CELEX: 62004CJ0123
Euratom-traktaten
forsyning
den ejendomsretlige ordning
tredjelandsstatsborgers berigning af uran på Fællesskabets område

Anmodningerne om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 57 EA, 73 EA, 75 EA, 86 EA, 87 EA, 196 EA og 197
EA.
Anmodningerne er indgivet under to sager mellem på den ene side selskaberne Industrias Nucleares do Brasil SA (herefter »INB«)
og Siemens AG (herefter »Siemens«) og på den anden side selskabet UBS AG (herefter »UBS«), henholdsvis selskabet Texas Utilities
Electric Corporation (herefter »TUEC«) vedrørende udlevering af cylindre med beriget uran.

Retsforskrifter
Artikel 2 EA, som indgår i Euratom-traktatens første afsnit med overskriften »Fællesskabets opgaver«, bestemmer:
»Til opfyldelse af sin opgave skal Fællesskabet under de i denne traktat foreskrevne betingelser:
[…]
d)      sørge for regelmæssig og ligelig forsyning med malme og nukleart brændsel til alle brugere i Fællesskabet
[…]«
Artikel 57 EA, 73 EA og 75 EA indgår i kapitel 6, der har overskriften »Forsyning«, i Euratom-traktatens andet afsnit med
overskriften »Bestemmelser til fremme af kerneenergiens udvikling« (herefter »kapitel 6«).
Artikel 73 EA bestemmer:
»Hvis en aftale eller en konvention mellem en medlemsstat, en person eller virksomhed på den ene side og et tredjeland, en
international organisation eller en statsborger i et tredjeland på den anden side, også omfatter leverancer af produkter,
der henhører under [forsyningsagenturets] kompetence, kræves Kommissionens forudgående godkendelse til indgåelse eller fornyelse
af denne aftale eller konvention for så vidt angår levering af disse produkter.«
Artikel 75 EA bestemmer:
»Dette kapitels bestemmelser finder ikke anvendelse på aftaler vedrørende behandling, forarbejdning eller formning af malme,
udgangsmaterialer eller specielle fissile materialer, som er indgået:
a)      mellem flere personer eller virksomheder, når de behandlede, forarbejdede eller formede materialer skal tilbageleveres til
den person eller virksomhed, hvorfra de hidrører
b)      mellem en person eller virksomhed og en international organisation eller statsborger i et tredjeland, når materialerne behandles,
forarbejdes eller formes uden for Fællesskabet og tilbageleveres til den person eller virksomhed, hvorfra de hidrører
c)      mellem en person eller en virksomhed og en international organisation eller en statsborger i et tredjeland, når materialerne
behandles, forarbejdes eller formes i Fællesskabet og tilbageleveres enten til den organisation eller statsborger, hvorfra
de hidrører, eller til en hvilken som helst anden adressat ligeledes uden for Fællesskabet, udpeget af denne organisation
eller statsborger.
Dog skal de pågældende personer eller virksomheder give [forsyningsagenturet] meddelelse om sådanne aftaler og, så snart kontrakterne
er undertegnet, om de materialemængder, som er genstand for disse bevægelser. Hvad angår de under b) omhandlede aftaler, kan
Kommissionen modsætte sig dem, hvis den mener, at forarbejdningen eller formningen ikke kan udføres effektivt og sikkert og
uden materialetab til skade for Fællesskabet.
Materialer, som er genstand for disse aftaler, er på medlemsstaternes område underkastet de i kapitel 7 omhandlede kontrolforanstaltninger.
Dog finder bestemmelserne i kapitel 8 ikke anvendelse på specielle fissile materialer, som indgår i de under c) omhandlede
aftaler.«
Kapitel 7 i Euratom-traktatens andet afsnit (herefter »kapitel 7«) har overskriften »Sikkerhedskontrol«.
I kapitel 8 med overskriften »Ejendomsretten« i Euratom-traktatens andet afsnit (herefter »kapitel 8«) indgår bl.a. artikel
86 EA og 87 EA.
Artikel 86 EA bestemmer:
»De specielle fissile materialer er Fællesskabets ejendom.
Fællesskabets ejendomsret omfatter alle specielle fissile materialer, der fremstilles eller importeres af en medlemsstat,
en person eller en virksomhed, og som er undergivet den i kapitel 7 omhandlede sikkerhedskontrol.«
Artikel 196 EA og 197 EA indgår i Euratom-traktatens femte afsnit med overskriften »Almindelige bestemmelser«.
Artikel 196 EA bestemmer:
»Ved anvendelsen af denne traktat, og for så vidt andet ikke er bestemt deri, betegner
a)      »person«: enhver fysisk person, som på medlemsstaternes territorier helt eller delvis udøver sin virksomhed inden for det
område, der er omhandlet i det tilsvarende kapitel i traktaten
b)      »virksomhed«: ethvert foretagende eller ethvert organ, der helt eller delvis udøver sin virksomhed på tilsvarende måde, uanset
om det har offentligretlig eller privatretlig status.«
Artikel 197 EA bestemmer:
»Ved anvendelsen af denne traktat betegner:
1.      »specielle fissile materialer«: plutonium 239, uran 233, uran beriget med uran 235 eller 233, samt ethvert produkt indeholdende
et eller flere af ovennævnte isotoper og sådanne andre fissile materialer, som måtte blive bestemt af Rådet, der træffer bestemmelse
med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen; dog kan udtrykket »specielle fissile materialer« ikke anvendes på udgangsmaterialer
2.      »uran beriget med uran 235 eller 233«: uran, der indeholder enten uran 235 eller uran 233 eller begge disse isotoper i en
sådan mængde, at forholdet mellem summen af disse to isotoper og isotop 238 er større end forholdet mellem isotop 235 og isotop
238 i naturligt uran
3.      »udgangsmaterialer«: uran, som indeholder den isotopsammensætning, der forefindes i naturen, uran hvis indhold af uran 235
er mindre end det normale, thorium, ethvert af de forannævnte materialer i form af metal, legeringer, kemiske forbindelser
eller koncentrater, ethvert andet materiale, der indeholder et eller flere af ovennævnte materialer i sådanne koncentrationer,
som Rådet træffer bestemmelse om med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen.
[…]«

Tvisterne i hovedsagerne og de præjudicielle spørgsmål
Det fremgår af forelæggelsesafgørelserne, at INB er et selskab med hjemsted i Brasilien, som bl.a. har til opgave at fremskaffe
kernebrændsel til brasilianske kernekraftværker.
INB stod i fast forretningsforbindelse med Urenco Limited (herefter »Urenco«), der har hjemsted i Det Forenede Kongerige.
INB forsynede Urenco med råuran og lavt beriget uran, som dette selskab berigede for INB’s regning. I henhold til den kontrakt,
der udgjorde grundlaget for forretningsforbindelsen, gik ejendomsretten til uranen over på leveringstidspunktet.
I 1984 berigede Urenco et parti uran for INB, som blev tilbageleveret til dette selskab, der bragte den til Tyskland og i
henhold til en kontrakt om oplagring, indgået mellem INB og Siemens, oplagrede den i lokaler, som var beliggende i Hanau og
tilhørte Siemens. Senere skete oplagringen i lokaler tilhørende Advanced Nuclear Fuels GmbH, et datterselskab til Siemens,
i Lingen (Tyskland).
Da INB i en periode ikke havde brug for den omhandlede berigede uran, iværksatte selskabet i 1993 et offentligt udbud med
henblik på overdragelse af kernebrændsel (herunder den i 1984 af Urenco berigede uran, som blev oplagret i Siemens’ lokaler).
Det i Olten (Schweitz) hjemmehørende selskab Nuexco Exchange AG (herefter »NEAG«) afgav et bud, på grundlag af hvilket der
den 7. marts 1994 blev indgået en kontrakt om lån og overførsel af uran.
I henhold til denne kontrakt, som var undergivet brasiliansk lovgivning, skulle INB successivt levere i alt fem partier beriget
uran til NEAG. NEAG forpligtede sig til på et senere tidspunkt til gengæld at levere seks partier beriget uran af samme beskaffenhed
til INB og i den mellemliggende periode betale INB et vederlag for rådigheden over uranen.
Efterfølgende optrådte Nuexco Trading Corporation (herefter »NTC«), med hjemsted i Denver (USA), på vegne af NEAG. NTC, der
tilhørte den samme koncern som NEAG, var beføjet til at repræsentere NEAG i enhver henseende.
NEAG betalte i overensstemmelse med kontrakten INB det aftalte forskud på lånevederlaget. Endvidere skete der ifølge den forelæggende
ret en overgivelse fra INB til NTC af visse partier beriget uran ved, at de blev overført til den materialekonto, der tilhørte
Siemens Power Corporation (hvori Siemens er eneaktionær) og herefter overført til NTC’s materialekonto.
I sensommeren 1994 kunne NEAG ikke længere opfylde sin forpligtelse til at tilbagelevere uran til INB, fordi selskabet ikke
var i stand til at betale for den uran, som skulle leveres af et russisk selskab.
NTC gik konkurs i februar 1995 og NEAG i april 1996.
INB har anlagt sag ved Landgericht Osnabrück (Tyskland) og rejst krav over for Siemens om udlevering af visse cylindre med
beriget uran, der er oplagret i Siemens’ lokaler. INB har påberåbt sig ejendomsretten til disse cylindre, mens Siemens har
gjort gældende, at det ikke »for tiden« er forpligtet til at udlevere disse cylindre.
USB, som er en bank med hjemsted i Schweitz, har rejst interventionssøgsmål, idet den gør krav på, i henhold til en kontrakt
indgået med NEAG i 1989, at have panteret i 14 af cylindrene.
TUEC er en virksomhed, der forsyner dele af staten Texas (USA) med elektricitet, og i dette øjemed driver et kernekraftværk.
Denne virksomhed har ligeledes rejst interventionssøgsmål, idet den gør krav på at have erhvervet ejendomsretten til 11 af
cylindrene. TUEC henviser i denne forbindelse til en kontrakt indgået med NTC den 30. juni 1992. Leveringerne fra TUEC til
NTC skulle i medfør af denne kontrakt ligeledes modsvares af en levering af tilsvarende materialer, som skulle gennemføres
ved overførsel mellem materialekonti.
Ved domme af 17. marts 2000 fastslog Landgericht Osnabrück, at INB ikke havde noget krav mod Siemens på at få udleveret de
omhandlede cylindre med beriget uran, men pålagde Siemens at udlevere 14 cylindre med beriget uran til UBS og 11 cylindre
med beriget uran til TUEC.
INB har indanket disse domme for Oberlandesgericht Oldenburg.
Denne ret har oplyst, at den agter at stadfæste de påankede domme, medmindre Euratom-traktatens bestemmelser er til hinder
for USB’s erhvervelse af en panteret i den berigede uran, som er genstand for tvisten i hovedsagen i sag C-123/04, og TUEC’s
erhvervelse af ejendomsretten til den berigede uran, der er genstand for tvisten i hovedsagen i sag C-124/04.
Den forelæggende ret har anført, at alle de omhandlede dispositioner, dvs. overførslen af ejendomsretten til den berigede
uran fra Urenco til INB, overførslen af ejendomsretten til uranen fra INB til NEAG samt NEAG’s pantsætning af uranen til UBS
og overførslen af ejendomsretten til uranen fra NEAG til TUEC, kan være berørt af bestemmelserne i Euratom-traktaten.
Den har endvidere bemærket, at parterne i hovedsagerne ikke har oplyst, at Det Europæiske Atomenergifællesskabs (herefter
»Fællesskabet«) institutioner blev underrettet i forvejen om de forskellige transaktioner.
Ifølge den forelæggende ret har Fællesskabets Forsyningsagentur (herefter »agenturet«) ved skrivelse af 30. maj 1990 erklæret,
at spørgsmålet om privat ejendomsret ikke henhører under hverken Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers eller agenturets
kompetence, og at tvisten om ejendomsretten til materialerne skal løses på privatretligt grundlag.
På denne baggrund har Oberlandesgericht Oldenburg besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle
spørgsmål, som er identiske i de to sager:
»1)      Omfatter begreberne behandling, forarbejdning eller formning i […] artikel 75, stk. 1, [EA] også berigning af uran?
2)      Udøver et foretagende, der har hjemsted uden for Euratom-traktatens område, sin virksomhed helt eller delvist inden for [Fællesskabets]
territorium i henhold til […] artikel 196, litra b), [EA] såfremt det med en virksomhed, der har hjemsted inden for [Fællesskabets]
territorium, opretholder en forretningsforbindelse, hvis genstand er
a)      levering af råstoffer til fremstilling af beriget uran og forsyning af den virksomhed, der har hjemsted inden for [Fællesskabets]
område, med beriget uran
b)      oplagring af uranen hos en anden virksomhed, der har hjemsted inden for [Fællesskabets] område?
3)      a)     Forudsætter […] artikel 75, stk. 1, litra c), [EA] at der – bortset fra de ved bearbejdningen opståede fysiske ændringer –
er stoflig identitet mellem det materiale, der leveres til behandling, forarbejdning eller formning, og det materiale, der
efterfølgende tilbageleveres?
b)     Eller er det tilstrækkeligt, at det bearbejdede materiale svarer til det leverede materiale hvad angår kvalitet og mængde?
c)     Er anvendelse af […] artikel 75, stk. 1, litra c), [EA] udelukket, når det tilbageleverede materiale ikke kan henføres til
noget af det materiale, som adressaten har leveret?
d)     Er anvendelse af […] artikel 75, stk. 1, litra c), [EA] udelukket, når den forarbejdende virksomhed ved leveringen af råstoffet
erhverver ejendomsret herover, og det berigede uran derfor må genoverdrages til den anden kontraherende part efter forarbejdningen?
4)      a)     Er anvendelse af […] artikel 75 [EA] udelukket, når de berørte personer eller virksomheder ikke opfylder deres meddelelsespligt
over for [agenturet] i henhold til […] artikel 75, stk. 2, [EA]?
b)     Kan en tilsidesættelse af meddelelsespligten over for [agenturet] efter […] artikel 75, stk. 2, [EA] afhjælpes ved, at de
berørte personer eller virksomheder opfylder deres meddelelsespligt senere, eller ved, at agenturet efterfølgende underrettes
på anden vis?
5)      a)     Bliver en aftale eller konvention i den forstand, hvori disse udtryk er anvendt i […] artikel 73 [EA], ugyldig, når de kontraherende
parter ikke indhenter et forudgående samtykke fra Kommissionen som påkrævet i medfør af nævnte bestemmelse?
b)     Kan en ugyldig handel i givet fald afhjælpes ved, at de berørte personer eller virksomheder efterfølgende indhenter et sådant
samtykke eller ved, at [Fællesskabets] institutioner forbliver passive, efter at de er blevet underrettet på anden vis?
6)      a)     Er det forbudt at råde over materialer i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i […] artikel 57, stk. 1, [EA] når den berørte
producent ikke opfylder sin pligt til i medfør af […] artikel 57, stk. 2, andet punktum, [EA] at tilbyde [agenturet] de pågældende
materialer?
b)     Kan en tilsidesættelse af tilbudspligten over for [agenturet] efter […] artikel 57, stk. 2, andet punktum, [EA] afhjælpes
ved, at producenten opfylder sin tilbudspligt senere, eller ved, at agenturet efterfølgende underrettes på anden vis og ikke
benytter sig af sin optionsret?
7)      Omfatter begrebet fremstilling i […] artikel 86 [EA] også berigning af uran?
8)      Er råuran eller lavt beriget uran udgangsmaterialer i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i […] artikel 197, nr. 1 in
fine [EA]?
9)      a)     Kan der i materiale, som i medfør af [...] artikel 86, stk. 1, [EA] er blevet [Fællesskabets] ejendom, stiftes en privatretlig,
overdragelig ejendomsret i BGB § 903’s forstand?
b)     Føjer retssubjektets resterende ubegrænsede brugs­ og forbrugsret efter […] artikel 87 [EA] sig til den tinglige ret i medfør
af Forbundsrepublikken Tysklands Bürgerliches Gesetzbuch som en selvstændig tinglig ret, der er identisk med eller ligner
en ejendomsret?
10)      Udøver et foretagende en del af sin virksomhed på [Fællesskabets] territorium i henhold til […] artikel 196, litra b), [EA],
når det afhænder eller erhverver beriget uran, som er oplagret på dette territorium?
11)      Skal […] artikel 73 [EA] finde tilsvarende anvendelse på aftaler, hvis genstand er beriget uran, som er oplagret på [Fællesskabets]
territorium, og hvis parter udelukkende er statsborgere i et tredjeland?«
Ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den 30. juni 2004 blev sagerne C-123/04 og C-124/04 forenet med henblik på den
skriftlige forhandling, den mundtlige forhandling og domsafsigelsen.

Om de præjudicielle spørgsmål

Det første spørgsmål
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 75, stk. 1, EA skal fortolkes således, at udtrykkene
»behandling«, »forarbejdning« eller »formning« i den nævnte bestemmelse også omfatter berigning af uran.
I den forbindelse skal der for det første henvises til, at det af artikel 75, stk. 1, EA fremgår, at bestemmelserne i kapitel
6 »ikke [finder] anvendelse på aftaler vedrørende behandling, forarbejdning eller formning af malme, udgangsmaterialer eller
specielle fissile materialer«, som er indgået på en af de i samme bestemmelses litra a)-c) beskrevne måder.
For det andet består berigning af uran, som det fremgår af indlæggene for Domstolen, i en adskillelse af isotoper ved gasdiffusion
eller centrifugering med henblik på at øge indholdet af uran 235 og dermed gøre uranen egnet til at blive anvendt i en reaktor.
En sådan adskillelse – der ikke hævdes at påvirke den samlede materialebalance – udgør, som det med rette er anført af Siemens,
UBS, TUEC og de regeringer, der har afgivet indlæg for Domstolen, en forarbejdning i artikel 75 EA’s forstand.
Således bevirker den dels, at uranen gendannes i en anden form og dermed, i udtrykkets almindelige forstand, forarbejdes.
Dels er udtrykkene »behandling«, »forarbejdning« eller »formning«, som anført af generaladvokaten i punkt 53 i forslaget til
afgørelse, generiske udtryk. Man kan ikke udlede af udtrykkene i sig selv, at bestemte former for behandling, forarbejdning
eller formning af malme, udgangsmaterialer eller specielle fissile materialer er udelukket fra artikel 75 EA’s anvendelsesområde,
eksempelvis på grund af særlige tekniske særegenheder ved en sådan behandling, forarbejdning eller formning eller den merværdi,
som den frembringer.
Denne fortolkning bekræftes af den almindelige opbygning af og formålet med kapitel 6, som artikel 75 EA indgår i. Kapitel
6 iværksætter nemlig den almindelige forpligtelse for Fællesskabets institutioner i henhold til artikel 2, litra d), EA til
at sørge for regelmæssig og ligelig forsyning med malme og nukleart brændsel til alle brugere (dom af 14.12.1971, sag 7/71,
Kommissionen mod Frankrig, Sml. 1971, s. 295, org.ref.: Rec. s. 1003, præmis 22). Artikel 75 EA medfører, at materialer, der
er genstand for bearbejdning mv. som omhandlet i denne bestemmelse, holdes uden for bestemmelserne om forsyningsordningen
(jf. afgørelse af 14.11.1978, sag 1/78, Sml. s. 2151, præmis 16).
Heraf følger, at artikel 75 EA angår situationer, som anses for ikke eller ikke i tilstrækkelig grad at påvirke regelmæssig
og ligelig forsyning med malme og nukleart brændsel til alle brugere i Fællesskabet, for at det er begrundet, at den ordning,
som er fastsat i kapitel 6, anvendes fuldt ud. Dette gælder for en transaktion som den, der er omhandlet i artikel 75, stk. 1,
litra c), EA, bestående i, at uran, som hidrører fra et tredjeland og er bestemt til at blive tilbageleveret til et tredjeland,
bliver beriget i Fællesskabet. En sådan transaktion er nemlig i sig selv neutral i relation til forsyningen af brugere med
hjemsted i Fællesskabet med uran.
Denne fortolkning anfægtes ikke af Kommissionens argument om, at kontrakter, som forhandles på det oligopolistiske marked
for berigning af uran, har en potentielt betydelig indvirkning på den langsigtede forsyningssikkerhed i Fællesskabet og på
ligebehandlingen af brugerne. Hvis det forudsættes, at denne påstand er korrekt, indebærer argumentet, at fortolkningen af
artikel 75 EA skulle være afhængig af markedsforholdene. En sådan fortolkning af bestemmelserne om forsyningsmekanismerne
kan imidlertid ikke anerkendes (jf. i denne retning dommen i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 43).
Endvidere kan INB’s argument om, at den ovenstående fortolkning af udtrykkene »behandling«, »forarbejdning« og »formning«
i artikel 75, stk. 1, EA gør begrebet fremstilling af specielle fissile materialer i artikel 86, stk. 2, EA indholdsløst,
ikke tiltrædes. Det fremgår nemlig ikke af nogen af disse bestemmelser, at de nævnte udtryk og det nævnte begreb gensidigt
udelukker hinanden. I øvrigt er forholdet mellem på den ene side artikel 75 EA og på den anden side artikel 86 EA, som indgår
i kapitel 8, specifikt reguleret i artikel 75, stk. 3, EA uden nogen form for reference til de nævnte udtryk og det nævnte
begreb.
Ligeledes er artikel 197 EA, som er begrænset til at definere brændslet på forskellige successive stadier, i modsætning til
Kommissionens opfattelse ikke til hinder for, at beriget uran kvalificeres som et produkt af en forarbejdningsproces.
Med hensyn til dom af 22. april 1999, Kernkraftwerke Lippe-Ems mod Kommissionen (sag C-161/97 P, Sml. I, s. 2057), og Rettens
dom af 25. februar 1997, Kernkraftwerke Lippe-Ems mod Kommissionen (forenede sager T-149/94 og T-181/94, Sml. II, s. 161),
som INB og Kommissionen har påberåbt sig til støtte for deres synspunkt om, at aftaler, der er indgået med henblik på berigning
af uran, ikke er omfattet af artikel 75 EA, er det tilstrækkeligt at fastslå, at denne sag, som det fremgår af sidstnævnte
doms præmis 2, ikke vedrørte en kontrakt om behandling, forarbejdning eller formning som omhandlet i den nævnte bestemmelse,
men en kontrakt om levering af uran.
Endelig skal det tilføjes, at den omstændighed, at berigning af uran udgør en behandling, forarbejdning eller formning i artikel
75 EA’s forstand, som anført af generaladvokaten i punkt 57 til forslaget til afgørelse, ikke betyder, at en sådan proces
holdes uden for enhver form for kontrol. I henhold til artikel 75, stk. 2, EA er der således med hensyn til aftaler, som er
omfattet af denne bestemmelse, pligt til at underrette agenturet, og Kommissionen kan modsætte sig aftaler omfattet af artikel
75, stk. 1, litra b), EA. Desuden fremgår det af artikel 75, stk. 3, EA, at materialer, der er genstand for aftaler omfattet
af denne artikel, under alle omstændigheder på medlemsstaternes område er undergivet de i kapitel 7 omhandlede kontrolforanstaltninger.
Det første spørgsmål skal derfor besvares med, at artikel 75, stk. 1, EA skal fortolkes således, at udtrykkene »behandling«,
»forarbejdning« eller »formning« i denne bestemmelse også omfatter berigning af uran.

Det andet spørgsmål
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 196, litra b), EA skal fortolkes således,
at en virksomhed, hvis hjemsted er beliggende uden for medlemsstaternes område, udøver »sin virksomhed helt eller delvist«
inden for dette område i denne bestemmelses forstand, såfremt det opretholder en forretningsforbindelse med en virksomhed
med hjemsted inden for det samme område, hvis genstand er enten levering af råstoffer til fremstilling af beriget uran og
forsyning med beriget uran eller oplagring af den berigede uran.
Det fremgår af forelæggelsesafgørelserne, at den forelæggende ret med dette spørgsmål ønsker oplyst, om INB kan kvalificeres
som en »virksomhed« i artikel 196, litra b), EA’s forstand på grund af sin forretningsforbindelse med henholdsvis Urenco vedrørende
berigning af uran og Siemens vedrørende oplagring af den berigede uran. Dette spørgsmål har til formål at sætte den forelæggende
ret i stand til at afgøre, om artikel 75, stk. 1, litra a), EA, som bl.a. vedrører aftaler indgået mellem virksomheder, eller
artikel 75, stk. 1, litra c), EA, der bl.a. vedrører aftaler indgået mellem virksomheder og statsborgere i et tredjeland,
finder anvendelse på ovennævnte aftaler, som INB har indgået.
Ethvert foretagende eller ethvert organ, der helt eller delvist udøver sin virksomhed inden for det område, som er omhandlet
i det tilsvarende kapitel i Euratom-traktaten, udgør en virksomhed i artikel 196, litra b), EA’s forstand.
Denne betingelse skal imidlertid fortolkes således, at virksomheden helt eller delvist skal udøve sin egen virksomhed inden
for det nukleare område på medlemsstaternes område, da artikel 75, stk. 1, litra c), EA ellers i høj grad ville blive indholdsløs.
Hvis en statsborger med hjemsted i et tredjeland alene på grund af forretningsforbindelser med en virksomhed med hjemsted
på medlemsstaternes område udøvede sin virksomhed på dette område og dermed blev en virksomhed i artikel 196, litra b), EA’s
forstand, ville der nemlig ikke længere være nogen grund til i artikel 75, stk. 1, litra c), EA specifikt at regulere aftaler
mellem en virksomhed og en statsborger i et tredjeland, eftersom et sådant tilfælde allerede ville være omfattet af artikel
75, stk. 1, litra a), EA.
Det andet spørgsmål skal derfor besvares med, at artikel 196, litra b), EA skal fortolkes således, at en virksomhed, hvis
hjemsted er beliggende uden for medlemsstaternes område, ikke udøver sin virksomhed helt eller delvist inden for dette område
i nævnte bestemmelses forstand, såfremt den opretholder en forretningsforbindelse med en virksomhed med hjemsted inden for
det samme område, hvis genstand er enten levering af råstoffer til fremstilling af beriget uran og forsyning med beriget uran
eller oplagring af den berigede uran.

Det tredje spørgsmål
Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om det materiale, der leveres til behandling, forarbejdning eller
formning i henhold til artikel 75, stk. 1, litra c), EA, skal være identisk med det materiale, der efterfølgende tilbageleveres,
eller om det er tilstrækkeligt, at det materiale, der tilbageleveres, kvalitativt og kvantitativt svarer til det leverede
materiale, uden at det sidstnævnte materiale i givet fald kan henføres til det leverede materiale. Den ønsker tillige oplyst,
om den omstændighed, at den forarbejdende virksomhed ved leveringen af råstoffet erhverver ejendomsretten til det, og ejendomsretten
til den berigede uran derfor må genoverdrages til den anden kontraherende part efter forarbejdningen, er til hinder for, at
artikel 75, stk. 1, litra c), EA finder anvendelse.
Med hensyn til dette spørgsmåls første led fremgår det af de for Domstolen afgivne indlæg, at det i praksis er umuligt at
efterprøve, om der er identitet mellem det materiale, der leveres til berigning, og det materiale, som efterfølgende tilbageleveres.
Desuden er fungibilitetsprincippet, hvorefter nukleare råstoffer anses for at kunne skiftes ud, anerkendt i international
praksis og i Fællesskabets eksterne relationer.
Med henblik på en brugbar fortolkning af artikel 75, stk. 1, litra c), EA kan det følgelig ikke lægges til grund, at det materiale,
der leveres til behandling, forarbejdning eller formning, skal være identisk med det materiale, som efterfølgende tilbageleveres.
En sådan fortolkning er i øvrigt i overensstemmelse med den almindelige opbygning af og formålet med kapitel 6. Såfremt det
materiale, der tilbageleveres, kvalitativt og kvantitativt svarer til det leverede materiale, bliver forsyningen af brugere
med hjemsted i Fællesskabet med uran nemlig ikke påvirket.
Med hensyn til spørgsmålets andet led skal det fastslås, at det i artikel 75, stk. 1, litra c), EA – som anført af UBS, TUEC
og de regeringer, der har afgivet indlæg for Domstolen – er fastsat, at det omhandlede materiale »behandles, forarbejdes eller
formes i Fællesskabet og tilbageleveres« til en adressat uden for Fællesskabet, uden at der stilles krav med hensyn til disse
transaktioners retlige form. Bestemmelsen finder dermed også anvendelse, hvis disse transaktioner indebærer en dobbelt overgang
af ejendomsretten, en situation, som i øvrigt ikke påvirker forsyningen af brugere i Fællesskabet med uran.
Det tredje spørgsmål skal derfor besvares med, at artikel 75, stk. 1, litra c), EA skal fortolkes således, at det materiale,
der leveres til behandling, forarbejdning eller formning, ikke skal være identisk med det materiale, som efterfølgende tilbageleveres,
og at det er tilstrækkeligt, at det materiale, der tilbageleveres, kvalitativt og kvantitativt svarer til det leverede materiale,
uden at det sidstnævnte materiale i givet fald kan henføres til det leverede materiale. Endvidere skal bestemmelsen fortolkes
således, at den omstændighed, at den forarbejdende virksomhed ved leveringen af råstoffet erhverver ejendomsretten til det,
og den berigede uran derfor må genoverdrages til den anden kontraherende part efter forarbejdningen, ikke er til hinder for,
at artikel 75, stk. 1, litra c), EA finder anvendelse.

Det fjerde spørgsmål
Med det fjerde spørgsmål anmoder den forelæggende ret Domstolen om at oplyse konsekvenserne af, at der ikke bliver givet meddelelse
til agenturet som omhandlet i artikel 75, stk. 2, EA, og mulighederne for at afhjælpe en sådan manglende meddelelse. Den oplyser,
at der, så vidt den har kunnet konstatere på grundlag af argumentationen fra parterne i hovedsagerne, ikke er blevet givet
meddelelse som omhandlet i artikel 75, stk. 2, EA om den kontrakt, der blev indgået mellem INB og Urenco.
Som anført af generaladvokaten i punkt 69 i forslaget til afgørelse, bekræftede Kommissionen under retsmødet, at der faktisk
er blevet givet en sådan meddelelse. Heraf følger, at det ikke er nødvendigt at besvare det fjerde spørgsmål for at afgøre
tvisterne i hovedsagerne.

Det femte til det niende spørgsmål
Med det femte til det niende spørgsmål anmoder den forelæggende ret Domstolen om – fortsat i relation til de aftaler, som
INB har indgået, og som vedrører berigning af uran – at fortolke artikel 57 EA, 73 EA, 86 EA, 87 EA og 197, nr. 1, EA.
Det fremgår imidlertid af svarene på de tre første spørgsmål, at det ikke er nødvendigt at besvare de førnævnte spørgsmål
for at afgøre tvisterne i hovedsagerne.
Artikel 57 EA, 73 EA, 86 EA og 87 EA indgår nemlig i henholdsvis kapitel 6 og VIII, og det fremgår af artikel 75, stk. 1 og
3, EA, at bestemmelserne i disse kapitler ikke finder anvendelse på aftaler, der er omfattet af artikel 75, stk. 1, litra
c), EA. Hvad angår artikel 197, nr. 1, EA, som er genstand for det ottende spørgsmål, fremgår det af forelæggelsesafgørelserne,
at dette spørgsmål alene tjener til at få oplyst, om artikel 86 EA finder anvendelse på tvisterne i hovedsagerne.
Heraf følger, at det ikke er nødvendigt at besvare disse spørgsmål.

Det tiende spørgsmål
Med det tiende spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om en virksomhed »udøver […] en del af sin virksomhed« på medlemsstaternes
område i henhold til artikel 196, litra b), EA, når den afhænder eller erhverver beriget uran, der er oplagret på dette område.
Det fremgår af forelæggelsesafgørelserne, at den forelæggende ret med dette spørgsmål ønsker oplyst, om INB og NEAG kan kvalificeres
som virksomheder i henhold til artikel 196, litra b), EA på grund af deres egenskab af henholdsvis sælger og køber af beriget
uran, der er oplagret på medlemsstaternes område.
I denne henseende er en virksomhed, som det fremgår af denne doms præmis 50, kun en virksomhed i artikel 196, litra b), EA’s
forstand, hvis den helt eller delvist udøver sin egen virksomhed inden for det nukleare område på medlemsstaternes område.
Det er ikke tilfældet for en virksomheds vedkommende, som blot sælger eller køber beriget uran, der er oplagret på medlemsstaternes
område.
Det tiende spørgsmål skal derfor besvares med, at artikel 196, litra b), EA skal fortolkes således, at en virksomhed ikke
udøver en del af sin virksomhed på medlemsstaternes område i nævnte bestemmelses forstand, hvis den afhænder eller erhverver
beriget uran, som er oplagret på dette område.

Det ellevte spørgsmål
Med det ellevte spørgsmål vedrørende de kontrakter, som blev indgået henholdsvis mellem UBS og NEAG og mellem TUEC og NTC,
ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 73 EA finder anvendelse på aftaler, hvis genstand er beriget uran, som er oplagret
på Fællesskabets område, og hvis parter udelukkende er statsborgere i tredjelande.
I den henseende bemærkes, at artikel 73 EA efter sin ordlyd finder anvendelse på aftaler eller konventioner mellem på den
ene side en medlemsstat, en person eller virksomhed og på den anden side et tredjeland, en international organisation eller
en statsborger i et tredjeland, som også omfatter leverancer af produkter henhørende under agenturets kompetence. Heraf følger,
at denne bestemmelse ikke finder anvendelse på aftaler indgået mellem statsborgere i tredjelande – som i øvrigt efter deres
karakter ikke kan påvirke målet om at sikre forsyningssikkerheden i Fællesskabet.
Det ellevte spørgsmål skal derfor besvares med, at artikel 73 EA skal fortolkes således, at den ikke finder anvendelse på
konventioner, hvis genstand er beriget uran oplagret på Fællesskabets område, og hvis parter udelukkende er statsborgere i
tredjelande.

Sagsomkostningerne
Da sagernes behandling i forhold til hovedsagernes parter udgør et led i de sager, der verserer for den forelæggende ret,
tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er
afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Store Afdeling) for ret:
1)
Artikel 75, stk. 1, EA skal fortolkes således, at udtrykkene »behandling«, »forarbejdning« eller »formning« i denne bestemmelse
også omfatter berigning af uran.
2)
Artikel 196, litra b), EA skal fortolkes således, at en virksomhed, hvis hjemsted er beliggende uden for medlemsstaternes
område, ikke udøver sin virksomhed helt eller delvist inden for dette område i nævnte bestemmelses forstand, såfremt den opretholder
en forretningsforbindelse med en virksomhed med hjemsted inden for det samme område, hvis genstand er enten levering af råstoffer
til fremstilling af beriget uran og forsyning med beriget uran eller oplagring af den berigede uran.
3)
Artikel 75, stk. 1, litra c), EA skal fortolkes således, at det materiale, der leveres til behandling, forarbejdning eller
formning, ikke skal være identisk med det materiale, som efterfølgende tilbageleveres, og at det er tilstrækkeligt, at det
materiale, der tilbageleveres, kvalitativt og kvantitativt svarer til det leverede materiale, uden at det sidstnævnte materiale
i givet fald kan henføres til det leverede materiale. Endvidere skal bestemmelsen fortolkes således, at den omstændighed,
at den forarbejdende virksomhed ved leveringen af råstoffet erhverver ejendomsretten til det, og den berigede uran derfor
må genoverdrages til den anden kontraherende part efter forarbejdningen, ikke er til hinder for, at artikel 75, stk. 1, litra
c), EA finder anvendelse.
4)
Artikel 196, litra b), EA skal fortolkes således, at en virksomhed ikke udøver en del af sin virksomhed på medlemsstaternes
område i nævnte bestemmelses forstand, hvis den afhænder eller erhverver beriget uran, som er oplagret på dette område.
5)
Artikel 73 EA skal fortolkes således, at den ikke finder anvendelse på aftaler, hvis genstand er beriget uran oplagret på
Det Europæiske Atomenergifællesskabs område, og hvis parter udelukkende er statsborgere i tredjelande.
Underskrifter
*
Processprog: tysk.