CELEX: 62002TJ0071
Yhteisön tavaramerkki
Valituksen tutkittavaksi ottaminen valituslautakunnassa
Muotovaatimukset
Valituksen perusteet sisältävän kirjelmän jättäminen
Menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön esittämiselle asetettu määräaika
Asetuksen N:o 40/94 59 ja 78 artikla

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1), sellaisena
kuin se on muutettuna, 59 artiklassa säädetään seuraavaa: Määräaika ja muotoValitus on tehtävä virastolle kirjallisena kahden kuukauden kuluessa päätöksen tiedoksiantamisesta. Valitus katsotaan tehdyksi
vasta, kun valitusmaksu on suoritettu. Valituksen perusteet sisältävä kirjelmä on jätettävä neljän kuukauden kuluessa päätöksen
tiedoksiantamisesta.
Asetuksen N:o 40/94  78 artiklan 1─3 kohdassa säädetään seuraavaa: Menetetyn määräajan palauttaminen1 Yhteisön tavaramerkin hakijalle tai haltijalle tai muulle virastossa käytävän menettelyn osapuolelle, joka huolimatta olosuhteiden
edellyttämästä asianmukaisesta tarkkaavaisuudesta ei ole pystynyt noudattamaan määräaikaa viraston suhteen, voidaan pyynnöstä
palauttaa tämän oikeudet, jos noudattamatta jättäminen on tämän asetuksen nojalla suoraan aiheuttanut oikeuden tai muutoksenhakukeinon
menettämisen.2 Pyyntö on esitettävä kirjallisena kahden kuukauden määräajassa noudattamatta jättämisen perusteen lakattua. Suorittamatta
jätetty toimi on suoritettava tässä määräajassa. ─ ─3 Pyyntö on perusteltava ja siinä on esitettävä tosiasiat ja sen tukena olevat perustelut. Pyyntö katsotaan esitetyksi vasta
kun menetetyn määräajan palauttamista koskeva maksu on suoritettu.
Yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13 päivänä joulukuuta 1995 annetun komission
asetuksen (EY) N:o 2868/95 (EYVL L 303, s. 1) 49 säännön 1 kohdassa todetaan seuraavaa: Valituksen hylkääminen puutteellisena1) Jos valitus ei ole asetuksen (EY) N:o 40/94  57, 58 ja 59 artiklan ja 48 säännön 1 kohdan c alakohdan ja 2 kohdan mukainen,
valituslautakunta hylkää sen puutteellisena, jollei kaikkia puutteita poisteta asetuksen (EY) N:o 40/94 59 artiklassa vahvistetun
määräajan kuluessa.
Kanteen perustana olevat tosiseikat
International Paper Co. (jäljempänä väliintulija) teki 1.4.1996 yhteisön tavaramerkin rekisteröintiä koskevan hakemuksen sisämarkkinoiden
harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) asetuksen N:o 40/94 perusteella.
Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on sanamerkki BECKETT EXPRESSION.
Tavarat, joita varten tavaramerkin rekisteröintiä haettiin, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien
rekisteröimistä varten koskevaan, 15 päivänä kesäkuuta 1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna
ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkaan 16, ja ne vastaavat seuraavaa kuvausta:
Paperi, pahvi ja niistä tehdyt tavarat, jotka eivät sisälly muihin luokkiin; painotuotteet; kirjansidonta-aineet; valokuvat;
paperikauppatavarat; paperi- ja kotitalousliimat; taiteilijantarvikkeet; siveltimet; kirjoituskoneet ja konttoritarvikkeet
(paitsi huonekalut); neuvonta- ja opetusvälineet (paitsi laitteet); muoviset pakkaustarvikkeet (jotka eivät sisälly muihin
luokkiin); pelikortit; painokirjasimet; painolaatat.
Tavaramerkkiä koskeva hakemus julkaistiin 6.10.1997 yhteisön tavaramerkkilehden numerossa 22/97.
Kantaja teki aiemmalla nimellään, eli Classen-Papier KG, toimien 23.12.1997 väitteen asetuksen N:o 40/94  42 artiklan 1 kohdan
perusteella. Väite perustui sanamerkin Expression rekisteröintiin Saksassa Nizzan sopimukseen pohjautuvan luokituksen luokkaan 16
kuuluvia seuraavaa kuvausta vastaavia tavaroita varten:
Paperi, pahvi, paperi- tai pahvitavarat.
Väiteosasto hylkäsi väitteen 8.10.1999 tekemällään päätöksellä, joka annettiin samana päivänä faksitse tiedoksi kantajalle,
koska kyseessä olevien merkkien ero huomioon ottaen tavaroiden samanlaisuus ei riittänyt asetuksen N:o 40/94  8 artiklan 1 kohdan
b alakohdassa tarkoitetun sekaannusvaaran osoittamiseen asiaankuuluvalla yhteisön alueella eli Saksassa.
Kantaja teki 30.11.1999 valituksen asetuksen N:o 40/94  59 artiklan perusteella väiteosaston päätöksen kumoamiseksi. Valituksen
perusteet sisältävä kirjelmä jätettiin 10.2.2000.
SMHV:n valituslautakuntien kanslia ilmoitti kantajalle 26.4.2000 lähettämällään sähköpostilla, että asetuksen N:o 40/94  59 artiklan
säännösten perusteella valituksen perusteet sisältävä kirjelmä olisi pitänyt jättää neljän kuukauden kuluessa väiteosaston
päätöksen antamisesta väitteen tekijän tiedoksi eli viimeistään 8.2.2000. Sähköpostissa lisättiin, että valituksen perusteet
sisältävä kirjelmä oli jätetty 10.2.2000 ja että näin ollen
valitusta ei todennäköisesti [voitu] ottaa tutkittavaksi. Kantajaa pyydettiin jättämään tätä koskevat mahdolliset huomautuksensa ja niitä tukevat todisteet viimeistään 26.6.2000.
Kantaja esitti 29.5.2000 lähettämällään kirjeellä, joka saapui SMHV:hen 30.5.2000, asetuksen N:o 40/94  78 artiklaan perustuvan
menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön. Kantaja totesi pyynnössä, että valituksen perusteet sisältävän kirjelmän
jättämiselle asetettua määräaikaa ei ollut noudatettu sen edustajan sairauden vuoksi. Tähän liittyen toimitettiin valaehtoinen
kirjallinen lausunto.
SMHV:n toinen valituslautakunta jätti 14.12.2001 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös) valituksen tutkimatta
ja hylkäsi menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön. Riidanalaisen päätöksen 16 kohdassa todetaan seuraavaa: Tässä asiassa on kiistatonta, että [asetuksen N:o 40/94] 78 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu
noudattamatta jättämisen peruste oli väitteen tekijän edustajan sairaus. Tämä peruste lakkasi, kun väitteen tekijän edustaja palasi työhön 10.2.2000 ja allekirjoitti
[valituksen] perusteet sisältävän kirjelmän. Menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö oli näin ollen esitettävä kahden
kuukauden määräajassa tästä päivästä [eli] viimeistään 10.4.2000. Koska pyyntö esitettiin vasta 30.5.2000, se on hylättävä,
eikä väitetyn noudattamatta jättämisen perusteen riittävyydestä ole tarpeen lausua.
Menettely ja asianosaisten ja muiden osapuolten vaatimukset
Kantaja nosti tämän kanteen englanniksi laaditulla kannekirjelmällä, joka saapui ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen
14.3.2002.
Väliintulija ei vastustanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tämän osalta vahvistamassa määräajassa sitä, että englanti
on oikeudenkäyntikieli.
SMHV toimitti vastineensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 18.7.2002. Väliintulija toimitti vastineensa ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimeen 24.7.2002.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (neljäs jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen
käsittelyn.
Kantaja ja väliintulija ilmoittivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle 25.4. ja 28.4.2003, että ne eivät ottaisi osaa
suulliseen käsittelyyn.
SMHV:n esittämät suulliset huomautukset ja sen vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin suullisiin kysymyksiin
kuultiin 30.4.2003 pidetyssä istunnossa.
Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
─
kumoaa riidanalaisen päätöksen
kumoaa riidanalaisen päätöksen
─
velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
SMHV vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
─
hylkää kanteen
hylkää kanteen
─
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Väliintulija vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
─
hylkää kanteen
hylkää kanteen
─
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Asetuksen N:o 40/94  78 artiklan rikkomista koskeva ensimmäinen kanneperuste
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
Kantaja väittää, että se, ettei se noudattanut asetuksen N:o 40/94  59 artiklassa tarkoitettua määräaikaa valituksen perusteet
sisältävän kirjelmän jättämiselle, johtui samalla kertaa työtaakasta ja asiasta vastuussa olleen johtajan poissaolosta. Kantaja
toteaa, että patenttiasiamies D oli sanellut 3.2.2000 ensimmäisen kirjelmäluonnoksen. D:n sihteeri S kirjoitti tämän luonnoksen
koneella seuraavana päivänä ja toimitti sen lähtevään postiin yhdessä kaikkien kirjeiden kanssa, jotka oli postitettava maanantaina
7.2.2000.
Kantaja lisää, että S on henkilö, joka hoitaa tätä asiaa sekä tavaramerkkien käsittelyä yleensä, ja että hän on myös vastuussa
määräaikojen valvomisesta ja niiden seurannasta. Määräajat merkitään erityisiin kirjoihin, kalentereihin ja tietokoneella
oleviin taulukoihin, jotka tarkastetaan jatkuvasti. Sisäinen määräaika tämän kirjelmän viimeistelemiseen ja sen lähettämiseen
SMHV:lle oli 7.2.2000. Tämä mainittiin sekä erityisissä kirjoissa että S:n kalenterissa.
Tänä samana päivänä D ei kuitenkaan voinut saapua töihin sairauden vuoksi. Kun S kuuli, että D ei voisi palata töihin ennen
kuin 10.2.2000, hän tarkasti kantajan mukaan D:n toimiston lähtevän postin mutta jätti huomiotta kirjelmän, joka piti lähettää
seuraavana päivänä ja joka oli valmis allekirjoitettavaksi. Näin ollen kukaan työtovereista ei allekirjoittanut valituksen
perusteet sisältävää kirjelmää ja se jäi postilaatikkoon.
D:n palatessa 10.2.2000 valituksen perusteet sisältävää kirjelmää muutettiin jonkin verran ja se allekirjoitettiin ja faksattiin
SMHV:lle. Koska D oli kuitenkin ollut poissa ja koska työtaakka oli suuri, D tai S eivät huomanneet, että määräaika oli ylitetty
kahdella päivällä.
Kantaja katsoo, että valituksen perusteet sisältävän kirjelmän jättämistä koskevaa määräaikaa ei voitu noudattaa D:n sairauden
sekä tämän ja S:n työtaakan vuoksi. Kyseessä on sen mukaan asetuksen N:o 40/94  78 artiklassa tarkoitettu määräajan noudattamatta
jättämisen peruste. Kantajan mukaan olisi katsottava, että tämä noudattamatta jättämisen peruste lakkasi vasta SMHV:n sähköpostitse
lähettämään ilmoitukseen, joka tehtiin 26.4.2000. Kantaja katsoo näin ollen, että sen 30.5.2000 jättämä pyyntö menetetyn määräajan
palauttamisesta esitettiin asetuksen N:o 40/94 78 artiklassa säädetyn kahden kuukauden määräajan kuluessa.
Kantaja väittää toissijaisesti, että vaikka katsottaisiin, että 29.5.2000 esitetty pyyntö jätettiin asetuksen N:o 40/94  78 artiklassa
säädetyn määräajan päätyttyä, menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö sisältyi implisiittisesti valituksen perusteet
sisältävään 10.2.2000 jätettyyn kirjelmään.
Väliintulijan tältä osin tukema SMHV katsoo puolestaan, että tässä asiassa on kiistatonta, että kyseessä oleva noudattamatta
jättämisen peruste lakkasi D:n sairauden päättyessä eikä toisin kuin kantaja väittää SMHV:n lähettämään sähköpostiin, joka
koski valituksen perusteet sisältävän kirjelmän jättämistä koskevan määräajan noudattamatta jättämistä.
SMHV antoi omasta mielestään 26.4.2000 lähettämällään sähköpostilla kantajalle yksinomaan mahdollisuuden osoittaa, että sen
ensivaikutelma, joka koski valituksen perusteet sisältävän kirjelmän myöhästymistä, oli todellisuudessa virheellinen. SMHV
lisää, että toisin kuin kantaja esittää, kyseinen sähköposti ei merkinnyt sitä, että sen lähettämisestä alkoi uusi määräaika
menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön esittämiseen. SMHV:n mukaan tämä sähköposti ei vaikuttanut millään tavoin
määräaikaan, joka alkoi kyseessä olevan noudattamatta jättämisen perusteen lakkaamisesta.
SMHV päättelee tästä, että valituslautakunta katsoi perustellusti, että noudattamatta jättämisen peruste eli tässä tapauksessa
poissaolo sairauden vuoksi lakkasi kiistatta 10.2.2000, kun D palasi töihin ja allekirjoitti valituksen perusteet sisältävän
kirjelmän. SMHV väittää, että edustajan olisi pitänyt asianmukaista huolellisuutta noudattaen ja oma-aloitteisesti jättää
menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö kahden kuukauden määräajan kuluessa tästä hetkestä lähtien eli viimeistään
10.4.2000. Koska pyyntö jätettiin vasta 30.5.2000 eli noin kolme ja puoli kuukautta
noudattamatta jättämisen perusteen lakattua, valituslautakunnan oli perusteltua hylätä se.
SMHV toteaa myös, että kyseessä olevia määräaikoja ei ole jätetty sen harkintavaltaan.
Väliintulija korostaa lisäksi, että asetettuja määräaikoja ei muiden osapuolten intressit huomioon ottaen voida tulkita joustavasti.
Se lisää, että asetuksen N:o 40/94  78 artiklan edellytykset eivät missään tapauksessa täyty tässä asiassa. Se, että D ei
töihin palatessaan huomannut valituksen perusteet sisältävän kirjelmän jättämisen myöhästymistä, ei ole asetuksen N:o 40/94
78 artiklassa tarkoitettu noudattamatta jättämisen peruste, vaan se osoittaa päinvastoin, että kantaja ei ole noudattanut
kaikkea tilanteen edellyttämää valppautta.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
On muistutettava, että asetuksen N:o 40/94  78 artiklan 2 kohdan mukaan
[menetetyn määräajan palauttamista koskeva] pyyntö on esitettävä kirjallisena kahden kuukauden määräajassa noudattamatta jättämisen
perusteen lakattua ja että
suorittamatta jätetty toimi on suoritettava tässä määräajassa.
Kantaja katsoo lähinnä, että väitetty noudattamatta jättämisen peruste lakkasi vasta SMHV:n 26.4.2000 päivätyn sähköpostin
tiedoksiantamispäivänä, jossa sen huomio kiinnitettiin siihen, että valituksen perusteet sisältävä kirjelmä oli jätetty myöhässä.
Se väittää näin ollen, että asetuksen N:o 40/94  78 artiklassa säädetty kahden kuukauden määräaika alkoi vasta tästä päivästä
lähtien.
Näin ollen on tutkittava, millä hetkellä väitetty noudattamatta jättämisen peruste lakkasi.
Tämän osalta on kiistatonta, että D palasi sairautensa jälkeen työhön 10.2.2000 eli päivänä, jolloin hän allekirjoitti valituksen
perusteet sisältävän kirjelmän ja lähetti sen SMHV:lle. Näin ollen vaikka katsottaisiin, että valituksen perusteet sisältävän
kirjelmän myöhässä tapahtuneeseen jättämiseen liittyvät olosuhteet eli D:n sairaus sekä tämän ja S:n työtaakka ovat asetuksen
N:o 40/94  78 artiklassa tarkoitettu noudattamatta jättämisen peruste, mitä SMHV ei kiistä, tämä peruste luonnollisesti lakkasi
siitä hetkestä lähtien, jolloin D palasi työhön. Kun D allekirjoitti valituksen perusteet sisältävän kirjelmän 10.2.2000,
kyseinen peruste oli lakannut. Lisäksi hän olisi tällä hetkellä voinut todeta, että kyseessä oleva kirjelmä oli myöhässä.
S:n olisi lisäksi pitänyt huomata tämä myöhästyminen silloin, kun kirjelmä lähetettiin SMHV:lle. Hänen määräaikojen valvontajärjestelmänsä,
joka esitettiin edellä 24 kohdassa ja menetetyn määräajan palauttamista koskevassa pyynnössä, kuvauksesta ilmenee, että kantaja
antoi työtovereilleen yleiset ohjeet valvoa määräaikojen noudattamista. Kantajan omien selitysten mukaan S hoiti tätä asiaa
sekä tavaramerkkien käsittelyä yleensä ja hän oli myös vastuussa määräaikojen valvomisesta ja niiden seurannasta. Kantajan
mukaan määräajat merkitään erityisiin kirjoihin, kalentereihin ja tietokoneella oleviin taulukoihin, jotka tarkastetaan jatkuvasti.
Sisäinen määräaika tämän kirjelmän viimeistelemiseen ja sen lähettämiseen SMHV:lle oli 7.2.2000. Tämä mainittiin sekä erityisissä
kirjoissa että S:n kalenterissa.
Näin ollen jopa olettaen, että D:n sairaus yhdistettynä S:n väitettyyn virheeseen on asetuksen N:o 40/94  78 artiklassa tarkoitettu
noudattamatta jättämisen peruste, kantajan väitettä siitä, että se, että valituksen perusteet sisältävän kirjelmän jättämiselle
asetetun määräajan noudattamatta jättämistä ei havaittu, on voinut johtua yksinomaan S:n huolimattomuudesta, koska tämä ei
havainnut kyseessä olevaa kirjelmää D:n toimistossa olevan lähtevän postin joukossa, ei voida hyväksyä. Tavanomaisesti tämä
virhe olisi pitänyt voida havaita nopeasti kantajan toimistossa käytössä olevan määräaikojen valvontajärjestelmän ansiosta
ottaen huomioon, että erityiset kirjat, kalenterit ja tietokoneella olevat taulukot tarkastetaan kantajan itsensä mukaan jatkuvasti
(ks. vastaavasti asia T-146/00, Ruf ja Stier v. SMHV (kuva DAKOTA), tuomio 20.6.2001, Kok. 2001, s. II-1797, 56─61 kohta).
Näitä toteamuksia ei voida asettaa kyseenalaiseksi kantajan väitteellä, jonka mukaan asetuksen N:o 40/94  78 artiklassa säädetty
määräaika alkaa vasta siitä hetkestä lähtien, jolloin SMHV ilmoittaa valituksen perusteet sisältävän kirjelmän jättämisen
myöhästymisestä. Toisaalta on huomautettava, että kyseinen kirje kuuluu SMHV:n käytäntöön, johon tämä ei ole millään tavoin
velvollinen asetuksen N:o 40/94 asiaankuuluvien säännösten nojalla, eikä sillä voi joka tapauksessa olla vaikutusta siihen,
milloin asetettu määräaika menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön esittämiselle alkaa. Toisaalta on korostettava
sitä, että tällainen tulkinta olisi ilmeisellä tavalla asetuksen N:o 40/94 78 artiklan 2 kohdan sanamuodon vastainen. Tätä
väitettä ei näin ollen voida hyväksyä.
Menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö olisi näin ollen pitänyt jättää viimeistään 10.4.2000. Valituslautakunta
katsoi siis perustellusti, että menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö jätettiin asetuksen N:o 40/94  78 artiklassa
säädetyn kahden kuukauden määräajan päätyttyä.
Kantajan toissijaista väitettä, joka koskee sitä, että menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö sisältyy implisiittisesti
10.2.2000 jätettyyn valituksen perusteet sisältävään kirjelmään, ei voida myöskään hyväksyä.
Tämän osalta on todettava, että valituksen perusteet sisältävässä kirjelmässä ei ole mitään, minkä perusteella voitaisiin
päätellä, että siinä esitetään menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö. Asetuksen N:o 40/94  78 artiklan 1 ja 3 kohdasta
ilmenee joka tapauksessa selvästi, että menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö on esitettävä perusteltuna pyyntönä,
josta ilmenevät tosiseikat ja sen tukena olevat perustelut. Menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö on siis tehtävä
erillisellä asiakirjalla, joka ei ole sama kuin se, jolla valitus tehdään.
Asetuksen N:o 40/94  78 artiklan 3 kohdan mukaisesti menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö katsotaan lisäksi esitetyksi
vasta, kun menetetyn määräajan palauttamista koskeva maksu on suoritettu. Kuten tässä asiassa menetetyn määräajan palauttamista
koskevasta pyynnöstä ilmenee, kantaja suoritti tämän maksun vasta 29.5.2000 pyynnön jättäessään. Ei näin ollen voida katsoa,
että menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö sisältyisi implisiittisesti valituksen perusteet sisältävään kirjelmään.
Ensimmäinen kanneperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana.
Asetuksen N:o 40/94  59 artiklan rikkomista koskeva toinen kanneperuste
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
Kantaja väittää, että valituksen perusteet sisältävän kirjelmän jättäminen ei ole valituksen tutkittavaksi ottamisen edellytys.
Valitus voidaan ottaa tutkittavaksi, vaikka valituksen perusteet sisältävä kirjelmä olisi jätetty määräajan päätyttyä. Kantajan
mukaan valituslautakunnalla oli käytössään riittävät tiedot valituksen ratkaisemiseen, koska se oli tehty ja koska valitusmaksu
oli maksettu asetuksen N:o 40/94  59 artiklassa säädetyssä kahden kuukauden määräajassa.
Kantaja päättelee tästä, että SMHV loukkasi sen oikeutta oikeudenmukaiseen menettelyyn ja näin ollen sen perusoikeuksia, kun
se hylkäsi valituksen siksi, että valituksen perusteet sisältävää kirjelmää ei jätetty asetetussa määräajassa.
SMHV, jota väliintulija tukee tältä osin, korostaa puolestaan, että asetuksen N:o 40/94  59 artiklan mukaisesti valituksen
perusteet sisältävän kirjelmän jättäminen on välttämätöntä asetuksen N:o 2868/95  49 artiklan 1 kohdan mukaisen valituksen
tutkimatta jättämisen uhalla. Valituksen tekeminen ja siihen liittyvän maksun suorittaminen niille asetetuissa määräajoissa
ei missään tapauksessa voi vaikuttaa valituksen tutkimatta jättämiseen, jos valituksen perusteet sisältävää kirjelmää ei ole
jätetty asetetussa määräajassa. SMHV:n mukaan asetuksen N:o 2868/95  49 säännön 1 kohdassa vahvistetaan kolme erillistä edellytystä,
jotka on täytettävä kumulatiivisesti niille asetettujen määräaikojen puitteissa.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asetuksen N:o 2868/95  49 säännön perusteella valitus voidaan ottaa tutkittavaksi ainoastaan, jos se täyttää asetuksen N:o 40/94
57─59 artiklassa vahvistetut kumulatiiviset edellytykset.
Asetuksen N:o 40/94  59 artiklan viimeisen virkkeen mukaan
valituksen perusteet sisältävä kirjelmä on jätettävä neljän kuukauden kuluessa päätöksen tiedoksiantamisesta.
Tässä asiassa on kiistatonta, että kantaja jätti 30.11.1999 valituksen esittämättä valituksensa perusteita ja että se myös
maksoi valitusmaksun. On myös kiistatonta, että se jätti valituksensa perusteet sisältävän kirjelmän vasta 10.2.2000, vaikka
väiteosaston päätös oli annettu sille tiedoksi 8.10.1999. Kuten SMHV:n asiakirjoista lisäksi ilmenee, kun SMHV ilmoitti valituksen
kirjaamisesta 19.12.1999, se kiinnitti kantajan huomion siihen, että valituksen perusteet sisältävä kirjelmä oli jätettävä
neljän kuukauden kuluessa väiteosaston päätöksen tiedoksiantamisesta.
Valitus, joka tehtiin 30.11.1999, ei kuitenkaan sisällä valituksen perusteita. Niitä ei täsmennetty edes lyhyesti valituskirjelmässä,
vaan siinä mainittiin, että ne toimitettaisiin myöhemmin. Valitus on pelkkä SMHV:n lomake, jossa ei ole kuin perustiedot valittajasta
ja riidanalaisesta päätöksestä. On myös todettava, että tässä lomakkeessa todetaan nimenomaisesti, että valitusperusteet on
liitettävä siihen tai että ne on toimitettava myöhemmin. Koska valituksen perusteet sisältävä kirjelmä lähetettiin asetuksen
N:o 40/94  59 artiklassa säädetyn määräajan päätyttyä, on katsottava, että valitus jätettiin ilman valitusperusteita, jotka
ovat valituksen tutkittavaksi ottamisen edellytys.
Asetuksen N:o 40/94  59 artiklan sanamuoto huomioon ottaen kantajan väitettä, jonka mukaan valituksen perusteet sisältävä
kirjelmä ei ole valituksen tutkittavaksi ottamisen edellytys, ei siis voida hyväksyä.
Toinen kanneperuste on siis myös hylättävä ja näin ollen kanne on hylättävä kokonaisuudessaan.
Todistajan kuulemista koskeva ehdotus
Kaikki edellä esitetyt seikat huomioon ottaen S:ää ei ole syytä kuulla todistajana, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
on voinut antaa ratkaisunsa asianmukaisesti kirjallisen käsittelyn aikana esitettyjen vaatimusten, perusteiden ja lausumien
perusteella ja esitetyt asiakirjat huomioon ottaen.
Oikeudenkäyntikulut
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian, se on SMHV:n ja väliintulijan
vaatimusten mukaisesti velvoitettava korvaamaan näiden oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1)
Kanne hylätään.
2)
Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Tiili
Mengozzi
Vilaras
Julistettiin Luxemburgissa 17 päivänä syyskuuta 2003.
H. Jung
V. Tiili
kirjaaja
jaoston puheenjohtaja
–
Oikeudenkäyntikieli: englanti.