumentuose, kuriais skundžiamo sprendimo 219 ir 220 punktuose rėmėsi Pirmosios instancijos
teismas ir kuriuos ginčija
Sumitomo
, nėra jokių teisės klaidų. Bet kuriuo atveju, kaip savo išvados 104 punkte pažymėjo generalinis advokatas, Verluca pareiškimus
pripažinęs patikimais, Pirmosios instancijos teismas taip pat galėjo manyti, kad šių pareiškimų įrodyti pažeidimui pakako
tiek, kiek juos paremia kiti įrodymai, ir kad tokiu atveju šių įrodymų pakaktų tam, kad būtų galima padaryti išvadą apie pažeidimo,
susijusio su apibrėžtu produktu, patenkančiu į nagrinėjamų produktų kategoriją, buvimą.
Galiausia, tai, kad skundžiamo sprendimo 349 punkte Pirmosios instancijos teismas konstatavo, jog Verluca pareiškimai apie
pažeidimo nutraukimą buvo nepakankamai tikslūs, jokiu būdu nedaro poveikio šių pareiškimų patikimumui jų turinio, nustatyto
skundžiamame sprendime ir pagrįsto kitais įrodymais, atžvilgiu.
Negalint sutikti nė su vienu
Sumitomo
kaltinimų, pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti.

C – Dėl Sumitomo apeliacinio skundo antrojo pagrindo, susijusio su pernelyg ilga proceso Pirmosios instancijos teisme trukme
1. Šalių argumentai

Sumitomo
kritikuoja proceso Pirmosios instancijos teisme trukmę, nes jis truko ketverius metus ir tris mėnesius. Ji primena, kad dveji
metai praėjo nuo rašytinės proceso dalies pabaigos iki sprendimo pradėti žodinę proceso dalį ir beveik šešiolika mėnesių praėjo
nuo žodinės proceso dalies užbaigimo iki sprendimo paskelbimo. Be to, dveji metai praėjo nuo Komisijos prašymo imtis proceso
organizavimo priemonių iki Komisijai adresuoto Pirmosios instancijos teismo prašymo pateikti konsoliduotą bylos medžiagą.
Šiomis aplinkybėmis proceso Pirmosios instancijos teisme trukmė buvo nesuderinama su EŽTK 6 straipsnio 1 dalimi.
Be to, laikas, per kurį Pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo šį ieškinį, viršijo trukmę, kurią esant per ilgą pripažino
Teisingumo Teismas nurodytame sprendime
Baustahlgewebe prieš Komisiją
. Be to, palyginus su Pirmosios instancijos teisme nagrinėtų panašių kategorijų bylų vidutine trukme, ši byla buvo nagrinėta
neproporcingai ilgai.

Sumitomo
tvirtina dėl proceso trukmės patyrusi turtinę žalą. Jos nuomone, ši žala vertintina mažiausiai 1 012 332 eurais.
Komisijos nuomone, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, proceso Pirmosios instancijos teisme trukmė nebuvo per ilga.
2. Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia priminti, kad Bendrijos teisės bendras principas, pagal kurį visi asmenys turi teisę į teisingą procesą, grindžiamas
EŽTK 6 straipsnio 1 dalimi, ir ypač teisė į procesą per protingą terminą yra taikytini nagrinėjant ieškinius dėl Komisijos
sprendimų, kuriais už konkurencijos teisės pažeidimą skiriama bauda (nurodyto sprendimo
Baustahlgewebe prieš Komisiją
20 ir 21 punktai; nurodyto sprendimo
Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją
179 punktas ir 2003 m. spalio 2 d. Sprendimo
Thyssen Stahl prieš Komisiją
, C‑194/99 P, Rink. p. I‑10821, 154 punktas).
Termino pagrįstumą reikia vertinti pagal kiekvienos bylos aplinkybes ir ypač pagal bylos svarbą suinteresuotajam asmeniui,
bylos sudėtingumą ir ieškovo bei kompetentingų valdžios institucijų elgesį (nurodytų sprendimo
Baustahlgewebe prieš Komisiją
29 punktas ir sprendimo
Thyssen Stahl prieš Komisiją
155 punktas).
Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas yra pažymėjęs, kad šių kriterijų sąrašas nėra baigtinis ir kad termino pagrįstumo vertinimas
nereikalauja sistematiškai išnagrinėti visų bylos aplinkybių atsižvelgiant į kiekvieną jų, kai proceso trukmė atrodo pagrįsta
vieno jų atžvilgiu. Taigi bylos sudėtingumas gali būti laikomas pateisinančiu terminą, kuris iš pirmo žvilgsnio atrodo per
ilgas (nurodytų sprendimo
Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją
188 punktas ir sprendimo
Thyssen Stahl prieš Komisiją
156 punktas).
Šioje byloje procesas Pirmosios instancijos teisme prasidėjo 2000 m. liepos 8 d., kai
Sumitomo
pateikė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, ir pasibaigė 2004 m. liepos 8 d., kai skundžiamas sprendimas buvo paskelbtas.
Taigi jis truko apytiksliai ketverius metus ir tris mėnesius.
Ši trukmė iš pirmo žvilgsnio atrodo esanti labai ilga. Vis dėlto, kaip savo išvados 151 ir 159 punktuose nurodė generalinis
advokatas, per procesą Pirmosios instancijos teisme buvo ginčijami beveik visi ginčijamame sprendime nurodyti faktai, kuriuos
reikėjo patikrinti. Turėjo būti įvertinta turimų pareiškimų ir dokumentų įrodomoji galia. Be to, įvairios priemonės, kurių
procesui organizuoti Pirmosios instancijos teismas ėmėsi nuo 2002 m. birželio, reikalavo iš anksto peržiūrėti bylas ar bent
jau tam tikras jų dalis.
Taip pat reikia priminti, kad septynios įmonės ieškinius dėl to paties sprendimo panaikinimo pateikė trimis proceso kalbomis.
Skundžiamas sprendimas buvo priimtas tą pačią dieną kaip ir kiti trys sprendimai nagrinėjant ieškinius dėl ginčijamo sprendimo.
Iš pirmiau padarytų išvadų išplaukia, kad skundžiamu sprendimu pasibaigusio proceso trukmę, be kita ko, paaiškina nurodytame
kartelyje dalyvavusių ir ieškinius dėl ginčijamo sprendimo pareiškusių įmonių skaičius, – dėl to šiuos skirtingus ieškinius
reikėjo nagrinėti lygiagrečiai, – Pirmosios instancijos teismo išsamus bylos nagrinėjimas ir jo procedūros reglamento taisyklių
nulemti kalbiniai suvaržymai.
Iš to išplaukia, kad, atsižvelgiant į ypatingą bylos sudėtingumą, proceso Pirmosios instancijos teisme trukmė yra pateisinama.
Vadinasi, antrasis
Sumitomo
apeliacinio skundo pagrindas yra nepagrįstas.
Kadangi nė su vienu
Sumitomo
apeliacinio skundo pagrindų negalima sutikti, jo apeliacinį skundą reikia atmesti.
Iš viso to, kas išdėstyta, išplaukia, kad apeliaciniai skundai turi būti atmesti.

V – Dėl bylinėjimosi išlaidų
Remiantis Teisingumo Teismo procedūros reglamento 122 straipsnio pirmąja pastraipa, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas,
bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą,
taikomą apeliacinėse bylose pagal to paties reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš
Sumitomo
ir
Nippon Steel
, o pastarosios pralaimėjo bylą,
Sumitomo
turi padengti bylinėjimosi byloje C‑403/04 P išlaidas, o
Nippon Steel
– bylinėjimosi byloje C‑405/04 P išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinius skundus.
2.
Sumitomo Metal Industries Ltd padengia bylinėjimosi byloje C‑403/04 P išlaidas, o Nippon Steel Corp. padengia bylinėjimosi
byloje C‑405/04 P išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.