CELEX: 62002CJ0145
Áruk szabad mozgása
A 70/524 EGK irányelv
EK 28. és 30. cikk
Adalékanyagok
A takarmányok D-vitamin-szintjére vonatkozó nemzeti rendelkezések harmonizációja
Valamely tagállamnak egy másik tagállamban szabályosan előállított, az első tagállamban engedélyezettnél magasabb D3-vitamin-szintű takarmányok behozatalát tiltó szabályozása

1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1984. november 29‑i 84/587/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 319., 13. o.; magyar
nyelvű különkiadás 3. fejezet, 6. kötet, 139. o.) módosított, a takarmány-adalékanyagokról szóló, 1970. november 23‑i 70/524/EGK
tanácsi irányelv (HL L 270., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 1. kötet, 190. o., a továbbiakban: 70/524 irányelv)
12. és 19. cikkének, valamint az EK 28. és az EK 30. cikk értelmezésére irányul.
2       Ez a kérelem a Land Nordrhein-Westfalen és a német jog szerint alapított Denkavit Futtermittel GmbH (a továbbiakban: Denkavit)
társaság között az utóbbi által egy Hollandiában szabályosan előállított, olyan, malacoknak szánt kiegészítő takarmány Németországba
történő behozatalának és forgalmazásának tárgyában folyó eljárás keretében merült fel, amely takarmányban a D
‑vitamin-szint az utóbbi államban engedélyezett mértéket meghaladta.

Jogi háttér

A közösségi szabályozás
3       A 70/524 irányelv 2. cikke úgy határozza meg a teljes értékű takarmányokat, mint olyan „takarmányok keverékei[t], amelyek
összetételüknél fogva elegendőek napi adagként”. A kiegészítő takarmányok pedig úgy kerülnek meghatározásra, mint olyan „takarmányok
keverékei, amelyek bizonyos anyagokat nagy mennyiségben tartalmaznak, és összetételüknél fogva kizárólag más takarmányokkal
együtt etetve elegendőek napi takarmányadagként”.
4       A 70/524 irányelv 12. cikkének értelmében:
„(1)      A tagállamok előírják, hogy a kiegészítő takarmányok meghatározott hígításban nem tartalmazhatják az ezen irányelvben megnevezett
adalékanyagok olyan szintjét, amely meghaladja a teljes értékű takarmányokra vonatkozóan rögzítettet.
(2)       „A tagállamok előírhatják, hogy a kiegészítő takarmányokban a[…] [...] D‑vitaminok [...] szintje meghaladhatja a teljes értékű
takarmányokra vonatkozóan rögzített legnagyobb szintet a következő esetekben:
a)      olyan kiegészítő takarmányokban, amelyek minden felhasználó számára való hozzáférhetőségét valamely tagállam engedélyezte,
feltéve hogy a […] D‑vitaminok […] szintje nem haladja meg a rögzített legnagyobb szint ötszörösét;
b)      olyan kiegészítő takarmányokban, amelyeket bizonyos állatfajoknak szántak, és amelyeknél a tagállam számára megengedett, hogy
engedélyezze a területén a minden felhasználó számára való hozzáférhetőségét valamely különleges takarmányozási rendszer miatt,
feltéve hogy azok szintje nem haladja meg:
—
[…]
— D‑vitaminok esetén a 200 000 NE [nemzetközi egység]/kg‑ot.
A tagállamok előírják, hogy amennyiben a kiegészítő takarmányok előállítása során az a) pontban említett lehetőséggel élnek,
a b) pontban említett lehetőséget nem lehet egyidejűleg igénybe venni.
(3)      A (2) bekezdés alkalmazása esetén a tagállamok előírják, hogy a takarmányoknak legyen egy vagy több olyan összetételi jellemzője
(például a fehérjékre vagy az ásványi anyagokra vonatkozóan), amely a gyakorlatban biztosítja, hogy a teljes értékű takarmányokra
meghatározott adalékanyag-szintet nem haladják meg, és hogy a takarmányt nem használják más állatfajoknál.”
5       A 70/524 irányelv 19. cikke értelmében a tagállamok gondoskodnak arról, hogy az ezen irányelvnek megfelelő adalékanyagok,
előkeverékek és takarmányok kizárólag az ezen irányelvben előírt forgalmazási korlátozások tárgyát képezik.
6       Sertéseknek szánt kiegészítő takarmányok tekintetében a 70/524 irányelv I. melléklete a maximális D
‑vitamin-szintet 2000 NE/kg‑ban határozza meg. Ennél magasabb szintet határoz meg a malacok tejpótló takarmányára vonatkozóan.
Ez utóbbi nem releváns az alapeljárás körülményeire vonatkozóan.

A nemzeti szabályozás
7       Az irányelvet a Futtermittelgesetz (a takarmányokról szóló törvény, a továbbiakban: FMG) és a Futtermittelverordnung (a takarmányokról
szóló rendelet, a továbbiakban: FMV) ültette át a német jogrendbe.
8       Az FMG 14. cikkének 2000. augusztus 25‑én kihirdetett változata (BGBl, 2000 I, 1358. o.) tiltja azon takarmányok behozatalát,
amelyek nem felelnek meg a Németország területén hatályos, takarmányokra vonatkozó rendelkezéseknek.
9       Az FMG 4. cikke (1) bekezdésének 4. pontja lehetővé teszi, hogy a takarmányok adalékanyagainak szintjét rendelet útján rögzítsék.
10     Az FMG 4. cikke (5) bekezdése első mondata 2. pontjának b) alpontja szerint tilos olyan takarmányokat forgalmazni, amelyek
nem felelnek meg az ugyanezen cikk (1) bekezdése 4. pontja értelmében rendelet útján rögzített követelményeknek.
11     Az FMG 17a. cikkének 2000. november 23‑án kihirdetett változata (BGBl, 2000 I, 1605. o.) a következőképpen rögzíti a takarmányok
engedélyezett adalékanyag-szintjét:
„1.      A kiegészítő takarmányok adalékanyag szintje a teljes értékű takarmányok szárazanyag-szintjének 88%‑ához viszonyítva nem lehet
alacsonyabb a vonatkozó közösségi rendelet mellékletének »legkisebb megengedhető tartalom« rovatában meghatározott szintnél,
és nem haladhatja meg a »legnagyobb megengedhető tartalom« rovatban meghatározott szintet. Az első mondatot a III. melléklet
6. oszlopában meghatározott legkisebb és legnagyobb szintre is alkalmazni kell. A legnagyobb adalékanyag-szint számításánál
tekintetbe kell venni az adalékanyagokkal megegyező takarmányok által természetesen tartalmazott anyagokat is.
(2)      A (3) bekezdés rendelkezéseire tekintettel az állati kiegészítő takarmányok legnagyobb adalékanyag-szintjét meg lehet haladni,
ha e takarmányokat más takarmányokkal, rendeltetésüknek megfelelően keverve az adalékanyagok legnagyobb szintjét betartják.
(3)      A (2) bekezdéstől eltérően,
1.       a D‑vitamin-szint […] elérheti a rögzített legnagyobb tartalom ötszörösét vagy
2.       […]
d)       elérheti a 200 000 NE/kg‑ot a valamennyi állatfajnak és állatcsoportnak szánt kiegészítő takarmányokban kiegészítő és rövid
idejű vitaminbevitel céljából,
amennyiben a takarmány egy vagy több összetevői jellemzővel rendelkezik, legfőképpen a nyersfehérje-, laktóz- vagy ásványianyag-szintet
illetően, és biztosítja, hogy a meghatározott adalékanyag‑szintet ne haladják meg, és hogy a takarmányt ne használják más
állatfajoknál.”

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
12     A Denkavit Németországban egy malacoknak szánt, „Denkavit Kern Ferkel 125” elnevezésű kiegészítő takarmányt (a továbbiakban:
a megtámadott termék) forgalmaz. Ez a takarmány 16 000 NE/kg‑nyi D
‑vitamint tartalmaz. A termék címkézése és használati útmutatója szerint egyszerű takarmányokkal 1:7 arányban történő hígítást
követően lehet csak az állatoknak adagolni.
13     A megtámadott terméket a Denkavit Hollandiában működő kapcsolt vállalkozása állítja elő. Ahogyan az előzetes döntéshozatalra
utaló végzésből kitűnik, ez a termék megfelel a kiegészítő takarmányokra vonatkozó holland jog által meghatározott előírásoknak.
Nem felel meg ugyanakkor a vonatkozó német jogszabálynak, pontosabban az FMV 17a. cikke (3) bekezdése 1. pontjának. Ebből
a rendelkezésből ugyanis a német hatóságok értelmezésében az következik, hogy a D‑vitamin-szint nem haladhatja meg az alapeljárás
tárgyát is képező takarmányokra vonatkozó 2 000 NE/kg‑os legnagyobb szint ötszörösét, vagyis a 10 000 NE/kg‑ot.
14     1991. májusi ellenőrzése során az Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány Landesamt für Ernährungswirtschaft und Jagda (regionális
élelmezésügyi és vadászati hivatala) kifogást emelt a megtámadott termék ellen annak túl magas D
­vitamin-szintje miatt. A megtámadott termék 6 000 NE/kg‑mal magasabb D
‑vitamin-szintje az FMG 4. cikke (5) bekezdése első mondata 2. pontjának b) alpontja alapján e termék eladásának és használatának
megtiltását eredményezhette.
15     A Denkavit 1993. március 23‑án a Verwaltungsgericht Düsseldorf (Németország) előtt keresetet indított annak megállapítása
iránt, hogy az EK 28. és 30. cikk alapján jogosult a megtámadott terméket behozni és forgalomba bocsátani.
16     Miután az illetékes bíróság e keresetet 1996. május 21‑i ítéletében elutasította, a Denkavit az Oberverwaltungsgericht für
das Land Nordrhein-Westfalenhoz (Németország) nyújtott be fellebbezést. Ez utóbbi bíróság a Denakvit keresetének 2000. december
13‑i ítéletében helyt adott.
17     A Land Nordrhein-Westfalen a Bundesverwaltungsgericht előtt megtámadta ezt az ítéletet. Mivel ez a bíróság úgy vélte, hogy
a kérdés közösségi jogi vonatkozással bír, felfüggesztette az eljárást, és a következő kérdéseket terjesztette előzetes döntéshozatalra
a Bíróság elé:
„1) Közvetlenül az EK 28. és 30. cikk fényében kell‑e értelmezni a takarmányokra vonatkozó nemzeti rendelkezéseket, amelyek
megtiltják a nemzeti jognak nem megfelelő D
‑vitamin-szintjük miatt egy másik tagállamban jogszerűen előállított takarmányok behozatalát?
2) Az adalékanyagokról szóló 524/70/EGK irányelv 19. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy az lehetővé teszi egy másik tagállamban
jogszerűen előállított kiegészítő takarmány behozatalának tilalmát azon az alapon, hogy az meghaladja az importáló tagállam
által előírt D
‑vitamin-szintet?
3) A második kérdésre adandó válasz függ‑e attól, hogy az importáló tagállam és az exportáló tagállam szabályozása közötti
eltérés abból ered, hogy e tagállamok az 524/70 irányelv 12. cikke (2) bekezdése első albekezdésének b) pontjában biztosított
jogalkotási lehetőséggel eltérő módon élnek?”

Bevezetés
18     A kérdést előterjesztő bíróság három kérdésével lényegében arra keresi a választ, hogy az EK 28 és 30. cikkel, illetve a 70/524
irányelv rendelkezéseivel ellentétes‑e egy olyan intézkedés, amellyel a tagállam megtiltja egy másik tagállamban jogszerűen
előállított olyan kiegészítő takarmány saját területén való forgalmazását, amelynek D
-vitamin szintje nem felel meg az első tagállam hatályos rendelkezéseinek.
19     Először is, érdemes leszögezni, az ügy irataiból kitűnik, hogy a megtámadott terméknek egyrészt az importáló országban, vagyis
a Németországi Szövetségi Köztársaságban hatályos rendelkezéseknek való meg nem felelése az ebben a tagállamban, másrészt
az említett terméket gyártó tagállamban, vagyis a Holland Királyságban hatályban lévő jogszabályok közötti eltérésből ered,
ugyanis a Németországi Szövetségi Köztársaság élt a 70/524 irányelv 12. cikke (2) bekezdése első albekezdésének a) és b) pontja
által kínált jogalkotási lehetőséggel. A holland kormány a Bíróság kérdésére válaszolva a maga részéről kijelenti, hogy a
megtámadott terméket Hollandiában ugyanezen irányelv 12. cikke (1) bekezdésében megfogalmazott általános szabálynak megfelelően
hozták forgalomba.
20     A fentiekből következően kitűnik, hogy a 70/524 irányelv 12. cikke (1) és (2) bekezdésének értelmezése, valamint az e két
rendelkezés közötti kapcsolat képezik az alapeljárás megoldásának kulcsát. Ez a cikk szorosan kapcsolódik ugyanezen irányelv
19. cikkéhez, amely úgy rendelkezik, hogy tagállamok gondoskodnak arról, hogy az ezen irányelv rendelkezéseinek megfelelő
takarmányok kizárólag az irányelvben előírt forgalmazási korlátozások tárgyát képezzék. A felmerülő kérdés tulajdonképpen
az, hogy az említett irányelv 12. cikke (2) bekezdésének első albekezdése forgalmazási korlátozást képez‑e az irányelv 19. cikkének
értelmében.
21     Emlékeztetni kell arra, hogy a kérdést előterjesztő bíróság a második és harmadik kérdéssel tulajdonképpen arra keresi a választ,
hogy a 70/524 irányelv 12. és 19. cikkének együttes rendelkezéseivel ellentétes‑e a német jogi szabályozás által előírt behozatali
tilalom. Az említett bíróságnak nyújtandó hasznos válasz érdekében e kérdéseket együttesen érdemes vizsgálni, és úgy kell
ezeket értelmezni, hogy céljuk annak meghatározása, vajon ezen irányelv 19. cikke lehetőséget nyújt‑e egy olyan tagállam részére,
amely élt a 12. cikk (2) bekezdés első albekezdése által kínált azon jogalkotási lehetőséggel, hogy az említett irányelv 12. cikke
(1) bekezdése alapján megtiltsa egy másik tagállamban forgalmazott kiegészítő takarmány forgalmazását, azon okból, hogy annak
az első tagállam által megengedettnél magasabb a D
-vitamin-szintje.
22     Másodszor, amint azt a főtanácsnok indítványa 23. pontjában helyesen megfogalmazta, fontos megjegyezni, hogy az EK 28. és
az EK 30. cikk értelmezésére vonatkozó első kérdésre csak akkor szükséges választ adnunk, ha megállapítást nyer, hogy az alapeljárás
tárgyát képező behozatali tilalom nem ellentétes a 70/524 irányelv rendelkezéseivel.
23     E körülmények között célszerű tehát a kérdések sorrendjét megfordítani, és mindenekelőtt a második és harmadik, újrafogalmazott
kérdést együttesen megvizsgálni, majd csak ezek után vizsgálni az első kérdést, amennyiben az szükséges.

A második és harmadik kérdésről
24     A kérdést előterjesztő bíróság az újrafogalmazott második és harmadik kérdésével arra keresi a választ, hogy vajon a 70/524
irányelv 19. cikke feljogosítja‑e azt a tagállamot, amely élt az ezen irányelv 12. cikke (2) bekezdésének első albekezdése
által kínált jogalkotási lehetőséggel, hogy megtiltsa egy másik tagállamban ugyanezen irányelv 12. cikke (1) bekezdésének
értelmében forgalmazott kiegészítő takarmány forgalmazását, azon okból, hogy annak az első tagállam által megengedettnél magasabb
a D
-vitamin-szintje.
25     A német kormány fenntartja, hogy a 70/524 irányelv 19. cikke és 12. cikke (2) bekezdésének első albekezdése feljogosítja őt
a megtámadott termék behozatalának megtiltására. A tagállamok számára ez utóbbi rendelkezés alapján rendelkezésre álló jogalkotási
lehetőség tulajdonképpen az említett irányelv által előírt forgalmazási korlátozást jelent, és következésképpen ezen irányelv
19. cikke alapján jogszerű. Ebből következően egy olyan takarmány azon tagállam területére történő behozatala, amely egy másik
tagállamban ugyanezen irányelv 12. cikkének (1) bekezdésében foglalt általános szabály alapján engedélyezett, a fenti cikk
(2) bekezdésének alkalmazásával hozott nemzeti jogszabályoknak megfelelően az első tagállamban megtiltható.
26     A Denkavit és az Európai Közösségek Bizottsága ennek az ellenkezőjét állítják. Ezenkívül pedig kétségeket támasztanak a német
kormány 70/524 irányelv 12. cikkének nemzeti jogrendbe való átültetésével kapcsolatosan hozott intézkedéseinek közösségi joggal
való összeegyeztethetőségét illetően.
27     Annak megállapítása érdekében, hogy vajon az, hogy valamely tagállam élt a 70/524 irányelv 12. cikk (2) bekezdésének első
bekezdése által kínált jogalkotási lehetőséggel, feljogosítja‑e ezt a tagállamot ugyanezen cikk (1) bekezdése rendelkezéseinek
megfelelő termék behozatalának megtiltására, meg kell vizsgálni az említett irányelv 12. cikke (1) és (2) bekezdésének, valamint
19. cikkének hatályát és tartalmát, valamint az e rendelkezések közötti összefüggéseket.
28     Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a 70/524 irányelv 12. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy a kiegészítő takarmányok
meghatározott hígításban nem tartalmazhatják az adalékanyagok olyan szintjét, amely meghaladja a teljes értékű takarmányokra
vonatkozóan rögzítettet. A sertéseknek szánt teljes értékű takarmányok tekintetében az említett irányelv I. mellékletében
ez a szint 2000 NE/kg‑ban került rögzítésre. Ahogy az az említett bekezdésben szereplő „meghatározott hígításban” kifejezésből
is következik, a legnagyobb szint a kiegészítő takarmányok hígított formájára vonatkozik. Máshogyan fogalmazva, e legnagyobb
szint a rendeltetésének és használati útmutatójának megfelelő egyszerű takarmányokkal történő hígítását követően kialakult
kiegészítő takarmányra vonatkozik.
29     Amint az a jelen ügy irataiból kitűnik, a megtámadott termék nem hígított formájában 16 000 NE/kg‑nyi D
-vitamint tartalmaz, amely a használati útmutatója szerint egyszerű takarmányokkal történő 1:7 arányú hígítást követően 2000 NE/kg
D
-vitamin szintet jelent. Következésképpen a termék megfelel a 70/524 irányelv 12. cikkének (1) bekezdésében meghatározott
általános szabálynak.
30     Amint ugyanezen irányelv 19. cikke előírja, a tagállamok gondoskodnak arról, hogy az említett irányelv rendelkezéseinek megfelelő
takarmányok kizárólag az ezen irányelvben előírt forgalmazási korlátozások tárgyát képezzék. Ezért meg kell vizsgálni, vajon
az említett irányelv 12. cikke (2) bekezdésének első albekezdése az első rendelkezés értelmében forgalmazási korlátozást képez‑e,
és vajon egy olyan tagállam, amely élt a behozatal megtiltásának ezen lehetőségével, az említett irányelv 12. cikkének (1) bekezdése
alapján egy másik tagállamban forgalmazott kiegészítő takarmány behozatalát megtilthatja‑e.
31     E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 70/524 irányelv 12. cikkének (2) bekezdése felhatalmazza a tagállamokat arra,
hogy bizonyos esetekben engedélyezzék, hogy a kiegészítő takarmányok D‑vitamin-szintje meghaladhassa a teljes értékű takarmányokra
vonatkozóan rögzített legnagyobb szinteket. A 70/524 irányelv tizedik preambulumbekezdésének eredeti változata szerint ezen
eltérések csupán olyan mértékben engedhetők meg, amelyek nem veszélyeztetik az állatok vagy az emberek egészségét.
32     E célból a tagállamoknak két lehetőségük van. Először, a tagállamok a 70/524 irányelv 12. cikke (2) bekezdése első albekezdése
a) pontjának alkalmazásával előírhatják, hogy a valamennyi felhasználó számára hozzáférhető, kiegészítő takarmányok D‑vitamin-szintje
meghaladhatja a teljes értékű takarmányokra vonatkozóan rögzített legnagyobb szintet, feltéve hogy nem haladják meg a rögzített
legnagyobb szint ötszörösét, vagyis az alapeljárás körülményeit tekintve a 10 000 NE/kg‑ot. Másodszor, ugyanezen rendelkezés
b) pontjának értelmében a tagállamok előírhatják, hogy a bizonyos állatfajoknak szánt olyan kiegészítő takarmányokban, amelyeknél
valamely különleges takarmányozási rendszer miatt a tagállam minden felhasználó számára engedélyezheti a területén a hozzáférést,
a D‑vitamin-szint meghaladhatja az előírt határértékeket, feltéve hogy nem haladja meg a 200 000 NE/kg‑ot.
33     Meg kell állapítani, hogy a 70/524 irányelv 12. cikke (2) bekezdése első albekezdésének sem a szövegéből, sem a szövegösszefüggéseiből,
sem a rendelkezés céljából nem lehet arra következtetni, hogy az, hogy a tagállam élt a rendelkezés által biztosított jogalkotási
lehetőséggel, lehetővé tenné ez utóbbinak, hogy egy másik tagállamban az ezen cikk (1) bekezdése alapján forgalmazott kiegészítő
takarmány behozatalát megtiltsa.
34     Először is emlékeztetni kell arra, hogy a 70/524 irányelv 12. cikkének (1) és (2) bekezdése amellett, hogy mindkettő a kiegészítő
takarmányok adalékanyag-szintjéről rendelkezik, nem ugyanazon eseteket szabályozza. Ugyanis az (1) bekezdés, amely általános
szabályt állapít meg, a kiegészítő takarmányok hígított formájára alkalmazandó. A (2) bekezdés pedig a kiegészítő takarmányok
egyes adalékanyag-szintjének bizonyos feltételek melletti meghaladását teszi lehetővé, de ez azokra tiszta formájukban vonatkozik.
A fenti bekezdés szövegezése arra enged következtetni, hogy az (1) bekezdés szabályához képest inkább kiegészítő liberalizációról
van szó, és semmiképpen sem annak korlátozásáról.
35     Továbbá, amint azt a főtanácsnok indítványának 44. pontjában helyesen jegyzi meg, a szövegösszefüggést illetően meg kell állapítani,
hogy a 70/524 irányelv 12. cikke (3) bekezdésének értelmében „a (2) bekezdés alkalmazása esetén” a termék és összetétele jellemzőinek
biztosítaniuk kell, hogy a teljes értékű takarmányban semmiképp se haladják meg a legnagyobb szinteket. Miközben világos,
hogy az ilyesfajta elővigyázatosság nem tűnik szükségesnek olyan kiegészítő takarmányok vonatkozásában, amelyekre kifejezetten
vonatkozik valamilyen hígítási szabály, amennyiben ez a szabály önmagában biztosítja a megfelelő koncentráció elérését, ugyanakkor
ez az elővigyázatosság szükséges, ha ilyen hígítás nincs előírva. Ezen megállapítás egybevág azon értelmezéssel, amely szerint
e cikk (2) bekezdése nem tekinthető az (1) bekezdésben meghatározott általános szabály korlátozásának.
36     Végül, a 70/524 irányelv 12. cikkének (1) és (2) bekezdése és maga az irányelv által követett célt illetően emlékeztetni kell
az irányelv negyedik és kilencedik preambulumbekezdésére, amelyek egyrészt a belső piac működését, másrészt az emberek és
állatok egészségének védelmét hangsúlyozzák.
37     Amint azt a Bizottság helyesen kifejtette, a belső piac megfelelő működése súlyosan sérülhetne, amennyiben egy tagállam a
70/524 irányelv 12. cikke (2) bekezdésének első albekezdése alapján elfogadott nemzeti jogszabályok alkalmazásával a fenti
cikk (1) bekezdésében foglaltakon túl további feltételeket írhatna elő olyan takarmányok tekintetében, amelyekre hígítási
arány van előírva. Az emberek és állatok egészségének védelme kapcsán fontos kiemelni, hogy nem hordozhat több veszélyt magában
egy olyan kiegészítő takarmány forgalmazásának engedélyezése, amely nem hígított formájában 16 000 NE/kg szintű D
-vitamint tartalmaz, és amelyben a hígítást követően a D
-vitamin-szint 2 000 NE/kg‑nak felel meg, ahhoz a takarmányhoz képest, amely az említett irányelv 12. cikke (2) bekezdése
első albekezdése b) pontjának megfelelően legfeljebb 200 000 NE/kg adalékanyagot tartalmazhat.
38     A fentiekre tekintettel a Bíróság azt a választ adja a második és harmadik kérdésre, hogy a 70/524 irányelv 12. és 19. cikkének
együttes rendelkezéseit úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes egy olyan intézkedés, amellyel a tagállam az említett
irányelv 12. cikke (1) bekezdésének megfelelően megtiltja a területén valamely másik tagállamban, szabályszerűen előállított
kiegészítő takarmány forgalmazását, annak D‑vitamin‑szintje miatt.
39     A második és harmadik kérdésre adott válaszra tekintettel, valamint a jelen ítélet 22. pontjában kifejtett indokok miatt az
első kérdésre nem szükséges válaszolni.

A költségekről
40     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján, a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
Az 1984. november 29‑i 84/587/EGK irányelvvel módosított, a takarmány-adalékanyagokról szóló, 1970. november 23‑i 70/524/EGK
tanácsi irányelv 12. és 19. cikkének együttes rendelkezéseit úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes egy olyan intézkedés,
amellyel a tagállam az említett irányelv 12. cikke (1) bekezdésének megfelelően megtiltja a területén valamely másik tagállamban,
szabályszerűen előállított kiegészítő takarmány forgalmazását, annak D‑vitamin‑szintje miatt.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.