CELEX: 62006CJ0173
EF-toldkodeksen
aktiv forædling
associeringsaftale
forudgående udførsel af ris til et tredjeland, hvormed der er indgået en præferencetoldoverenskomst
toldkodeksens artikel 216
efterfølgende opkrævning af importafgifter
toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b)

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 216 og 220 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af
12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2700/2000
af 16. november 2000 (EFT L 311, s. 17, herefter »toldkodeksen«).
Anmodningen er blevet fremsat i forbindelse med en sag, som Agrover Srl (herefter »Agrover«) har anlagt med påstand om annullation
af en afgørelse om tilbagebetaling af toldafgifter truffet af Agenzia Dogane Circoscrizione Doganale di Genova (toldmyndighederne
i Genova).

Retsforskrifter
Europaaftalen om oprettelsen af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og
Republikken Ungarn på den anden side, undertegnet i Bruxelles den 16. december 1991, blev godkendt på De Europæiske Fællesskabers
vegne ved Rådets og Kommissionens beslutning 93/742/Euratom, EKSF, EF af 13. december 1993 (EFT L 347, s. 1). Protokol nr. 4
til denne aftale om definition af begrebet »produkter med oprindelsesstatus« og ordninger for administrativt samarbejde, som
ændret ved afgørelse nr. 3/96 truffet af Associeringsudvalget mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på
den ene side og Republikken Ungarn på den anden side den 28. december 1996 (EFT 1997 L 92, s. 1, herefter »protokol nr. 4«),
fastsætter i artikel 15 under overskriften »Forbud mod toldgodtgørelse eller -fritagelse« følgende bestemmelser:
»1.a) For materialer uden oprindelsesstatus, der anvendes til fremstilling af produkter med oprindelsesstatus i Fællesskabet, Ungarn
eller et af de andre i artikel 3 og 4 omhandlede lande, og for hvilke der udstedes eller udfærdiges et oprindelsesbevis i
overensstemmelse med afsnit V, må der ikke indrømmes godtgørelse af eller fritagelse for told af nogen art i Fællesskabet
eller Ungarn.
[…]
2.      Det i stk. 1 omhandlede forbud gælder for alle ordninger med delvis eller fuldstændig godtgørelse eller tilbagebetaling af
eller fritagelse for told eller afgifter med tilsvarende virkning, der finder anvendelse i Fællesskabet eller Ungarn på materialer,
der anvendes ved fremstillingen, og på de i stk. 1, litra b), omhandlede produkter, når sådan godtgørelse, tilbagebetaling
eller fritagelse udtrykkeligt eller i praksis finder anvendelse, når produkter, som er fremstillet af de nævnte materialer,
udføres, men ikke når de forbliver dér til indenlandsk forbrug.
3.      Eksportører af produkter, der er omfattet af et oprindelsesbevis, skal på begæring af toldmyndighederne til enhver tid kunne
fremlægge relevant dokumentation for, at der ikke er opnået godtgørelse for materialer uden oprindelsesstatus, som er anvendt
til fremstilling af det pågældende produkt, og at al told og alle afgifter med tilsvarende virkning, der pålægges sådanne
materialer, faktisk er betalt.
[…]«
Toldkodeksens artikel 114, stk. 1, bestemmer bl.a., at proceduren for aktiv forædling giver mulighed for inden for Fællesskabets
toldområde at lade følgende varer underkaste en eller flere forædlingsprocesser: ikke-fællesskabsvarer, som er bestemt til
at genudføres fra nævnte toldområde som forædlingsprodukter, uden at de pålægges importafgifter eller undergives handelspolitiske
foranstaltninger. Denne form for procedure for aktiv forædling betegnes »suspensionsordningen« [toldkodeksens artikel 114,
stk. 2, litra a)]. Det fremgår af toldkodeksens artikel 114, stk. 2, litra c) og d), at »forædlingsprodukter« er alle produkter,
der fremkommer ved forædlingsprocesser, såsom bearbejdning og forarbejdning af varer.
Toldkodeksens artikel 115, stk. 1, litra a), gør det også muligt at fremstille forædlingsprodukter af »ækvivalente varer«
defineret i toldkodeksens artikel 114, stk. 2, litra e), som »fællesskabsvarer, som anvendes til fremstilling af forædlingsprodukter
i stedet for indførselsvarer«, på betingelse af, at disse varer teknisk og handelsmæssigt svarer til indførselsvarerne. Det
drejer sig om den procedure, der benævnes »ækvivalensordningen«. Toldkodeksens artikel 115, stk. 1, litra b), bestemmer desuden,
at forædlingsprodukter, som er fremstillet af ækvivalente varer, kan udføres fra Fællesskabet forud for indførslen af varen
med oprindelse i tredjelandet (den såkaldte ordning for »forudgående udførsel« eller »EX/IM«).
Ifølge toldkodeksens artikel 115, stk. 3, bevirker anvendelsen af ækvivalensordningen, at den toldmæssige stilling ændres:
»Indførselsvarer [får] samme toldmæssige stilling som ækvivalente varer og sidstnævnte samme toldmæssige stilling som indførselsvarer.«
Toldkodeksens artikel 216 er affattet således:
»1.      For så vidt det er fastsat i overenskomster, der er indgået mellem Fællesskabet og visse tredjelande, at der ved indførsel
i de pågældende tredjelande skal indrømmes præferencetoldbehandling for varer med oprindelse i Fællesskabet i henhold til
disse overenskomster, dog på betingelse af, at der, når varerne er frembragt under proceduren for aktiv forædling, skal betales
importafgifter for ikke-fællesskabsvarer, som er medgået til deres fremstilling, medfører påtegningen af de nødvendige dokumenter
for at opnå denne præferencetoldbehandling i tredjelande, at der opstår toldskyld ved indførsel.
2.      Toldskylden anses for at opstå på det tidspunkt, hvor toldmyndighederne antager udførselsangivelsen vedrørende de pågældende
varer.
3.      Debitor er klarereren. Ved indirekte repræsentation er debitor også den person, for hvis regning toldangivelsen er afgivet.
4.      De til denne toldskyld svarende importafgifter fastsættes på samme måde, som hvis det drejede sig om en toldskyld, der var
opstået ved antagelse samme dag af toldangivelsen om de pågældende varers overgang til fri omsætning for at bringe proceduren
for aktiv forædling til ophør.«
Toldkodeksens artikel 220, stk. 2, bestemmer:
»Bortset fra de tilfælde, der er nævnt i artikel 217, stk. 1, andet og tredje afsnit, foretages der ikke efterfølgende bogføring,
når
[…]
b)      det efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb ikke er blevet bogført som følge af en fejl, som toldmyndighederne selv har begået,
og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, hvis sidstnævnte i øvrigt i forbindelse med toldangivelsen
har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter
[…]«

Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Agrover er et selskab etableret i Italien, som har bevilling til aktiv forædling af paddy ris. Tre gange i december 2000 udførte
selskabet sleben ris med oprindelse i Fællesskabet til Ungarn og indførte herefter i februar 2001 fra Thailand samme mængde
afskallet ris fritaget for toldafgifter.
Den 26. februar 2004 vurderede de italienske myndigheder på grundlag af toldkodeksens artikel 216, at disse transaktioner
ikke var omfattet af proceduren for aktiv forædling. De pågældende myndigheder fandt nemlig, at afgiftsfritagelse kun kunne
indrømmes, såfremt genindførslen vedrørte varer indført fra et land, som har indgået en præferenceoverenskomst med Fællesskabet,
hvilket Kongeriget Thailand ikke har. De nævnte myndigheder foretog derfor efterfølgende opkrævning af tolden for den indførte
ris (73 767,88 EUR). Agrover anfægtede denne afgørelse ved Commissione tributaria provinciale di Genova (Skattekommissionen
i regionen Genova). Ved dom af 2. juli 2004 frifandt Commissione tributaria de italienske myndigheder, hvorefter Agrover iværksatte
appel af denne dom til den forelæggende ret.
På denne baggrund har Commissione tributaria regionale di Genova besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende
præjudicielle spørgsmål:
»1)      Finder toldkodeksens artikel 216 anvendelse i tilfælde, hvor en fællesskabsvare (ris), der forinden, under proceduren for
aktiv forædling med et EUR.1-varecertifikat, var udført til et tredjeland (med hvilket, der er indgået en overenskomst om
præferencetoldbehandling), giver anledning til opkrævning af importafgiften ved den efterfølgende genindførsel af denne (tilsvarende)
vare fra et såkaldt »ikke-overenskomst«-tredjeland?
2)      Såfremt de i toldkodeksens artikel 216 omhandlede afgifter ikke er blevet opkrævet ved genindførelsen, kan toldmyndighederne
da efterfølgende opkræve disse, eller er der derimod tale om et tilfælde af fritagelse som omhandlet i toldkodeksens artikel
220?«

Om de præjudicielle spørgsmål

Det første spørgsmål
Indlæg for Domstolen
Agrover og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har anført, at toldkodeksens artikel 216 ikke finder anvendelse på
processer til aktiv forædling med forudgående udførsel, hvilket den italienske regering har bestridt.
Agrover har anført, at nævnte artikel 216 forudsætter, at ikke-fællesskabsvarerne er »medgået« til fremstillingen af et forædlingsprodukt.
Denne bestemmelse finder derfor ikke anvendelse, når forædlingsproduktet, som det er tilfældet i hovedsagen, er blevet udført
forud for indførslen af varen med oprindelse i tredjelandet. Denne fortolkning bekræftes af artikel 15 i protokol nr. 4, der
alene forbyder toldgodtgørelse »for materialer uden oprindelsesstatus, der anvendes til fremstilling af produkter med oprindelsesstatus
[bl.a.] i Fællesskabet«. Agrover har tilføjet, at en anvendelse af toldkodeksens artikel 216 vil ødelægge ligevægten i de
i hovedsagen omhandlede transaktioner og påføre selskabet et tab på ca. 210 EUR pr. tons ris.
Kommissionen har henvist til, at toldkodeksens artikel 216 vedrører varer »med oprindelse i Fællesskabet«. Den omvendte toldmæssige
stilling, som følger af toldkodeksens artikel 115, stk. 3, har den konsekvens, at en EX/IM-proces ikke kan sidestilles med
en udførsel af varer til et tredjeland, hvormed der er indgået en præferencetoldoverenskomst. Desuden er det i betragtning
af den omstændighed, at toldkodeksens artikel 216, stk. 2, fastsætter toldskyldens opståen til det tidspunkt, hvor toldmyndighederne
antager udførselsangivelsen, åbenbart, at denne bestemmelse ikke finder anvendelse på en EX/IM-proces. Når henses til denne
retlige fiktion, burde de italienske myndigheder ikke have godkendt EUR.1-varecertifikatet for risen med fællesskabsoprindelse,
som skulle udføres til Ungarn. Myndighederne skulle derimod have fastslået, at risen havde oprindelse i Thailand og skulle
udføres til Ungarn under ordningen for aktiv forædling med EX/IM.
Ifølge den italienske regering indebærer Agrovers opfattelse, at for mange fordele akkumuleres inden for rammerne af en og
samme proces, idet både den tidligere udførte vare og varen med oprindelse i et tredjeland undgår pålæggelse af told. Tvivlen
vedrørende fortolkningen af toldkodeksens artikel 216 er blevet fremhævet af Toldkodeksudvalget, som i dokumentet TAXUD/724/2003
af 20. marts 2003 konkluderede, at denne bestemmelse gælder i alle tilfælde af aktiv forædling af ris med forudgående udførsel
og anvendelse af ækvivalensordningen.
Domstolens besvarelse
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om toldkodeksens artikel 216 finder anvendelse
på processer til aktiv forædling med forudgående udførsel.
Indledningsvis bemærkes, at ifølge Domstolens faste praksis skal der ved fortolkningen af en fællesskabsbestemmelse ikke blot
tages hensyn til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, og de mål, der forfølges med den ordning, som
den udgør en del af (dom af 17.11.1983, sag 292/82, Merck, Sml. s. 3781, præmis 12, og af 8.9.2005, forenede sager C-544/03
og C-545/03, Mobistar og Belgacom Mobile, Sml. I, s. 7723, præmis 39), samt til fællesskabsrettens bestemmelser som helhed
(dom af 6.10.1982, sag 283/81, Cilfit m.fl., Sml. I, s. 3415, præmis 20). Princippet om, at de internationale overenskomster,
Fællesskabet har indgået, har forrang frem for den afledte fællesskabsret, medfører desuden, at sidstnævnte så vidt muligt
skal fortolkes i overensstemmelse med disse overenskomster (dom af 12.1.2006, sag C-311/04, Algemene Scheeps Agentuur Dordrecht,
Sml. I, s. 609, præmis 25 og den deri nævnte retspraksis).
Hvad angår formålet med toldkodeksens artikel 216 fremgår det, at denne bestemmelse skal sikre, at Fællesskabets internationale
forpligtelser i henhold til visse præferencetoldoverenskomster overholdes (jf. i denne henseende syvende betragtning til Rådets
forordning (EØF) nr. 2144/87 af 13. juli 1987 om toldskyld (EFT L 201, s. 15) vedrørende bestemmelserne i nævnte forordnings
artikel 9, stk. 1, som efterfølgende er blevet gentaget i toldkodeksens artikel 216). I disse overenskomster kan det således
i de såkaldte »ikke-godtgørelses-klausuler« være fastsat, at den præferencetoldbehandling, som finder anvendelse på forædlingsprodukter,
der er fremstillet i Fællesskabet under proceduren for aktiv forædling, er betinget af, at der betales importafgifter for
tredjelandsvarer, der indgår i eller anvendes ved fremstillingen af nævnte produkter.
En ikke-godtgørelses-klausul som den, der er indeholdt i artikel 15 i protokol nr. 4, har således den virkning, at indehaveren
af en bevilling til aktiv forædling fratages retten til suspension af importafgifter for en vare med oprindelse i et tredjeland,
der er anvendt til forædling, når forædlingsproduktet udføres til partnerlandet. I overensstemmelse med det formål om bilateral
økonomisk integration, som forfølges i præferencetoldoverenskomster, såsom Europaaftalen om oprettelsen af en associering
mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Ungarn på den anden side, fremmer
disse ikke-godtgørelses-klausuler anvendelsen af varer med oprindelse i de kontraherende parters toldområder, idet der skal
betales importafgifter for varer med oprindelse i tredjelande, som anvendes i processer til aktiv forædling. Klausulerne forhindrer
dermed den akkumulering af toldfordele, som kunne blive konsekvensen af en samtidig anvendelse af proceduren for aktiv forædling
og præferencetoldordningen.
Af det ovenstående fremgår, at fællesskabslovgiver stillet over for valget mellem det formål om at fremme fællesskabsvirksomhedernes
udførsel, der forfølges med toldproceduren for aktiv forædling (jf. i denne retning dom af 29.6.1995, sag C-437/93, Temic
Telefunken, Sml. I, s. 1687, præmis 18, og af 13.3.1997, sag C-103/96, Eridania Beghin-Say, Sml. I, s. 1453, præmis 26), og
det formål om økonomisk integration, der fremgår af præferencetoldoverenskomsterne, ved vedtagelsen af toldkodeksens artikel
216 har villet give sidstnævnte forrang.
Ifølge ordlyden af toldkodeksens artikel 216 er der ganske vist kun truffet udtrykkelig bestemmelse om pålæggelse af toldafgifter
for tredjelandsvarer, som er »medgået« til fremstillingen af forædlingsvarer med oprindelse i Fællesskabet. Når henses til
denne bestemmelses formål og generelle opbygning, må det imidlertid antages, at den tillige skal anvendes i tilfælde af forudgående
udførsel af forædlingsprodukter.
Den ordlydsfortolkning af toldkodeksens artikel 216, som Agrover har forfægtet, kan således ikke tiltrædes, idet den i alle
processer til aktiv forædling, hvor forædlingsproduktet udføres forudgående, vil føre til, at Fællesskabets internationale
forpligtelser som følge af ikke-godtgørelsesklausuler mister sin virkning, og til, at indehaveren af en bevilling til aktiv
forædling i strid med lovgivers hensigt kan akkumulere flere toldfordele.
Endelig kan Kommissionens argument om, at varernes omvendte toldmæssige stilling, som fastsat i toldkodeksens artikel 115,
stk. 3, er uforenelig med en fortolkning af toldkodeksens artikel 216, der tillader anvendelse af denne bestemmelse på EX/IM-processer,
heller ikke tiltrædes. I modsætning til hvad Kommissionen tilsyneladende antager, har nævnte artikel 115, stk. 3, ikke til
formål eller til følge at ændre de pågældende varers toldmæssige oprindelse, men at vende deres »toldmæssige stilling« om,
når proceduren for aktiv forædling anvendes.
Herved bemærkes, at reglerne for gennemførelse af toldkodeksens artikel 115, stk. 3, såfremt der anvendes forudgående udførsel,
er fastsat i artikel 572 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser
til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 (EFT L 253, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 3665/93 af 21.
december 1993 (EFT L 335, s. 1), i henhold til hvilken ændringen af den toldmæssige stilling sker »for de udførte forædlingsprodukter
på det tidspunkt, hvor udførselsangivelsen antages, og på betingelse af, at indførselsvarerne henføres under proceduren« for
aktiv forædling, og »for indførselsvarerne og de ækvivalente varer på tidspunktet for frigivelse af de indførselsvarer, der
er omfattet af en angivelse til henførsel under [denne] procedure […]«. Foreligger der en EX/IM-proces, fastsætter denne forordnings
artikel 577 desuden, at proceduren er afsluttet, »når den angivelse, der vedrører ikke-fællesskabsvarerne, er blevet antaget
af toldmyndighederne«.
I overensstemmelse med disse bestemmelser er det ved EX/IM-processer derfor først, når varerne med oprindelse i et tredjeland,
indføres, at toldmyndighederne kan kontrollere, at alle betingelserne for at anvende proceduren for aktiv forædling er opfyldt,
og at toldkodeksens artikel 216 ikke er til hinder for en suspension af importafgifterne.
Herefter skal det første spørgsmål besvares med, at toldkodeksens artikel 216 finder anvendelse på de i toldkodeksens artikel
115, stk. 1, litra b), anførte procedurer til aktiv forædling, hvorunder forædlingsprodukterne er blevet udført fra Fællesskabet
forud for indførslen af indførselsvarerne.

Det andet spørgsmål
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om en virksomhed i en situation som den, Agrover
befinder sig i, i medfør af toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), har krav på, at der ikke foretages efterfølgende
opkrævning af importafgifter for varer med oprindelse i et tredjeland, der ikke har indgået en overenskomst om præferencetoldbehandling
med Fællesskabet.
Agrover har anført, at selskabet som følge af fejl, der kan tilregnes toldmyndighederne, skulle have været fritaget for betaling
i henhold til toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b). Agrover har herved anført, at toldmyndighederne udstedte et EUR.1-varecertifikat
og gav divergerende fortolkninger af toldkodeksens artikel 216. Agrover har anført, at selskabet hele tiden har handlet i
god tro og har givet toldmyndighederne alle de oplysninger, der er påkrævet for at opnå en importafgiftsfritagelse. Selskabet
har hævdet, at den omstændighed, at toldmyndighederne ikke modsatte sig de pågældende indførsler er en fejl, som er til hinder
for efterfølgende bogføring af toldafgifter, hvorved selskabet har henvist til dom afsagt den 1. april 1993, Hewlett Packard
France (sag C-250/91, Sml. I, s. 1819).
Den italienske regering finder ikke, at betingelserne for at anvende toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), er opfyldt
i det foreliggende tilfælde.
Det bemærkes, at ifølge toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), undlader de kompetente myndigheder kun at foretage efterfølgende
bogføring af importafgifter, hvis tre kumulative betingelser er opfyldt. For det første skal det forhold, at afgifterne ikke
er blevet opkrævet, bero på en fejl, de kompetente myndigheder selv har begået, endvidere skal den fejl, der er begået af
myndighederne, være af en sådan karakter, at den ikke med rimelighed kunne forventes at være blevet opdaget af en afgiftspligtig
i god tro, og endelig skal den afgiftspligtige have overholdt samtlige gældende bestemmelser vedrørende toldangivelsen (jf.
analogt dom af 12.7.1989, sag 161/88, Binder, Sml. s. 2415, præmis 15 og 16, og af 14.5.1996, forenede sager C-153/94 og C-204/94, Faroe Seafood m.fl., Sml. I, s. 2465, præmis 83, samt kendelse af 9.12.1999, sag C-299/98 P, CPL Imperial 2 og Unifrigo mod Kommissionen, Sml. I, s. 8683, præmis 22, og af 11.10.2001, sag C-30/00, William Hinton & Sons, Sml. I, s. 7511, præmis 68, 69, 71 og 72). Når disse betingelser er opfyldt, har den afgiftspligtige
krav på, at der ikke foretages efterfølgende opkrævning (dom af 27.6.1991, sag C-348/89, Mecanarte, Sml. I, s. 3277, præmis
12).
Med hensyn til den første af disse betingelser bemærkes, at toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), har til formål at
beskytte afgiftsskyldnerens berettigede forventning om, at samtlige forhold, som ligger til grund for afgørelsen om at foretage
efteropkrævning af told, er korrekte. Afgiftsskyldners berettigede forventning nyder kun beskyttelse i henhold til denne bestemmelse,
såfremt det er de kompetente myndigheder selv, der har skabt det grundlag, hvorpå denne forventning hvilede. Således er det
kun fejl, som kan tilskrives de kompetente myndigheders aktive adfærd, som giver ret til, at der undlades efteropkrævning
af told (jf. analogt Mecanarte-dommen, præmis 19 og 23).
For så vidt angår den anden af de ovennævnte betingelser bemærkes, at der ved afgørelsen af, om en fejl begået af de kompetente
toldmyndigheder kunne være blevet opdaget, bør tages hensyn til fejlens nærmere beskaffenhed, de pågældende erhvervsdrivendes
erfaring og den agtpågivenhed, de har udvist. Fejlens nærmere beskaffenhed afhænger af, hvor indviklede henholdsvis enkle
reglerne på området er, og hvor lang tid myndighederne begik fejlen (dom af 3.3.2005, sag C-499/03 P, Biegi Nahrungsmittel
og Commonfood mod Kommissionen, Sml. I, s. 1751, præmis 47 og 48 og den deri nævnte retspraksis).
Med hensyn til den tredje betingelse bemærkes, at klarereren skal meddele toldmyndighederne alle oplysninger, som er fastsat
i fællesskabsbestemmelser såvel som i de nationale forskrifter, der i givet fald supplerer eller gennemfører fællesskabsbestemmelserne,
og som vedrører toldbehandlingen af den pågældende vare (dommen i sagen Faroe Seafood m.fl., præmis 108).
I henhold til kompetencefordelingen i artikel 234 EF, hvorefter Domstolens rolle er begrænset til at forsyne den nationale
ret med de fortolkningsbidrag, der er nødvendige for afgørelsen af den sag, der er indbragt for den, tilkommer det den nationale
ret at anvende disse regler og ud fra alle de konkrete forhold i den sag, den skal tage stilling til, og navnlig ud fra de
beviser, som sagsøgeren i hovedsagen har fremlagt i dette øjemed at vurdere, om der er sket opfyldelse af samtlige betingelser
for, at den afgiftspligtige i henhold til toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), har krav på, at efterfølgende opkrævning
af importafgifter undlades.
Herefter skal det andet spørgsmål besvares med, at når de kompetente myndigheder ved afslutningen af en proces til aktiv forædling
(suspensionssystemet) under ækvivalensordningen og med forudgående udførsel, ikke i medfør af toldkodeksens artikel 216 har
modsat sig importafgiftsfritagelsen for varen med oprindelse i tredjelandet, skal de i henhold til nævnte toldkodeks’ artikel
220, stk. 2, litra b), undlade at foretage efterfølgende opkrævning af nævnte importafgifter, hvis tre kumulative betingelser
er opfyldt. For det første skal det forhold, at afgifterne ikke er blevet opkrævet, bero på en fejl, de kompetente myndigheder
selv har begået, endvidere skal denne fejl være af en sådan karakter, at den ikke med rimelighed kunne være blevet opdaget
af en afgiftspligtig i god tro, og endelig skal den afgiftspligtige have overholdt samtlige gældende bestemmelser vedrørende
toldangivelsen. Det tilkommer den nationale ret ud fra alle de konkrete forhold i den sag, den skal tage stilling til, og
navnlig ud fra de beviser, som sagsøgeren i hovedsagen har fremlagt i dette øjemed, at vurdere, om dette er tilfældet i hovedsagen.

Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tredje Afdeling) for ret:
1)
Artikel 216 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Europa-Parlamentets
og Rådets forordning (EF) nr. 2700/2000 af 16. november 2000, finder anvendelse på de i nævnte forordnings artikel 115, stk. 1,
litra b), anførte procedurer til aktiv forædling, hvorunder forædlingsprodukterne er blevet udført fra Det Europæiske Fællesskab
forud for indførslen af indførselsvarerne.
2)
Når de kompetente myndigheder ved afslutningen af en proces til aktiv forædling (suspensionssystemet) under ækvivalensordningen
og med forudgående udførsel ikke i medfør af artikel 216 i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 2700/2000,
har modsat sig importafgiftsfritagelsen for varen med oprindelse i tredjelandet, skal de i henhold til artikel 220, stk. 2,
litra b), i nævnte forordning undlade at foretage efterfølgende opkrævning af nævnte importafgifter, hvis tre kumulative betingelser
er opfyldt. For det første skal det forhold, at afgifterne ikke er blevet opkrævet, bero på en fejl, de kompetente myndigheder
selv har begået, endvidere skal denne fejl være af en sådan karakter, at den ikke med rimelighed kunne være blevet opdaget
af en afgiftspligtig i god tro, og endelig skal den afgiftspligtige have overholdt samtlige gældende bestemmelser vedrørende
toldangivelsen. Det tilkommer den nationale ret ud fra alle de konkrete forhold i den sag, den skal tage stilling til, og
navnlig ud fra de beviser, som sagsøgeren i hovedsagen har fremlagt i dette øjemed, at vurdere, om dette er tilfældet i hovedsagen.
Underskrifter
*
Processprog: italiensk.