CELEX: 62008CJ0365
Cukr
Nařízení (ES) č. 318/2006
Článek 16
Výpočet výrobní dávky
Zahrnutí množství cukru podléhajícího kvótám, které bylo staženo z trhu, do vyměřovacího základu výrobní dávky
Zásady proporcionality a zákazu diskriminace

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu a platnosti článku 16 nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února
2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (Úř. věst. L 58, s. 1).
Tato žádost byla předložena v rámci žaloby podané společností Agrana Zucker GmbH (dále jen „Agrana Zucker“) proti rozhodnutí
Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft (spolkový ministr zemědělství, lesního a vodního
hospodářství a životního prostředí) ze dne 25. března 2008 ohledně částky výrobní dávky z cukru pro hospodářský rok 2007/2008.

Právní rámec

Nařízení č. 318/2006
Nařízení č. 318/2006, přijaté Radou Evropské unie v rámci reformy společné organizace trhů v odvětví cukru provedené v průběhu
roku 2006, zavedlo nový režim a nová snížení kvót. Krom toho zavedlo dávku nazvanou „výrobní dávka“ a nové tržní nástroje
řízené Evropskou komisí, jako je stažení z trhu.
Ohledně výrobní dávky se v devatenáctém bodě odůvodnění nařízení č. 318/2006 uvádí:
„S cílem přispět k financování výdajů spojených se společnou organizací trhů v odvětví cukru by měla být zavedena výrobní
dávka.“
Článek 16 uvedeného nařízení, nazvaný „Výrobní dávka“, stanoví:
„1.      Od hospodářského roku 2007/2008 se z kvóty na cukr […] [která byla přidělena] podnikům vyrábějícím cukr […] vybírá výrobní
dávka.
2.      Výrobní dávka se stanoví ve výši 12,00 [eur] za tunu cukru podléhajícího kvótám […].
3.      Platbu celé výrobní dávky v souladu s odstavcem 1 ukládá členský stát podnikům na svém území podle kvóty přidělené pro daný
hospodářský rok.
Podniky provedou platbu do konce února dotyčného hospodářského roku.
4.      Podniky vyrábějící cukr […] ve Společenství mohou od pěstitelů cukrové řepy nebo cukrové třtiny nebo od dodavatelů čekanky
požadovat, aby nesli až 50 % příslušné výrobní dávky.“
„Cukr podléhající kvótám“ je definován v čl. 2 bodu 5 nařízení č. 318/2006 jako množství cukru vyrobeného za určitý hospodářský
rok v rámci kvóty daného podniku.
Článek 1 odst. 2 nařízení č. 318/2006 upřesňuje, že hospodářský rok začíná 1. října a končí 30. září následujícího roku.
Ohledně stažení z trhu se ve dvacátém druhém bodě odůvodnění tohoto nařízení uvádí:
„Měly by být zavedeny nové tržní nástroje řízené Komisí. […] [Z]a účelem zachování strukturální rovnováhy trhů s cukrem na
cenové úrovni blízké referenční ceně [by Komise] měla mít možnost rozhodnout o stažení cukru z trhu na dobu potřebnou k obnovení
rovnováhy na trhu.“
Článek 19 uvedeného nařízení, nazvaný „Stažení cukru“, zní takto:
„1.      K zachování strukturální rovnováhy trhu na cenové hladině blízké referenční ceně může být s ohledem na závazky Společenství
plynoucí z dohod uzavřených podle článku 300 Smlouvy [o ES] stažen až do začátku následujícího hospodářského roku z trhu procentní
podíl cukru podléhajícího kvótám […] společný pro všechny členské státy.
[…]
2.      Procentní podíl určený ke stažení podle odstavce 1 se stanoví nejpozději do 31. října příslušného hospodářského roku na základě
předpokládaného vývoje na trhu v uvedeném hospodářském roce.
3.      Každý podnik s přidělenou kvótou skladuje v období stažení na vlastní náklady množství cukru odpovídající použití procentního
podílu podle odstavce 1 na svou výrobu v rámci kvót pro příslušný hospodářský rok.
Množství cukru stažená během určitého hospodářského roku se považují za první množství vyrobená v rámci kvóty pro následující
hospodářský rok. S ohledem na předpokládaný vývoj na trhu s cukrem je však možné postupem podle čl. 39 odst. 2 rozhodnout,
že pro běžný nebo následující hospodářský rok se veškerý stažený cukr […] [nebo jeho] část považuje za
–        přebytkový cukr […], [který se může stát] průmyslovým cukrem […],
nebo
–        dočasnou výrobu v rámci kvóty, z níž část může být vyhrazena na vývoz v souladu se závazky Společenství plynoucími z dohod
uzavřených podle článku 300 Smlouvy.
[…]“

Nařízení (ES) č. 290/2007
V osmém bodě odůvodnění nařízení Komise (ES) č. 290/2007 ze dne 16. března 2007, kterým se pro hospodářský rok 2007/08 stanoví
procentní podíl podle článku 19 nařízení Rady (ES) č. 318/2006 (Úř. věst. L 78, s. 20), se uvádí:
„V této souvislosti by se měla zohlednit skutečnost, že zatížení spojená s preventivním opatřením mohou mít závažné hospodářské
dopady na podniky v členských státech, které vyvinuly zvláštní úsilí v rámci režimu restrukturalizace stanoveného nařízením
(ES) č. 320/2006. Takový účinek by byl ve skutečnosti v rozporu se samotným cílem tohoto režimu a společné organizace trhů
v odvětví cukru, jímž je zabezpečit životnost a konkurenceschopnost tohoto odvětví. Je proto třeba stanovit výjimku z použití
procentního podílu určeného k preventivnímu stažení pro členské státy v poměru k procentnímu podílu vnitrostátní kvóty, která
byla uvolněna v rámci uvedeného režimu restrukturalizace.“
Článek 1 nařízení č. 290/2007 stanoví:
„1.      Pro hospodářský rok 2007/08 se procentní podíl stanovený v čl. 19 odst. 1 nařízení (ES) č. 318/2006 stanoví na 13,5 %.
2.      Odchylně od odstavce 1:
a)      procentní podíl stanovený v uvedeném odstavci se nepoužije na podniky, jejichž výroba je nižší než 86,5 % jejich kvóty na
hospodářský rok 2007/08;
b)      u podniků, které vyrábějí množství stejné nebo vyšší než 86,5 % jejich kvóty na hospodářský rok 2007/08, se množství vyrobená
nad 86,5 % stahují;
c)      procentní podíl stanovený v odstavci 1 se nepoužije na množství vyrobená v členských státech, jejichž vnitrostátní kvóta cukru
byla uvolněna do výše alespoň 50 % ode dne 1. července 2006 v důsledku vzdání se kvót podle článku 3 nařízení (ES) č. 320/2006.
Pro členské státy, jejichž vnitrostátní kvóta byla uvolněna do výše alespoň 50 % ode dne 1. července 2006 v důsledku vzdání
se kvót podle článku 3 nařízení (ES) č. 320/2006, se procentní podíl určený ke stažení stanovený v odstavci 1 snižuje poměrně
k uvolněným kvótám.
Procentní podíl použitelný podle tohoto písmene je stanoven v příloze.
[…]
4.      Množství stažená v souladu s odst. 2 písm. b) a odstavcem 3 se považují za přebytečná množství cukru […] v hospodářském roce
2007/08, která by se mohla stát průmyslovým cukrem […].
[…]“

Spor v původním řízení a předběžné otázky
V roce 2006 přidělil příslušný správní orgán společnosti Agrana Zucker kvótu ve výši 405 812,4 tun na výrobu cukru pro hospodářské
roky 2006/2007 až 2014/2015. Tentýž orgán stanovil na základě čl. 1 odst. 1 a 2 písm. b) nařízení č. 290/2007 pro společnost
Agrana Zucker výrobní hranici v rámci její kvóty ve výši 86,5 % její kvóty, tzn. 351 027,73 tun, a uložil tak této společnosti
preventivní stažení z trhu ve výši 13,5 % její kvóty, tzn. 54 784,67 tun cukru.
Rozhodnutím ze dne 28. ledna 2008 stanovil Agrarmarkt Austria (právnická osoba zabývající se vyřizováním podpor) výši výrobní
dávky dlužné společností Agrana Zucker pro hospodářský rok 2007/2008 částkou 4 869 748,80 eur a vyzval uvedenou společnost,
aby mu tuto částku zaplatila.
Společnost Agrana Zucker si stěžovala, že výrobní dávka byla vypočtena na základě kvóty, která jí byla přidělena, a že do
základu pro výpočet této částky bylo tedy zahrnuto 54 784,67 tun cukru staženého z trhu, který nemohla prodat jakožto množství
cukru vyrobené v rámci kvóty, a podala proti rozhodnutí Agrarmarkt Austria odvolání u Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft,
Umwelt und Wasserwirtschaft. Posledně jmenovaný rozhodnutím ze dne 25. března 2008, které je předmětem řízení u předkládajícího
soudu, uvedené odvolání zamítl.
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že Agrana Zucker v původním řízení tvrdí, že zahrnutí množství cukru, které bylo staženo
z trhu, do výpočtu výrobní dávky představuje porušení zásady proporcionality a zásady zákazu diskriminace, která je zakotvena
v čl. 34 odst. 2 ES. Takovémuto porušení může být podle ní zabráněno, pokud by se byl uplatnil výklad článku 16 nařízení č. 318/2006,
jenž by byl v souladu s primárním právem.
Předkládající soud v podstatě uvádí, že vzhledem k právním názorům zúčastněných stran, k rozsudku ze dne 8. května 2008, Zuckerfabrik
Jülich a další (C‑5/06 a C‑23/06 až C‑36/06, Sb. rozh. s. I‑3231), a k výhradám žalobkyně v původním řízení ohledně platnosti
článku 16 nařízení č. 318/2006 nelze problém v rámci práva Unie snadno vyřešit a že nenachází odpověď v judikatuře Soudního
dvora.
Za těchto podmínek se Verwaltungsgerichtshof rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Je článek 16 nařízení […] č. 318/2006 […] nutno vykládat v tom smyslu, že také kvóta na cukr, která nemůže být využita v důsledku
preventivního stažení podle článku 1 nařízení […] č. 290/2007 […], musí být součástí vyměření výrobní dávky?
2)      V případě kladné odpovědi na první otázku:
Je článek 16 nařízení […] č. 318/2006 […] slučitelný s primárním právem, zvláště se zásadou proporcionality a se zákazem diskriminace,
který vyplývá z článku 34 ES?“

K předběžným otázkám

K první otázce
Podstatou první předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda je článek 16 nařízení č. 318/2006 nutno vykládat v tom smyslu,
že množství cukru podléhajícího kvótám, které je staženo podle článku 19 tohoto nařízení a článku 1 nařízení č. 290/2007,
je zahrnuto do vyměřovacího základu výrobní dávky.
Žalobkyně v původním řízení, jakož i španělská a litevská vláda zastávají názor, že se výrobní dávka uplatní na skutečně vyrobené
množství cukru, které podléhá kvótám a lze je jako takové uvést na trh, a nikoli na samotné kvóty. Z toho plyne, že množství
cukru stažené z trhu nesmí být zohledněno pro vyměření základu uvedené dávky.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že čl. 16 odst. 1 nařízení č. 318/2006 stanoví, že od hospodářského roku 2007/2008 se
z kvóty na cukr, která byla přidělena podnikům vyrábějícím cukr, vybírá výrobní dávka. Toto ustanovení tak jasně uvádí, že
zmíněná kvóta tvoří vyměřovací základ výrobní dávky. Z toho plyne, že vyměřovací základ této dávky, která musí být zaplacena
podnikem vyrábějícím cukr, je tvořen kvótou na cukr, jež mu byla přidělena pro dotyčný hospodářský rok.
Pojem „výrobní dávka“ použitý v devatenáctém bodě odůvodnění nařízení č. 318/2006, jakož i v názvu a ustanoveních článku 16
tohoto nařízení může sice vést k nedorozumění ohledně stanovení vyměřovacího základu této dávky, protože se zdá, že neoznačuje
dávku použitelnou na kvótu, ale dávku použitelnou na skutečně vyrobené potraviny. Totéž platí pro znění čl. 16 odst. 2 zmíněného
nařízení, podle nějž „[v]ýrobní dávka se stanoví ve výši [12 eur] za tunu cukru podléhajícího kvótám“, jelikož „cukr podléhající
kvótám“ je v čl. 2 bodu 5 zmíněného nařízení definován jako množství cukru vyrobené za určitý hospodářský rok v rámci kvóty
daného podniku.
Jak však uvedla generální advokátka v bodech 46 až 51 svého stanoviska, z obsahu a systematiky článku 16 nařízení č. 318/2006
vyplývá, že zákonodárce Unie chtěl v rámci reformy společné organizace trhů v odvětví cukru zavést novou dávku, jejíž vyměřovací
základ by netvořilo skutečně vyrobené množství cukru, nýbrž přidělená kvóta na cukr. Zatímco totiž odstavec 1 tohoto článku
formuluje zásadu výběru dávky z kvóty na cukr přidělené podnikům vyrábějícím cukr, má odstavec 2 zmíněného článku za cíl pouze
stanovení výše této dávky.
Tuto analýzu potvrzuje čl. 16 odst. 3 nařízení č. 318/2006, který upřesňuje konkrétní způsoby výběru výrobní dávky. Jednak
totiž ve svém prvním pododstavci stanoví, že „[p]latbu celé výrobní dávky v souladu s odstavcem 1 ukládá členský stát podnikům
na svém území podle kvóty přidělené pro daný hospodářský rok“. Dále pak tento čl. 16 odst. 3 ve svém druhém pododstavci požaduje,
aby podniky provedly platbu do konce února dotyčného hospodářského roku. K tomuto okamžiku však ještě není známo množství
vyrobené v tomto hospodářském roce, jelikož podle čl. 1 odst. 2 zmíněného nařízení hospodářský rok začíná 1. října a končí
30. září následujícího roku.
Krom toho z nařízení č. 318/2006 ani z žádné jiné skutečnosti nevyplývá, že zákonodárce Unie chtěl vyjmout z vyměřovacího
základu výrobní dávky množství cukru podléhající kvótám, které bylo staženo z trhu podle článku 19 tohoto nařízení. Tvrzení,
že se tato dávka uplatní pouze na množství cukru odpovídající rozdílu mezi přidělenou kvótou na cukr a množstvím cukru podléhajícího
kvótám, které bylo staženo z trhu, nenalézá žádnou oporu v článku 16 zmíněného nařízení analyzovaném v bodech 20 až 23 tohoto
rozsudku.
Na první otázku je tudíž třeba odpovědět, že článek 16 nařízení č. 318/2006 je nutno vykládat v tom smyslu, že množství cukru
podléhající kvótám, které bylo staženo z trhu podle článku 19 tohoto nařízení a článku 1 nařízení č. 290/2007, je zahrnuto
do vyměřovacího základu výrobní dávky.

Ke druhé otázce
Druhá otázka se týká platnosti článku 16 nařízení č. 318/2006. Pro případ kladné odpovědi na první otázku chce předkládající
soud zejména vědět, zda je toto ustanovení platné s ohledem na zásady proporcionality a zákazu diskriminace.
K platnosti článku 16 nařízení č. 318/2006 s ohledem na zásadu proporcionality
Žalobkyně v původním řízení v podstatě uvádí, že zahrnutí množství cukru podléhajícího kvótám, které bylo staženo z trhu,
do vyměřovacího základu výrobní dávky odporuje zásadě proporcionality, jelikož vede k platbě dávky z množství cukru, které
nebylo vyrobeno, a které tudíž neexistuje, anebo k platbě dávky z množství cukru skutečně vyrobeného, ale považovaného za
přebytkový cukr, který se může stát průmyslovým cukrem prodávaným dvakrát laciněji než cukr podléhající kvótám, anebo může
být převeden jakožto cukr podléhající kvótám do následujícího hospodářského roku, v jehož průběhu bude znovu zatížen výrobní
dávkou. Platby takto uložené podnikům vyrábějícím cukr nejsou nezbytné pro dosažení sledovaného cíle stanoveného v devatenáctém
bodě odůvodnění nařízení č. 318/2006, jelikož příjmy z výrobní dávky převyšují výdaje v rámci společné organizace trhů v odvětví
cukru.
Tento názor sdílí španělská, litevská a polská vláda, které mají rovněž za to, že výběr výrobní dávky z množství cukru podléhajícího
kvótám, které bylo staženo z trhu, se rovná uložení neúměrné finanční zátěže dotčeným podnikům. Stejně jako žalobkyně v původním
řízení zdůrazňuje litevská vláda s odkazem na rozsudek Zuckerfabrik Jülich a další zejména skutečnost, že i přes značnou rozhodovací
pravomoc orgánů v této oblasti nesmí zatížení výrobců překročit meze toho, co je nezbytné k dosažení cílů sledovaných touto
dávkou. Polská vláda, která krom toho uvádí, že cukr stažený z trhu nezpůsobuje žádné výdaje související se společnou organizací
trhů v odvětví cukru, má za to, že orgány nemají v této oblasti vzhledem k technické povaze dotčeného ustanovení širokou posuzovací
pravomoc.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že zásada proporcionality, jež je jednou z obecných právních zásad Unie, vyžaduje, aby
akty orgánů Unie nepřekročily meze toho, co je přiměřené a nezbytné k dosažení legitimních cílů sledovaných dotčenou právní
úpravou, přičemž se rozumí, že pokud se nabízí volba mezi vícero přiměřenými opatřeními, je třeba zvolit nejméně omezující
opatření a způsobené nevýhody nesmějí být nepřiměřené vzhledem ke sledovaným cílům (rozsudek ze dne 11. června 2009, Agrana
Zucker, C‑33/08, Sb. rozh. s. I‑5035, bod 31 a citovaná judikatura).
Pokud jde o soudní přezkum podmínek uplatňování této zásady, má zákonodárce Společenství podle ustálené judikatury širokou
posuzovací pravomoc v oblasti společné zemědělské politiky a vzhledem k této pravomoci může pouze zjevně nepřiměřená povaha
opatření přijatého v této oblasti ve vztahu k cíli, který příslušný orgán zamýšlí sledovat, ovlivnit legalitu takového opatření
(viz výše uvedený rozsudek Agrana Zucker, bod 32 a citovaná judikatura).
Nejde tedy o to zjistit, zda opatření přijaté zákonodárcem bylo jediným a nejlepším možným opatřením, ale zda bylo zjevně
nepřiměřené (viz výše uvedený rozsudek Agrana Zucker, bod 33 a citovaná judikatura).
V projednávané věci z devatenáctého bodu odůvodnění nařízení č. 318/2006 vyplývá, že výrobní dávka byla zavedena s cílem přispět
k financování výdajů spojených se společnou organizací trhů v odvětví cukru.
Jelikož vyměřovacím základem této dávky je kvóta přidělená podnikům, umožňuje získávat stabilní příjmy do rozpočtu Evropské
unie, neboť tyto příjmy nezávisejí na skutečně vyrobených množstvích nebo případných staženích z trhu. Takovéto stanovení
vyměřovacího základu této dávky krom toho umožňuje docilovat příjmů v průběhu hospodářského roku, jak to stanoví čl. 16 odst. 3
nařízení č. 318/2006.
Co se týče výdajů, k nimž dochází v rámci společné organizace trhů v odvětví cukru a na něž poukazuje devatenáctý bod odůvodnění
zmíněného nařízení, nelze mít za to, že se jedná výlučně o vývozní náhrady pro cukr a isoglukózu, náhrady za produkci pro
použití v chemickém průmyslu a náklady spojené se skladováním, jak tvrdí žalobkyně v původním řízení.
Jak totiž uvedla generální advokátka v bodech 38 až 40 a 81 až 84 svého stanoviska, reforma společné organizace trhů v odvětví
cukru je uskutečněním vůle zákonodárce, aby se v rámci nové společné zemědělské politiky postupně ustupovalo od politiky podpory
cen a výroby a přecházelo na politiku podpory zemědělských příjmů oddělených od produkce. Snížení podpory trhu v odvětví cukru
bylo částečně vyrovnáno podporou příjmů zemědělských podniků ve formě přímé podpory nazývané „oddělenou“. Náklady na nová
opatření, jejichž podstatnou část tvořila přímá oddělená podpora, měly být podle bodu 5 návrhu nařízení Rady o společné organizace
trhů v odvětví cukru [KOM(2005) 263 v konečném znění] v zásadě vyrovnány úsporami docílenými díky značnému snížení výdajů
na vývozní náhrady a zrušení podpory na rafinaci, přičemž reforma měla respektovat
status quo
výdajů, s nímž se počítalo při předkládání návrhů na společnou zemědělskou politiku v průběhu ledna 2003.
V této souvislosti je cíl uvedený v devatenáctém bodě odůvodnění nařízení č. 318/2006 nutno chápat v tom smyslu, že výrobní
dávka přispívá k financování různých opatření v odvětví cukru, včetně přímé oddělené podpory, která představuje největší výdaj.
Je však nesporné, že výtěžek z výrobní dávky je pro každý hospodářský rok mnohem nižší než celkový objem těchto výdajů.
Je tedy třeba konstatovat, že se výrobní dávka liší od opatření dotčeného ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek
Zuckerfabrik Jülich a další, kterým Soudní dvůr rozhodl, že způsob výpočtu dávek analyzovaný v bodech 57 až 60 uvedeného rozsudku
jde nad rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cíle nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci
trhů v odvětví cukru (Úř. věst. L 178, p. 1; Zvl. vyd. 3/33 s. 17), jímž je stanovení povinnosti producentů plně hradit spravedlivým
a účinným způsobem náklady na odbyt přebytků výroby Společenství podle zásady samofinancování.
Co se týče finanční zátěže podniků dotčených zahrnutím množství cukru podléhajícího kvótám, které bylo staženo z trhu, do
vyměřovacího základu výrobní dávky, je nutno uvést, že tato zátěž je zčásti vyrovnávána výhodou, kterou tyto podniky získávají
díky stažení z trhu, jehož cílem je, jak vyplývá z dvacátého druhého bodu odůvodnění a čl. 19 odst. 1 nařízení č. 318/2006,
zachování strukturální rovnováhy trhu na cenové úrovni blízké referenční ceně na dobu potřebnou k obnovení rovnováhy na trhu.
Krom toho je třeba uvést, že podle čl. 16 odst. 4 téhož nařízení mohou tyto podniky od pěstitelů cukrové řepy nebo cukrové
třtiny nebo od dodavatelů čekanky požadovat, aby nesli až 50 % příslušné výrobní dávky.
Z předchozího vyplývá, že zahrnutí množství cukru podléhajícího kvótám, které bylo staženo z trhu, do vyměřovacího základu
výrobní dávky není zjevně nepřiměřené k dosažení sledovaného cíle, a tedy nelze mít za to, že odporuje zásadě proporcionality.
K platnosti článku 16 nařízení č. 318/2006 s ohledem na zásadu zákazu diskriminace
Žalobkyně v původním řízení a litevská vláda uvádějí, že zahrnutí množství cukru podléhajícího kvótám, které bylo staženo
z trhu, do vyměřovacího základu výrobní dávky představuje též diskriminaci na základě státní příslušnosti. Jelikož jsou stažení
z trhu provedena podle čl. 1 odst. 2 nařízení č. 290/2007 nikoli s použitím jednotné sazby, ale na základě různých koeficientů,
které se liší podle toho, o který členský stát se jedná, je totiž vůči určitým podnikům ohledně skutečně vyrobeného množství
cukru uplatněno zdanění, jež je vyšší než zdanění jiných podniků nacházejících se ve srovnatelné situaci, ale usazených v jiném
členském státě.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury je čl. 34 odst. 2 druhý pododstavec ES, který stanoví zákaz
jakékoli diskriminace v rámci společné zemědělské politiky, pouhým zvláštním výrazem obecné zásady rovnosti, která vyžaduje,
aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li taková odlišnost objektivně
odůvodněna (výše uvedený rozsudek Agrana Zucker, bod 46 a citovaná judikatura).
V projednávané věci stanovil čl. 1 odst. 1 nařízení č.290/2007 pro hospodářský rok 2007/2008 procentní podíl cukru podléhajícího
kvótám, který byl stažen z trhu, společný všem členským státům, uvedený v čl. 19 odst. 1 nařízení č. 318/2006, na 13,5 %.
Odchylně od tohoto ustanovení čl. 1 odst. 2 písm. c) nařízení č. 290/2007 stanoví zaprvé, že tento procentní podíl se nepoužije
na množství vyrobená v členských státech, jejichž vnitrostátní kvóta cukru byla uvolněna do výše alespoň 50 % ode dne 1. července
2006 v důsledku vzdání se kvót podle článku 3 nařízení Rady (ES) č. 320/2006 ze dne 20. února 2006, kterým se zavádí dočasný
režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005 o financování
společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 58, s. 42), a zadruhé, že se tento podíl snižuje poměrně ke kvótám uvolněným pro
členské státy, jejichž vnitrostátní kvóta byla na základě tohoto ustanovení uvolněna do výše alespoň 50 % ode dne 1. července
2006.
Z toho vyplývá, že rozsah stažení z trhu uloženého podnikům pro tento hospodářský rok se může lišit zejména podle členského
státu, ve kterém jsou tyto podniky usazeny. Část výrobní dávky, kterou odvádějí a jež odpovídá množství cukru podléhajícímu
kvótám, jež bylo staženo z trhu, je proto rovněž různě vysoká podle toho, ve kterém členském státě jsou tyto podniky usazeny.
V tomto rozsahu může zahrnutí množství cukru podléhajícího kvótám, které bylo staženo z trhu, do vyměřovacího základu výrobní
dávky vést v důsledku způsobu stanovení tohoto stažení k rozdílnému zacházení s podniky, které se nacházejí v případně srovnatelné
situaci, ale které jsou usazeny v různých členských státech.
Takové zacházení s podniky se ovšem jeví jako objektivně odůvodněné. Jelikož rozdělení kvót mezi podniky a jejich správa je
nadále zajišťována členskými státy, je totiž vzdání se kvót rovněž organizováno každým z nich a stát od státu se liší. Jak
vyplývá z osmého bodu odůvodnění nařízení č. 290/2007, Komise v této souvislosti považovala za nutné zohlednit skutečnost,
že zatížení spojená se stažením mohou mít závažné hospodářské dopady na podniky v členských státech, které vyvinuly zvláštní
úsilí v rámci režimu restrukturalizace stanoveného nařízením (ES) č. 320/2006, a že by takovýto účinek byl v rozporu se samotným
cílem tohoto režimu a společné organizace trhů, jímž je zabezpečit životnost a konkurenceschopnost tohoto odvětví. Úplné či
částečné osvobození od uplatnění procentního podílu stažení z trhu společného pro všechny členské státy má tak za cíl zohlednit
úsilí těchto států vynaložené pro definitivní vzdání se kvót (viz
per analogiam
výše uvedený rozsudek Agrana Zucker, bod 51).
Z toho plyne, že nelze mít za to, že zahrnutí množství cukru podléhajícího kvótám, které bylo staženo z trhu, do vyměřovacího
základu výrobní dávky odporuje zásadě zákazu diskriminace.
S ohledem na výše uvedené je třeba na druhou otázku odpovědět tak, že její přezkum neodhalil žádnou skutečnost, kterou by
mohla být dotčena platnost článku 16 nařízení č. 318/2006.

K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
1)
Článek 16 nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru je nutno vykládat
v tom smyslu, že množství cukru podléhající kvótám, které bylo staženo z trhu podle článku 19 tohoto nařízení a článku 1 nařízení
Komise (ES) č. 290/2007 ze dne 16. března 2007, kterým se pro hospodářský rok 2007/08 stanoví procentní podíl podle článku
19 nařízení Rady (ES) č. 318/2006, je zahrnuto do vyměřovacího základu výrobní dávky.
2)
Přezkum druhé předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost článku 16 nařízení č. 318/2006.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: němčina.