CELEX: 62003TJ0413
Dumping
Hiina Rahvavabariigist pärit parakresooli import
Arvestusliku normaalväärtuse arvutamine
Kõrvaltoodete arvestamine
Komisjoni ja nõukogu uurimiskohustus

Õiguslik raamistik
1       Nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa
Ühenduse liikmed (EÜT 1996, L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45; edaspidi „alusmäärus”) nõukogu 9. oktoobri 2000. aasta
määrusest (EÜ) nr 2238/2000 (EÜT L 257, lk 2; ELT eriväljaanne 11/10, lk 116) tulenevas versioonis, artikli 1 lõige 2 sätestab:
„Toodet käsitletakse dumpingtootena, kui selle hind ühendusse eksportimisel on väiksem kui tavapärase kaubandustegevuse käigus
ekspordiriigi kindlaksmääratud samasuguse toote võrreldav hind.”
2       Alusmääruse artikli 2 lõige 3 sätestab:
„Kui tavapärase kaubandustegevuse käigus toimuv samasuguse toote müük puudub või on ebapiisav […], arvutatakse samasuguse
toote normaalväärtus päritoluriigi tootmiskulude alusel, millele lisatakse põhjendatud müügi-, üld- ja halduskulud ning kasum
[…]”
3       Alusmääruse artikli 2 lõige 5 on sõnastatud järgmiselt:
„Kulud arvutatakse tavaliselt uuritava isiku dokumentide alusel, kui kõnealused dokumendid on kooskõlas asjaomase riigi üldtunnustatud
majandusarvestuspõhimõtetega ning nendes esitatakse asjakohasel viisil vaatlusaluse toote tootmis- ja müügikulud.
Tähelepanu pööratakse tõenditele, mis on esitatud nõuetekohase kulujaotuse kohta, kui näidatakse, et selliseid jaotusi on
tavapäraselt kasutatud. Sobivamate meetodite puudumise korral eelistatakse käibepõhist kulujaotust […]”
4       Alusmääruse artikli 2 lõike 7 punkt b sätestab:
„[…] Hiina Rahvavabariigist […] pärinevat importi käsitlevate dumpinguvastaste uurimiste osas määratakse normaalväärtus kooskõlas
lõigetega 1–6, kui […] on näidatud, et selle tootja või nende tootjate osas toimub vaatlusaluse samasuguse toote valmistamine
ja müük turumajanduse tingimustes […]”

Vaidluse aluseks olevad asjaolud
5       Hageja on Hiina äriühing, mis tegeleb parakresooli tootmise ja ekspordiga.
6       Parakresool on toksiline orgaaniline keemiatoode, mida esineb eri puhtusastmetel, millel kõigil on samasugused füüsikalised
ja keemilised põhitunnusjooned ja kasutusotstarbed. Seda kasutatakse tööstuses vahetootena muude toodete valmistamisel. Selle
tootmisest eri keemiatoodete põhjal tekib tulenevalt kasutatavast valmistamisviisist üks või mitu kõrvaltoodet. Nende kõrvaltoodete
hulgas on naatriumsulfiit ja üks fenooliühend, mis on mõlemad tööstuses kasutusel.
7       Pärast Degussa Knottingley Ltd (edaspidi „DKL”), mis on ühenduse ainus parakresooli tootja, 13. mail 2002 esitatud kaebust
algatas komisjon vastavalt alusmääruse artiklile 5 dumpinguvastase menetluse, mis puudutas Hiina Rahvavabariigist pärineva
parakresooli importi.
8       Menetluse algatamise teade avaldati 27. juuni 2002. aasta Euroopa Ühenduste Teatajas (EÜT C 153, lk 7, edaspidi „algatamise
teade”).
9       Selleks et teda lisataks tootjate valimisse vastavalt alusmääruse artiklile 17, andis hageja endast 12. juuli 2002. aasta
faksiga komisjonile teada.
10     Komisjon, olles 16. juuli 2002. aasta faksiga teatanud, et hagejal oli ühenduses asuvatele tootjatele ja eksportijatele mõeldud
täielik dumpinguvastast uurimist puudutav küsimustik (edaspidi „dumpingut puudutav küsimustik”), märkis, et nõuetekohaselt
täidetud küsimustik tuleb talle saata 26. augustiks 2002.
11     Komisjon teatas 24. juuli 2002. aasta faksiga hagejale, et 26. augustiks 2002 tuli talle saata üksnes dumpingut puudutava
küsimustiku jaotised A (Üldandmed), B (Vaatlusalune toode), C (Tehingute statistika), D (Vaatlusaluse toote eksportmüük ühendusse)
ning jaotiste G (Korrigeerimine – õiglane võrdlus) ja H (Elektroonilised andmed) asjassepuutuvad osad (Eksportmüük). Komisjon
lisas, et kui pärast uurimist koheldakse hagejat viimase taotlusel kui turumajanduse tingimustes tegutsevaid äriühinguid,
peab hageja talle määratud tähtajaks täitma ka küsimustiku jaotised E ja F ning jaotiste G ja H asjassepuutuvad osad (Sisemüük).
12     Hageja saatis 26. augusti 2002. aasta kirjaga komisjonile vastuse dumpingut puudutava küsimustiku jaotiste A–D küsimustele.
Ta märkis, et ei saanud suvepuhkuse tõttu koguda nimetatud küsimustiku jaotist G puudutavaid kõiki vajalike andmeid ja lisas,
et ta teeb oma parima hankida komisjonile vastav teave nii kiiresti kui võimalik.
13     Komisjoni teatas 30. septembri 2002. aasta kirjas hagejale, et teda koheldakse kui turumajanduse tingimustes tegutsevaid äriühinguid.
Komisjon märkis, et ta on saanud hageja vastused dumpingut puudutava küsimustiku jaotistele A–D ja palus hagejal edastada
talle vastused nimetatud küsimustiku jaotistele E–H 8. novembriks 2002. Komisjon andis mõista, et tähtaegade täpset järgimist
ei kohaldata mitte üksnes dumpingu küsimustiku vastuste edastamisele, vaid ka kõikidele muudele taotlustele ja teabele, mida
hageja sooviks talle edastada. Ta teatas hagejale, et viimase vastus küsimustikule kujutab endast põhilist alust, millele
komisjon võimaliku dumpingu olemasolu tuvastamisel tugineb ja märkis, et komisjoni ametnikud teevad saadud teabe kontrollimiseks
kohapealse kontrollkäigu.
14     Hageja teatas 1. oktoobri 2002. aasta kirjas komisjonile, et dumpingut puudutava küsimustiku 26. augusti 2002. aasta vastuses
toodud andmetesse tuli tal teha mõned parandused ning ta lisas oma kirjale neid parandusi sisaldavaid mitmeid dokumente.
15     Komisjon teavitas 2. oktoobri 2002. aasta faksis hagejale, et dumpingut puudutava küsimustiku jaotiste A, C ja D teatud osades
antud vastused olid puudulikud ja palus hagejal saata puuduolev teave 16. oktoobriks 2002.
16     Hageja vastas sellele nõudele 16. oktoobri 2002. aasta faksiga.
17     8. novembril 2002 saatis hageja komisjonile vastused dumpingut puudutava küsimustiku jaotistes E, F, G ja H esitatud küsimustele.
18     Komisjon kinnitas 15. novembri 2002. aasta faksis, et kohapealne kontrollkäik toimub ning palus hagejat, et kogu teave, mida
kasutati dumpingut puudutava küsimustiku vastuste ettevalmistamisel, samuti kõik hageja töötajad, kes osalesid selle ettevalmistamisel
või olid seotud vaatlusaluse toote tootmise, müügi või raamatupidamisega, oleksid kontrollkäigu ajal kättesaadavad. Komisjon
lisas, et kui hageja peaks kontrollkäigu ettevalmistamise käigus avastama vigu dumpingut puudutavale küsimustikule antud vastustes,
peab ta esitama komisjonile õiged andmed, märkides arusaadavalt ära vea ja selle põhjuse.
19     Hageja teatas 18. novembri 2002. aasta faksis komisjonile, et mõned dumpingut puudutava küsimustiku jaotiste E, F ja G teatud
osades antud vastused, mis saadeti komisjonile 8. novembril 2002, olid vigased või puudulikud ning edastas õiged andmed. Ta
märkis eelkõige parakresooli valmistamise kogukulud (total manufacturing costs) ja tootmiskulud (total costs of production)
ehk teabe, mille osas 8. novembril 2002. saadetud vastustes olid dumpingut puudutava vormi asjaomased lahtrid jäänud täitmata.
Hageja selgitas, et need summad hõlmasid kõrvaltoodete valmistamis- ja tootmiskulude mahaarvamist ja esitas nende kulude summad.
20     25. ja 26. novembril 2002 teostasid komisjoni ametnikud kohapealse kontrollkäigu.
21     Komisjoni võttis 20. märtsil 2003. aastal vastu määruse (EÜ) nr 510/2003, millega kehtestatakse ajutised dumpinguvastased
tollimaksud Hiina Rahvavabariigist pärineva parakresooli impordi suhtes (EÜT L 75, lk 12, edaspidi „ajutine määrus”). Selle
määruse 25. põhjendus, mis puudutab koostööd teinud eksportivatele tootjatele, kellel on turumajanduse tingimustes tegutseva
äriühingu staatus, kohaldatava normaalväärtuse määramist, märkis, et see „[…] normaalväärtus tuleb leida vastavalt alusmääruse
artikli 2 lõikele 3”.
22     21. märtsi 2003. aasta kirjas edastas komisjon hagejale vastavalt alusmääruse artikli 14 lõikele 2 ajutise määruse ühe eksemplari,
samuti vastavalt alusmääruse artikli 20 lõikele 1 dokumendi pealkirjaga „II osa – Dumpingu selgitus” (Part II – Explanation
of dumping), mis sisaldas teavet nende oluliste faktide ja kaalutluste kohta, mille alusel ajutised dumpinguvastased tollimaksud
kehtestati (edaspidi „vahepealne avalikustamise dokument”). Komisjon kutsus hagejat üles esitama selle dokumendi kohta oma
võimalikke märkusi 22. aprilliks 2003.
23     Vahepealse avalikustamise dokumendi punkti 1.1.1 viimane lõik viitas I lisale, mis sisaldas parandatud tabelit parakresooli
valmistamiskulude kogusummade kohta (total manufacturing costs). Jättes kõrvale energia ja rendikulude erinevast jaotamisest
tulenevad muudatused, olid märgitud summad need, mida hageja esitas 8. novembril 2002.
24     Hageja edastas 22. aprillil 2003 faksis komisjonile oma märkused ajutise määruse ja vahepealse avalikustamise dokumendi kohta.
Oma märkuste esimeses osas viitas hageja parakresooli valmistamise kõrvaltoodetele, asjaolule, et komisjon ei ole nende tootmiskulusid
parakresooli tootmise kogukuludest maha arvanud ja sellele, et hageja arvates oli mahaarvamise teostamine vajalik. Hageja
palus komisjonil neid märkusi arvestada ja eraldada kõrvaltoodete tootmiskulud parakresooli tootmiskuludest.
25     19. mail 2003 toimus komisjonis hageja ja komisjoni koosolek.
26     Pärast seda koosolekut edastas hageja 26. mai 2003. aasta faksis komisjonile kõrvaltoodete kulude mahaarvamise kohta täiendava
teabe.
27     Vastavalt alusmääruse artikli 20 lõigetele 2–4 edastas komisjon hagejale lõpliku avalikustamise dokumendi (general disclosure
document) oluliste faktide ja kaalutluste kohta, millel põhineb lõplike dumpinguvastaste tollimaksude kehtestamise ettepanek
(edaspidi „lõplik avalikustamise dokument”), mis koosnes ühest osast pealkirjaga „II osa – Dumpingu põhjendus” (Part II –
Explanation of dumping), mis puudutas pärast ajutise määruse vastuvõtmist pooltelt saadud märkusi. Komisjon kutsus hagejat
üles esitama lõpliku avalikustamise dokumendi kohta oma märkusi 23. juuliks 2003.
28     Lõpliku avalikustamise dokumendis punkti 3.1 viiendas lõigus ja nimetatud dokumendi ühe osa punktis 1.1, mis puudutab poolte
saadud märkusi, tõi komisjon välja hageja taotluse, milles viimane soovis kõrvaltoodete tootmiskulude mahaarvamist. Komisjoni
sõnul jättis ta selle taotluse rahuldamata, kuna puudusid taotlust kinnitavad dokumentaalsed tõendid ning et kohapealse kontrollimise
käigus saadud dokumentidest nähtus, et otsesed kulud olid juba jaotatud erinevatele toodetele, mis olid dumpingut puudutavale
küsimustikule antud algse vastusega kooskõlas.
29     Parakresooli valmistamise kogukulude summade tabel (total manufacturing costs), mis on märgitud lõpliku avalikustamise dokumendi
pooltelt saadud märkustega seotud osa I lisas, sisaldas oma veerus pealkirjaga „TOTAL PC” samu numbreid kui need, mis komisjon
oli toonud välja vahepealse avalikustamise dokumendile lisatud tabelis ja millele on viidatud eespool punktis 23.
30     22. juulil 2003 toimus komisjonis hageja ja komisjoni koosolek.
31     23. juuli 2003. aasta faksis, mida täiendas 25. juuli 2003. aasta faks, edastas hageja komisjonile lõpliku avalikustamise
dokumendi kohta oma märkused koos teatud dokumentidega.
32     23. juuli 2003. aasta faksis sõnastatud märkuste esimeses osas juhtis hageja taas tähelepanu sellele, et lõpliku avalikustamise
dokumendis on komisjon jätnud kõrvaltoodete kulud maha arvamata, ning vajadusele selline mahaarvamine teostada.
33     18. augustil 2003 võttis komisjon vastu ja avalikustas nõukogu määruse, millega kehtestatakse dumpinguvastane tollimaks ja
nõutakse sisse juba kehtestatud ajutine tollimaks Hiina Rahvavabariigist pärineva parakresooli impordi suhtes, ettepaneku
[KOM (2003) 505 (lõplik), edaspidi „lõpliku määruse ettepanek”].
34     Komisjon vastas hageja 23. ja 25. juuli 2003. aasta märkustele lõpliku avalikustamise dokumendi kohta 25. augusti 2003. aasta
faksis. Kõrvaltoodete kulude mahaarvamise osas vastas komisjon, et hageja 18. novembril 2002 antud teave esitati komisjonile
pärast dumpingut puudutavale küsimustikule vastamiseks määratud tähtaega ja kõigest üks päev enne komisjoni ametnike kontrollkäigule
minemist, et see teave ei olnud piisavalt põhjendatud ja oli suures osas vasturääkiv teabega, mida hageja esitas kohapealse
kontrollkäigu ajal. Viimasena märkis komisjon, et kõrvaltoodete tootmiskulude mahaarvamise taotlus oli tehtud pärast 21. märtsi
2003. aastal toimunud vahepealset avalikustamist, seega pärast kontrollkäiku ja järelikult, et hageja poolt 25. juulil 2003
viimasena esitatud teabe II lisas olevat ei olnud enam võimalik kontrollida ning et kõrvaltoodete müügitulu ei saanud vaatlusaluse
toote tootmiskuludest maha arvata.
35     Hageja vastas komisjoni 25. augusti 2003. aasta faksile 29. augusti 2003. aasta faksiga.
36     11. septembril 2003 võttis nõukogu vastu 11. septembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1656/2003, millega kehtestatakse dumpinguvastane
tollimaks ja nõutakse sisse juba kehtestatud ajutine tollimaks Hiina Rahvavabariigist pärineva parakresooli impordi suhtes
(EÜT L 234, lk 1; ELT eriväljaanne 11/48, lk 39; edaspidi „vaidlustatud määrus”). Vaidlustatud määruse 12. põhjendus, mis
on identne lõppmääruse ettepaneku 12. põhjendusega on sõnastatud järgmiselt:
„[Hageja] väitis, et kahe teise toote tootmiskulud tuleks tootmise kogukulust maha arvestada, kuna need on saadud sama tootmisprotsessiga
ning neid müüakse eraldi. [Hageja] ei suutnud seda väidet dokumentaalselt tõestada. Kohapeal kogutud dokumendid näitasid,
et otsesed kulud olid juba jaotatud erinevatele toodetele, mis olid algsete küsimustiku vastustega kooskõlas. Seepärast tuli
kõnealune väide tagasi lükata.”

Menetlus ja poolte nõuded
37     Hageja esitas käesoleva hagi 15. detsembril 2003 Esimese Astme Kohtu kantseleisse saabunud hagiavaldusega.
38     Komisjon esitas 2. aprillil 2004 Esimese Astme Kohtusse avalduse käesolevasse menetlusse astumiseks nõukogu nõuete toetuseks.
Esimese Astme Kohtu neljanda koja esimees andis 16. juuni 2004. aasta määrusega menetlusse astumise loa. 24. augusti 2004
kirjaga andis komisjon Esimese Astme Kohtule teada, et ta loobub menetlusse astumisel seisukohtade esitamisest, kuid osaleb
suulises menetluses.
39     7. mail 2004 esitas DKL avalduse astuda menetlusse nõukogu nõuete toetuseks.
40     8. juulil 2004 Esimese Astme Kohtule esitatud eraldi dokumentidega oli hageja vastu DKL‑i menetlusse astumise avaldusele ja
lisaks taotles DKL‑i suhtes hagiavalduse, vastuse ja repliigi teatud osade konfidentsiaalsena käsitlemist. Nõukogu palus samal
päeval esitatud taotluses DKL‑i suhtes toimiku teatud andmete konfidentsiaalsena käsitlemist, täpsustades, et see taotlus
esitati kooskõlas hagejaga ja vastas suures osas viimase poolt esitatud konfidentsiaalsena käsitlemise taotlusele.
41     Seoses Esimese Astme Kohtu kodade koosseisu muutmisega alates 13. septembrist 2004, määrati ettekandjaks olev kohtunik viienda
koja, millele käesolev kohtuasi seetõttu suunati, esimeheks.
42     Esimese Astme Kohtu viienda koja esimees andis 11. novembri 2004. aasta määrusega loa DKL‑i menetlusse astumiseks. Kuna menetlusse
astumine on lubatud vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 116 lõikele 6, mis puudutab hilinenult menetlusse astumist,
ei teinud viienda koja esimees konfidentsiaalsena käsitlemise taotluste osas otsust, kuid märkis, et neid taotlusi võetakse
vastavalt vajadusele arvesse kohtuistungi ettekande koostamisel ja tehtavas kohtuotsuses.
43     Hageja palus Esimese Astme Kohtul määrata, et komisjon esitaks menetlust korraldavate meetmetena arvutused, millel põhineb
tema hinnang ühenduse tööstusele põhjustatud kahju kohta.
44     Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
–       tühistada vaidlustatud määrus;
–       mõista kohtukulud välja komisjonilt.
45     Nõukogu, keda toetavad komisjon ja DKL, palub Esimese Astme Kohtul:
–       jätta hagi rahuldamata;
–       mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus
46     Hageja toob oma tühistamishagi toetuseks kolm väidet. Esimene puudutab normaalväärtuse sobival ja põhjendatud viisil kindlaksmääramise
kohustuse ja hoolsuskohustuse rikkumist. Teine puudutab hea halduse põhimõtte ja kaitseõiguse rikkumist. Kolmas puudutab asjaolu,
et arvutatud normaalväärtus ei ole see, mis on üksnes samasugusel tootel, rikkudes sellega alusmääruse artikli 2 lõiget 3.
47     Kõigepealt tuleb uurida esimest väidet.

Poolte argumendid
48     Hageja kinnitusel esitas ta kogu nõutud teabe õigel ajal ning ta ei ole nõus sellega, et kõrvaltoodete tootmiskulude mahaarvamisega
seotud teave esitati pärast kohapealset kontrollimist. Ta väidab lisaks, et tulenevalt ühenduse kohtupraktikast ja Maailma
Kaubandusorganisatsiooni (WTO) organite praktikast võib komisjon hilinenud vastuseid arvesse võtta tingimusel, et see ei riku
teiste poolte menetlusõigusi ega pikenda menetlust alusetult.
49     Muu hulgas on nõukogu jätnud täitmata oma hoolitsemis- või hoolsuskohustuse. Esiteks tuleneb kohtupraktikast, et kui uurimise
käigus ametivõimudele teatatud normaalväärtuse kindlaksmääramisega seotud asjaolust piisab, et tekiks kahtlus ametivõimude
poolt kasutusele võetud metodoloogia sobivuses, peab viimane süvendatult uurima asjaomase poole tehtud ettepanekut ja teiseks,
kui üks pool peab küsimustele vastamiseks vastama komisjoni määratud vormile ja kui ta seda ei tee, esitama piisavaid selgitusi,
siis on komisjoni kohustus järgida oma hoolitsemis- või hoolsuskohustust ja tõlgendada õigesti selle poole esitatud andmeid.
Hageja viitab eelkõige Esimese Astme Kohtu 18. septembri 1995. aasta otsusele kohtuasjas T‑167/94: Nölle
vs.
nõukogu ja komisjon (EKL 1995, lk II‑2589), 24. oktoobri 2000. aasta otsusele kohtuasjas T‑178/98: Fresh Marine
vs.
komisjon (EKL 2000, lk II‑3331), ja 8. juuli 2003. aasta otsusele kohtuasjas T‑132/01: Euroalliages jt
vs.
komisjon (EKL 2003, lk II‑2359).
50     Eeltoodust tuleneb, et komisjon oleks pidanud järgima dumpinguvastast eeskirja, mille kohaselt kõrvaltoodete kulusid ei olnud
vaja arvesse võtta, vaid vastupidi, need tuli maha arvata. Hoolimata hageja arvukatest jõupingutustest parandada selles osas
nimetatud institutsiooni viga, ignoreeris komisjon teda täielikult.
51     Oma repliigis viitab hageja alusmääruse artikli 6 lõikele 8. See säte paneb komisjonile põhjaliku hoolsuskohustuse, mis tuleneb
Euroopa Kohtu kaitseõiguse kaitse alasest kohtupraktikast. Kuna komisjoni vastas ei olnud hageja sõnul eksportija, kes keeldus
koostööd tegemast, ei pidanud ta kohaldama kättesaadavate faktide reeglit (alusmääruse artikli 18 lõige 1), vaid ta pidi võtma
vajalikke meetmeid kogu uurimise jooksul, et uurida parimal moel kõiki esitatud tõendeid ja muutma küsimustiku formaati ja
taotletavat kontrolli, et see kohanduks uuritavale konkreetsele tootele. Hageja tugineb ka alusmääruse artikli 18 lõikele 3,
väites, et antud asjas komisjonile esitatud teave oli igal juhul nõuetekohane.
52     Hageja kirjeldab üksikasjalikult seda teavet, vaidlustab selle, et see oli vigane või puudulik ja väidab, et komisjon ei ole
osanud seda õigesti hinnata. Ta väidab eelkõige, et oma 8. novembri 2002. aasta taotluses, mida parandati 18. novembril 2002,
peeti ilmselgelt silmas kõrvaltoodete kulude mahaarvamist. Ta väidab, et kontrollkäigu ajal ta puudutas seda küsimust ja on
komisjonile esitanud mitmeid tõendavaid dokumente, eriti kõrvaltoodete müügiarveid. Pärast ajutist määrust proovis ta komisjonile
veel kord asjatult selgitada kõrvaltoodete küsimust ning edastas viimasele täiendavaid dokumente.
53     Nõukogu, keda toetavad komisjon ja DKL, kinnitab, et hageja ei esitanud parakresooli valmistamise kahe kõrvaltoote kohta soovitud
ajal kogu teavet. Hageja viidatud kohtupraktika selle kohta puudutas üksnes küsimust, kas komisjon võib väljaspool tähtaega
esitatud teavet vastu võtta. Mis puudutab viiteid WTO teatud otsustele, siis ei ole hageja selgitanud ei järeldusi, mida tuleks
neist teha ega nende asjakohasust. Need otsused, mis ei ole ühenduse kohtule siduvad, toetavad igal juhul nõukogu seisukohta.
54     Mis puudutab väidetavat hoolsuskohustuse rikkumist, siis antud juhul hageja viidatud kohtuotsused seda väidet ei toeta, kuna
komisjon ja nõukogu on täitnud kõiki menetluses nõutavaid kohustusi, mis nendest kohtuotsustest tulenevad.
55     Esiteks ei ole seega käesolevas kohtuasjas tegemist küsimusega, kas institutsioonid on jätnud arvestamata dumpinguvastase
eeskirjaga, mille kohaselt ei pea kõrvaltoodete kulusid arvestama, vaid küsimusega, kas hageja on sobival viisil selgitanud,
et 8. novembri 2002. aasta vastuses näidatud parakresooli tootmiskulud hõlmasid kõrvaltoodete kulusid.
56     Teiseks, komisjon on arvesse võtnud hageja poolt 8. ja 18. novembril 2002. aasta kirjades kõrvalsaaduste kohta edastatud teavet,
samuti kontrollkäigu ajal. Kuna hageja selle käigu ajal kinnitas, et kõrvalsaaduste kulud olid jaotatud eraldi, mis nähtub
ka kohapeal saadud dokumentidest, siis nõukogu arvates järeldas komisjon, et need kulud ei saanud sisalduda parakresooli tootmiskuludes.
Tulemus oleks võinud olla teine, kui hageja oleks tol hetkel selgitanud, et kõrvalsaaduste tootmiskulud ei olnud eraldi ja
otse jaotatud ja et [
konfidentsiaalne
](
) suurune summa Hiina jüaanides oli müügiväärtus (nagu hageja kinnitas pärast ajutist avalikustamist).
57     Kolmandaks, pärast kontrollkäiku esitatud teavet ei võetud vastu seetõttu, et seda ei olnud võimalik kontrollida. Mitte miski
hageja viidatud kohtupraktikas ei luba arvata, et institutsioonid peavad vastu võtma kontrollimatut teavet, mida esitatakse
pärast tähtaja lõppemist ja eelkõige pärast kontrollkäiku.
58     Nõukogu täpsustas oma vasturepliigis, et põhjused, mille tõttu komisjon ei nõustunud kõrvalkulude mahaarvamisega, olid esiteks,
et hageja vastus dumpingut puudutavale küsimustikule oli puudulik, teiseks, et kontrollkäigu ajal ei selgitanud hageja taas
kord ei probleemi ega näidanud arveid ning kolmandaks, et muu teave, mis esitati pärast kontrollkäiku ärakuulamise käigus,
oli vasturääkiv eelnevalt esitatud teabele ega olnud alusmääruses sätestatud vastavate tähtaegade jooksul kontrollitavad.
Veelgi enam, ükski Hiinas räägitavatest keeltest ei ole ühenduse ametlik keel ja komisjoni ülesanne ei ole tõlkida hiina keelest
ühenduse keelde dokumente, mida eksportija on esitanud tootmiskulude mahaarvamise taotluse toetuseks.
59     Hageja, kuigi ta väitis vastupidist, ei teinud komisjoniga täiuslikku koostööd. Määravaks on esitatud teabe sisu, mitte selle
maht. Nõukogu lisab, et komisjon kontrollis kõikvõimalikul moel tõendite täpsust ja tegi seda nõutud hoolsusega. Ilma teise
kontrollkäiguta ei olnud võimalik uurida uusi esitatud tõendeid, mis olid varem esitatutega vasturääkivad.
60     Seoses hageja viitega kaitseõigusele leiab nõukogu, et komisjon ei ole rikkunud kaitseõigust. Komisjon andis hagejale mitmeid
võimalusi oma seisukoha avaldamiseks. Pigem oli hageja see, kes esitades hilinenult vasturääkivat ja puudulikku teavet, ei
kasutanud oma õigusi piisavalt hästi.

Esimese Astme Kohtu hinnang
61     Kohtupraktikast tuleneb, et ühenduse institutsioonidel on kaubanduse kaitsemeetmete valdkonnas majanduslike, poliitiliste
ja õiguslike olukordade keerulisuse tõttu, mida nad uurima peavad, lai kaalutlusõigus (Euroopa Kohtu 7. mai 1987. aasta otsus
kohtuasjas 240/84: NTN Toyo Bearing jt
vs.
nõukogu, EKL 1987, lk 1809, punkt 19; Esimese Astme Kohtu 29. jaanuari 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑97/95: Sinochem
vs.
nõukogu, EKL 1998, lk II‑85, punkt 51; 17. juuli 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑118/96: Thai Bicycle Industry
vs.
nõukogu, EKL 1998, lk II‑2991, punkt 32; 4. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑340/99: Arne Mathisen
vs.
nõukogu, EKL 2002, lk II‑2905, punkt 53, ja 28. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑35/01: Shanghai Teraoka Electronics
vs.
nõukogu, EKL 2004, lk I‑3663, punkt 48).
62     Sellest järeldub, et ühenduse kohtu kontroll institutsioonide hinnangute üle peab olema piiratud menetlusnormidest kinnipidamise,
vaidlustatud otsuse tegemise aluseks olevate asjaolude sisulise õigsuse, nende faktiliste asjaolude hindamisel ilmsete vigade
puudumise või võimu kuritarvitamise puudumise kontrollimisega (eespool punktis 61 viidatud Euroopa Kohtu otsus NTN Toyo Bearing
jt
vs.
nõukogu, punkt 19, ja 22. oktoobri 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑16/90: Nölle, EKL 1991, lk I‑5163, punkt 12; Euroopa Esimese
Astme 28. septembri 1995. aasta otsus T‑164/94: Ferchimex
vs.
nõukogu, EKL 1995, lk II‑2681, punkt 67; eespool punktis 61 viidatud kohtuotsus Thai Bicycle Industry
vs.
nõukogu, punkt 33; eespool punktis 61 viidatud kohtuotsus Arne Mathisen
vs.
nõukogu, punkt 54, ja eespool punktis 61 viidatud kohtuotsus Teraoka Electronics
vs.
nõukogu, punkt 49).
63     Samavõrra tuleb meenutada, et kui ühenduse institutsioonidel on lai kaalutlusõigus, on ühenduse õiguskorra poolt haldusmenetluses
tagatud õiguste järgimine haldusvõimule veelgi põhjapanevama tähtsusega ning et nende tagatiste seas on muu hulgas pädeva
institutsiooni kohustus hoolikalt ja erapooletult uurida antud asja asjaolusid, huvitatud isiku õigus teha oma seisukoht teatavaks,
ning saada piisavalt põhjendatud otsus (Euroopa Kohtu 21. novembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑269/90: Technische Universität
München, EKL 1991, lk I‑5469, punkt 14, ja eespool punktis 49 viidatud kohtuotsus Nölle
vs.
nõukogu ja komisjon, punkt 73).
64     Kui antud kontekstis kaubanduse kaitsemeetmete ja eriti dumpinguvastaste meetmete valdkonnas ei või ühenduse kohus sekkuda
ühenduse ametivõimude pädevusse jäetud hindamisse, on tal sellegipoolest kohustus tagada, et institutsioonid võtaksid arvesse
kõiki asjakohaseid asjaolusid ja hindaksid toimikus olevaid tõendeid nõutava hoolsusega, mis lubab leida, et arvutatud normaalväärtus
on kindlaks määratud põhjendatud viisil (eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Nölle, punkt 13; eespool punktis 62 viidatud
Esimese Astme Kohtu otsus Ferchimex
vs.
nõukogu, punkt 67; 12. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas T‑48/96, EKL 1999, lk II‑3089, punkt 39, ja eespool punktis 49
viidatud kohtuotsus Fresh Marine
vs.
komisjon, punktid 73–82). Seoses sellega tuleneb alusmääruse artikli 2 lõike 3 sõnastusest selgelt, et igat selles loetletud
arvestusliku normaalväärtuse arvutusmeetodit tuleb kohaldada viisil, et säiliks selle arvutuse põhjendatus; see mõiste esineb
muu hulgas sõnaselgelt lõikes 3 (Euroopa Kohtu 7. mai 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑69/89: Nakajima
vs.
nõukogu, EKL 1991, lk I‑2069, punkt 35, ja eespool viidatud kohtuotsus Acme
vs.
nõukogu, punkt 37).
65     Esimese Astme Kohus märgib muu hulgas, et kuigi alusmääruse raames on komisjon see, kelle ülesanne on uurimist teostava ametiasutusena
kindlaks teha, kas dumpinguvastases menetluses oleva toote osas rakendatakse dumpingut ja kas see tekitab kahju, kui ta lubada
ühenduses vabasse ringlusesse ja seega antud asja raames ei tohi see institutsioon vabastada end osaliselt temale seoses sellega
pandud tõendamiskoormusest (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 17. detsembri 1997. aasta otsus kohtuasjas T‑121/95: EFMA
vs.
nõukogu, EKL 1997, lk II‑2391, punkt 74, ja eespool punktis 64 viidatud kohtuotsus Acme
vs.
nõukogu, punkt 40), ei anna alusmäärus komisjonile sellegipoolest mingit uurimisõigust, mis võimaldaks tal sundida kaebuses
silmas peetud tootjaid või eksportijaid uurimises osalema või andmeid esitama. Neil tingimustel sõltuvad nõukogu ja komisjon
poolte vabatahtlikust koostööst esitada ettenähtud tähtaegadel vajalikku teavet. Antud kontekstis on poolte vastused alusmääruse
artikli 6 lõikes 2 ettenähtud küsimustikule, nagu ka hilisem kontrollimine, mida komisjon võib kohapeal teostada, dumpinguvastases
menetluses olulised. Oht, et uurimise all olevate ettevõtjate koostöösoovimatuse korral võtavad institutsioonid arvesse muid
andmeid kui neid, mida esitati küsimustikule antud vastuses, on dumpinguvastase menetluse lahutamatu osa ja selle eesmärk
on julgustada ettevõtjaid tegema ausalt ja hoolikalt koostööd (vt selle kohta eespool punktis 64 viidatud Esimese Astme Kohtu
otsus Acme
vs.
nõukogu, punktid 42–44, ja 28. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas T‑210/95: EFMA
vs.
nõukogu, EKL 1999, lk II‑3291, punkt 71).
66     Muu hulgas tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et huvitatud isikuteks olevate poolte teabega seotud alusmääruse sätete tõlgendamisel
tuleb arvestada eelkõige kaitseõiguse järgimisest tulenevaid nõudeid. Need nõuded ei kehti mitte üksnes menetluste raames,
mis viivad sanktsioonideni, vaid ka uurimismenetlustes, mis eelnevad dumpinguvastaste määruste vastuvõtmisele, mis võivad
asjaomaseid ettevõtjaid otseselt ja individuaalselt mõjutada ja tekitada neile ebasoodsaid tagajärgi (Euroopa Kohtu 27. juuni
1991. aasta otsus kohtuasjas C‑49/88: Al‑Jubail Fertilizer
vs.
nõukogu, EKL 1991, lk I‑3187, punkt 15).
67     Viimasena tuleneb kohtupraktikast, et kui asjaomaste ettevõtjate poolt dumpinguvastases menetluses esitatavate vastuste ja
teabe andmiseks tähtaja määramine on õigustatav selle menetluse nõuetekohase läbiviimise huvides alusmääruses ettenähtud tähtaegade
jooksul, on institutsioonidel väga lai kaalutlusõigus selles osas, mis puudutab neile hilinenult edastatud vastuste ja teabe
arvestamist. Osas, milles sellise arvestamisega ei kaasne oht piirata teiste poolte menetlusõigusi ja pikendada asjatult menetlust,
ei saa seda käsitleda eeskirjade vastasena (eespool punktis 49 viidatud kohtuotsus Euroalliages jt
vs.
komisjon, punkt 81).
68     Just selle raames tuleb uurida hageja väidet, kas nõukogu on rikkunud hoolsa uurimise kohustust ja jätnud täitmata kohustuse
määrata normaalväärtus kindlaks põhjendatud viisil.
69     Alusmääruse artikli 2 lõige 3 määratleb toote arvestusliku normaalväärtuse kaks alternatiivset arvutamise viisi. Esimene,
mis on asjakohane käesolevas kohtuasjas, arvutatakse tootmiskulude alusel, millele lisatakse põhjendatud müügi-, üld- ja halduskulud
ning kasum.
70     Antud juhul tõusetub küsimus, kas komisjon ja nõukogu, võttes arvesse nende valduses olevat teavet, leidsid põhjendatult,
et parakresooli kõrvaltoodete tootmiskulud võib jätta viimati nimetatud toote tootmiskuludest maha arvamata, kuna need jaotati
otse nimetatud kõrvaltoodetele.
Hageja 8. novembri 2002. aasta vastus dumpingut puudutavale küsimustikule ja tema 18. novembri 2002. aasta faks
71     Antud asjas teatas hageja enne kontrollkäiku komisjonile, et parakresooli tootmisest tulenes kaks kõrvaltoodet, milleks üks
on fenooliühend ja alumiiniumsulfiit – mis tegelikult, nagu hageja kontrollkäigu ajal parandas, on naatriumsulfiit – ning
et neil kõrvaltoodetel oli olemas oma müügiturg. Samuti näitas hageja komisjonile, et nende kahe kõrvalsaaduse tootmiskulud
olid tõusnud uurimisperioodiks [
konfidentsiaalne
] Hiina jüaanini. See teave oli märgitud dumpingut puudutavale küsimustikule hageja poolt 8. novembri 2002. aasta vastuse
jaotistes E–G ja eelkõige mis puudutab viimast summat, siis nimetatud küsimustiku tabelites „ECCOP (F-4,6)” ja „DMCOP (F-4,7)”,
mis olid lisatud jaotise F-4 punktidele 6 ja 7, pealkirjaga „Tootmiskulud”, samuti hageja 18. novembri 2002. aasta faksis,
millega tehti vastusesse parandusi just selles osas, mis puudutab kõrvaltoodete arvestamist.
72     Eelkõige oli 18. novembri 2002. aasta faksi eesmärk esiteks täita 8. novembri 2002. aasta vastuses dumpingut puudutava küsimustiku
jaotises F-4 pealkirjaga „Tootmiskulud” punktis 1 asuva kulutabeli (edaspidi „tabel F-4.1”) teatud lahtrites tühjaks jäetud
kohad ja teiseks teavitada komisjoni, et selles tabelis tollest hetkest esitatud summad hõlmasid kõrvaltoodete tootmiskulude
mahaarvamist. Niimoodi, samas kui F-4.1 tabeli 8. novembri 2002. aasta versioonis toodud numbritest nähtuvalt olid parakresooli
tootmise kogukulud uurimisperioodiks tõusnud summani [
konfidentsiaalne
] Hiina jüaani, oli komisjonile saadetud tabeli 18. novembri 2002. aasta versioonis selle kogukulu vähenenud [
konfidentsiaalne
] Hiina jüaanini.
73     Eeltoodust tuleneb, et 18. novembri 2002. aasta faksis taotles hageja, et parakresooli tootmiskuludeks oleksid uurimisperioodiks
määratud [k
onfidentsiaalne
] Hiina jüaani ja mitte [
konfidentsiaalne
] Hiina jüaani, st toimuks vähendamine [
konfidentsiaalne
] Hiina jüaani võrra, mis hageja sõnul vastaks kõrvaltoodete tootmiskuludele uurimisperioodil.
74     Esimese Astme Kohus märgib muu hulgas, et kogu summa [
konfidentsiaalne
] Hiina jüaani nagu summa [
konfidentsiaalne
] Hiina jüaani sisaldusid juba 8. novembri 2002. aasta vastuses. Niisiis sisaldus viimati nimetatud summa 8. novembril 2002. aastal
komisjonile edastatud dumpingut puudutava küsimustiku lahtris „Uurimisperiood/Tootmise kogukulud” (IP/Total Production Cost)
(edaspidi „tabel F-4.2”).
75     Esimese Astme Kohus leiab siiski, et nii ajutine määruses kui ka vahepealne avalikustamise dokument põhinevad üksnes tabeli F-4.1
8. novembri 2002. aasta versioonis toodud andmetel ega viita, rääkimata ümberlükkamisest, 18. novembri 2002. aasta faksile
ja selles sisalduvatele parandustele.
76     Esimese Astme Kohus leiab, et ajutises määruses ja vahepealses avalikustamise dokumendis viite puudumist 18. novembri 2002. aasta
faksile võib selgitada komisjoni poolt sellele faksile antud tõlgendusega ja selle institutsiooni seisukohaga 25. ja 26. novembril
toimunud kontrollkäigu ajal.
18. novembri 2002. aasta faksile komisjoni antud tõlgendus
77     Nõukogu kirjalikest dokumentidest Esimese Astme Kohtule nähtub, nagu ka tema Esimese Astme Kohtu küsimustele kohtuistungil
antud vastustest, et komisjon leidis 18. novembri 2002. aasta faksi lugemisel, et hageja jaotas oma kõrvaltoodete tootmiskulud
otse nimetatud kõrvaltoodetele analüütilise raamatupidamismeetodi ehk „kasumi” kohaselt.
78     Nõukogu arvates sisaldab see meetod, mis toimib kasumi põhjal, tootmiskulude otsest jaotust erinevate tootmisprotsessi tulemusel
saadud toodete vahel. Selle meetodi kasutamisest tuleneb see, et asjaomase toote tootmiskulud ei sisalda ühtki kõrvaltoote
tootmiskulu. See meetod eristub nõukogu arvates teisest, nn „turuväärtuse” meetodist, mis põhineb turuväärtusel või kõrvaltoodete
müügihinnal. Selle meetodiga ei kaasne nimetatud kõrvaltoodete kulude otsest jaotust, kuid see sisaldab asjaomase toote tootmiskuludest
nende kulude mahaarvamist.
79     Põhjus, miks komisjon leidis esimeses analüüsis ja 18. novembri 2002. aasta faksi lugemisel, et hageja kasutas kasumi meetodit,
on see, et hageja poolt selle faksi mõlema lehekülje joonealuses märkuses, milles ta selgitas dumpingut puudutavale küsimustikule
antud vastuste paranduste põhjuseid, on ta ennast väljendanud kõrvaltoodete tootmiskuludele, mitte turuväärtusele või müügihindadele
viitavas sõnastuses.
Kontrollkäik ja ajutine määrus
80     Esimese Astme Kohus leiab, et pooled on eriarvamusel küsimuses, mis puudutab kõrvaltoodetega seotud teabevahetuse sisu kontrollkäigu
ajal. Kuigi hageja väidab, et ta selle käigu ajal kordas sõnaselgelt üle juba 18. novembril 2002 kirjalikult koostatud mahaarvamise
taotluse ja et talle kinnitati asjaolu, et komisjon on sellest taotlusest aru saanud, väidab nõukogu, et tema arust kinnitas
hageja komisjonile, et kõrvaltoodete tootmiskulud olid jaotatud otse kõrvaltoodetele, mis lubas komisjonil järeldada, et mahaarvamiseks
puudus alus.
81     Seoses küsimusega, kuidas sellist arusaamatust oleks võinud või oleks pidanud vältima, tuleb meenutada, et sellal kui komisjon
puutus kontrollkäigu ajal kokku kõrvaltoodete küsimusega, oli tal tingimata meeles tema enda arusaamine 18. novembri 2002. aasta
faksist, mis põhines selle faksi lehe joonealuste märkuste sõnastusel, mis välistas igasuguse mahaarvamise, ei saanud see
institutsioon selles osas eirata selle faksiga 8. novembri 2002. aasta vastuseosas tehtud arvutuste parandusi. Järelikult
komisjon pidi või oleks pidanud olema teadlik 18. novembri 2002. aasta faksi varasema lugemise, millele viidatakse eespool
punktis 77, ja selles faksis toodud parakresooli tootmiskulude summa numbritel põhineva mahaarvamise taotluse, millele viidatakse
eespool punktis 73, vahelisest vasturääkivusest.
82     Niisiis tuleb sedastada, et komisjon ei püüdnud ülalviidatud vasturääkivust kõrvaldada.
83     Nõukogu ja komisjoni kirjalikest dokumentidest selgub, et nad tõepoolest esitasid hagejale „ühe konkreetse küsimuse”, millega
nad uurisid, kas hageja jaotas otse parakresooli tootmise ajal saadud kasumiga seotud kulusid. Hageja vastas sellele jaatavalt.
See vastus „kinnitas” komisjonile tema seisukohta, mille kohaselt ei olnud vaja kõrvaltoodete kulusid maha arvata. Järelikult
pidas komisjon kõrvaltoodete kulude edasist uurimist kasutuks. Hageja kirjalikes dokumentides juhitakse samuti tähelepanu
komisjoni huvipuudusele kõrvaltoodete küsimuses alates hageja vastusest komisjoni esitatud sellekohasele küsimusele. Kontrollkäigu
aruande sõnastus, mille komisjon koostas 3. detsembril 2002 ja mille nõukogu väljastas vastuseks ühele Esimese Astme Kohtu
kirjalikule küsimusele, nagu ka kohtuistungil tehtud avaldused, toetavad samuti kontrollkäigu ajal kõrvaltoodete osas poolte
vahel toimunud teabevahetuse sellist kirjeldust.
84     Eeltoodust tuleneb, et pärast hageja vastust kõrvaltoodete arvestamise kohta esitatud küsimusele, ei teatanud komisjon hagejale
järeldustest, mis ta sellest vastusest tegi, nimelt kõrvalsaaduste kulude maha arvamata jätmisest ja seda hoolimata sellest,
et need järeldused olid vasturääkivad arvnäitajatega, mis olid toodud 18. novembri 2002. aasta faksis, mille eesmärk oli määratleda
parakresooli tootmishinnaks [
konfidentsiaalne
] Hiina jüaani ja mitte [
konfidentsiaalne
] Hiina jüaani, mille korral oleks mahaarvamine [
konfidentsiaalne
] Hiina jüaani, mis hageja sõnul vastab kõrvalsaaduste tootmiskuludele, ja mis sisuliselt sisaldas ka kõrvalsaaduste kulude
mahaarvamise taotlust.
85     Esimese Astme Kohus märgib, et kuna komisjon ei teinud selle probleemi osas ühtki märkust, ei olnud hagejal võimalik uurimise
hetkel teada, et komisjoni arvates puudus alus kõrvaltoodete kulusid maha arvata. Üksnes komisjon võis olla teadlik – ja seega
tuvastada – 18. novembri 2002. aasta faksis esitatud numbritel põhinevate taotluste ning kõrvalsaaduste kulude suhtes kavandatava
kohtlemise vahelist vasturääkivust. Komisjoni vaikimine kontrollkäigu ajal andis hagejale antud kontekstis põhjust arvata,
et tema mahaarvamise taotlusest on õigesti aru saadud ja antud juhul sellest raskusi ei tekkinud.
86     Sellegipoolest väitsid nõukogu ja komisjon kohtuistungil, et põhjus, miks komisjon ei teostanud ajutises määruses kõrvaltoodete
kulude mahaarvamist põhineb asjaolul, et hageja ei toonud dumpingut puudutavale küsimustikule antud vastuses piisavalt tõendeid,
mis õigustaksid sellist mahaarvamist. Institutsioonidel puudub kohustus poolte huvides neid dumpingut puudutavale küsimustikule
antavates vastustes asendada ja teostada „igakülgset uurimist”. Nõukogu ja komisjon väidavad lisaks, et komisjonil oli kontrollkäigu
ajal, võttes arvesse tema käsutuses olevat piiratud aega, alust piirduda hageja vastuste registreerimisega, kohustuseta neile
reageerida.
87     Vastab tõele, nagu tuleneb eespool punktis 65 viidatud kohtupraktikast, et komisjonil puudub igasugune kohustus asendada asjaomaseid
huvitatud isikuid teabe saamisel, mille esitamine on dumpinguvastases menetluse raames viimaste ülesanne. Eriti siis, kui
komisjon peab kontrollima võimaluste piires huvitatud poolte esitatud andmete täpsust, millel põhinevad tema järeldused (vt
alusmääruse artikli 6 lõige 8), eeldab see kohustus, et need pooled teevad komisjoniga koostööd alusmääruse artikli 18 mõttes.
Viimase sätte kohaselt, kui mõni huvitatud isik ei võimalda juurdepääsu vajalikule teabele või ei esita vajalikku teavet käesolevas
määruses ettenähtud tähtaegade jooksul või märkimisväärselt takistab uurimist, siis võib nii negatiivsed kui ka positiivsed
esialgsed ja lõplikud järeldused teha kättesaadavate faktide põhjal. Sama kohaldatakse siis, kui huvitatud isikud on esitanud
ebaõiget või eksitavat teavet.
88     Selles osas märgib Esimese Astme Kohus esiteks, et on selge, et hageja ei olnud dumpinguvastase menetluse mis tahes hetkel
vastutav koostöösoovimatuse eest alusmääruse artikli 18 mõttes.
89     Seejärel leiab Esimese Astme Kohus eelkõige, et nõukogu ja komisjoni argument selle kohta, et viimati nimetatud institutsioon
jättis ajutises määruses kõrvaltoodete kulud maha arvamata, tugines asjaolul, et hageja ei olnud dumpingut puudutava küsimustiku
vastuses ega kontrollkäigu ajal esitanud piisavalt tõendeid, mis mahaarvamist õigustaksid, ei arvesta tegelike asjaoludega.
90     Põhjus, miks komisjon ei arvanud maha kõrvaltoodete kulusid, ei ole järelikult mitte hageja esitatud tõendite väidetav puudulikkus,
vaid see, et komisjon sai hageja esitatud teabest ja vastustest aru nii, et viimane sellist mahaarvamist ei soovi. Nagu eespool
punktis 83 on kirjeldatud, oli komisjon kontrollkäigu ajal „veendunud” oma hinnangus, mis võeti vastu enne 18. novembri 2002. aasta
faksi lugemist, mille kohaselt ei olnud tarvis kõrvaltoodete kulusid maha arvata.
91     Kui peaks paika nõukogu ja komisjoni kaitstav seisukoht, mis põhineb väitel, et maha arvamata jätmist õigustas see, et mahaarvamise
taotluse toetuseks esitatud teave oli puudulik, oleks komisjon pidanud kohe kontrollkäigu ajal juhtima hageja tähelepanu sellele,
et mahaarvamise taotlusel, mida sellisena käsitleti, puudusid piisavad põhjendused, mida antud olukorras saaks asjakohaselt
arvesse võtta. Lisaks, ja isegi kui komisjon jättis hagejale nimetatud puudulikkusest teatamata kontrollkäigu ajal, pidi ta
vähemalt üksikasjade avalikustamise ja põhjendamiskohustuse tõttu, mis on sõnaselgelt sätestatud alusmääruse artikli 20 lõikes 1
ja artikli 14 lõikes 2 ja mida meenutati vastavalt eespool punktides 66 ja 63, märkima vahepealses avalikustamise dokumendis
ja ajutises määruses, et kõrvaltoodete kulude mahaarvamise taotlus jäeti piisavate tõendite puudumise tõttu rahuldamata. Esimese
Astme Kohus leiab, et nii vahepealne avalikustamine kui ka ajutine määrus ei maini kõrvasaaduste kulude kohta sõnagi.
92     Viisi, kuidas komisjon tõlgendas 18. novembri 2002. aasta faksi ja asjaolu, et see institutsioon ei juhtinud hageja tähelepanu
vasturääkivusele kõrvaltoodete suhtes plaanitava kohtlemise ja selles faksis toodud arvutatud summade vahel, tagajärg oli
see, et komisjon ei pannud ennast olukorda, et külastuse ajal teostada mis tahes kontrolli, mida oleks siiski olnud vajalik,
kui pärast ülalmainitud vasturääkivuse tuvastamist oleks poolte vahel toimunud arutelu, mis oleksid kõrvaldanud vääritimõistmise
ja viinud komisjoni tõdemuseni, et hageja taotles oma kõrvaltoodete kulude mahaarvamist.
93     Seoses sellega ei saa arvestada kohtuistungil toodud argumente, mille kohaselt komisjon, arvestades kontrollkäiguks ettenähtud
piiratud aega ja kontrollitava teabe hulka, ei olnud selle külastuse ajal kohustatud muuks, kui tegema hageja vastuste kohta
hilisema analüüsi tarbeks passiivseid märkusi.
94     Kui vastab tõele, et komisjon ei olnud dumpinguvastase uurimise raames ja eelkõige kontrollkäigu ajal kohustatud asendama
pooli, kes peavad tegema komisjoniga ausalt ja tõhusalt koostööd, esitades viimasele vajalikku ja täpset teavet, ei võinud
komisjon antud juhtumi iseloomulikel asjaoludel sellegipoolest, ilma, et ta jätaks täitmata hoolsa uurimise kohustust, jätta
hageja tähelepanu juhtimast vasturääkivusele, mida ta oli või oleks pidanud välja tooma ühest küljest 18. novembri 2002. aasta
faksi ja teisest küljest asjaolu vahel, et ta sai hageja vastusest aru, et viimane ei taotlenud kõrvaltoodete kulude mahaarvamist.
95     Peale selle ning niivõrd, kuivõrd ülalviidatud argumendid võiksid mõista anda, et komisjonil oli seoses kõrvaltoodete kulude
suhtes võetava lõpliku seisukohaga vaja teha hageja vastuste hilisem analüüs, märgib Esimese Astme Kohus, et sellega on vasturääkiv
asjaolu, et seoses nimetatud kulude kohtlemisega oli komisjon kontrollkäigu ajal oma seisukohas veendunud ning ta ei pidanud
enam vajalikuks antud küsimust uurida.
96     Kõikidest eespool käsitletud kaalutlustest tuleneb, et arvestades antud juhtumi iseloomulikke asjaolusid, on komisjon teinud
18. novembri 2002. aasta faksi sõnastuse hindamisel ilmse vea ja rikkunud eespool punktis 64 viidatud kohtupraktikas meenutatud
kohustust võtta arvesse kõiki asjassepuutuvaid asjaolusid ja hinnata toimikus olevaid tõendeid nõutava hoolsusega, mis lubab
leida, et arvutatud normaalväärtus on kindlaks määratud põhjendatud viisil.
97     Järelikult tuleb uurida, kas ajutise määruse staadiumis aset leidnud ebaseaduslik tegutsemine tõi tagajärjena kaasa vaidlustatud
määruse õigusvastasuse. Asjaolu, et komisjon tegi ilmse hindamisvea ja jättis dumpinguvastase menetluse algstaadiumis täitmata
uurimiskohustuse, ei too tingimata kaasa nõukogu vastu võetud lõppmääruse õigusvastasust.
Vaidlustatud määrus
98     Vaidlustatud määruse 12. põhjendus, mis kordab täpselt üle komisjoni pakutud lõppmääruse ettepaneku sõnastuse, käsitles kõrvaltoodete
küsimust järgmises sõnastuses:
„[Hageja] väitis, et kahe teise toote tootmiskulud tuleks tootmise kogukulust maha arvestada, kuna need on saadud sama tootmisprotsessiga
ning neid müüakse eraldi. [Hageja] ei suutnud seda väidet dokumentaalselt tõestada. Kohapeal kogutud dokumendid näitasid,
et otsesed kulud olid juba jaotatud erinevatele toodetele, mis olid algsete küsimustiku vastustega kooskõlas. Seepärast tuli
kõnealune väide tagasi lükata.”
99     Esimese Astme Kohus leiab, et komisjon ja nõukogu jäid lõppmääruse ettepanekus ja vaidlustatud määruses endiselt ajutise määruse
staadiumis kõrvaltoodete kuludele kohaldatud kohtlemise juurde.
100   Seega jäid komisjon ja nõukogu [
konfidentsiaalne
] Hiina jüaani suuruse summa juurde, mida käsitleti ajutise määruse staadiumis parakresooli valmistamiskuluna, samuti otsuse
juurde, mitte arvata maha kõrvaltoodete kulusid, mille olemasolu ja turustamist nõukogu ja komisjon vaidlustanud ei ole, nagu
need institutsioonid kinnitasid kohtuistungil Esimese Astme Kohtu küsimusele antud vastuses ning nagu see on salvestatud kohtuistugi
protokolli.
101   Järelikult tuleb uurida küsimust, kas valik mitte arvata maha kõrvaltoodete kulusid tulenes või mitte, kui see on lõppmääruse
ettepaneku ja eriti vaidlustatud määruse staadiumis üle korratud, kõikide asjassepuutuvate asjaolude arvesse võtmise kohustuse
ja toimikus olevate tõendite nõutava hoolsusega hindamise kohustuse rikkumisest, mis lubab leida, et arvutatud normaalväärtus
on kindlaks määratud põhjendatud viisil eespool punktis 64 viidatud kohtupraktika mõttes.
102   Nõukogu juhib Esimese Astme Kohtus sisuliselt tähelepanu neljale argumendile õigustamaks esialgse määruse staadiumis leitud
lahenduse jõusse jätmist vaidlustatud määruses.
103   Nõukogu esimene argument põhineb seisukohal, et hageja vastus dumpingut puudutavale küsimustikule oli puudulik.
104   Esimese Astme Kohus märgib aga, et see argument puudutab ajutisele määrusele eelnenud asjaolusid ja oli seega olemas enne
seda määrust. Hoolimata sellest, kas see vastab tõele või mitte, ei takista see komisjonil ajutise määruse staadiumis kaudselt,
kuid ilmtingimata nõustuda kõrvaltoodete olemasolu ja turustamisega ning rakendada nende kulude suhtes erikohtlemist, mis
hõlmab nende maha arvamata jätmist põhjusel, et need kulud jaotati otse kõrvaltoodetele. See põhjendus ei valgusta seega põhjusi,
miks komisjon ja nõukogu jätsid lõppmääruse ettepanekus ja vaidlustatud määruses jõusse ajutise määruse staadiumis leitud
lahenduse, mis põhines ilmsel hindamisveal ja hoolsuskohustuse rikkumisel.
105   Nõukogu teise argumendi kohaselt jättis hageja kontrollkäigu ajal taas kord kõrvaltoodete probleemi selgitamata ega näidanud
nende kohta arveid.
106   Esimese Astme Kohus märgib, et teise põhjendusega ei saa samuti nõustuda, kuna see puudutab taas ajutisele määrusele eelnenud
asjaolusid ja oli seega ise enne nimetatud määrust olemas. Hagejale süükspandav asjaolu, isegi kui see peaks tõele vastama,
mida hageja tungivalt eitab, et ta jättis kontrollkäigu ajal taas kord probleemi selgitamata ega näidanud kõrvaltoodete müügiarveid,
ei takistanud komisjonil taas nõustumast ajutise määruse staadiumis kõrvaltoodete olemasolu ja turustamisega ega selgita mingil
viisil, miks jäeti kõrvaltoodete kulude kohtlemine selles staadiumis vaidlustatud määruses jõusse.
107   Esimese Astme Kohus märgib täiendavalt, et isegi eeldusel, et hageja ei esitanud kontrollkäigu staadiumis täiendavaid tõendeid,
nagu väidab nõukogu, oli selle põhjuseks asjaolu, et komisjoni suhtumisest selle külastuse ajal võis ta järeldada, et hageja
mahaarvamise taotlusest on õigesti aru saadud ja antud juhul sellest probleeme ei tekkinud (vt eespool punkt 85). Esimese
Astme Kohus leiab, ja pooled ei ole seda kohtuistungil mingil viisil vaidlustanud, et kui komisjon oleks juhtinud tähelepanu
vasturääkivusele 18. novembri 2002. aasta faksis toodud arvnäitajate ja selle vahel, kuidas ta hageja vastustest aru sai,
oleks poolte vahel leidnud aset arutelu ning kõrvaltoodete küsimus oleks selgeks saanud.
108   Esimese Astme Kohus täpsustab, et nende kaalutlustega ei väljenda ta mingil viisil seda, nagu komisjon oleks pidanud läbi
viima „igakülgse uurimise”. Tegemist on üksnes järeldustega, mis tulenevad eespool punktides 63 ja 64 meenutatud kohustustest,
mis langevad institutsioonile, kellel on lai kaalutlusõigus, uurida hoolikalt ja erapooletult kõiki käesoleva juhtumi asjassepuutuvaid
asjaolusid ja hinnata toimikus olevaid tõendeid nõutava hoolsusega, mis lubab leida, et arvutatud normaalväärtus on kindlaks
määratud põhjendatud viisil. Neist kohustustest tuleneb, et välja arvatud koostöösoovimatuse korral alusmääruse artikli 18
mõttes, mis ei ole kõne all käesolevas kohtuasjas, peavad institutsioonid, kui nad põhjendatult leiavad, et ei ole täpselt
aru saanud küsimusest, mis on otseselt seotud normaalväärtuse kindlaksmääramisega, juhtima sellele selgelt asjaomase ettevõtja
tähelepanu. See kohustus kordab taas kord üle alusmääruse artikli 6 lõikes 8 sätestatud kohustuse kontrollida võimalikult
põhjalikult huvitatud isikute esitatud ja institutsioonide otsuste aluseks oleva teabe paikapidavust.
109   Nõukogu kolmas argument koosneb kahest osast. Esiteks oli hageja esitatud teave vasturääkiv varem esitatuga, teiseks edastas
ta selle hilinenult või kasutamiseks kõlbmatus keeles.
110   Mis puudutab väidet vasturääkivuse kohta, siis ei saa Esimese Astme Kohtu hinnangul sellega nõustuda järgmistel põhjustel.
111   Esiteks on see väide esitatud nõukogu poolt üksnes eesmärgiga kritiseerida hageja esitatud tõendeid. Mingil juhul ei ole tegemist
olukorraga, kus institutsioon peab õigustama tema poolt kõrvaltoodete kohtlemiseks leitud lõplikku lahendust. Lahendust, mis
ajutise määruse staadiumis põhineb ilmsel hindamisveal ja toimiku hoolsal uurimata jätmisel, ei või jätta jõusse lõppmääruse
staadiumis, põhjusel, et hageja poolt hiljem esitatud tõendid sisaldasid vasturääkivusi. Taoline argument ei õigusta nõukogu
valitud lõplikku kohtlemist rohkem kui kaks eespool uuritud argumenti.
112   Lisaks ei ole mõne nõukogu väidetud vasturääkivuse, millele viimane andis hinnangu ka kostja vastuses, tõelevastavus tuvastatud.
113   Asjaolu, et hageja märkis tollal, et „kõrvaltoodete tootmiskulusid ei eraldatud parakresooli tootmiskuludest” ja taotles,
„et kõrvaltoodete tootmisega seotud erikulud arvataks maha parakresooli tootmiskuludest”, või asjaolu, et hageja kahtles kasumi
meetodi ja turuväärtuse meetodi vahel, ei kujuta endast hageja järjestikustes väidetes tegelikku vasturääkivust. Vasturääkivus
niivõrd, kuivõrd see olemas on, esineb tegelikult ajutise määruse staadiumis hageja taotluste ja selle komisjonipoolse arusaamise
vahel. See paistab tekkivat ka asjaolust, et komisjon ja nõukogu jäid kitsendavalt eespool punktides 77 ja 78 esile toodud
kõrvaltoodete kulude arvestamise meetodite tüpoloogia juurde. Esimese Astme Kohus märgib siiski, et alusmääruse artikli 2
lõige 5 ei sätesta kuluarvestuse hindamisel ja käsitlemisel kasutatavate meetodite osas ühtki erilist kitsendust, välja arvatud
asjaomase riigi üldtunnustatud majandusarvestuspõhimõtetest kinnipidamine.
114   Mis puudutab komisjoni väidet, mille kohaselt oli hageja esitatud teave tähtaegade tõttu või keelelistel põhjustel hilinenud
ja kontrollimatu, siis iseenesest ei õigusta ka see vaidlustatud määruse staadiumis ilmsel hindamisveal ja toimiku hoolsal
uurimata jätmisel põhineva algse lahenduse jõusse jätmist.
115   Esimese Astme Kohus leiab muu hulgas, et see väide ei ole põhjendatud.
116   Esimese Astme Kohus märgib esiteks hageja poolt 18. novembri 2002. aasta faksis kõrvaltoodetega seoses antud teabe hilinenud
esitamise kohta, millele komisjon viitas oma 25. augusti 2003. aasta faksis, et kohtuistungil nõukogu loobus sellele tuginemast.
117   Selles osas jääb ümberlükkamatuks asjaolu, et lõppmääruse ettepanekus võetud komisjoni seisukoht, samuti vaidlustatud määruses
võetud nõukogu seisukoht põhinesid eelkõige väidetaval hilinemisel.
118   Ühest küljest on selge, et 18. novembri 2002. aasta faks, mis saadeti vaid mõned päevad pärast dumpingut puudutavale küsimustikule
vastuse esitamiseks antud kuupäeva, saabus sellegipoolest komisjoni seitse päeva enne kontrollkäiku. Teisest küljest vastas
see faks komisjoni 15. novembri 2002. aasta faksile, milles kutsuti hagejat sõnaselgelt üles juhtima tähelepanu kõikidele
vigadele, mis ilmnesid kontrollkäigu ettevalmistamisel. Viimasena, selge on see, et komisjon võttis omal ajal 18. novembri
2002. aasta faksi arvesse. Seda tehes komisjon üksnes kasutas eespool punktis 67 viidatud kohtupraktikas tunnustatud valikuõigust
võtta arvesse pärast tähtaja lõppemist talle saabunud teavet. Neil tingimustel ei saanud komisjon põhjendatult väita, nagu
ta seda siiski tegi 25. augusti 2003. aasta faksis, ja põhineda kõrvaltoodete küsimuse ülevaatamisest keeldumisel sellele,
et 18. novembri 2002. aasta faks oli hilinenud.
119   Teiseks, mis puudutab komisjoni poolt 25. augusti 2003. aasta faksis viidatud kõrvaltoodete müügiväärtuse mahaarvamise taotluse,
mis komisjoni arvates koostati alles 22. aprillil 2003, s.o pärast ajutist määrust, hilinemisele, siis leiab Esimese Astme
Kohus, et isegi kui hageja väljendas end dumpingut puudutava küsimustiku vastustes tunduvalt üksikasjalikumalt, oli kõrvaltoodete
kulude mahaarvamise taotlus selgelt näha 18. novembri 2002. aasta faksist, mis nagu eespool punktis 73 mainitud, sisaldas
taotlust, et parakresooli tootmiskulud uurimisperioodiks oleksid määratud [
konfidentsiaalne
] Hiina jüaani ja mitte [
konfidentsiaalne
] Hiina jüaani, st toimuks vähendamine [konfidentsiaalne] Hiina jüaani võrra, mis hageja sõnul vastaks kõrvaltoodete tootmiskuludele
uurimisperioodil. Esimese Astme Kohus leiab seega, et kohtuasja iseloomulikel asjaoludel ei saa komisjon ja nõukogu hagejale
ette heita täiendavate tõendite saatmist pärast seda, kui viimast oli alles ajutise määruse staadiumis teavitatud asjaolust,
et komisjon ei olnud mahaarvamise taotlusest aru saanud. Sellest järeldub, et hageja võis oma kõrvaltoodete kulude mahaarvamise
taotluse toetuseks esitada sellist teavet pärast seda määrust, eriti 22. aprilli 2003. aasta kirjas, pärast mida oli komisjoni
kohustus teostada teabe hoolas läbivaatamine, mis hõlmab vajaduse korral ka täiendavat kontrolli. Käesoleva kohtuasja iseloomulikel
asjaoludel vastupidisele seisukohale jäämine jätaks ajutisele määrusele järgnenud dumpinguvastase menetluse ühe osa ilma mõttest
ja kasulikust mõjust.
120   Nõukogu väide, mille kohaselt teatud dokumendid – peamiselt raamatupidamisdokumendid, mille hageja tegi teatavaks 23. ja 25. juulil
2003 – esitati üksnes hiina keeles, tuleb samuti jätta arvestamata järgmistel põhjustel. Isegi sõltumata küsimusest, kellele
langes nimetatud dokumentide võimaliku tõlkimise kohustus, ei saa see põhjendus muuta olematuks asjaolu, et käesoleva kohtuasja
iseloomulikel asjaoludel oli komisjon see, kelle ülesanne uurimist teostava ametiasutusena ja arvestades hageja 22. aprilli
2003. aasta märkusi ajutise määruse kohta, oli alustada selles määruses kõrvaltoodete osas võetud seisukoha tähtajatut täielikku
ja hoolsat läbivaatamist. Sellisel juhul võis komisjon eeldusel, et taoline kohustus langeb hagejale, nõuda viimaselt esitatud
dokumentidele tõlke lisamist. Komisjon aga ei näidanud üles initsiatiivi selliseks läbivaatamiseks. Hageja oli see, kes saatis
komisjonile dokumente, mida viimane ei olnud nõudnud. Nõukogu ja komisjon ei võinud seetõttu Esimese Astme Kohtus tugineda
tõlke puudumisele, õigustamaks pärast ajutist määrust hageja esitatud dokumentide uurimisest keeldumist, see ei olnud ka see
põhjus, mille komisjon esitas 25. augusti 2003. aasta faksis.
121   Neljas nõukogu argument seisneb asjaolus, et kohapealt kogutud dokumendid näitasid, et kõrvaltoodete kulud jaotati otse kõrvaltoodetele.
Komisjonile kontrollkäigu ajal üleantud dokumente, mille kohta see argumenti kehtib, on arvuliselt neli. Esiteks on tegemist
hagiavalduse lisas A19 esineva dokumendiga pealkirjaga „Shandong Reipu Bio-chemicals Ltd tootmiskulude arvutustabel” (Product
cost calculation table of Shandong Reipu Bio-chemicals Ltd) (edaspidi „dokument A19”), teiseks hagiavalduse lisas A20 esineva
dokumendiga pealkirjaga „Tootmiskulud – Uurimisperiood” (Cost of production IP) (edaspidi „dokument A20”), kolmandaks hagiavalduse
lisas A21 esineva dokumendiga pealkirjaga „Parakresooliks vajaminevate valmistoodete arvestusraamat” (Ledger of finished products
for paracresol) (edaspidi „dokument A21”) ja, neljandaks hagiavalduse lisas A22 esineva dokumendiga pealkirjaga „Vaatlusaluste
toodete kulude statistika uurimisperioodil” (Cost statistics of products concerned during the investigation period) (edaspidi
„dokument A22”). Kõik need dokumendid olid esitatud arvude tabelitena.
122   Seoses dokumendiga A19 tuleb sedastada, et komisjoni kriitika selle kohta, mida nõukogu kostja vastuses üle kordas, ei selgita
kuidagi, miks komisjoni arvates see dokument näitas, et kõrvaltoodete kulud olid jaotatud otse nendele kõrvaltoodetele. Selles
osas on märgitud, et vahetult pärast seda kriitikat lisas nõukogu kostja vastuses, et „selleks et selgitada kõrvaltoodete
küsimust ja määrata kindlaks, kuidas toimida, küsisid uurimise eest vastutavad komisjoni ametnikud hagejalt, […] kas ta jaotas
kasumiga seotud kulusid otse”. Üksnes „[hageja] vastust arvesse võtnuna leidis komisjon, et kõik dokumendis [...] A19 märgitud
kulud puudutasid vaatlusalust toodet ja järeldas sellest, et puudus igasugune põhjus arvata maha ühtki parakresooli tootmiskuludena
märgitud summadest”.
123   Sellest järeldub, et mitte dokumendi A19 sisu ei olnud see, mis viis komisjoni järeldusele, et kõrvaltoodete tootmiskulud
neid otseselt mõjutasid, vaid üksnes see, kuidas komisjon antud asjas esitatud küsimusele hageja antud vastusest aru sai.
124   Mis puudutab dokumente A20 ja A21, siis on nõukogu antud kostja vastusest selgelt näha, et kõrvaltoodete küsimusele antava
vastuse huvides komisjon ei ole neid dokumente taotlenud ega uurinud.
125   Dokumendi A22 osas märgib nõukogu kostja vastuses ise, et komisjon „ei viidanud sellele spetsiaalselt ettevalmistatud dokumendile,
kui ta järeldas, et kõrvaltoodetega seotud kulud olid juba jaotatud kõrvaltoodetele”.
126   Veel üldisemalt ja nagu see on välja toodud eespool punktis 83, näitab nõukogu antud iseloomustus kontrollkäigu läbiviimise
kohta, et komisjon, olles kindel, et on saanud hagejalt kinnituse kõrvaltoodete kulude otsese jaotamise kohta, ei olnud neljast
ülalviidatud dokumendist enam huvitatud.
127   Eeltoodust tuleneb, et eelkõige 19. mai 2003. aasta kohtuistungil komisjoni öeldud väide, mis on sõna-sõnalt üle korratud
vaidlustatud määruse 12. põhjenduses ja mille kohaselt kontrollkäigu ajal esitatud dokumentidest nähtus, et kõrvaltoodete
kulusid ei pidanud maha arvama, on põhjendamatu.
128   Lõpliku järeldusena tuleneb nelja ülalviidatud nõukogu argumendi uurimisest, et komisjon ning seejärel nõukogu keeldusid pärast
ajutist määrust põhjendamatult läbi vaatamast, kas selles staadiumis kõrvaltoodete kulude kohtlemine oli sobiv, pikendades
seeläbi ajutise määruse staadiumis tehtud ilmse hindamisvea ja hoolsa uurimise kohustuse rikkumise mõjusid vaidlustatud määruse
staadiumis.
129   Esimese Astme Kohus täpsustab, et käesolevas kohtuasjas ei saa kuidagi väita, et nõukogu oleks pidanud teostama hageja taotletud
mahaarvamist üksnes teabe põhjal, mida viimane talle nii enne kui pärast ajutist määrust edastas. Esimese Astme Kohus ei saa
ette näha lahendust, milleni niisugune hoolas läbivaatamine oleks viinud. Samuti ei ole tal võimalik väita, et see teave oli
sisult täiuslik ja seda võis arvestada ilma kontrollimiseta, vaid üksnes otsustada, et antud kohtuasja iseloomulikel asjaoludel
ja sellise teabe valguses oleks komisjon ja nõukogu pidanud järeldama, et ajutise määruse staadiumis võetud seisukoht võeti
kiirustatult ja et nad oleks pidanud arvestama hoolsa uurimise kohustust ja selleks, et jõuda normaalväärtuse põhjendatud
arvutuseni, hoolikalt läbi vaatama kõrvaltoodete küsimuse.
130   Kõikidest eespool toodud kaalutlustest tuleneb, et arvestades käesoleva kohtuasja iseloomulikke asjaolusid, jätsid komisjon
ja nõukogu nii enne kui pärast ajutist määrust täitmata oma kohustused, mida on meenutatud eespool punktis 64 viidatud kohtupraktikas,
võtta arvesse kõiki asjassepuutuvaid asjaolusid ja hinnata kõiki toimikus olevaid tõendeid nõutava hoolsusega, mis lubab leida,
et arvutatud normaalväärtus on kindlaks määratud põhjendatud viisil.
131   Sellest järeldub, et vaidlustatud määrus tuleb tühistada hagejat puudutavas osas, ilma et Esimese Astme Kohtul oleks vaja
anda hinnangut teise ja kolmanda tühistamise väite kohta, ega nõustuda hageja taotlusega selle kohta, et komisjon esitaks
oma arvutused, millel põhineb tema hinnang ühenduse tootmisharule tekitatud kahju kohta.

Kohtukulud
132   Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud nõukogu kahjuks, mõistetakse kohtukulud vastavalt hageja nõudele välja nõukogult.
133   Vastavalt kodukorra artikli 87 lõike 4 esimesele lõigule kannavad menetlusse astuvad institutsioonid ise oma kohtukulud. Lisaks
võib Esimese Astme Kohus artikli 87 lõike 4 kolmanda lõigu kohaselt määrata, et menetlusse astuja, keda ei ole selle sätte
teises lõigus nimetatud, kannab ise oma kohtukulud. Kuna komisjon ja DKL astusid menetlusse nõukogu toetuseks, kannavad nad
ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (viies koda)
otsustab:
1.
Nõukogu 11. septembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 1656/2003, millega kehtestatakse dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse sisse
juba kehtestatud ajutine tollimaks Hiina Rahvavabariigist pärineva parakresooli impordi suhtes, tuleb tühistada hagejat puudutavas
osas.
2.
Mõista hageja kohtukulud välja nõukogult, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
3.
Komisjon ja Degussa Knottingley Ltd kannavad ise oma kohtukulud.
Vilaras
Martins Ribeiro
Jürimäe
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 13. juulil 2006 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Koja esimees
E. Coulon

M. Vilaras
*
Kohtumenetluse keel: inglise.
–	Salastatud konfidentsiaalsed andmed.