CELEX: 61993CJ0136
Tab af sikkerhedsstillelse
force majeure

1 Ved kendelse af 25. marts 1993, indgaaet til Domstolen den 5. april s.aa., har Audiencia Nacional, Afdelingen for Forvaltningssager, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 22 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2220/85 af 22. juli 1985 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for ordningen for sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter (EFT L 205, s. 5) og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3593/86 af 26. november 1986 om ydelse af tilskud til indfoersel af majs til Spanien (EFT L 334, s. 21, herefter benaevnt "forordning nr. 3593/86").
2 Spoergsmaalene er rejst under en tvist mellem Transáfrica SA (herefter benaevnt "Transáfrica") og Administración del Estado español vedroerende sidstnaevntes afslag paa at frigive den sikkerhed, som selskabet havde stillet i henhold til artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 3593/86.
3 Efter Kongeriget Spaniens tiltraedelse var der blevet indledt forhandlinger mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Amerikas Forenede Stater i henhold til artikel XXIV.6 i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel (herefter benaevnt "GATT") med henblik paa indfoerelsen af en ny ordning for indfoersler af majs til Spanien. Som led i disse forhandlinger indgik parterne den 1. juli 1986 en midlertidig aftale, paa foranledning af hvilken Raadet udstedte forordning (EOEF) nr. 2913/86 af 16. september 1986 om undtagelse fra forordning (EOEF) nr. 2727/75 for saa vidt angaar importafgiften for visse maengder af majs og sorghum (EFT L 272, s. 1), og Kommissionen udstedte forordning (EOEF) nr. 3140/86 af 15. oktober 1986 om aabning af en licitation over importafgiften for majs og sorghum fra tredjelande (EFT L 292, s. 27).
4 Efter at Kommissionen havde konstateret, at de hoeje priser paa majsmarkedet i Spanien havde fremkaldt saa alvorlige vanskeligheder, at det var begrundet at traeffe midlertidige foranstaltninger med henblik paa at faa bragt majsprisen ned, udstedte Kommissionen den 26. november 1986 forordning nr. 3593/86 i henhold til tiltraedelsesaktens artikel 90.
5 Ifoelge denne forordning skulle der ydes et tilskud paa 8 ECU pr. ton for de indfoersler til Spanien, som blev foretaget indtil den 31. maj 1987. Den hoejeste maengde, hvortil der kunne ydes tilskud, var 1 200 000 tons, hvoraf halvdelen skulle hidroere fra tredjelande og den anden halvdel fra de oevrige medlemsstater, bortset fra Portugal. For at opnaa tilskud skulle importoererne indgive en ansoegning, hvori de angav den maengde, som de forpligtede sig til at indfoere, ligesom de skulle stille en garanti paa 8 ECU pr. ton. Det spanske interventionsorgan skulle udstede de beviser, der gav ret til tilskuddet. Disse beviser var gyldige for indfoersler af majs, foretaget indtil udgangen af den anden maaned efter datoen for indgivelsen af ansoegninger, dog ikke laengere end til den 31. maj 1987. Tilskuddet blev udbetalt, naar den indfoerte majs var bragt i fri omsaetning i Spanien.
6 Ifoelge samme forordnings artikel 5 skulle sikkerheden frigives enten for de maengder, for hvilke ansoegningen ikke var accepteret, eller for de maengder, der var overgaaet til fri omsaetning i Spanien i loebet af gyldighedsperioden for det bevis, som gav ret til tilskuddet, og mod, at dette bevis blev forelagt for det spanske interventionsorgan inden to maaneder efter gyldighedsperiodens udloeb, hvilken forpligtelse ifoelge forordningen var et primaert krav, saaledes som dette forstaas i artikel 20 i foernaevnte forordning nr. 2220/85.
7 Saafremt en erhvervsdrivende ikke opfyldte et saadant primaert krav, medfoerte dette ifoelge sidstnaevnte forordnings artikel 22 ° som aendret ved artikel 1, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1181/87 af 29. april 1987 om aendring af forordning (EOEF) nr. 2220/85 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for ordningen for sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter (EFT L 113, s. 31) ° at "sikkerheden fortabes fuldt ud for den maengde, for hvilken et primaert krav ikke er blevet opfyldt, medmindre force majeure har umuliggjort denne opfyldelse".
8 Den 1. og 2. december 1986 ansoegte Transáfrica i medfoer af forordning nr. 3593/86 Servicio Nacional de Productos Agrarios (national tjeneste for landbrugsprodukter, herefter benaevnt "Senpa"), som henhoerer under det spanske Landbrugsministerium, om et tilskud til at bringe 125 000 tons majs med oprindelse i Faellesskabet i fri omsaetning i Spanien. Ansoegningen var vedlagt den noedvendige erklaering om sikkerhedsstillelse. Den 10. december 1986 udstedte Senpa beviserne for det ydede tilskud, hvorefter Transáfrica var forpligtet til at importere den aftalte maengde inden den 28. februar 1987.
9 I slutningen af januar 1987 blev der udsendt meddelelse om, at der var indgaaet en aftale mellem Faellesskabet og Amerikas Forenede Stater, hvorved de foernaevnte forhandlinger blev afsluttet, og som blev godkendt paa Faellesskabets vegne ved Raadets afgoerelse 87/224/EOEF af 30. januar 1987 om aftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Amerikas Forenede Stater vedroerende afslutning af forhandlingerne paa grundlag af artikel XXIV.6 i GATT (EFT L 98, s. 1). Ved denne aftale forpligtede Faellesskabet sig til at garantere, at der mellem 1987 og 1990 kunne foretages en aarlig maengde indfoersler til Spanien fra tredjelande paa 2 mio. tons majs. Den 25. juni 1987 vedtog Raadet med henblik paa gennemfoerelsen af aftalen med De Forenede Stater forordning (EOEF) nr. 1799/87 om den saerlige ordning for indfoersel af majs og sorghum til Spanien i perioden 1987 til 1990 (EFT L 170, s. 1), hvortil gennemfoerelsesbestemmelserne blev fastsat ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2059/87 af 13. juli 1987 om gennemfoerelsesbestemmelser til den saerlige ordning for indfoersel af majs og sorghum til Spanien i perioden 1987 til 1990 (EFT L 193, s. 6).
10 Den 16. februar 1987 ansoegte Transáfrica, som havde importeret 31 587,62 tons af de aftalte 125 000 tons, Senpa om at frigoere selskabet for forpligtelsen til at importere resten af den aftalte maengde samt at frigive den herfor stillede sikkerhed under henvisning til, at der paa grund af indgaaelsen af den foernaevnte aftale var sket et prisfald paa majs, som havde karakter af force majeure, hvorved selskabets forpligtelse maatte betragtes som ophoert. Den 14. september 1987 afslog Senpa selskabets ansoegning. Transáfrica indgav herefter klage til Landbrugsministeriet, som imidlertid stadfaestede Senpa' s beslutning ved ministeriel afgoerelse af 6. september 1988. Den 11. november 1988 anlagde Transáfrica herefter en forvaltningssag ved Audiencia Nacional til efterproevelse af den ministerielle afgoerelse.
11 Under denne sag har Audiencia Nacional, Afdelingen for Forvaltningssager, anmodet Domstolen om at besvare foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Kan de foranstaltninger, som er fastsat i Raadets forordning (EOEF) nr. 1799/87 af 25. juni 1987 om ordningen for indfoersel af majs til Spanien i perioden fra 1987 til 1990, paa grund af de virkninger, de har haft i form af et prisfald paa majs, antages at have indvirket saa negativt og i den grad vanskeliggjort opfyldelsen af de forpligtelser, der var indgaaet som modydelse for tilskud til indfoersel af majs til Spanien i henhold til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3593/86 af 26. november 1986, at der foreligger et tilfaelde af force majeure, som har gjort det umuligt at opfylde forpligtelserne til at bringe majsen i fri omsaetning, saaledes at der bestaar et krav om frigivelse af den stillede sikkerhed?
2) Kan de officielle meddelelser om aftalen mellem EOEF og Amerikas Forenede Stater og om resultatet af forhandlingerne inden for rammerne af GATT, som blev udsendt i de foerste maaneder af 1987 vedroerende forpligtelsen til at importere et vist aarligt kvantum majs og sorghum til Spanien i perioden fra 1987 til 1990, ogsaa foer denne blev praeciseret i en skreven retsregel, antages at have haft foelger af en saa uundgaaelig og uforudsigelig karakter, at de gjorde det umuligt eller vanskeligt at opfylde et primaert krav, saaledes at det kan paaberaabes som et tilfaelde af force majeure i henhold til artikel 22 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2220/85 af 22. juli 1985?"
12 Med disse spoergsmaal oenskes det oplyst, om de foranstaltninger, som blev vedtaget ved foernaevnte forordning nr. 1799/87, eller de officielle meddelelser, som blev udsendt i de foerste maaneder af 1987 vedroerende afslutningen af aftalen mellem Faellesskabet og Amerikas Forenede Stater, eller foernaevnte afgoerelse 87/224 fra Raadet kan betegnes som force majeure efter artikel 22 i foernaevnte forordning nr. 2220/85.
13 Herom maa det for det foerste fastslaas, som generaladvokaten har fremhaevet i punkt 17 i sit forslag til afgoerelse, at forordning nr. 1799/87, som blev vedtaget i juni 1987, ikke kan have haft nogen som helst indflydelse paa opfyldelsen af en forpligtelse, som skulle vaere efterkommet i februar 1987.
14 Endvidere bemaerkes, at efter fast praksis skal begrebet force majeure, som dette anvendes i de gaeldende landbrugsforordninger forstaas under hensyn til de saerlige forhold, som bestaar mellem de erhvervsdrivende og de nationale myndigheder, og som henhoerer under den offentlige ret, samt under hensyn til disse forordningers formaal. Heraf foelger, at begrebet force majeure ikke er begraenset til at omfatte det tilfaelde, hvor der foreligger absolut umulighed, men skal forstaas som de helt usaedvanlige og uforudsigelige omstaendigheder, som den paagaeldende erhvervsdrivende ikke har nogen indflydelse paa, og hvis foelger han trods stoerst mulig agtpaagivenhed alene kunne have undgaaet ved helt uforholdsmaessige opofrelser (jf. senest dom af 13.10.1993, sag C-124/92, An Bord Bainne Co-operative og Compagnie Inter-Agra, Sml. I, s. 5061, praemis 11).
15 Hvad angaar de officielle meddelelser, der blev udsendt vedroerende aftalen mellem Faellesskabet og Amerikas Forenede Stater og indgaaelsen af denne aftale, maa disse anses for omstaendigheder, hvorpaa den paagaeldende erhvervsdrivende ikke har haft nogen indflydelse.
16 Derimod kan de oevrige betingelser, som kraeves efter Domstolens praksis, ikke anses for opfyldt i et tilfaelde som det i hovedsagen foreliggende. Det fremgaar nemlig af omstaendighederne, som disse er fastslaaet af den forelaeggende ret, at indgaaelsen af aftalen mellem Faellesskabet og Amerikas Forenede Stater ingenlunde var en usaedvanlig og uforudsigelig begivenhed for de paagaeldende erhvervsdrivende. Dels havde forhandlingerne mellem Faellesskabet og Amerikas Forenede Stater staaet paa i flere maaneder, dels havde det i oevrigt vaeret naevnt allerede i foernaevnte forordning nr. 2913/86, at der var blevet fundet en midlertidig loesning den 1. juli 1986. Selv de artikler i pressen vedroerende forhandlingerne, som Transáfrica har henvist til under sagen ved den forelaeggende ret, viser, at enhver erhvervsdrivende, som soergede for at holde sig normalt informeret, maatte vaere klar over, at spoergsmaalet om majsindfoerslerne til Spanien var et af de afgoerende elementer i disse forhandlinger, og at parterne bestraebte sig paa at naa frem til en aftale for at undgaa en handelskonflikt.
17 Vedroerende Transáfrica' s argument om, at prisfaldet paa majs gjorde det umuligt eller meget vanskeligt for selskabet at opfylde sin forpligtelse til at bringe den majs, hvortil der var ydet tilskud, i fri omsaetning i Spanien, maa det endvidere fastslaas, at dette prisfald ikke var nogen pludselig og uforudsigelig foelge af meddelelsen om aftalen mellem Faellesskabet og Amerikas Forenede Stater. Under alle omstaendigheder kan et saadant prisfald ikke antages at goere det absolut umuligt for den paagaeldende at bringe den stoettede majs i fri omsaetning i Spanien, men maa snarere betragtes som en normal handelsrisiko.
18 De forelagte spoergsmaal maa herefter besvares med, at hverken de foranstaltninger, som blev truffet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1799/87 af 25. juni 1987 om den saerlige ordning for indfoersel af majs og sorghum til Spanien i perioden fra 1987 til 1990, eller de officielle meddelelser, som blev udsendt i de foerste maaneder af 1987 om indgaaelsen af aftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Amerikas Forenede Stater, eller Raadets afgoerelse 87/224/EOEF af 30. januar 1987 om aftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Amerikas Forenede Stater vedroerende afslutning af forhandlingerne paa grundlag af artikel XXIV.6 i GATT, kan betegnes som force majeure i henhold til artikel 22 i foernaevnte forordning nr. 2220/85.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
19 De udgifter, der er afholdt af den spanske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Anden Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Audiencia Nacional, Afdelingen for Forvaltningssager, ved kendelse af 25. marts 1993, for ret:
Hverken de foranstaltninger, som blev truffet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1799/87 af 25. juni 1987 om den saerlige ordning for indfoersel af majs og sorghum til Spanien i perioden fra 1987 til 1990, eller de officielle meddelelser, som blev udsendt i de foerste maaneder af 1987 om indgaaelsen af aftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Amerikas Forenede Stater, eller Raadets afgoerelse 87/224/EOEF af 30. januar 1987 om aftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Amerikas Forenede Stater vedroerende afslutning af forhandlingerne paa grundlag af artikel XXIV.6 i GATT, kan betegnes som force majeure i henhold til artikel 22 i forordning nr. 2220/85 af 22. juli 1985 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for ordningen med sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter.