CELEX: 62010CJ0497
Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose
Reglamentas (EB) Nr.°2201/2003
Su santuoka susijusios bylos ir tėvų pareigos
Nesusituokusių tėvų vaikas
Kūdikio „nuolatinės gyvenamosios vietos“ sąvoka
„Globos teisių“ sąvoka

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos
ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1347/2000
(OL L 338, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 243; toliau – reglamentas), išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant vienos mergaitės tėvo R. Chaffe ir jos motinos B. Mercredi ginčą dėl šio vaiko, šiuo metu
su motina esančio Reunjono saloje (Prancūzija), globos teisių.

Teisinis pagrindas

1980 m. Hagos konvencija
1980 m. spalio 25 d. Hagos konvencijos dėl tarptautinio vaikų grobimo civilinių aspektų (toliau – 1980 m. Hagos konvencija)
1 straipsnyje nustatyta:
„Šios Konvencijos tikslai yra:
a) užtikrinti, kad neteisėtai į bet kurią Susitariančiąją Valstybę išvežti ar jose laikomi vaikai būtų greitai [nedelsiant]
grąžinti;
<...>“
Šios konvencijos 13 straipsnyje numatyta:
„Nepaisant ankstesnio straipsnio nuostatų, valstybės, į kurią kreipiamasi, teismo ar administracinė institucija neprivalo
nurodyti grąžinti vaiką, jei asmuo, įstaiga ar kita organizacija, kuri prieštarauja, kad vaikas būtų grąžintas, įrodo, kad:
a) asmuo, įstaiga ar kita organizacija, kuri rūpinosi vaiku, vaiko išvežimo ar laikymo metu iš tiesų nesinaudojo globos teisėmis
arba neprieštaravo ar vėliau sutiko, kad vaikas būtų išvežtas ar laikomas; <...>“
Pagal šios konvencijos 19 straipsnį:
„Pagal [1980 m. Hagos konvenciją] priimtas sprendimas grąžinti vaiką nėra laikomas lemiamu iš esmės sprendžiant vaiko globos
klausimus.“

Sąjungos teisė
Reglamento 2 straipsnyje nurodyta:
„Šiame reglamente:
1)      „teismas“ apima visas valstybių narių institucijas, turinčias jurisdikciją bylose, patenkančiose į šio reglamento taikymo
sritį pagal 1 straipsnį;
<...>
7)      „tėvų pareigos“ – visos teisės ir pareigos, susijusios su vaiko asmeniu ar turtu, suteikiamos fiziniam ar juridiniam asmeniui
teismo sprendimu, įstatymų nustatyta tvarka ar juridinę galią turinčiu susitarimu. [Jos apima, be kita ko, globos teises ir
bendravimo teises];
<...>
9)      „globos teisės“ apima teises ir pareigas, susijusias su vaiko priežiūra, ypač teisę nustatyti vaiko gyvenamąją vietą;
10)      „bendravimo teisės“ apima visų pirma teisę ribotam laikui nuvežti vaiką kitur negu yra jo nuolatinė gyvenamoji vieta;
11)      „neteisėtas išvežimas ar negrąžinimas“ – tai vaiko išvežimas ar negrąžinimas tais atvejais, kai:
a)      tuo pažeidžiamos globos teisės, įgytos teismo sprendimu, <...> pagal valstybės narės, kurioje yra vaiko nuolatinė gyvenamoji
vieta iki išvežimo ar negrąžinimo, [teisę];
ir
b)      jei išvežimo ar negrąžinimo metu globos teisėmis buvo faktiškai naudojamasi drauge ar jų su niekuo nesidalijant arba jomis
taip būtų naudojamasi išvežimui ar negrąžinimui. Laikoma, kad globa yra įgyvendinama kartu, kai pagal teismo sprendimą ar
įstatymų nustatyta tvarka vienas tėvų teisių [pareigų] turėtojas negali spręsti dėl vaiko gyvenamosios vietos be kito tėvų
pareigų turėtojo sutikimo.“
Reglamento 8 straipsnio formuluotė tokia:
„1.      Valstybės narės teismai turi jurisdikciją bylose, susijusiose su tėvų pareigomis vaikui, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta
tuo metu, kai byla patenka jų žinion, yra toje valstybėje narėje.
2.      Šio straipsnio 1 daliai taikomos 9, 10 ir 12 straipsnių nuostatos.“
Reglamento 10 straipsnyje nurodyta:
„Vaiką neteisėtai išvežus ar negrąžinus, valstybės narės, kurioje vaikas iki neteisėto išvežimo ar negrąžinimo turėjo nuolatinę
gyvenamąją vietą, teismai išlaiko savo jurisdikciją iki tol, kol vaikas įgyja nuolatinę gyvenamąją vietą kitoje valstybėje
narėje ir:
a)      išvežimui ar negrąžinimui tylėjimu pritaria kiekvienas globos teises turintis asmuo, institucija ar kita organizacija;
arba
b)      vaikas toje kitoje valstybėje narėje pragyvena bent vienus metus nuo to, kai globos teises turintis asmuo, institucija ar
kita organizacija sužinojo arba turėjo sužinoti apie vaiko buvimo vietą, ir vaikas susigyvena su nauja aplinka [integruojasi
į naują aplinką], ir įvykdoma bent viena iš sąlygų:
i)      per vienus metus nuo to, kai globos teises turintis asmuo, institucija ar kita organizacija sužinojo arba turėjo sužinoti
apie vaiko buvimo vietą, valstybės narės, kurioje [į kurią] vaikas buvo išvežtas ar [kurioje] yra laikomas, kompetentingoms
valdžios institucijoms nebuvo pateiktas prašymas jį grąžinti;
<...>
iii) byla valstybės narės, kurioje vaikas iki neteisėto išvežimo ar negrąžinimo turėjo nuolatinę gyvenamąją vietą, teisme
buvo užbaigta pagal 11 straipsnio 7 dalį;
iv)      valstybės narės, kurioje vaikas iki neteisėto išvežimo ar negrąžinimo turėjo nuolatinę gyvenamąją vietą, teismai priėmė sprendimą
dėl globos, nereikalaujantį vaiką grąžinti.“
Pagal reglamento 11 straipsnio 8 dalį:
„Nepaisant sprendimo dėl negrąžinimo pagal 1980 m. Hagos konvencijos 13 straipsnį, bet kuris vėlesnis vaiką grąžinti reikalaujantis
sprendimas, kurį priėmė pagal šį reglamentą jurisdikciją turintis teismas, siekiant užtikrinti vaiko grąžinimą yra vykdomas
pagal III skyriaus 4 skirsnį.“
Reglamento 13 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta:
„Jei vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta negali būti nustatyta <...>, jurisdikciją turi valstybės narės, kurioje yra vaikas,
teismai.“
Pagal reglamento 16 straipsnį
„byla teisme laikoma iškelta [pateikta] tada,
a)      kai teismui pateikiamas atitinkamas bylos iškėlimo ar lygiavertis dokumentas, tačiau tik tuo atveju, jeigu pareiškėjas ėmėsi
nustatytų priemonių, kad minėtas dokumentas būtų įteiktas atsakovui;
<...>
<...>“
Reglamento 19 straipsnyje numatyta:
„<...>
2.      Jeigu skirtingų valstybių narių teismuose iškeliamos bylos dėl tėvų pareigų to paties vaiko atžvilgiu ir tuo pačiu ieškinio
pagrindu, teismas, kuriame buvo vėliau iškelta byla, savo iniciatyva sustabdo nagrinėjimo procesą, kol nustatoma pirmojo teismo
jurisdikcija.
3.      Jeigu nustatoma pirmojo teismo jurisdikcija, teismas, kuriame buvo vėliau iškelta byla, atsisako jurisdikcijos pirmojo teismo
naudai.
Tokiu atveju šalis, kuri kreipėsi į teismą, kuriame buvo vėliau iškelta byla, gali tą ieškinį pateikti pirmajam teismui.“
Pagal reglamento 60 straipsnio e punktą santykiuose tarp valstybių narių šis reglamentas turi viršenybę 1980 m. Hagos konvencijos
atžvilgiu tiek, kiek ji susijusi su bylomis, kurioms taikomas šis reglamentas.
Šios konvencijos 3 straipsnis iš esmės atitinka reglamento 2 straipsnio 11 punktą, jos 5 straipsnio a punktas – reglamento
2 straipsnio 9 punktą, o minėtos konvencijos 5 straipsnio b punktas – šio reglamento 2 straipsnio 10 punktą.
Reglamento 62 straipsnyje nurodyta:
„1.      Byloms, kurioms netaikomas šis reglamentas, ir toliau galioja 59 straipsnio 1 dalyje, 60 ir 61 straipsniuose nurodyti susitarimai
ir konvencijos.
2.      60 straipsnyje minėtos konvencijos, ypač 1980 m. Hagos konvencija, ir toliau galioja tarp valstybių narių, kurios yra jų šalys,
atsižvelgiant į 60 straipsnį.“

Nacionalinė teisė
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagal Anglijoje ir Velse taikomą teisę biologiniam vaiko tėvui automatiškai
neatsiranda tėvų pareigos.
Tačiau pagal 1989 m. Vaikų apsaugos įstatymo (
Children Act 1989
) 4 straipsnį tėvas gali įgyti tėvų pareigas, kai įrašomas į vaiko gimimo liudijimą, kai sudaro sutartį dėl šių pareigų su
motina arba teismo nutartimi dėl tėvų pareigų pripažinimo („parental responsibility order“).
Be to, nagrinėdami iš privatinės teisės kylančius ginčus dėl vaikų Anglijos ir Velso teismai turi teisę priimti nutartis remdamiesi
minėto įstatymo 8 straipsniu, o
High Court of Justice
(
England & Wales
) – remdamasis jam suteikta specialiąja jurisdikcija vaiko apsaugos srityje. Šios nutartys gali būti susijusios su vaiko gyvenamosios
vietos nustatymu („residence order“), bendravimo teisių nustatymu („contact order“), draudimu imtis tam tikrų veiksmų („prohibited
steps order“) ir kitais specialiais klausimais („specific issue order“).
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą teikiama nuoroda į nacionalinių teismų praktiką, pagal kurią Anglijos ir Velso teismai,
kai į juos kreipiamasi su prašymu priimti su globos teisėmis susijusią nutartį, gali tapti tokių teisių turėtojais, net jei
pati besikreipianti šalis jų dar neįgijo.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

Faktinės aplinkybės, dėl kurių buvo iškelta pagrindinė byla
Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad Reunjono saloje gimusi ir Prancūzijos pilietybę turinti B. Mercredi,
kuri yra ieškovė pagrindinėje byloje, 2000 m. išsikraustė į Angliją, kur dirbo vienos oro linijų bendrovės įguloje. Kelerius
metus ji ten nesusituokusi gyveno su Didžiosios Britanijos piliečiu R. Chaffe.
2009 m. rugpjūčio 11 d. jiems gimė dukra Chloé, Prancūzijos pilietė. Praėjus savaitei po šio vaiko gimimo B. Mercredi ir R. Chaffe,
kurių santykiai jau kurį laiką nebebuvo pastovūs ir kurie nebegyveno kartu, nes R. Chaffe išsikėlė iš bendros gyvenamosios
vietos, išsiskyrė.
2009 m. spalio 7 d., nors Chloé buvo du mėnesiai, B. Mercredi su dukra išvyko iš Anglijos ir kitą dieną atvyko į Reunjono
salą. Vaiko tėvui apie motinos ir vaiko išvykimą iš anksto nebuvo pranešta, tačiau 2009 m. spalio 10 d. jis gavo laišką, kuriame
B. Mercredi paaiškino šio išvykimo priežastis.
Neginčytina, kad vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta iki jo išvykimo 2009 m. spalio 7 d., buvo Anglijoje. Taip pat nekyla ginčas,
kad Chloé išvežimas į Reunjono salą buvo teisėtas, nes tuo metu B. Mercredi buvo vienintelis asmuo, turintis „globos teises“
reglamento 2 straipsnio 9 punkte pavartota prasme.

Tėvo 2009 m. Jungtinėje Karalystėje pradėtas procesas
2009 m. spalio 9 d., penktadienį, R. Chaffe, sužinojęs, kad B. Mercredi išvyko iš savo gyvenamosios vietos, telefonu tą pačią
dieną kreipėsi į
Duty High Court Judge
Holman. Šis teisėjas priėmė nutartį įpareigodamas pateikti informaciją apie vaiko buvimo vietą („location order“) ir paskyrė
šios bylos nagrinėjimą 2009 m. spalio 12 d.
2009 m. spalio 12 d. R. Chaffe pateikė prašymus, be kita ko, dėl tėvų pareigų pripažinimo, kaitomos vaiko gyvenamosios vietos
nustatymo ir bendravimo tiesių suteikimo. Tą pačią dieną, B. Mercredi nežinant apie suinteresuotojo asmens kreipimąsi į teismą
ir jai ar jos teisėtam atstovui nedalyvaujant procese, teisėjas Holman priėmė nutartį nurodydamas B. Mercredi grąžinti Chloé
į Angliją. Norint išvengti bet kokios dviprasmybės, šioje nutartyje nurodyta, jog neįpareigojama perduoti vaiko tėvui arba
leisti jam bendrauti, nes sprendimai šiuo klausimu bus priimti vėlesniame posėdyje.
Reikia nurodyti, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro prielaidą, kad jame „byla buvo iškelta [pateikta]“,
kaip tai suprantama pagal reglamento 16 straipsnį, vėliausiai 2009 m. spalio 12 d. Prireikus jis turi tai patikrinti. Bet
kuriuo atveju Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą dėl prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktų faktinių ir teisinių
vertinimų.

Motinos ir tėvo pradėti procesai Prancūzijoje
2009 m. spalio 28 d. B. Mercredi kreipėsi į
Tribunal de grande instance
(apygardos teismas) dėl išimtinių tėvų pareigų pripažinimo ir Chloé gyvenamosios vietos nustatymo kartu su motina Sen Deni
(Reunjonas, Prancūzija)
.
2009 m. gruodžio 18 d. R. Chaffe tam pačiam teismui pateikė prašymą nurodyti grąžinti Chloé į Angliją pagal 1980 m. Hagos
konvenciją. 2010 m. kovo 15 d. sprendimu šis prašymas buvo atmestas tuo pagrindu, kad tuo momentu, kai Chloé išvyko iš Jungtinės
Karalystės, R. Chaffe neturėjo jos „globos teisių“. Šis teismo sprendimas nebuvo apskųstas apeliacine tvarka.
2010 m. birželio 23 d. sprendimu Sen Deni
Tribunal de grande instance
pripažino B. Mercredi išimtines tėvų pareigas Chloé atžvilgiu ir nustatė šio vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą kartu su motina.
Iš R. Chaffe ir Prancūzijos vyriausybės per posėdį pateiktų pastabų matyti, kad šis sprendimas dar netapo galutinis.

Tėvo 2009 m. Jungtinėje Karalystėje pradėto proceso tęsinys
2010 m. balandžio 15 d. R. Chaffe 2009 m. spalio mėnesį iškelta byla pateko pas teisėją McFarlane. R. Chaffe tvirtinimu, 2009 m.
spalio 9 d.
High Court of Justice
(
England & Wales
) turėjo jurisdikciją spręsti dėl jo dukters padėties, nes Chloé tą dieną nebuvo praradusi savo nuolatinės gyvenamosios vietos
Anglijoje. Be to, buvo įrodyta, jog pagal Anglijoje ir Velse taikomą teisę, pateikus prašymą priimti nutartį dėl globos teisių,
teismas gali įgyti „globos teises“. R. Chaffe pridūrė: kadangi prašymas dėl tėvų pareigų pateiktas Anglijos teismams, Sen
Deni
Tribunal de grande instance
, vadovaudamasis reglamento 19 straipsniu, privalėjo sustabdyti bylos nagrinėjimą, kol bus išnagrinėtas klausimas dėl Anglijos
teismo jurisdikcijos.
Anot B. Mercredi, Anglijos teismai neturėjo jurisdikcijos spręsti dėl Chloé padėties, nes nuo tos dienos, kai atvyko į Reunjono
salą, jos nuolatinė gyvenamoji vieta yra ne Jungtinėje Karalystėje, bet Prancūzijoje.
Teisėjas McFarlane nusprendė, kad:
–        byla dėl Chloé buvo pateikta Anglijos teismui tuo momentu, kai tėvas paskambino telefonu teisėjui Holman,
–        nuo to momento Anglijos teismas turi Chloé globos teises,
–        nuo to paties momento tėvas taip pat turi Chloé globos teises, nes teismo nutartys priimtos jo naudai,
–        Chloé nuolatinė gyvenamoji vieta „<...> tuo momentu, kai tiek Anglijos teismas, tiek tėvas įgijo [vaiko] globos teises, ir
Anglijos teismas priėmė nutartis pareikalaudamas, kad Chloé liktų jo jurisdikcijoje arba į ją būtų grąžinta“, vis dar buvo
Anglijoje, ir kad
–        todėl nuo 2009 m. spalio 9 d. jurisdikciją spręsti dėl Chloé padėties turi Anglijos teismai.

Motinos pradėtas procesas Jungtinėje Karalystėje
2010 m. liepos 12 d. B. Mercredi apeliacine tvarka apskundė
High Court of Justice
(
England & Wales
) sprendimus, kreipdamasi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą.
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą šis teismas nurodė, jog norint nustatyti teismą, kuriam pagal Europos Sąjungos teisę
teisminga byla dėl tėvų pareigų Chloé atžvilgiu, reikia išsiaiškinti, kokie kriterijai turi būti taikomi nustatant vaiko nuolatinę
gyvenamąją vietą pagal reglamento 8 ir 10 straipsnius.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, atsakymas į klausimą, ar
High Court of Justice
(
England & Wales
) įgijo Chloé globos teises, kai jos tėvas pateikė prašymus, priklauso nuo reglamento sąvokos „institucija ar kita organizacija“
aiškinimo, kurį gali pateikti Teisingumo Teismas. Taip pat šis teismas nori išsiaiškinti, kaip vertinti situaciją, kai vienu
metu jurisdikciją turi Jungtinės Karalystės ir Prancūzijos teismai, sprendžiantys dėl atitinkamai Chloé tėvo ir motinos pateiktų
prašymų.
Tokiomis aplinkybėmis
Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division),
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Kokiais kriterijais reikia vadovautis nustatant vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą, reikalingą taikant:
–        <...> Reglamento Nr. 2201/2003 8 straipsnį,
–        <...> Reglamento Nr. 2201/2003 10 straipsnį?
2.       Ar teismas gali būti „institucija ar kita organizacija“, kuriai, vadovaujantis <...> Reglamento Nr. 2201/2003 nuostatomis,
gali būti suteiktos globos teisės?
3.       Ar 10 straipsnis taikomas ir po to, kai valstybės narės, į kurią kreiptasi, teismai atmetė prašymą dėl vaiko grąžinimo pagal
[1980 m. Hagos konvenciją] tuo pagrindu, kad neįvykdytos 3 ir 5 straipsniuose numatytos sąlygos?
Konkrečiai tariant, kaip reikėtų spręsti koliziją tarp valstybės, į kurią kreiptąsi, išvados, kad neįvykdytos [1980 m. Hagos
konvencijos] 3 ir 5 straipsniuose numatytos sąlygos, ir prašančiosios valstybės išvados, kad 3 ir 5 straipsniuose numatytos
sąlygos įvykdytos?“

Dėl sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūros
Nacionalinis teismas paprašė šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą nagrinėti pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento
104b straipsnyje numatytą sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą.
Šį prašymą jis motyvavo tuo, kad nenustačius teismo, kuriam pagal Europos Sąjungos teisę teisminga byla dėl tėvų pareigų Chloé
atžvilgiu, negali būti nagrinėjami jos tėvo pateikti prašymai priimti nutartį, kuria jam būtų leista bendrauti su savo vaiku.
Šiuo atžvilgiu svarbu pažymėti, kad, kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, ši byla susijusi
su metų ir keturių mėnesių vaiku, kuris daugiau kaip metus atskirtas nuo tėvo. Atsižvelgiant į tai, kad šio vaiko amžius labai
svarbus jo raidai, tokia besitęsianti padėtis, kai tarp tėvo ir vaiko gyvenamųjų vietų yra didelis atstumas, gali rimtai pakenkti
būsimiems jo santykiams su tėvu.
Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgusi į teisėjo pranešėjo siūlymą ir susipažinusi su generalinio advokato nuomone, 2010 m. spalio
28 d. Teisingumo Teismo pirmoji kolegija nusprendė patenkinti nacionalinio teismo prašymą nagrinėti bylą pagal sprendimo priėmimo
skubos tvarka procedūrą.

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo
Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, kaip reikia aiškinti
reglamento 8 ir 10 straipsniuose numatytą „nuolatinės gyvenamosios vietos“ sąvoką, siekiant nustatyti, kuris teismas turi
jurisdikciją spręsti su globos teisėmis susijusius klausimus, visų pirma kai, kaip pagrindinėje byloje, nagrinėjama kūdikio,
kurį motina teisėtai išvežė į kitą nei jo nuolatinės gyvenamosios vietos valstybę narę, kur iki kreipimosi į išvykimo valstybės
teismą jis buvo gyvenęs tik kelias dienas, situacija.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia konstatuoti, kad pagal reglamento 8 straipsnio 1 dalį valstybės narės teismo jurisdikcija
bylose, susijusiose su tėvų pareigomis vaikui, kuris teisėtai išvežamas į kitą valstybę, nustatoma remiantis šio vaiko nuolatinės
gyvenamosios vietos tuo metu, kai byla pateikiama šiam teismui, kriterijumi.
Pagal reglamento 16 straipsnį byla laikoma pateikta teismui tada, kai šiam teismui pateikiamas atitinkamas bylos iškėlimo
ar lygiavertis dokumentas. Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 24 punkte, 2009 m. spalio 9 d. R. Chaffe kreipėsi į
Duty High Court Judge
Holman tik telefonu. Taigi tiktai 2009 m. spalio 12 d., kaip nurodyta šio sprendimo 26 punkte, remiantis prielaida, kurią
turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, jog pareiškėjas vėliau ėmėsi veiksmų, kurių turėjo
imtis, kad aktas būtų įteiktas atsakovei, laikoma, kad byla buvo pateikta
High Court of Justice
(
England & Wales
). Tuo metu 2009 m. spalio 8 d. atvykusi į Reunjono salą Chloé šiame Prancūzijos departamente buvo gyvenusi keturias dienas.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia konstatuoti, jog reglamente nėra jokio „nuolatinės gyvenamosios vietos“ sąvokos apibrėžimo.
Tiesiog iš būdvardžio „nuolatinė“ vartojimo matyti, kad gyvenamoji vieta turi būti tam tikra prasme pastovi ir įprasta.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką tiek iš vienodo Sąjungos teisės taikymo, tiek iš lygybės principo reikalavimų išplaukia,
jog tuomet, kai Sąjungos teisės nuostatoje aiškiai nenukreipiama į valstybių narių teisę, taikomą norint nustatyti jos prasmę
bei apimtį, jos turinys visoje Europos Sąjungoje paprastai turi būti aiškinamas autonomiškai ir vienodai, atsižvelgiant į
nuostatos kontekstą ir nagrinėjamu teisės aktu siekiamą tikslą (žr., be kita ko, 1984 m. sausio 18 d. Sprendimo
Ekro
, 327/82, Rink. p. 107, 11 punktą; 2008 m. kovo 6 d. Sprendimo
Nordania Finans ir BG Factoring
, C‑98/07, Rink. p. I‑1281, 17 punktą bei 2009 m. balandžio 2 d. Sprendimo
A
, C‑523/07, Rink. p. I‑2805, 34 punktą).
Kadangi reglamento straipsniuose, kuriuose minima „nuolatinės gyvenamosios vietos“ sąvoka, nėra jokios aiškios nuorodos į
valstybių narių teisę, taikomą norint nustatyti šios sąvokos prasmę bei apimtį, jos turinys turi būti nustatomas atsižvelgiant
į reglamento nuostatas ir tikslą, visų pirma į jo 12 konstatuojamąją dalį, pagal kurią reglamentu įtvirtinamos jurisdikcijos
taisyklės yra suformuluotos labiausiai atsižvelgiant į vaiko interesus, ypač į artumo kriterijų.
Tam, kad šie vaiko interesai būtų kuo labiau apsaugoti, Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad „nuolatinės gyvenamosios vietos“
sąvoka, kaip ji suprantama pagal reglamento 8 straipsnio 1 dalį, atitinka vietą, kur vaikas tam tikru būdu integravosi į socialinę
ir šeiminę aplinką. Nustatyti šią vietą turi nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į visas kiekvienam konkrečiam atvejui būdingas
faktines aplinkybes (žr. minėto Sprendimo
A
44 punktą).
Kalbant apie kriterijus, į kuriuos atsižvelgdamas nacionalinis teismas turi nustatyti vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą, reikia
nurodyti, be kita ko, vaiko gyvenimo valstybės narės teritorijoje sąlygas ir priežastis bei jo pilietybę (žr. minėto Sprendimo
A
44 punktą).
Be to, kaip Teisingumo Teismas nurodė minėto Sprendimo
A
38 punkte, nustatant vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą, be fizinio jo buvimo tam tikroje valstybėje narėje, reikia atsižvelgti
ir į kitus papildomus veiksnius, galinčius atskleisti, kad toks buvimas visai nėra laikinas ar atsitiktinis.
Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas pabrėžė, jog tėvų pareigų turėtojo ketinimas įsikurti su vaiku kitoje valstybėje
narėje, išreikštas tam tikromis konkrečiomis priemonėmis, kaip antai būsto priimančiojoje valstybėje narėje įsigijimas arba
išsinuomojimas, gali būti nuolatinės gyvenamosios vietos pakeitimo rodiklis (žr. minėto Sprendimo
A
40 punktą).
Taigi norint atskirti nuolatinį gyvenimą nuo laikino buvimo reikia pabrėžti, kad šio buvimo trukmė turi būti tokia, kad atsirastų
tam tikras stabilumas. Vis dėlto reglamente nenumatyta minimali trukmė. Iš tikrųjų nuolatinės gyvenamosios vietos perkėlimui
į priimančią valstybę ypač svarbus suinteresuotojo asmens noras joje įkurti nuolatinį ar įprastą savo interesų centrą, ketinant
jam suteikti stabilumo. Taigi gyvenimo trukmė yra tik rodiklis vertinant gyvenamosios vietos stabilumą, o tai vertinama turi
būti atsižvelgiant į visas konkretaus atvejo aplinkybes.
Be to, pagrindinėje byloje vaiko amžius gali būti ypač svarbus.
Iš tiesų vaiko socialinė ir šeiminė aplinka, kuri yra esminė nustatant jo nuolatinę gyvenamąją vietą, sudaryta iš įvairių
veiksnių, kurie skirtingi, nelygu vaiko amžius. Taigi veiksniai, į kuriuos reikia atsižvelgti mokyklinio amžiaus vaiko atveju,
yra kitokie nei tie, į kuriuos reikia atsižvelgti, kalbant apie studijas baigusį nepilnametį, arba tie, kurie yra svarbūs
kūdikio atveju.
Bendruoju atveju mažamečio vaiko aplinka iš esmės yra šeiminė aplinka, kurią lemia referencinis asmuo ar asmenys, su kuriais
vaikas gyvena ir kurie jį iš tiesų globoja ir juo rūpinasi.

A fortiori
taip juo labiau yra tuo atveju, kai atitinkamas vaikas yra kūdikis. Jis neišvengiamai yra socialinės ir šeiminės aplinkos,
kuriai priklauso, dalis. Todėl kai kūdikį, kaip pagrindinėje byloje, iš tiesų globoja motina, reikia įvertinti jos integraciją
į socialinę ir šeiminę aplinką. Šiuo klausimu gali būti atsižvelgiama į Teisingumo Teismo praktikoje nustatytus kriterijus,
kaip antai vaiko ir motinos persikėlimo į kitą valstybę narę priežastys, motinos kalbų žinios arba jos geografinė ar šeimos
kilmė.
Atsižvelgiant į visa tai, kas nurodyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad „nuolatinės gyvenamosios vietos“ sąvoką
reglamento 8 ir 10 straipsniuose pavartota prasme reikia aiškinti taip, kad ši gyvenamoji vieta atitinka vietą, kur vaikas
tam tikru būdu integravosi į socialinę ir šeiminę aplinką. Šiuo tikslu nagrinėjant kūdikio, kuris kitoje nei jo nuolatinės
gyvenamosios vietos valstybėje narėje, į kurią buvo išvežtas, su motina gyvena tik kelias dienas, situaciją, be kita ko, reikia
atsižvelgti, viena vertus, į gyvenimo šios valstybės narės teritorijoje ir motinos persikėlimo į šią valstybę trukmę, teisėtumą,
sąlygas ir priežastis ir, kita vertus, būtent dėl vaiko amžiaus, į motinos geografinę bei šeiminę kilmę ir šeiminius bei socialinius
jos ir vaiko ryšius toje valstybėje narėje. Nustatyti vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą turi nacionalinis teismas, atsižvelgdamas
į visas kiekvienam konkrečiam atvejui būdingas faktines aplinkybes.
Tuo atveju, jeigu taikant minėtus kriterijus pagrindinėje byloje būtų padaryta išvada, kad vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta
negali būti nustatyta, jurisdikciją turintis teismas turi būti nustatomas remiantis „vaiko buvimo“ kriterijumi reglamento
13 straipsnyje pavartota prasme.

Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu nacionalinis teismas nori sužinoti, ar sąvoka „institucija ar kita organizacija“, kuriai, vadovaujantis
reglamento nuostatomis, gali būti suteiktos globos teisės, turi būti aiškinama taip, kad apima „teismo“ sąvoką, įtvirtintą
minėto reglamento 2 straipsnio 1 dalyje.
Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepatikslino reglamento nuostatų,
į kurias atsižvelgiant pageidauja paaiškinimo, kaip reikia aiškinti šią sąvoką, ir priežasčių, dėl kurių šio aiškinimo jam
reikia priimamam sprendimui. Tačiau akivaizdu, kad ši sąvoka įtvirtinta reglamento 10 ir 11 straipsnių formuluotėje. Šios
nuostatos susijusios su jurisdikcija vaiko grobimo atveju ir todėl turi būti taikomos vaiko neteisėto išvežimo ir negrąžinimo
atveju, o reglamento 9 straipsnis skirtas teisėtam vaiko išvežimui iš vienos valstybės narės į kitą.
Kaip buvo konstatuota šio sprendimo 23 punkte, neginčytina, kad Chloé į Reunjono salą buvo išvežta teisėtai.
Iš to matyti, kad reglamento 10 straipsnis negali būti taikomas. Todėl į antrąjį klausimą atsakyti nereikia.

Dėl trečiojo klausimo
Pateikdamas trečiąjį klausimą, kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą 1.4 ir 4.6 punktų, nacionalinis teismas
abejoja, ar vienos valstybės narės teismo sprendimai, kuriais 1980 m. Hagos konvencijoje numatytais pagrindais atmetamas prašymas
nedelsiant grąžinti vaiką į kitos valstybės narės teismo jurisdikciją ir kurie susiję su tėvų pareigomis šio vaiko atžvilgiu,
daro poveikį sprendimams, kurie turi būti priimti pastarojoje valstybėje narėje dėl anksčiau pateiktų ir dar neišnagrinėtų
prašymų, susijusių su tėvų pareigomis.
2010 m. kovo 15 d. Sen Deni
Tribunal de grande instance
sprendimas
Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 28 punkte, Chloé tėvo Sen Deni
Tribunal de grande instance
pateiktas prašymas pagrįstas 1980 m. Hagos konvencijos nuostatomis. Pagal šios konvencijos 1 straipsnį ja siekiama užtikrinti,
kad neteisėtai į bet kurią Susitariančiąją Valstybę išvežti ar jose laikomi vaikai būtų nedelsiant grąžinti.
Sen Deni
Tribunal de grande instance
atmetė Chloé tėvo prašymą ją grąžinti į Jungtinę Karalystę, nes „nebuvo įrodyta, kad jaunosios Chloé Mercredi išvežimo momentu
Richard Chaffe turėjo mergaitės globos teises ir iš tiesų ją globojo arba kad taip būtų buvę, jei ji nebūtų išvežta“.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad pagal 1980 m. Hagos konvencijos 19 straipsnį, kaip pripažinta šio sprendimo 28 punkte,
2010 m. kovo 15 d. Sen Deni teismo sprendimas neturi poveikio globos teisių turiniui net tapęs galutiniu.
Iš to matyti, kad tuo atveju, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, taikydamas atsakyme į pirmąjį klausimą
nurodytus kriterijus, nuspręstų, jog turi jurisdikciją pagal reglamento 8 straipsnį spręsti dėl tėvų pareigų Chloé atžvilgiu,
2010 m. kovo 15 d. Sen Deni teismo sprendimas nedarytų poveikio sprendimui, kurį turėtų priimti prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikęs teismas.
2010 m. birželio 23 d. Sen Deni
Tribunal de grande instance
sprendimas
Kalbant apie 2010 m. birželio 23 d. Sen Deni
Tribunal de grande instance
sprendimą, kuris, kaip patikslinta šio sprendimo 29 punkte, dar netapo galutinis, pirmiausia reikia nurodyti, kad nacionalinis
teismas tam tikru momentu susidurs su tuo, jog minėtas teismas savo sprendimą grindė ne tik 1980 m. Hagos konvencija, bet
ir reglamentu.
Esant tokiai dviejų skirtingų valstybių narių teismų, kuriuose remiantis reglamentu buvo iškeltos bylos dėl tėvų pareigų to
paties vaiko atžvilgiu ir tuo pačiu ieškinio pagrindu, jurisdikcijų kolizijai, turi būti taikoma reglamento 19 straipsnio
2 dalis. Pagal šį straipsnį teismas, į kurį kreiptasi vėliau, turi sustabdyti bylos nagrinėjimą, kol bus išnagrinėtas klausimas
dėl pirmojo teismo jurisdikcijos.
Taigi, kadangi vaiko tėvas su prašymu dėl tėvų pareigų jam suteikimo į
High Court of Justice
(
England & Wales
) kreipėsi 2009 m. spalio 12 d., Sen Deni
Tribunal de grande instance
, į kurį kreipėsi vaiko motina 2009 m. spalio 28 d., negali spręsti dėl jos pateikto prašymo.
Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, matyti, kad tuo atveju, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, taikydamas
atsakyme į pirmąjį klausimą nurodytus kriterijus, nuspręstų, kad turi jurisdikciją pagal reglamento 8 straipsnį spręsti dėl
tėvų pareigų Chloé atžvilgiu, nei 2010 m. kovo 15 d., nei 2010 m. birželio 23 d. Sen Deni
Tribunal de grande instance
sprendimai nedarytų poveikio sprendimui, kurį turi priimti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Todėl į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad vienos valstybės narės teismo sprendimai, kuriais pagal 1980 m. Hagos
konvenciją atmestas prašymas nedelsiant grąžinti vaiką į kitos valstybės narės teismo jurisdikciją ir kurie susiję su tėvų
pareigomis šio vaiko atžvilgiu, nedaro poveikio sprendimams, kurie turi būti priimti pastarojoje valstybėje narėje dėl anksčiau
pateiktų ir dar neišnagrinėtų prašymų, susijusių su tėvų pareigomis.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
„Nuolatinės gyvenamosios vietos“ sąvoką 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir
teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1347/2000,
8 ir 10 straipsniuose pavartota prasme reikia aiškinti taip, kad ši gyvenamoji vieta atitinka vietą, kur vaikas tam tikru
būdu integravosi į socialinę ir šeiminę aplinką. Šiuo tikslu nagrinėjant kūdikio, kuris kitoje nei jo nuolatinės gyvenamosios
vietos valstybėje narėje, į kurią buvo išvežtas, su motina gyvena tik kelias dienas, situaciją, be kita ko, reikia atsižvelgti,
viena vertus, į gyvenimo šios valstybės narės teritorijoje ir motinos persikėlimo į šią valstybę trukmę, teisėtumą, sąlygas
ir priežastis ir, kita vertus, būtent dėl vaiko amžiaus, į motinos geografinę bei šeiminę kilmę ir šeiminius bei socialinius
jos ir vaiko ryšius toje valstybėje narėje. Nustatyti vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą turi nacionalinis teismas, atsižvelgdamas
į visas kiekvienam konkrečiam atvejui būdingas faktines aplinkybes.
Tuo atveju, jeigu taikant minėtus kriterijus pagrindinėje byloje būtų padaryta išvada, kad vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta
negali būti nustatyta, jurisdikciją turintis teismas turi būti nustatomas remiantis „vaiko buvimo“ kriterijumi reglamento
13 straipsnyje pavartota prasme.
2.
Vienos valstybės narės teismo sprendimai, kuriais pagal 1980 m. spalio 25 d. Hagos konvenciją dėl tarptautinio vaikų grobimo
civilinių aspektų atmestas prašymas nedelsiant grąžinti vaiką į kitos valstybės narės teismo jurisdikciją ir kurie susiję
su tėvų pareigomis šio vaiko atžvilgiu, nedaro poveikio sprendimams, kurie turi būti priimti pastarojoje valstybėje narėje
dėl anksčiau pateiktų ir dar nagrinėjamų prašymų, susijusių su tėvų pareigomis.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.