CELEX: 61991CJ0092
Kommissionens direktiv 88/301/EØF
det regulerende organs uafhængighed
strafferetlige sanktioner

1 Ved dom af 5. marts 1991 indgaaet til Domstolen den 13. marts 1991 har Tribunal de police de Vichy (Frankrig) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Kommissionens direktiv 88/301/EOEF af 16. maj 1988 om konkurrence paa teleterminalmarkederne (EFT L 131, s. 73, berigtiget i EFT 1988 L 317, s. 59) med henblik paa en afgoerelse af, om den ordning, som blev indfoert ved det franske dekret nr. 85-712 af 11. juli 1985 om gennemfoerelse af lov af 1. august 1905 om udstyr, der kan tilsluttes statens telekommunikationsnet, er forenelig med direktivet.
2 Dette spoergsmaal er rejst under en straffesag mod A. Taillandier, der er tiltalt for den 5. april 1990 at have solgt teleterminaler (telefonapparater) uden at have indhentet den typegodkendelse, der er omhandlet i artikel 1-7 i ovennaevnte dekret. A. Taillandier har imidlertid gjort gaeldende, at dette dekret er ulovligt, idet det strider mod ovennaevnte direktiv 88/301.
3 Det fremgaar af sagen, at i henhold til dekretet maa udstyr, der kan tilsluttes det offentlige telenet, kun fremstilles for det indenlandske marked, indfoeres med henblik paa brug, besiddes med henblik paa salg, saelges eller forhandles med eller uden vederlag, dersom det er overensstemmende med naevnte bestemmelser og opfylder en raekke krav, der har til formaal at sikre telenettets funktion og brugernes sikkerhed (artikel 3 og 4). For at godtgoere, at apparaterne opfylder disse krav, skal de paagaeldende erhvervsdrivende fremlaegge en rapport fra en af industriministeren godkendt institution eller en typegodkendelse udstedt i medfoer af lov om post og telekommunikation eller en typegodkendelsesattest udstedt i medfoer af loven om forbrugerinformation og -beskyttelse eller anden tilsvarende dokumentation ifoelge bekendtgoerelse fastsat af industriministeren (artikel 6). Dekretets artikel 7 hjemler straf for den, der overtraeder pligten til at godtgoere det paagaeldende udstyrs overensstemmelse med lovgivningen.
4 Med henblik paa gennemfoerelsen af dekret nr. 85-712 har industri- og udenrigshandelsministeren den 1. november 1985 udsendt en meddelelse om terminaler, der kan tilsluttes statens telekommunikationsnet. Meddelelsen angiver bl.a., hvorledes de paagaeldende kan godtgoere terminalernes overensstemmelse med loven. I denne forbindelse hedder det, at Centre national d' études des télécommunications (CNET) er godkendt af industriministeren til at udstede den i artikel 6 i ovennaevnte dekret omhandlede rapport, at typegodkendelse meddeles af Generaldirektoratet for Telekommunikation i medfoer af lov om post og telekommunikation for saa vidt angaar udstyr, der opfylder de specifikationer, der er opfoert paa den fortegnelse, der er bilagt meddelelsen, og at der senere vil blive indfoert andre maader, hvorpaa der kan foeres bevis for, at kravene i dekretets artikel 6 er opfyldt. Af forhandlingerne for Domstolen er det ikke fremgaaet, om der efter meddelelsen af november 1985 er indfoert en anden ordning for denne dokumentation end typegodkendelsen og rapporten fra CNET.
5 Da Tribunal de police de Vichy har fundet, at sagen rejser et problem vedroerende fortolkningen af den i sagen omhandlede faellesskabslovgivning, har den forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Indeholder Kommissionens direktiv af 16. maj 1988 om konkurrence paa teleterminalmarkederne et forbud mod en ordning som den, der er indfoert ved dekret nr. 85-712 af 11. juli 1985, og hvorefter telefonapparater, der udbydes til salg til forbrugerne, skal godkendes af et offentligt organ ° société nationale des télécommunications ° og som fastsaetter en boedestraf paa mellem 1 300 FF og 2 500 FF, saafremt de til salg udbudte apparater ikke er forskriftsmaessigt godkendt?"
6 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, de omhandlede retsregler, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
7 Ved sit spoergsmaal oensker den nationale ret i det vaesentlige oplyst, om artikel 6 i direktiv 88/301 er til hinder for anvendelse af en national regulering som den i hovedsagen omhandlede, der under straf af boede forbyder erhvervsdrivende at fremstille, importere, med henblik paa salg besidde, saelge eller distribuere terminaludstyr uden ved fremlaeggelse af en typegodkendelse eller et andet hermed ligestillet dokument at godtgoere, at dette udstyr opfylder visse vaesentlige krav, der navnlig vedroerer brugernes sikkerhed og telenettets funktion, selv om der ikke er sikret det organ, der udsteder typegodkendelsen eller et andet hermed ligestillet dokument eller fastlaegger de tekniske specifikationer, som dette udstyr skal opfylde, uafhaengighed af offentlige eller private virksomheder, der udbyder varer og/eller tjenesteydelser paa telekommunikationsomraadet.
8 I artikel 6 i direktiv 88/301 hedder det: "Medlemsstaterne soerger for, at den formelle fastlaeggelse af de i artikel 5 omhandlede specifikationer og kontrollen med deres anvendelse samt typegodkendelse fra den 1. juli 1989 foretages af et organ, der er uafhaengigt af offentlige eller private virksomheder, der udbyder varer og/eller tjenesteydelser paa telekommunikationsomraadet."
9 Det fremgaar af bilagene i sagen, at Generaldirektoratet for Telekommunikation under Ministeriet for Post og Telekommunikation i medfoer af dekret nr. 86-129 af 28. januar 1986 (artikel 13, 14 og 15) har faaet til opgave at drive det offentlige telenet, gennemfoere handelspolitikken paa telekommunikationsomraadet, fastlaegge tekniske specifikationer, varetage kontrollen af disses overholdelse og godkende terminalapparater. Den franske regering har for Domstolen udtrykkeligt angivet, at CNET, hvis rapport blev betragtet som sidestillet med en typegodkendelse, hoerte under Generaldirektoratet for Telekommunikation i sin egenskab af forskningscenter.
10 Ved dekret nr. 89-327 af 19. maj 1989 om aendring af dekret nr. 86-129 blev den formelle fastlaeggelse af de tekniske specifikationer, kontrollen med deres anvendelse og godkendelsen af terminalapparater henlagt til det nye Direktorat for Fastsaettelse af Almindelige Forskrifter under samme ministerium.
11 Det fremgaar saaledes af de paagaeldende regler, at forskellige direktorater under det franske Ministerium for Post og Telekommunikation i den periode, som hovedsagen omfatter, paa én og samme tid varetog driften af det offentlige telenet, gennemfoerelsen af handelspolitikken paa telekommunikationsomraadet, den formelle fastlaeggelse af tekniske specifikationer samt kontrollen hermed og typegodkendelsen af terminaludstyr.
12 Under disse omstaendigheder skal det paa baggrund af direktivets artikel 6 efterproeves, dels om den franske administration for postvaesen og telekommunikation kan betragtes som en offentlig virksomhed i faellesskabsrettens forstand, og dels om kriteriet om uafhaengighed af det organ, der har faaet til opgave at fastlaegge specifikationerne, varetage kontrollen og udstede typegodkendelsen, er overholdt.
13 For saa vidt angaar virksomhedsbegrebet hedder det i artikel 1, andet led, i direktivet, at der herved forstaas "de offentlige eller private organer, som staten indroemmer saerlige eller eksklusive rettigheder med hensyn til import, afsaetning, tilslutning, ibrugtagning og/eller vedligeholdelse af telekommunikationsterminaler".
14 Herved bemaerkes, at den omstaendighed, at driften af det offentlige telenet og forhandlingen af terminaludstyr er overladt organer, der er integreret i den offentlige forvaltning, saaledes som det er tilfaeldet her, ikke er til hinder for, at disse kan anses for offentlige virksomheder. Som Domstolen har fastslaaet i forbindelse med Kommissionens direktiv 80/723/EOEF af 25. juni 1980 om gennemskueligheden af de oekonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder (EFT L 195, s. 35), behoever et organ, der udoever erhvervsmaessig virksomhed af industriel eller handelsmaessig karakter, ikke vaere en fra staten adskilt juridisk person for at kunne anses for en offentlig virksomhed. Dersom det ikke forholdt sig saaledes, ville det paavirke effektiviteten af det paagaeldende direktivs bestemmelser samt dets ensartede anvendelse i samtlige medlemsstater (se dom af 16.6.1987, sag 118/85, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 2599, praemis 13).
15 For saa vidt angaar kravet om uafhaengighed af det organ, som varetager den formelle fastlaeggelse af specifikationerne, kontrollen med deres anvendelse og godkendelsesprocedurerne, skal alene fastslaas, at forskellige direktorater inden for samme administration ikke kan anses for indbyrdes uafhaengige i medfoer af direktivets artikel 6.
16 Under disse omstaendigheder maa den nationale rets spoergsmaal besvares saaledes, at artikel 6 i direktiv 88/301 er til hinder for en national regulering, der under boedestraf forbyder erhvervsdrivende at fremstille, indfoere, besidde med henblik paa salg, saelge eller forhandle terminaludstyr, medmindre de ved fremlaeggelse af en typegodkendelse eller andet hermed ligestillet dokument godtgoer, at dette udstyr opfylder visse vaesentlige krav, der bl.a. vedroerer brugernes sikkerhed og telenettets rette funktion, naar der ikke er tilsikret det organ, der udsteder typegodkendelsen eller et andet hermed ligestillet dokument og fastlaegger de tekniske specifikationer, som dette udstyr skal opfylde, uafhaengighed af enhver virksomhed, der udbyder varer og/eller tjenesteydelser paa telekommunikationsomraadet.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
17 De udgifter, der er afholdt af Den Franske Republiks regering, Det Forenede Kongerige og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal de police de Vichy ved dom af 5. marts 1991, for ret:
Artikel 6 i Kommissionens direktiv 88/301/EOEF af 16. maj 1988 om konkurrence paa teleterminalmarkederne er til hinder for en national regulering, der under boedestraf forbyder erhvervsdrivende at fremstille, indfoere, besidde med henblik paa salg, saelge eller forhandle terminaludstyr, medmindre de ved fremlaeggelse af en typegodkendelse eller andet hermed ligestillet dokument godtgoer, at dette udstyr opfylder visse vaesentlige krav, der bl.a. vedroerer brugernes sikkerhed og telenettets rette funktion, naar der ikke er tilsikret det organ, der udsteder typegodkendelsen eller et andet hermed ligestillet dokument og fastlaegger de tekniske specifikationer, som dette udstyr skal opfylde, uafhaengighed af enhver virksomhed, der udbyder varer og/eller tjenesteydelser paa telekommunikationsomraadet.