CELEX: 62008CJ0205
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Článok 234 ES
Pojem ‚vnútroštátny súd‘
Prípustnosť
Smernica 85/337/EHS
Posudzovanie vplyvov na životné prostredie
Výstavba nadzemných vedení elektrickej energie
Dĺžka väčšia ako 15 km
Cezhraničné stavby
Cezhraničné vedenie
Celková dĺžka prevyšujúca prahovú hodnotu
Vedenie nachádzajúce sa najmä na území susedného členského štátu
Dĺžka vnútroštátneho úseku pod prahovou hodnotou

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu smernice Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (
Ú. v. ES L 175, s. 40
; Mim. vyd. 15/001, s. 248), zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2003/35/ES z (
Ú. v. EÚ L 156, s. 17
; Mim. vyd. 15/007, s. 466, ďalej len „smernica 85/337“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Umweltanwalt von Kärnten (ďalej len „Umweltanwalt“) a Kärntner Landesregierung, týkajúceho sa rozhodnutia, ktoré bolo prijaté 11. októbra 2007 (ďalej len „sporné rozhodnutie“) vo vzťahu k spoločnosti Alpe Adria Energia SpA (ďalej len „Alpe Adria“).
Právny rámec
Právna úprava Spoločenstva
Účelom smernice 85/337 v súlade s jej prvým odôvodnením je predchádzanie znečisteniu a iným vplyvom na životné prostredie tým, že niektoré verejné alebo súkromné projekty sa podrobia predchádzajúcemu posudzovaniu ich vplyvov na životné prostredie.
Ako vyplýva z jej piateho odôvodnenia, táto smernica na tento účel zavádza hlavné zásady posudzovania vplyvov na životné prostredie s cieľom doplniť a koordinovať konanie na povolenie prípravy verejných a súkromných projektov, ktoré pravdepodobne budú mať veľký vplyv na životné prostredie.
Podľa ôsmeho a jedenásteho odôvodnenia smernice 85/337 určité projekty majú významné vplyvy na životné prostredie a musia byť vždy predmetom systematického posudzovania so zreteľom na záujem chrániť ľudské zdravie, zlepšovať životné prostredie, prispieť ku kvalite života, zabezpečiť zachovanie diverzity druhov a zachovať reprodukčnú schopnosť ekosystému ako základného zdroja pre život.
Článok 1 ods. 1 smernice 85/337 stanovuje:
„Táto smernica sa vzťahuje na posudzovanie vplyvov tých verejných a súkromných projektov na životné prostredie, ktoré môžu mať pravdepodobne významný vplyv na životné prostredie.“
Článok 2 ods. 1 tejto smernice znie takto:
„1.   Členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia, aby zabezpečili, že pred udelením povolenia sa všetky projekty, ktoré pravdepodobne budú mať podstatný vplyv na životné prostredie z dôvodu,
okrem iného
, ich charakteru, veľkosti, alebo umiestnenia, budú podliehať postupu povolenia a budú posúdené z hľadiska ich vplyvov. Tieto projekty sú definované v článku 4.“
Článok 4 ods. 1 uvedenej smernice stanovuje:
„… projekty uvedené v prílohe I podliehajú posúdenie v súlade s článkami 5 až 10.“
Článok 7 ods. 1 smernice 85/337 stanovuje:
„Ak si je členský štát vedomý, že projekt má pravdepodobne významný vplyv na životné prostredie iného členského štátu, alebo ak o to členský štát, ktorý bude pravdepodobne významne dotknutý, požiada, zašle členský štát, na ktorého území sa projekt plánuje uskutočniť, dotknutému členskému štátu čo najskôr a nie potom, ako [čo najskôr a najneskôr vtedy, keď —
neoficiálny preklad
] informuje vlastnú verejnosť,
inter alia
:
a)
opis projektu, spolu so všetkými dostupnými informáciami o jeho možných cezhraničných vplyvoch;
b)
informácie o povahe rozhodnutia, ktoré sa môže prijať,
a poskytne druhému členskému štátu primeraný čas, v ktorom má uviesť, či si želá zúčastniť sa procesu environmentálneho rozhodovania uvedeného v článku 2 ods. 2, a môže obsahovať informácie uvedené v odseku 2 tohto článku.“
Príloha I tejto smernice vo svojom bode 20 uvádza „stavby nadzemných elektrických vedení s voltážou 220 kV a viac a s dĺžkou väčšou ako 15 km“.
Vnútroštátna právna úprava
Článok 11 ods. 7 federálneho ústavného zákona (Bundesverfassungsgesetz, ďalej len „BVG“) stanovuje, že rozhodovanie o posúdení vplyvov na životné prostredie pri projektoch, pri ktorých možno predpokladať významné vplyvy na životné prostredie, prislúcha po vyčerpaní opravných právnych prostriedkov v rámci výkonnej moci každej spolkovej krajiny nezávislému Umweltsenatu.
Podľa znenia uvedeného článku je Umweltsenat nezávislý orgán zložený z predsedu, sudcov a ďalších právnych expertov a pôsobí popri príslušnom spolkovom ministerstve. Jeho vytvorenie, úlohy a konanie pred ním upravuje spolkový zákon. Jeho rozhodnutia nie je možné zrušiť alebo meniť v rámci autoremedúry a na Verwaltungsgerichtshof (Najvyšší správny súd) je prípustné podať odvolanie.
Článok 20 ods. 2 BVG je formulovaný takto:
„Ak bolo spolkovým alebo krajinským zákonom stanovené, že na poslednom stupni rozhoduje kolektívny orgán, ktorého rozhodnutia podľa zákona nemožno zrušiť alebo zmeniť v správnom konaní a ktorého aspoň jeden člen je sudcom, tak ani ostatní členovia tohto kolektívneho orgánu nie sú pri výkone svojej funkcie viazaní žiadnymi pokynmi.“
Článok 133 ods. 4 BVG stanovuje výnimku zo všeobecného pravidla priznávajúceho Verwaltungsgerichtshofu právomoc rozhodovať o odvolaniach proti rozhodnutiam rôznych správnych orgánov, ktorá sa týka prípadu, ak v danej oblasti bola táto právomoc udelená nezávislému orgánu. Umweltsenat je jedným z týchto orgánov.
§ 1 spolkového zákona o Umweltsenate z roku 2000 (Umweltsenatsgesetz 2000, ďalej len „USG z roku 2000“) stanovuje:
„1.   Pri Spolkovom ministerstve poľnohospodárstva, lesného hospodárstva, životného prostredia a vodohospodárstva sa zriaďuje Umweltsenat.
2.   Umweltsenat je zložený z desiatich sudcov a ďalších 32 právnych expertov.
…“
§ 2 USG z roku 2000 stanovuje, že členov vymenováva spolkový prezident na návrh spolkovej vlády na obdobie šiestich rokov, s možným opätovným vymenovaním. Spolková vláda je viazaná určitými návrhmi na menovanie.
Podľa znenia § 4 USG z roku 2000:
„Členovia Umweltsenatu sú pri vykonávaní svojej funkcie nezávislí a nie sú viazaní žiadnymi príkazmi.“
§ 5 USG z roku 2000 stanovuje:
„Umweltsenat rozhoduje o odvolaniach vo veciach prvého a druhého oddielu zákona [z roku 2000] o posudzovaní vplyvov na životné prostredie [(Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz 2000), (BGBl. 697/1993, naposledy zmeneného BGBl. I, 149/2006, ďalej len ‚UVP-G z roku 2000“)]…“
§ 6 USG z roku 2000 znie:
„Rozhodnutia Umweltsenatu nie je možné v správnom konaní zrušiť alebo meniť. Podanie odvolania na Verwaltungsgerichtshof je prípustné.“
Podľa znenia § 2 ods. 2 UVP-G z roku 2000, zákona, ktorý do rakúskeho práva preberá smernicu 85/337, je „projekt“ definovaný ako „výstavba zariadenia alebo iný zásah do prírody a krajiny vrátane akýchkoľvek opatrení, ktoré s ním priestorovo a vecne súvisia…“.
§ 3 ods. 1 UVP-G z roku 2000 stanovuje:
„Projekty… uvedené v prílohe I… podliehajú povinnosti posudzovať vplyvy na životné prostredie v súlade s nasledujúcimi ustanoveniami. V prípade projektov uvedených v stĺpcoch 2 a 3 prílohy I sa uskutoční zjednodušené konanie…“
§ 3 ods. 7 UVP-G z roku 2000 stanovuje:
„Orgán musí na návrh kandidáta/kandidátky pre projekt, orgánu, s ktorým spolupracuje, alebo splnomocnenca pre životné prostredie [Umweltanwalt] rozhodnúť, či pre predmetný projekt je potrebné vykonať štúdiu dopadu na životné prostredie podľa tohto spolkového zákona a aký cieľ prílohy I alebo § 3a ods. 1 až 3 sa projektom realizuje. Toto rozhodovanie možno vykonať tiež z úradnej povinnosti. Rozhodnutie musí byť prijaté oznámením v lehote šiestich týždňov na prvom, ako aj na druhom stupni. Kandidát/kandidátka pre projekt, spolupracujúci orgán, splnomocnenec pre životné prostredie [Umweltanwalt] a dotknutá obec majú postavenie účastníka konania. Pred prijatím rozhodnutia je potrebné vypočuť orgán vodného plánovania. Hlavný obsah rozhodnutí, ako aj hlavné dôvody musia byť orgánom primeraným spôsobom uverejnené alebo verejnosti sprístupnené. Dotknutá obec môže podať odvolanie proti rozhodnutiu na Verwaltungsgerichtshof. Splnomocnenec pre životné prostredie [Umweltanwalt] a spolupracujúci orgán sú oslobodení od povinnosti platenia poplatkov.“
Príloha I UVP-G z roku 2000 obsahuje projekty, ktoré povinne podliehajú posúdeniu vplyvu na životné prostredie podľa jeho § 3. Tieto projekty sa rozdeľujú do troch skupín (stĺpcov). Projekty z prvých dvoch skupín (stĺpcov) musia byť vždy podrobené posúdeniu vplyvu na životné prostredie, ak sú dosiahnuté stanovené prahové hodnoty a sú splnené stanovené kritériá. Projekty z tretej skupiny (stĺpca) musia byť skúmané prípad od prípadu, ak je dosiahnutá minimálna prahová hodnota.
Príloha I bod 16 písm. a) UVP-G z roku 2000 uvádza v stĺpci 1 „nadzemné elektrické vedenia s voltážou 220 kV a viac a s dĺžkou väčšou ako 15 km“.
Príloha I bod 16 písm. b) UVP-G z roku 2000 v stĺpci 3 uvádza „nadzemné elektrické vedenie v chránených oblastiach kategórií A [osobitné chránené územia] alebo B [alpské regióny] s voltážou minimálne 110 kV a minimálnou dĺžkou 20 km“.
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že Alpe Adria je talianska spoločnosť, ktorá chce stavať 220 kilovoltové vysokonapäťové elektrické vedenie s nominálnym výkonom 300 MVA s cieľom spojiť sieť talianskej spoločnosti Rete Elettrica Nazionale SpA so sieťou rakúskej spoločnosti VERBUND-Austrian Power Grid AG.
Na ten účel listom z 12. júla 2007 Alpe Adria požiadala Kärntner Landesregierung, aby Kärntner Landesregierung vydala na základe § 3 ods. 7 UVP-G z roku 2000 rozhodnutie týkajúce sa výstavby a prevádzkovania tohto projektu. Na rakúskom území tento projekt zahŕňa nadzemné elektrické vedenie s dĺžkou približne 7,4 km s plánovanou rozvodňou vo Weidenburgu, ktoré má viesť cez údolie Kronhof a Kronhofer Törl až k štátnej hranici. Na talianskom štátnom území je plánovaná dĺžka elektrického vedenia približne 41 km.
Kärntner Landesregierung v spornom rozhodnutí konštatovala, že pri uvedenom projekte nie je potrebné posudzovať vplyv na životné prostredie, keďže tento projekt vo svojej rakúskej časti nedosahuje prahovú hodnotu 15 km, stanovenú UVP-G z roku 2000.
Dodala, že článok 7 smernice 85/337 ukladá členským štátom, na území ktorých je projekt plánovaný, povinnosť zapojiť do konania o posudzovaní vplyvu projektu na životné prostredie iný členský štát v prípade, že projekt môže mať významný vplyv na životné prostredie tohto členského štátu. Tento článok sa však týka iba projektov, ktoré sa v celom rozsahu nachádzajú iba na území jedného členského štátu a nie cezhraničných projektov.
Preto v prípade neexistencie osobitného ustanovenia týkajúceho sa cezhraničných projektov v smernici 85/337 musí každý členský štát posúdiť, či projekt patrí do prílohy I tejto smernice výlučne s odkazom na svoje vnútroštátne právo.
Kärntner Landesregierung v nadväznosti na to uviedla, že UVP-G z roku 2000 neobsahuje žiadne ustanovenie, podľa ktorého by v prípade cezhraničných energetických sietí alebo iných líniových projektov bolo potrebné zohľadniť celý rozsah výstavby.
Umweltanwalt podal 18. decembra 2007 pred Umweltsenatom odvolanie smerujúce proti spornému rozhodnutiu.
Za týchto okolností Umweltsenat rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa smernica 85/337… vykladať v tom zmysle, že členský štát musí stanoviť povinné posudzovanie typov projektov uvedených v prílohe I [uvedenej] smernice, konkrétne v bode 20 (‚stavby nadzemných elektrických vedení s voltážou 220 kV a viac a s dĺžkou väčšou ako 15 km‘), tiež ak ide o výstavbu projektovanú na území dvoch alebo viacerých členských štátov, hoci prahová hodnota, ktorá vyvoláva povinnosť posúdenia (v tomto prípade dĺžka väčšia ako 15 kilometrov) síce nebola časťou výstavby nachádzajúcou sa na jeho štátnom území dosiahnutá, ale naopak, bola dosiahnutá, až prekročená, pokiaľ sa zohľadní časť projektovanej výstavby nachádzajúcej sa na území susedného členského štátu, alebo susedných členských štátov?“
O prípustnosti prejudiciálnej otázky
O postavení Umweltsenatu ako súdneho orgánu
Najprv treba overiť, či je Umweltsenat súdnym orgánom v zmysle článku 234 ES a či je teda jeho prejudiciálna otázka prípustná.
Podľa ustálenej judikatúry pri posudzovaní, či má vnútroštátny orgán povahu súdneho orgánu v zmysle článku 234 ES, čo predstavuje otázku, ktorá spadá výlučne do práva Spoločenstva, berie Súdny dvor do úvahy ako celok všetky také skutočnosti, akými sú jeho zriadenie zákonom, jeho trvalý charakter, zákonom daná právomoc, kontradiktórna povaha konania, uplatňovanie právnych predpisov týmto orgánom, ako aj jeho nezávislosť (pozri rozsudky z 30. júna 1966, Vaassen-Göbbels, 61/65, Zb. s. 377, 395 a z , Österreichischer Rundfunk,
C-195/06, Zb. s. I-8817
, bod 19, ako aj citovanú judikatúru).
V tejto súvislosti treba na jednej strane uviesť, že z ustanovení článku 11 ods. 7, článku 20 ods. 2 a článku 133 ods. 4 BVG, ako aj z ustanovení § 1, § 2, § 4 a § 5 USG z roku 2000 jednoznačne vyplýva, že Umweltsenat spĺňa kritériá týkajúce sa jeho zriadenia zákonom, jeho trvalého charakteru a zákonom danej právomoci, uplatňovania právnych predpisov a nezávislosti takéhoto orgánu.
Je tiež potrebné zdôrazniť, ako to uviedol generálny advokát v bodoch 58 a 59 svojich návrhov, že konanie pred Umweltsenatom zabezpečuje, že každý, kto sa zúčastnil na správnom konaní, ako aj inštitúcie uvedené v UVP-G z roku 2000 môžu podať odvolanie. Nariadenie pojednávania sa predvída
ex offo
alebo na žiadosť účastníkov konania a každá dotknutá osoba môže byť zastúpená advokátom. Rozhodnutia Umweltsenatu majú právnu silu
res iudicata
, musia byť odôvodnené a sú vyhlásené na verejnom pojednávaní.
Na druhej strane je potrebné konštatovať, že ustanovenia USG z roku 2000 a UVP-G z roku 2000 v spojení s ustanoveniami článku 133 ods. 4 BVG zaručujú kontradiktórnu povahu konania pred Umweltsenatom, ktorý rozhoduje, uplatňujúc všeobecné predpisy zákona o správnom konaní (Verwaltungsverfahrensgesetz).
Vyplýva z toho, že Umweltsenat treba považovať za súdny orgán v zmysle článku 234 ES a jeho otázka je prípustná.
O predmete prejudiciálnej otázky
Alpe Adria uvádza, že otázky práva Spoločenstva nastolené v tomto konaní majú konkrétne iba hypotetický význam. Nezodpovedajú totiž objektívnej potrebe pre rozhodnutie sporu vo veci samej a netýkajú sa otázok, ktoré musí rozhodnúť vnútroštátny súd.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora prináleží len vnútroštátnemu súdu, ktorému bol spor predložený a ktorý musí prevziať zodpovednosť za prijaté súdne rozhodnutie, aby s ohľadom na konkrétne okolnosti veci posúdil tak nevyhnutnosť prejudiciálneho rozhodnutia pre vydanie svojho rozsudku, ako aj relevantnosť otázok, ktoré predkladá Súdnemu dvoru (pozri rozsudok z 5. marca 2009, Apis-Hristovich,
C-545/07, Zb. s. I-1627
, bod 28 a citovaná judikatúra).
Preto, pokiaľ sa položené otázky týkajú výkladu práva Spoločenstva, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (pozri rozsudok Apis-Hristovich, už citovaný, bod 29 a citovaná judikatúra).
V prejednávanej veci vnútroštátny súd žiada od Súdneho dvora výklad smernice 85/337 s cieľom, aby mohol posúdiť, či podľa práva Spoločenstva predmetný projekt patrí pod procesné požiadavky stanovené smernicou, hoci vnútroštátne právo pre ten istý projekt nestanovuje takéto procesné povinnosti.
Za týchto podmienok treba dospieť k záveru, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je prípustný.
O veci samej
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 2 ods. 1 a článok 4 ods. 1 smernice 85/337 majú vykladať tak, že projekt uvádzaný v bode 20 prílohy I tejto smernice, ako je stavba nadzemných elektrických vedení s voltážou 220 kV a viac a s dĺžkou väčšou ako 15 km, má byť príslušnými orgánmi členského štátu podrobený postupu posudzovania vplyvov na životné prostredie, hoci je tento projekt cezhraničný a na území tohto členského štátu sa nachádza iba dĺžka menšia než 15 km.
Na úvod je potrebné poznamenať, že projekt, ktorý sa týka výstavby 220 kilovoltového vysokonapäťového elektrického vedenia s nominálnym výkonom 300 MVA a dĺžkou 48,4 km, patrí medzi projekty, ktorých sa týka bod 20 prílohy I smernice 85/337 a v dôsledku toho musí byť podľa článku 2 ods. 1 a článku 4 ods. 1 tejto smernice povinne podrobený posúdeniu jeho vplyvu na životné prostredie.
V nadväznosti na to je pre odpoveď na otázku predloženú vnútroštátnym súdom potrebné overiť, či sa táto smernica má vykladať tak, že táto povinnosť sa uplatňuje tiež v prípade cezhraničného projektu, akým je projekt v konaní vo veci samej.
Treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry znenie ustanovenia práva Spoločenstva, ktoré neobsahuje žiadny výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho zmysel a rozsah pôsobnosti, v zásade vyžaduje v celom Európskom spoločenstve autonómny a jednotný výklad, ktorý musí zohľadňovať kontext ustanovenia a cieľ sledovaný príslušnou právnou úpravou (pozri rozsudky z 19. septembra 2000, Linster,
C-287/98, Zb. s. I-6917
, bod 43, a zo , Barker,
C-290/03, Zb. s. I-3949
, bod 40).
V tejto súvislosti článok 2 ods. 1 smernice 85/337 ukladá členským štátom povinnosť podrobiť posúdeniu projekty, ktoré najmä z dôvodu ich charakteru, veľkosti, alebo umiestnenia môžu mať podstatný vplyv na životné prostredie.
Súdny dvor už rozhodol, že v oblasti povinností posúdenia vplyvu na životné prostredie má smernica 85/337 širokú pôsobnosť a cieľ (pozri rozsudok z 24. októbra 1996, Kraaijeveld a i.,
C-72/95, Zb. s. I-5403
, body 31 a 39).
Je tiež potrebné zdôrazniť, že smernica 85/337 sa spája s celkovým posúdením vplyvu projektov na životné prostredie (rozsudok z 25. júla 2008, Ecologistas en Acción-CODA, C-142/07, Zb. s. I-6097, bod 39 a citovaná judikatúra) bez ohľadu na skutočnosť, že prípadne ide o cezhraničný projekt.
Navyše členské štáty musia smernicu 85/337 implementovať spôsobom plne zodpovedajúcim požiadavkám, ktoré stanovuje, berúc do úvahy jej základný cieľ, ktorým je, ako to vyplýva z jej článku 2 ods. 1, podriadiť projekty, ktoré môžu mať podstatný vplyv na životné prostredie najmä svojím charakterom, veľkosťou alebo umiestnením, posudzovaniu ich vplyvov, a to pred vydaním povolenia (pozri v tomto zmysle rozsudok Ecologistas en Acción-CODA, už citovaný, bod 33).
Napokon Súdny dvor už rozhodol, že cieľ smernice 85/337 nemožno obísť rozdelením projektu a že nezohľadnenie kumulatívneho účinku niekoľkých projektov nesmie v praxi znamenať, že všetky projekty uniknú povinnosti posudzovania, pokiaľ ako celok môžu mať v zmysle článku 2 ods. 1 smernice 85/337 „podstatný vplyv na životné prostredie“ (pozri v tomto zmysle rozsudok Ecologistas en Acción-CODA, už citovaný, bod 44).
Z toho vyplýva, že projekty uvádzané v prílohe I smernice 85/337, ktoré sa vzťahujú na územie viacerých členských štátov nemôžu uniknúť uplatneniu tejto smernice len z toho dôvodu, že táto smernica neobsahuje výslovné ustanovenie, ktoré by sa ich týkalo.
Takáto výnimka by vážne ohrozila dosiahnutie cieľa sledovaného smernicou 85/337. Jej potrebný účinok by v skutočnosti bol vážne poškodený, ak by príslušné orgány členského štátu mohli pri rozhodovaní o otázke, či projekt podlieha povinnosti posúdenia jeho vplyvu na životné prostredie, ignorovať časť projektu, ktorá má byť vykonaná v inom členskom štáte (pozri analogicky rozsudok zo 16. septembra 2004, Komisia/Španielsko,
C-227/01, Zb. s. I-8253
, bod 53).
Tento záver sa opiera, ako to uviedol generálny advokát v bode 81 svojich návrhov, o znenie článku 7 smernice 85/337, ktorý uvádza medzištátnu spoluprácu, ak projekt môže mať významný vplyv na životné prostredie v inom členskom štáte.
Pokiaľ ide o skutočnosť, že úsek nachádzajúci sa v Rakúsku má dĺžku menšiu než 15 km, je potrebné upresniť, že sama osebe nemôže umožňovať, aby tento projekt unikol postupu posúdenia uvádzanému smernicou 85/337. Dotknutý členský štát bude musieť pristúpiť k hodnoteniu vplyvu takého projektu na životné prostredie na jeho vlastnom území, zohľadňujúc konkrétne účinky uvedeného projektu.
Vzhľadom na vyššie uvedené článok 2 ods. 1 a článok 4 ods. 1 smernice 85/337 sa majú vykladať tak, že projekt uvádzaný v bode 20 prílohy I uvedenej smernice, ako je stavba nadzemných elektrických vedení s voltážou 220 kV a viac a s dĺžkou väčšou ako 15 km, musia príslušné orgány členského štátu podriadiť postupu posúdenia vplyvu na životné prostredie, hoci je tento projekt cezhraničný a na území tohto členského štátu sa nachádza iba dĺžka menšia než 15 km.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:

Článok 2 ods. 1 a článok 4 ods. 1 smernice Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie, zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2003/35/ES z , sa majú vykladať tak, že projekt uvádzaný v bode 20 prílohy I uvedenej smernice, ako je stavba nadzemných elektrických vedení s voltážou 220 kV a viac a s dĺžkou väčšou ako 15 km, musia príslušné orgány členského štátu podriadiť postupu posúdenia vplyvu na životné prostredie, hoci je tento projekt cezhraničný a na území tohto členského štátu sa nachádza iba dĺžka menšia než 15 km.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina