CELEX: 62008CJ0577
Miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä
Direktiivi 79/7/ETY
Rajatyöntekijät
Eläkkeiden laskentaperusteet

Ennakkoratkaisupyyntö koskee miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa
koskevissa kysymyksissä 19.12.1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY (EYVL 1979, L 6, s. 24) 4 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
Tämä kysymys on esitetty asiassa, jossa Elisabeth Brouwer on tehnyt valituksen, jonka vastapuolena on Rijksdienst voor Pensionen
(kansallinen eläkelaitos, jäljempänä Rijksdienst) ja joka koskee Brouwerin väitettä siitä, että hänelle myönnetyn työeläkkeen
määrä on laskettu syrjivällä tavalla.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön säännöstö
Direktiivin 79/7 tarkoituksena on asteittain poistaa sukupuoleen perustuva syrjintä sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä.
Kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan sitä sovelletaan lakisääteisiin järjestelmiin, jotka antavat turvaa
muun muassa vanhuuden varalta.
Kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tasa-arvoisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei saa esiintyä välittömästi
eikä välillisesti etenkään siviilisäädyn tai perheaseman perusteella eikä varsinkaan, kun on kysymyksessä
– –
–        etuuksien, aviopuolisosta ja huollettavista johtuvat lisät mukaan lukien, laskentaperusteet sekä etuuksiin olevan oikeuden
kestoa ja jatkumista koskevat edellytykset.”
Mainitun direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, ettei kyseinen direktiivi rajoita jäsenvaltioiden oikeutta
jättää sen soveltamisalan ulkopuolelle
”eläkeiän määrittelyä vanhuus- ja työeläkkeen myöntämiseksi sekä sen mahdollisia vaikutuksia muihin etuuksiin”.

Kansallinen säännöstö
Sosiaaliturvan uudistamisesta ja laillisten eläkejärjestelmien voimassaolosta 26.7.1996 annetun lain 15, 16 ja 17 §:n täytäntöönpanosta
23.12.1996 annetun kuninkaan päätöksen (koninklijk besluit van 23 december 1996 tot uitvoering van de artikelen 15, 16 en
17 van de wet van 26 juli 1996 tot modernisering van de sociale zekerheid en tot vrijwaring van de leefbaarheid van de wettelijke
pensioenstelsels) 5 §:n 7 momentissa säädetään seuraavaa:
”Työntekijällä, joka on Belgian kansalainen
a)      ja joka on tavanomaisesti työskennellyt työntekijänä, toimihenkilönä tai kaivostyöntekijänä Belgian naapurivaltiossa – ja
sillä edellytyksellä, että hän on säilyttänyt pääasiallisen asuinpaikkansa Belgiassa ja palannut sinne lähtökohtaisesti joka
päivä –
b)      tai joka on työskennellyt ulkomailla työntekijänä tai toimihenkilönä kulloinkin vuotta lyhyempiä ajanjaksoja kyseiseen maahan
sijoittautuneen työnantajan lukuun tehdäkseen siellä kausiluonteista palkattua työtä tai sellaiseen rinnastettavaa työtä –
ja sillä edellytyksellä, että hän on säilyttänyt pääasiallisen asuinpaikkansa Belgiassa ja että hänen perheensä on edelleen
asunut siellä –
voi saada työeläkkeen, joka vastaa työeläkkeen sellaisen määrän, jonka hän olisi saanut, jos kyseistä toimintaa palkattuna
työntekijänä olisi harjoitettu Belgiassa, ja sen työeläkkeen määrän välistä erotusta, jota hän saa saman toiminnan perusteella
sen maan lainsäädännön nojalla, jossa hän on työskennellyt.”
Palkattujen työntekijöiden työ- ja leskeneläkejärjestelmää koskevista yleisistä säännöksistä 21.12.1967 tehdyn kuninkaan päätöksen
(koninklijk besluit van 21 december 1967 tot vaststelling van het algemeen reglement betreffende het rust- en overlevingspensioen
voor werknemers; Belgisch Staatsblad 16.1.1968) 25 §:n mukaisesti sen palkan, joka on otettava huomioon määritettäessä työeläkettä,
jonka 23.12.1996 tehdyn kuninkaan päätöksen 5 §:n 7 momentissa tarkoitettu työntekijä saisi, jos toimintaa palkattuna työntekijänä
olisi harjoitettu Belgiassa, tai määritettäessä jälkeenjääneen eläkettä, vahvistaa kuningas jokaisen kalenterivuoden osalta
siten, että huomioon otetaan edellistä kalenterivuotta koskevat tiedot, jotka ilmenevät kyseistä henkilöä koskevista laskelmista.

Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymys
Brouwer, joka on Belgian kansalainen ja joka asuu Belgiassa, työskenteli rajatyöntekijänä Alankomaissa 15.8.1960–31.12.1998.
Hän lopetti työskentelyn 1.1.1999 ja sai siitä lähtien varhaiseläke-etuuksia Belgiassa.
Koska Brouwerilla oli Belgiassa oikeus täyteen työeläkkeeseen siihen saakka, kun hän täyttäisi 65 vuotta ja koska eläkkeen
maksamista koskeva velvollisuus on sen jälkeen Alankomaiden kuningaskunnalla kyseisessä valtiossa täytettyjen vakuutuskausien
perusteella, Brouwer teki vuonna 2003 työeläkehakemuksen Rijksdienstille. Kyseisen eläkkeen määrä laskettiin suhteutettuna
täytettyjen vakuutuskausien määrään, määräksi vahvistettiin 11 724,61 euroa ja eläke myönnettiin 1.5.2004 alkaen.
Eläkkeen määrä laskettiin sovellettavan Belgian lainsäädännön eli muun muassa 23.12.1996 tehdyn kuninkaan päätöksen 5 §:n
7 momentin mukaisesti sellaisten kuvitteellisten ja/tai kiinteämääräisten päiväpalkkojen perusteella, jotka vahvistetaan kuninkaan
päätöksellä työntekijöiden Belgiassa edellisenä vuonna saaman keskipalkan perusteella.
Brouwer riitautti 1.6.2004 hänelle myönnetyn eläkkeen määrän väittäen, että ajanjakson 1.1.1968–31.12.1994 osalta kyseisen
määrän laskenta perustui sellaisiin kuvitteellisiin ja/tai kiinteämääräisiin palkkoihin, jotka kyseisenä aikana olivat naispuolisille
työntekijöille pienempiä kuin heidän miespuolisille työtovereilleen.
Rijksdienst ilmoitti 5.7.2004 Brouwerille, että se aikoi pitää voimassa alkuperäisen päätöksensä, ja väitti, että kyseisenä
ajanjaksona tosiasiallinen keskipalkka, jonka perusteella työeläke laskettiin, ei ollut sama naispuolisille ja miespuolisille
työntekijöille, mistä seurasi, että eläkkeiden määrät erosivat toisistaan. Vuodesta 1995 alkaen päiväpalkka on kuitenkin ollut
sama miespuolisille ja naispuolisille työntekijöille. Tähän kehitykseen ovat Rijksdienstin mukaan vaikuttaneet palkkojen yhä
pidemmälle menevä yhtäläistyminen sekä se, että naispuoliset työntekijät pysyvät työelämässä yhä pidempään.
Brouwer valitti Rijksdienstin päätöksestä Arbeidsrechtbank te Hasseltiin (Hasseltin työtuomioistuin). Kyseinen tuomioistuin
kumosi mainitun päätöksen 16.6.2006 antamallaan tuomiolla ja määräsi Rijksdienstin laskemaan Brouwerin työeläkkeen uudelleen
sellaisten kuvitteellisten ja/tai kiinteämääräisten palkkojen perusteella, joita käytettiin miespuolisten rajatyöntekijöiden
osalta ajanjaksona 1.1.1968–31.12.1994.
Arbeidsrechtbank te Hasselt katsoi, että yhdenvertaisuutta ja syrjinnän kieltoa koskevat perustuslailliset oikeussäännöt eivät
sulje pois sitä, että eri henkilöryhmiä voidaan kohdella keskenään eri tavoin, kunhan tämä ero perustuu objektiiviseen perusteeseen,
sillä on hyväksyttävä tavoite ja se on oikeassa suhteessa tavoiteltuun tavoitteeseen nähden. Kyseisen tuomioistuimen mukaan
nämä edellytykset eivät täyty käsiteltävänä olevassa asiassa.
Arbeidsrechtbank te Hasselt totesi, että vaikka aiemmin sukupuoleen perustuva erilainen kohtelu johtui tuolloin vallinneesta
tosiasiallisesti tilanteesta, jolle olivat ominaisia miesten ja naisten palkkatasojen erot, tällainen tilanne ei ole yhteensopiva
EY 141 artiklan ja siitä seuraavan sellaisen velvollisuuden kanssa, jonka mukaan on varmistettava sen periaatteen noudattaminen,
että miespuolisille ja naispuolisille työntekijöille maksetaan samasta työstä tai samanarvoisesta työstä sama palkka. Arbeisrechtbankin
mukaan Belgian lainsäätäjä ei voi enää tukeutua sellaiseen järjestelmään, jossa naisten osalta otetaan huomioon pienempi palkka
laskettaessa heidän eläkettään rajatyöntekijänä, ja esittää, että tämä heijastaa tilannetta, jossa naispuoliset työntekijät
saavat keskimäärin pienempää palkkaa kuin miespuoliset työntekijät.
Rijksdienst valitti kyseisestä 16.6.2006 annetusta tuomiosta Arbeidshof te Antwerpeniin.
Arbeidshof te Antwerpen päätti tässä tilanteessa lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Ovatko 1.12.1969, 18.6.1970, 8.6.1971, 14.9.1972, 31.7.1973, 12.7.1974, 13.2.1975, 28.11.1975, 26.11.1976, 26.9.1977, 31.7.1978,
31.8.1979, 2.12.1980, 13.1.1982, 14.3.1983, 11.1.1984, 30.11.1984, 24.1.1986, 30.12.1986, 6.1.1988, 2.12.1988, 30.11.1989,
10.12.1990, 1.6.1993, 8.12.1993, 19.12.1994 ja 10.10.1995 tehdyt kuninkaan päätökset, jotka on tehty työntekijöiden työeläkkeitä
ja jälkeenjääneen eläkkeitä koskevaan järjestelmään liittyvistä yleisistä järjestelyistä 21.12.1967 tehdyn kuninkaan päätöksen
25 §:n nojalla ja joilla on vahvistettu naispuolisia rajatyöntekijöitä koskevia kuvitteellisia ja/tai kiinteämääräisiä päiväpalkkoja,
jotka olivat pienempiä kuin miespuolisille rajatyöntekijöille vahvistetut palkat, yhteensopivia miesten ja naisten tasa-arvoisen
kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä annetun direktiivin 79/7/ETY 4
artiklan 1 kohdan kanssa?”

Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Euroopan komissio ottaa lähtökohdaksi sen olettaman, että sellaiset työntekijöiden tosiasialliset keskipalkat Belgiassa vuosina
1968–1994, joiden perusteella työeläkkeet laskettiin, koskivat samaa työtä tai samanarvoista työtä. Komissio katsoo, että
kun otetaan huomioon se, etteivät Belgian viranomaiset oikaisseet käytännössä esiintyneitä palkkaeroja, kyseiset erot ovat
vaikuttaneet myös niihin kuvitteellisiin ja/tai kiinteämääräisiin palkkoihin, joita käytettiin työeläkkeiden laskemisessa.
Komissio väittää, että tällainen laskentatapa merkitsee yhteisön oikeudessa tarkoitettua suoraa syrjintää, joka ei sovellu
yhteen direktiivin 79/7 4 artiklan kanssa.
Belgian hallitus on kirjallisissa huomautuksissaan puolestaan väittänyt, ettei kyse ole tällaisesta syrjinnästä. Sen mukaan
ajanjaksona 1968–1994 esiintyi huomattava ero sellaisten miespuolisten ja naispuolisten työntekijöiden palkoissa, jotka työskentelivät
eri aloilla ja joiden osalta naispuolisiin työntekijöihin sovellettiin usein lyhyempiä työaikoja. Tästä seurasi Belgian hallituksen
mukaan se, että ne palkat, jotka oli otettava huomioon laskettaessa keskipalkkoja, olivat erilaisia. Sen mukaan on näin ollen
normaalia, että kuvitteellisissa ja kiinteämääräisissä päiväpalkoissa on eroja, jotka johtavat eroihin eläkkeiden määrien
välillä. Vuodesta 1995 alkaen päiväpalkka on Belgian hallituksen mukaan kuitenkin ollut sama naispuolisille ja miespuolisille
työntekijöille, koska palkat ovat yhtäläistyneet ja naiset ovat enenevässä määrin ryhtyneet työskentelemään perinteisesti
miesvaltaisilla aloilla.
On kuitenkin todettava, että Belgian hallitus on istunnossa muuttanut kantaansa merkittävästi.
Belgian hallitus on ensinnäkin myöntänyt epätasa-arvoisen kohtelun olemassaolon ja esitellyt sellaisia toimenpiteitä, joita
on toteutettu tämän tilanteen korjaamiseksi ja direktiivin 79/7 vaatimusten noudattamiseksi. Belgian hallitus on muun muassa
todennut, että on laadittu ehdotus kuninkaan päätökseksi, jolla naisten kiinteämääräiset päiväpalkat yhtäläistetään samalle
tasolle kuin miesten vastaavat palkat ajanjaksona 1984–1994. Belgian hallitus on esittänyt, että kyseisen ehdotuksen 2 §:ssä
todetaan, että henkilöiden, jotka haluavat hyötyä kyseisestä yhtäläistämisestä, on tehtävä sitä koskeva pyyntö työntekijöiden
työeläkkeitä ja jälkeenjääneen eläkkeitä koskevan yleisen asetuksen mukaisesti.
Belgian hallitus on toiseksi pyytänyt unionin tuomioistuinta rajoittamaan tuomionsa ajallisia vaikutuksia, kuitenkin siten,
ettei kyseinen rajoittamista koskeva pyyntö koske takautuvien erien maksamista vaan ainoastaan kyseisille takautuville erille
kertyviä korkoja. Belgian hallitus on erityisesti pyytänyt, että mahdollisuus vaatia kyseisiä korkoja rajataan sellaisiin
oikeudenomistajiin, jotka ovat saattaneet asian tuomioistuimen käsiteltäväksi ennen 18.12.2008, jolloin Arbeidshof te Antwerpen
teki käsiteltävänä olevan ennakkoratkaisupyynnön.
Belgian hallitus on väittänyt, että ne kaksi edellytystä, joiden täyttymistä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on edellytetty
unionin tuomioistuimen tuomion ajallisten vaikutusten rajoittamiseksi, täyttyvät.
Ensimmäisestä edellytyksestä – eli siitä, että kyse on oltava vilpittömästä mielestä yhteisön oikeuden säännöksen, tässä tapauksessa
direktiivin 79/7 4 artiklan 1 kohdan, virheellisen tulkinnan yhteydessä – Belgian hallitus on väittänyt katsoneensa, että
naisten ja miesten välisten palkkojen eroja voitiin perustella objektiivisilla tekijöillä. Belgian hallitus on tältä osin
tukeutunut siihen, ettei yhtäkään samanlaista asiaa ole saatettu Belgian tuomioistuinten käsiteltäväksi ja ettei komissio
ole nostanut yhtäkään tätä asiaa koskevaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa kannetta Belgian valtiota
vastaan.
Toisesta edellytyksestä – eli siitä, että on oltava vaara, että tällaisella tuomiolla on asianomaisen jäsenvaltion kannalta
vakavia taloudellisia vaikutuksia – Belgian hallitus väittää, että jo kyseisten takautuvien erien maksaminen ilman korkojakin
merkitsee Belgian julkiseen talouteen kohdistuvaa merkittävää rasitusta.

Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on todettava, ettei unionin tuomioistuin voi EY 234 artiklan mukaisessa menettelyssä lausua siitä, onko kansallinen
säännös yhteensopiva yhteisön oikeuden kanssa, ja että ennakkoratkaisukysymys on näin ollen asianmukaista muotoilla uudelleen
ja katsoa, että se koskee sitä, onko direktiivin 79/7 4 artiklan 1 kohdan vastaisena pidettävä sellaista kansallista lainsäädäntöä,
jonka nojalla naispuolisten rajatyöntekijöiden työ- ja vanhuuseläkkeiden laskenta perustui ajanjaksona 1968–1994 sellaisiin
kuvitteellisiin ja/tai kiinteämääräisiin päiväpalkkoihin, jotka olivat pienempiä kuin miespuolisten rajatyöntekijöiden kyseiset
palkat.
Tähän kysymykseen vastaamisen kannalta on aiheellista – kuten komissio on perustellusti esittänyt – jakaa pääasiaa koskeva
ajanjakso 1968–1994 kahtia. On erityisesti asianmukaista erottaa ajanjakso, joka alkoi 23.12.1984, jolloin direktiivin 79/7
täytäntöönpanoa varten varattu määräaika päättyi, ja joka päättyi 31.12.1994, ajanjaksosta 1.1.1968–22.12.1984.
Ajanjaksosta 1.1.1968–22.12.1984 on todettava, että kun otetaan huomioon, että direktiivi 79/7 annettiin vasta vuonna 1978
ja että sen täytäntöönpanon määräpäiväksi vahvistettiin 23.12.1984, kyseisen kansallisen lainsäädännön yhteensopivuutta yhteisön
oikeuden kanssa oli mahdollista tarkastella ainoastaan suhteessa EY:n perustamissopimuksen 119 artiklaan (EY:n perustamissopimuksen
117–120 artikla on korvattu EY 136–EY 143 artiklalla). Sellaiset säännökset, joista on kyse pääasiassa ja jotka koskevat lakisääteisiä
eläkejärjestelmiä, jäivät kuitenkin mainitun artiklan soveltamisalan ulkopuolelle, eikä niitä näin ollen voitu pitää kyseisen
artiklan vastaisina (ks. vastaavasti asia 80/70, Defrenne, tuomio 25.5.1971, Kok., s. 445, Kok. Ep. I, s. 571, 7 kohta).
Ajanjaksosta 23.12.1984–31.12.1994 on todettava, ettei Belgian kuningaskunta ole – kuten se on itsekin istunnossa myöntänyt
– noudattanut direktiivin 79/7 mukaisia, työeläkkeiden laskentaan liittyviä velvoitteitaan, koska se sovelsi 1.1.1995 saakka
syrjivää laskentatapaa, joka perustui sellaisiin kuvitteellisiin ja/tai kiinteämääräisiin päiväpalkkoihin, jotka olivat miespuolisille
rajatyöntekijöille suuremmat kuin naispuolisten rajatyöntekijöiden samasta tai samanarvoisesta työstä saamat vastaavat palkat.
Kun otetaan huomioon edellä esitetty, on katsottava, että direktiivin 79/7 4 artiklan 1 kohdan vastainen on sellainen kansallinen
lainsäädäntö, jonka nojalla naispuolisten rajatyöntekijöiden työ- ja vanhuuseläkkeiden laskenta perustui ajanjaksona 1984–1994
saman tai samanarvoisen työn osalta sellaisiin kuvitteellisiin ja/tai kiinteämääräisiin päiväpalkkoihin, jotka olivat pienempiä
kuin miespuolisten rajatyöntekijöiden vastaavat palkat.
Belgian hallitus on pyytänyt, että tuomion ajallisia vaikutuksia rajoitettaisiin siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin
toteaisi, että kyse on ollut syrjinnästä, ja tältä osin on todettava seuraavaa.
Unionin tuomioistuin voi poikkeuksellisesti tuomion mahdollisesti taannehtivasti aiheuttamat vakavat häiriöt huomioon ottaen
joutua rajoittamaan niiden, joita asia koskee, mahdollisuuksia vedota unionin tuomioistuimen tulkintaan, joka on annettu ennakkoratkaisumenettelyssä
jollekin unionin oikeuden säännökselle (ks. asia C-262/88, Barber, tuomio 17.5.1990, Kok., s. I-1889, Kok. Ep. X, s. 425,
41 kohta).
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ennakkoratkaisupyynnön johdosta annetusta tuomiosta jäsenvaltiolle mahdollisesti aiheutuvat
taloudelliset seuraukset eivät sellaisinaan kuitenkaan oikeuta rajoittamaan kyseisen tuomion ajallisia vaikutuksia (asia C-184/99,
Grzelczyk, tuomio 20.9.2001, Kok., s. I-6193, 52 kohta; asia C-209/03, Bidar, tuomio 15.3.2005, Kok., s. I-2119, 68 kohta
ja asia C-423/04, Richards, tuomio 27.4.2006, Kok., s. I-3585, 41 kohta).
Tuomion oikeusvaikutusten rajoittaminen ainoastaan tämäntyyppisillä näkemyksillä heikentäisi huomattavasti yksityisille yhteisön
oikeudessa annettujen oikeuksien suojaa (ks. vastaavasti asia C-35/97, komissio v. Ranska, tuomio 24.9.1998, Kok., s. I-5325,
52 kohta).
Sellaisen vaaran olemassaolon lisäksi, että aiheutuu vakavia taloudellisia seurauksia erityisesti vilpittömässä mielessä perustettujen
sellaisten oikeussuhteiden lukuisuudesta, jotka perustuivat pätevästi voimassa olevana pidettyyn säännöstöön, toinen seikka,
joka on otettava huomioon tuomion ajallisten vaikutusten rajoittamisen perustelemiseksi, on objektiivinen ja huomattava epäselvyys
yhteisön säännösten ulottuvuudesta (ks. vastaavasti em. asia Bidar, tuomion 69 kohta ja em. asia Richards, tuomion 42 kohta).
Käsiteltävänä olevassa asiassa Belgian kansalliset viranomaiset eivät kuitenkaan voi vedota siihen, että olisi olemassa objektiivista
epäselvyyttä sen tasa-arvoisen kohtelun varmistamista koskevasta velvollisuudesta, joka ilmenee direktiivin 79/7 4 artiklan
1 kohdasta, jonka mukaan tasa-arvoisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää
ei saa esiintyä välittömästi eikä välillisesti etenkään, kun kysymyksessä ovat etuuksien laskentaperusteet.
Jos ilmenee, että on tosiaan niin, että kuvitteelliset ja/tai kiinteämääräiset palkat samasta tai samanarvoisesta työstä otettiin
työeläkkeiden laskentaperusteeksi, minkä tarkistaminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä, Belgian viranomaiset eivät voineet
perustellusti uskoa, että se, että naispuolisten työntekijöiden palkat olivat pienemmät kuin miespuolisten työntekijöiden,
johtui objektiivisten tekijöiden olemassaolosta eikä pelkästä palkkasyrjinnästä.
Lisäksi on todettava, ettei sen seikan, ettei komissio ole tältä osin nostanut Belgian kuningaskuntaa vastaan yhtäkään jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättämistä koskevaa kannetta, voida tulkita merkitsevän sitä, että komissio olisi hiljaisesti hyväksynyt sen
palkkasyrjinnän, jonka Belgian viranomaiset ovat sallineet ajanjaksona 1984–1994 naispuolisten rajatyöntekijöiden työeläkkeiden
laskennassa.
Toteamus, jonka mukaan käsiteltävänä olevassa asiassa ei voida todeta, että direktiivin 79/7 4 artiklan 1 kohdan ulottuvuudesta
olisi ollut objektiivista epäselvyyttä, riittää sen perustelemiseksi, ettei tämän tuomion ajallisia vaikutuksia rajoiteta.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä
19.12.1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY 4 artiklan 1 kohdan vastainen on sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka
nojalla naispuolisten rajatyöntekijöiden työ- ja vanhuuseläkkeiden laskenta perustui ajanjaksona 1984–1994 saman tai samanarvoisen
työn osalta sellaisiin kuvitteellisiin ja/tai kiinteämääräisiin päiväpalkkoihin, jotka olivat pienempiä kuin miespuolisten
rajatyöntekijöiden vastaavat palkat.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.