CELEX: 62005CJ0275
Pienas ir pieno produktai
Reglamento (EEB) Nr. 804/68 5c straipsnis
Papildomas mokestis pieno ir pieno produktų sektoriuje
Reglamentai (EEB) Nr. 857/84, 590/85 ir 1546/88
Referencinio kiekio perdavimas grąžinat ūkio dalį
Nuomotojas, kuris pats nėra pieno arba pieno produktų gamintojas
Savanoriškai nutraukta žemės nuomos sutartis

Prašymas priimti prejudicinį sprendimas susijęs su 1984 m. kovo 31 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 857/84, patvirtinančio
bendras taisykles dėl Reglamento (EEB) Nr. 804/68 5c straipsnyje numatyto mokesčio taikymo pieno ir pieno produktų sektoriuje
(OL L 90, p. 13)
,
iš dalies pakeisto 1985 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 590/85 (OL L 68, p. 1, toliau – Reglamentas Nr. 857/84),
7 straipsnio 1 dalies bei 1988 m. birželio 3 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 1546/88, nustatančio Reglamento (EEB) Nr. 804/68
5c straipsnyje numatyto papildomo mokesčio taikymo taisykles (OL L 139, p. 12), 7 straipsnio pirmosios pastraipos 2, 3 ir
4 punktų išaiškinimu.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp Alois Kibler jaun. (toliau – ieškovas pagrindinėje byloje), žemės nuomininko
pagal nuomos sutartį su Konrad Leiprecht (toliau – nuomotojas), ir
Land Baden-Württemberg
(Badeno‑Viurtembergo žemė, toliau – atsakovas pagrindinėje byloje) dėl pieno referencinio kiekio perdavimo nuomotojui, kuris
pats nėra pieno arba pieno produktų gamintojas, savanoriškai nutraukus minėtą sutartį. Manfred Ott, ieškovo pagrindinėje byloje
subnuomininkas, ir nuomotojas įstojo į bylą Badeno‑Viurtembergo žemės pusėje.

Teisės aktai

Bendrijos teisės aktai
Reglamento Nr. 857/84, galiojusio pagrindinės bylos faktinių aplinkybių atsiradimo laikotarpiu, 7 straipsnis nustato:
„1. Parduodant, išnuomojant ar perleidžiant ūkį paveldėjimo būdu, visi atitinkami referenciniai kiekiai ar jų dalis perduodami
ūkio įgijėjui, nuomininkui ar paveldėtojui, laikantis nustatytinų išsamių taisyklių.
Tais atvejais, kai žemė perduodama valdžios institucijoms ir (arba) naudoti visuomenės interesams, nepažeidžiant 3 dalies
antrosios pastraipos, valstybės narės gali numatyti, kad visi ar dalis referencinių kiekių, suteiktų ūkiui ar daliai ūkio,
kuris yra pardavimo objektas, būtų perduota išeinančiam gamintojui, jei jis ketina tęsti pieno gamybą.
<…>“ (Neoficialus vertimas)
Šio reglamento 12 straipsnis nustato:
„Šiame reglamente:
<…>
d) „ūkis“ – tai visi vieno gamintojo tvarkomi gamybos padaliniai, esantys Bendrijos geografinėje teritorijoje.“ (Neoficialus
vertimas)
Reglamento Nr. 1546/88 7 straipsnio pirmoji pastraipa nustato:
„Reglamento (EEB) Nr. 857/84 7 straipsnio taikymui ir nepažeidžiant to paties straipsnio 3 dalies, atitinkami referenciniai
kiekiai, suteikti gamintojams ir pirkėjams taikant A ir B formules bei gamintojams, parduodantiems tiesioginiam vartojimui,
perduodami laikantis šių sąlygų:
1)      parduodant, išnuomojant, perleidžiant paveldėjimo būdu visą ūkį, referenciniai kiekiai perduodami ūkį perimančiam gamintojui;
2)      parduodant, išnuomojant, perleidžiant paveldėjimo būdu vieną arba kelias ūkio dalis, atitinkami referenciniai kiekiai padalijami
ūkį perimantiems gamintojams, remiantis pieno gamybai naudojamais plotais arba kitais valstybių narių nustatytais objektyviais
kriterijais. Valstybės narės gali neatsižvelgti į perduodamas ūkio dalis, kurių pieno gamybai naudojamas plotas yra mažesnis
už minimalų nustatytą plotą. Su šiuo plotu susiję referenciniai kiekiai gali būti pridedami prie rezervo;
3)      nuostatos, numatytos 1 ir 2 punktuose bei ketvirtojoje pastraipoje, atsižvelgiant į skirtingus nacionalinės teisės aktus,
yra taikomos pagal analogiją kitiems perdavimo atvejams, kurie turi panašias teisines pasekmes gamintojams;
4)      kai yra taikomos Reglamento (EEB) Nr. 857/84 7 straipsnio 1 dalies antrosios pastraipos nuostatos dėl žemės perdavimo valdžios
institucijoms ir (arba) naudoti visuomenės interesams bei to paties straipsnio 4 dalies nuostatos dėl žemės nuomos pasibaigimo
neturint galimybės ją atnaujinti tomis pačiomis sąlygomis, visi ar dalis referencinių kiekių, skirtų visam ar daliai ūkio,
kuris, atsižvelgiant į aplinkybes, yra pardavimo ar neatnaujintos nuomos objektas, perduodami susijusiam gamintojui, jei jis
ketina tęsti pieno gamybą, su sąlyga, kad taip perduota referencinių kiekių suma ir perimamo ūkio ar ūkio, kuriame jis tęsia
gamybą, referenciniai kiekiai nebūtų didesni už referencinius kiekius, kuriuos jis turėjo iki perdavimo ar nuomos pasibaigimo.
Valstybės narės gali taikyti 1, 2 ir 4 punktų nuostatas perdavimams, vykdomiems per atitinkamą laikotarpį ir nuo šio laikotarpio
pradžios.
Taikydamos Reglamento (EEB) Nr. 857/84 7 straipsnio 3 dalies pirmąją pastraipą ir laikydamosi šioje nuostatoje nustatytų ribų,
valstybės narės, remdamosi kriterijais, susijusiais su atitinkamų ūkių dydžiu, gali diferencijuoti prie rezervo pridedamą
referencinių kiekių dalį.
Su ūkiu, jo dalimi ar keliomis dalimis, kurių įgijėjas, nuomininkas ar paveldėtojas neketina naudoti pieno gamybai, susiję
referenciniai kiekiai gali būti pridedami prie rezervo.“ (Neoficialus vertimas)
1992 m. gruodžio 28 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3950/92, nustatančio papildomą mokestį pieno ir pieno produktų sektoriuje
(OL L 405, p. 1), 7 straipsnio 1 dalis nustato:
„Parduodant, išnuomojant, perleidžiant paveldėjimo būdu ūkį, jo turimi referenciniai kiekiai perduodami kartu su ūkiu jį perimantiems
gamintojams, laikantis valstybių narių, atsižvelgiant į pieno gamybai naudojamus plotus arba kitus objektyvius kriterijus
ir prireikus – į susitarimą tarp šalių, nustatytų išsamių taisyklių. Referencinių kiekių dalis, kuri, atsižvelgiant į aplinkybes,
neperduodama su ūkiu, pridedama prie nacionalinio rezervo.
<...>“ (Neoficialus vertimas)

Nacionalinės teisės aktai
Reglamento dėl garantuojamų pieno kiekių (
Milchgarantiemengenverordnung
) 7 straipsnis „Pardavimas. Nuoma. Paveldėjimas“ nustato:
„1) Išnuomojant arba parduodant įmonę arba jos dalis giminaičiams arba sutuoktiniams, perimant išankstinio paveldėjimo būdu
ir perduodant įmonės ūkį arba jo dalis paveldėjimo pagal įstatymą ar testamentą būdu, 1 straipsnyje išvardyti teisės aktai
dėl referencinių kiekių perdavimo turi būti taikomi taip pat ir tuomet, jeigu perdavimas vyko nuo 1983 m. sausio 1 d. iki
1984 m. balandžio 1 dienos.
la) Jeigu visa įmonė perduodama, perleidžiama arba grąžinama pagal pirkimo‑pardavimo arba nuomos sutartį, Vokietijos Federacinė
Respublikos labui atsisakoma perduotinų referencinių kiekių tuo atveju, jei jie buvo paskirti pagal Reglamento (EEB) Nr. 857/84
3a straipsnio 1 dalies paskutiniąją pastraipą ir 3 dalies pirmojo sakinio antrąjį variantą ir jeigu perdavimas vyko iki pasibaigiant
1 straipsnio išvardytuose aktuose tam numatytam terminui.
2) Jei pieno gamybos įmonės dalys perduodamos arba perleidžiamos pagal pirkimo‑pardavimo arba nuomos sutartį po 1984 m. balandžio
1 d., referencinių kiekių dalis, proporcinga perduodamai arba perleidžiamai įmonės daliai, bet ne didesnė negu 12 000 kg/ha,
nepažeidžiant 3 dalies, taip pat perduodama pirkėjui arba nuomininkui.
<…>
3a) Jei pieno gamybos įmonės dalys grąžinamos nuomotojui po 1984 m. rugsėjo 30 d. pagal nuomos sutartį, sudarytą iki 1984 m.
balandžio 2 d., iki 5 ha dydžio perleistam plotui referenciniai kiekiai neperduodami <...> Referencinių kiekių perdavimas
pagal pirmąjį sakinį netaikomas referenciniams kiekiams, kurių atsisakoma ir kurie suteikiami nuomininkui neatlygintinai,
remiantis
Milchaufgabevergütungsgesetz
(Kompensavimo už pieno gamybos nutraukimą įstatymas) 2a straipsnio 4 dalies penktojo sakinio ir 2a straipsnio 3 dalies nuostatomis.
3b) Jeigu įmonės dalys grąžinamos nuomotojui po 1986 m. birželio 30 d. pagal nuomos sutartį, sudarytą po 1984 m. balandžio
1 d., referenciniai kiekiai, kurių perdavimas perleidžiant nuomos objektą buvo patvirtintas pagal 9 straipsnio 2 dalies pirmojo
sakinio 3 punktą, perduodami, jei jie nebuvo panaikinti iki nuomos objekto sugrąžinimo ir jei jų nebuvo atsisakyta kompensuojant
už galutinį pieno gamybos nutraukimą; tačiau perduodami tik referenciniai kiekiai, į kurios nuomotojas dar turi teisę iki
sugrąžinimo.
4) 1–3 dalys taip pat taikomos teisiniams santykiams, kurie sukelia panašias teisines pasekmes.“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Nuomotojas 1980 m. išnuomojo ieškovo pagrindinėje byloje tėvui 4,01 ploto, skirto pieno gamybai. Ieškovas, paveldėjęs savo
tėvo turtą, 1992 m. lapkričio 30 d. nuomos sutartį nutraukė.
Paskui nuomotojas išnuomojo šią pievą trečiajam asmeniui, kuris nebuvo pieno gamintojas.
2002 m. nuomotojas paprašė
Amt für Landwirtschaft, Landschafts- und Bodenkultur
Ravensburg
(Ravensburgo žemės ūkio, kraštovaizdžio ir žemdirbystės tarnyba, toliau –
ALLB
) išduoti jam pažymėjimą apie dėl nuomos objekto sugrąžinimo 1992 m. jam tenkančią pieno referencinio kiekio dalį. Savo prašyme
jis patikslino, kad pats nebuvo pieno gamintojas, ir papildomai nurodė, kad neketino pradėti tokios veiklos.
2003 m.
ALLB
išdavė nuomotojui pažymėjimą, kuriame, pirma, buvo nurodyta, kad nuo 2003 m. balandžio 1 d. grąžinus 4,0166 ha pieno gamybai
naudotos pievos jam suteiktas 4 391,28 kg/ha referencinis kiekis, ir, antra, buvo pažymėta, kad pereinamuoju laikotarpiu jam
nustatomas 11 817 kg tiekimo referencinis kiekis bei referencinis 4,08% riebalų kiekis.
Ieškovas pagrindinėje byloje ir nuomotojas atskirai pateikė protestus dėl šio pažymėjimo, o M. Ott nusiuntė
ALLB
laišką, kuriame pranešė, kad referencinis riebalų kiekis nustatytas neteisingai.

Regierungspräsidium Tübingen
(Tiubingeno vyriausybės prezidiumas) 2004 m. balandžio 27 d. Sprendimu atmetė ieškovo pagrindinėje byloje protestą, kuriame
jis ginčijo nuomotojui išduotą pažymėjimą. Pagrįsdamas savo sprendimą,
Regierungspräsidium Tübingen
pirmiausia nurodė, kad vertinimas turėjo būti atliktas, remiantis 1992 m. lapkričio 30 d. galiojusiomis Bendrijos teisės
nuostatomis, t. y. Reglamentu Nr. 857/84. Be to,
Regierungspräsidium Tübingen
nurodė, kad 2002 m. birželio 20 d. Sprendimas
Thomsen
(C‑401/99, Rink. p. I-5775) nėra susijęs su Reglamento Nr. 857/94 išaiškinimu, todėl jis negalėjo būti taikomas šiuo atveju.
Ieškovas pagrindinėje byloje pareiškė ieškinį dėl šio sprendimo
Verwaltungsgericht Sigmaringen
(Zigmaringeno administracinis teismas). Pagrįsdamas savo ieškinį, jis tvirtino, kad nagrinėjamos pievos grąžinimo momentu
nei nuomotojas, nei ieškovo pagrindinėje byloje paveldėtojas nebuvo pieno gamintojai. Jo nuomone, Reglamento Nr. 857/94 7 straipsnio
1 dalis turi būti aiškinama suderinamai su minėtu sprendimu
Thomsen
, nes iš papildomą mokestį pienui reglamentuojančių teisės aktų bendros prasmės ir tikslų matyti, kad referencinis kiekis
gali būti suteiktas žemdirbiui tik tuomet, jeigu jis yra gamintojas. Nors minėtas sprendimas
Thomsen
yra susijęs su Reglamento Nr. 3950/92 išaiškinimu, sprendime vartojama gamintojo sąvoka nesiskiria nuo Reglamento Nr. 857/84
sąvokos. Galiausiai teismas nusprendė panaikinti
ALLB
ir
Regierungspräsidium Tübingen
sprendimus.
Atsakovas pagrindinėje byloje prašė atmesti ieškinį. Jis nurodė, kad pagal Reglamentą Nr. 857/84 nuomos sutarties pasibaigimo
atveju nereikalaujama, jog referencinių kiekių perėmėjas būtų pieno gamintojas. Iš tiesų reikalavimas, kad referencinių kiekių
perėmėjas turi būti pieno gamintojas, pirmą kartą nustatytas tik Reglamento Nr. 3950/92 7 straipsnio 2 dalyje. Be to, pagal
nusistovėjusią Teisingumo Teismo ir
Bundesverwaltungsgericht
(Federalinis administracinis teismas) praktiką žemdirbiai turi būti pieno gamintojai tik pirmą kartą suteikiant referencinį
kiekį.
Šiomis aplinkybėmis
Verwaltungsgericht Sigmaringen
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar nacionalinės teisės nuostata, nustatanti, kad grąžinant išnuomotą ūkio dalį nuomotojui kartu su ja perduodamas ir nuomininko
ūkio pieno gamybai naudojamiems plotams nustatytas referencinis kiekis, net jei nuomotojas grąžinimo metu nėra pieno gamintojas,
neketina pradėti pieno gamybos ar išnuomoti šio žemės ploto pieno gamintojui, neprieštarauja <...> Reglamento Nr. 857/84 <...>
7 straipsnio 1 daliai bei <...> Reglamento Nr. 1546/88 7 straipsnio pirmosios pastraipos 2, 3 ir 4 punktams?
2.      Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai: ar nacionalinės teisės nuostata, nustatanti, kad žemės nuomos santykių pasibaigimo
atveju visas referencinis kiekis lieka ūkio dalies nuomininkui, neprieštarauja <...> Reglamento Nr. 857/84 <...> 7 straipsnio
1 daliai bei <...> Reglamento Nr. 1546/88 7 straipsnio pirmosios pastraipos 4 punktui taip pat ir tuomet, kai nuomos sutartis
nutraukiama savanoriškai?“

Dėl pirmojo klausimo
Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar pagal Reglamento Nr. 857/84
7 straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 1546/88 7 straipsnio pirmosios pastraipos 2, 3 ir 4 punktus grąžinant išnuomotą ūkio
dalį nuomotojui gali būti perduodamas šiai daliai nustatytas referencinis kiekis, net jei nuomotojas nebėra pieno gamintojas,
neketina pradėti tokios veiklos ar išnuomoti atitinkamos įmonės pieno gamintojui.
Pirmiausia reikia priminti, kad 1992 m. lapkričio 30 d., t. y. pagrindinėje byloje nagrinėjamos nuomos sutarties nutraukimo
dieną, nuomotojas nebebuvo pieno gamintojas, neketino pradėti tokios veiklos ar išnuomoti atitinkamos įmonės pieno gamintojui.
Todėl reikia išnagrinėti, ar su nagrinėjamu ūkiu susijęs referencinis kiekis šiomis aplinkybėmis vis dėlto gali būti perleidžiamas
nuomotojui, remiantis Bendrijos teisės aktais, taikomais pagrindinės bylos faktinių aplinkybių atsiradimo laikotarpiu.
Reikia priminti, kad Reglamentas Nr. 1546/88 yra Reglamento Nr. 857/84 taikymo priemonė, kuri turi būti aiškinama suderinamai
su pastaruoju, nors pagal Reglamento Nr. 857/84 7 straipsnio 1 dalį ši priemonė taikoma „laikantis nustatytų išsamių taisyklių“.
Šiuo atžvilgiu pastebėtina, kad Reglamento Nr. 857/84 7 straipsnio pirmojoje pastraipoje, priešingai nei Reglamento Nr. 1546/88
pirmosios pastraipos 2, 3 ir 4 punktuose, neminima gamintojo sąvoka.
Be to, svarbu pažymėti, jog, pirma, iš Bendrijos teisės aktų dėl papildomo mokesčio pienui, kurių sudedamoji dalis buvo Reglamentas
Nr. 857/84, bendros struktūros buvo aišku, kad referencinis kiekis gali būti suteikiamas žemdirbiui tik tuomet, jeigu jis
yra gamintojas (1991 m. sausio 15 d. Sprendimo
Ballmann
, C‑341/89, Rink. p. I‑25, 9 punktas), ir, antra, jog Teisingumo Teismas patvirtino šį principą savo vėlesnėje už Reglamento
Nr. 857/84 pakeitimus praktikoje, pakartotinai nuspręsdamas, kad perduodant jau suteiktą referencinį kiekį perėmėjas, kuris
perima plotus, turi būti pieno gamintojas tam, kad galėtų perimti su šiais plotais susijusį referencinį kiekį (būtent žr.
1997 m. balandžio 17 d. Sprendimo
EARL de Kerlast
, C‑15/95, Rink. p. I‑1961, 24 punktą ir minėto sprendimo
Thomsen
33 punktą). Todėl negali būti reikalaujama, kad Reglamento Nr. 857/84 7 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje būtų aiški
nuoroda į gamintojo sąvoką.
Šio išaiškinimo nepaneigia Vokietijos vyriausybės argumentai, kad, pirma, referencinis kiekis turi būti visada perduodamas
kartu su ūkiu, net tuo atveju, kai nuomotojas nėra gamintojas, jeigu tik valstybės narės nepasinaudojo savo teise suteikti
referencinį kiekį arba jo dalį išeinančiam nuomininkui pagal Reglamento Nr. 857/84 7 straipsnio 4 dalį, ir, antra, kad byloje,
kurioje buvo priimtas 1989 m. liepos 13 d. Sprendimas
Wachauf
(5/88, Rink. p. 2609), nuomotojas, perėmęs ūkį, nebuvo gamintojas. Iš Reglamento Nr. 857/84 12 straipsnio 1 dalies d punkte
pateiktos ūkio sąvokos, kurią, be kita ko, Teisingumo Teismas išaiškino minėto sprendimo
Wachauf
11 punkte, matyti, jog ūkis yra gamintojo tvarkomų gamybos vienetų visuma. Todėl, kad ta pati sąvoka nustatyta Reglamento
Nr. 857/84 7 straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 1546/88 pirmosios pastraipos 2,3 ir 4 punktuose, šias nuostatas reikia
aiškinti vienodai. Be to, kadangi šiomis nuostatomis siekiama to paties tikslo ir kadangi antroji nurodyta nuostata yra pirmosios
taikymo priemonė, reikia konstatuoti, kad šias nuostatas, siekiant teisinio saugumo, reikia aiškinti vienodai.
Vadinasi, kadangi Reglamentai Nr. 857/84 ir 1546/88 numato, jog referencinių kiekių perdavimas turi visuomet vykti tarp gamintojų
ir būti susijęs su pieno gamyba, Vokietijos vyriausybės pasiūlyta nuo Reglamento Nr. 857/84 7 straipsnio 1 dalies aiškiai
nukrypstanti nuostata, kuria siekiama referencinį kiekį perduoti į nacionalinį rezervą arba kitam nei nuomotojui asmeniui,
negali būti priimta.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į klausimą turi būti atsakoma taip, jog Reglamento Nr. 857/84 7 straipsnio 1 dalį ir Reglamento
Nr. 1546/88 7 straipsnio pirmosios pastraipos 2, 3 ir 4 punktus reikia aiškinti taip, kad grąžinant išnuomoto ūkio dalį su
juo susijęs referencinis kiekis negali būti perleidžiamas nuomotojui, jeigu pastarasis nėra pieno gamintojas, neketina vykdyti
tokios veiklos arba išnuomoti atitinkamos įmonės pieno gamintojui.

Dėl antrojo klausimo
Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar tai, kad pasibaigus žemės nuomos
santykiams referencinis kiekis lieka nuomininkui, jeigu nuomos sutartis buvo nutraukta savanoriškai, prieštarauja Reglamento
Nr. 857/84 7 straipsnio 1 daliai ir Reglamento Nr. 1546/88 7 straipsnio pirmosios pastraipos 4 punktui.
Kaip konstatavo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, ieškovui pagrindinėje byloje negali būti suteikiama
Reglamento Nr. 1546/88 7 straipsnio pirmosios pastraipos 4 punkte numatyta apsauga, nes sutartis buvo nutraukta savanoriškai.
Generalinė advokatė savo išvados 32 punkte pažymi, kad į jokią kitą nagrinėjamų reglamentų nuostatą, leidžiančią pasibaigus
nuomos santykiams referencinį kiekį palikti nuomininkui, šioje byloje negali būti atsižvelgiama. Jeigu nagrinėjamas referencinis
kiekis negali būti suteikiamas, jis – kaip pastebėjo Vokietijos vyriausybė ir Komisija, – turi būti pridedamas prie nacionalinio
rezervo.
Tokia išvada, kaip pažymėjo pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, neprieštarauja pagrindinei teisei
į nuosavybę, nes Bendrijos teisinėje sistemoje garantuojama nuosavybės teisė neapima teisės naudoti komerciniais tikslais
pranašumo, pavyzdžiui, vykdant bendrą rinkos organizavimą suteiktus referencinius kiekius, kuris neatsirado nei iš suinteresuotojo
asmens nuosavybės, nei iš jo profesinės veiklos (1994 m. kovo 24 d. Sprendimo
Bostock
, C-2/92, Rink. p. I‑995, 19 punktas).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip, jog Reglamento Nr. 857/84 7 straipsnio 1 dalis
ir Reglamento Nr. 1546/88 7 straipsnio pirmosios pastraipos 4 punktas draudžia, kad pasibaigus žemės nuomos santykiams referencinis
kiekis liktų nuomininkui, jeigu nuomos sutartis buvo nutraukta savanoriškai.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
1984 m. kovo 31 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 857/84, patvirtinančio bendras taisykles dėl Reglamento (EEB) Nr. 804/68 5c straipsnyje
numatyto mokesčio taikymo pieno ir pieno produktų sektoriuje, iš dalies
pakeisto 1985 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 590/85, 7 straipsnio 1 dalį bei 1988 m. birželio 3 d. Komisijos
reglamento (EEB) Nr. 1546/88, nustatančio Reglamento (EEB) Nr. 804/68 5c straipsnyje numatyto papildomo mokesčio taikymo taisykles,
7 straipsnio pirmosios pastraipos 2, 3 ir 4 punktus reikia aiškinti taip, kad grąžinant išnuomoto ūkio dalį su juo susijęs
referencinis kiekis negali būti perleidžiamas nuomotojui, jeigu pastarasis nėra pieno gamintojas, neketina vykdyti tokios
veiklos arba išnuomoti atitinkamos įmonės pieno gamintojui.
2.
Reglamento Nr. 857/84 7 straipsnio 1 dalis ir Reglamento Nr. 1546/88 7 straipsnio pirmosios pastraipos 4 punktas draudžia,
kad pasibaigus žemės nuomos santykiams referencinis kiekis liktų nuomininkui, jeigu nuomos sutartis buvo nutraukta savanoriškai.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.