CELEX: 62008TJ0012(01)
Överklagande
Personalmål
Omprövning av tribunalens dom
Ärende som är färdigt för avgörande

Förevarande förfarande har inletts till följd av domstolens dom av den 17 december 2009 i mål C‑197/09 RX‑II, omprövning av
målet M mot EMEA (REG 2009, s. I‑0000). Sedan domstolen konstaterat att enhetligheten och konsekvensen i gemenskapsrätten
hade undergrävts av förstainstansrättens dom av den 6 maj 2009 i mål T‑12/08 P, M mot EMEA (REG 2009, s. II‑0000) (nedan kallad
den omprövade domen), som gällde ett överklagande av ett beslut meddelat av Europeiska unionens personaldomstol (första avdelningen)
den 19 oktober 2007 i mål F‑23/07, M mot EMEA (REG 2007, s. II‑0000) (nedan kallat det överklagade beslutet), upphävde den
punkterna 3 och 5 i domslutet i den omprövade domen och återförvisade målet till tribunalen.

Bakgrund och förfarandet i första instans
Det framgår av den omprövade domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet att M, som varit tillfälligt anställd hos Europeiska
läkemedelsmyndigheten (EMA) (benämnd EMEA fram till den 8 december 2009) sedan oktober 1996, råkade ut för ett olycksfall
i arbetet i mars 2005 och att M sedan dess varit sjukskriven. Eftersom M:s anställningsavtal med EMA inte förnyades löpte
detta ut den 15 oktober 2006.
Den 17 februari 2006 begärde M att en invaliditetskommitté skulle tillsättas. EMA avslog genom skrivelse av den 31 mars 2006
denna begäran. Den 3 juli 2006 anförde M klagomål mot beslutet att inte tillsätta någon invaliditetskommitté. Klagomålet avslogs
genom beslut av den 25 oktober 2006.
Under denna tid inkom M den 8 augusti 2006 med en ny begäran om att en invaliditetskommitté skulle tillsättas, och bifogade
en medicinsk utredning från doktor W.
Genom skrivelse av den 21 november 2006 begärde M att EMA skulle ange huruvida beslutet av den 25 oktober 2006, i vilket beslutet
att inte hänskjuta ärendet till invaliditetskommittén bekräftades, utgjorde ett avslag på begäran av den 8 augusti 2006.
Genom skrivelse av den 29 november 2006 meddelade EMA M att myndigheten, i beslutet av den 25 oktober 2006, på vederbörligt
sätt hade bedömt att begäran av den 8 augusti 2006 inte kunde ses som en ny begäran, i den mening som avses i artikel 59.4
i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska gemenskapen och, följaktligen skulle avvisas av de skäl som framgår av
nämnda beslut.
M anförde genom skrivelse av den 25 januari 2007 ett klagomål, i vilket han yrkade att beslutet av den 25 oktober 2006 skulle
återkallas i den del hans begäran av den 8 augusti 2006 hade avslagits. Dagen efter inkom M för övrigt till EMA med en begäran
om ersättning för den ekonomiska och ideella skada han hade lidit.
EMA avslog klagomålet och begäran i en skrivelse av den 31 januari 2007.
Den 7 februari 2007 väckte M talan vid personaldomstolen, vilken registrerades under målnummer F-13/07, med yrkande om att
personaldomstolen skulle ogiltigförklara beslutet av den 31 mars 2006 varigenom EMA avslog hans begäran att tillsätta en invaliditetskommitté
och, vid behov, även beslutet av den 25 oktober 2006.
M väckte den 19 mars 2007 ånyo talan vid personaldomstolen, vilken registrerades under målnummer F-23/07, om ogiltigförklaring
av beslutet av den 25 oktober 2006. M yrkade dessutom att EMA skulle förpliktas att utge skadestånd med 100 000 euro för fel
i tjänsten.
Personaldomstolen fann i beslut av den 20 april 2007 att det var uppenbart att talan i det första målet, F-13/07, L mot EMEA
(REG 2007, s. II‑0000), skulle avvisas, med motiveringen att det föregående erfordrade klagomålet hade lämnats in för sent.
I det andra målet gjorde EMA genom särskild handling en invändning om rättegångshinder mot M:s talan. Invändningen grundade
sig på artikel 114.1 i förstainstansrättens rättegångsregler, vilka i tillämpliga delar gällde för personaldomstolen enligt
artikel 3.4 i rådets beslut 2004/752/EG, Euratom av den 2 november 2004 om upprättande av Europeiska unionens personaldomstol
(EUT L 333, s. 7), till dess att rättegångsreglerna för den sistnämnda domstolen trädde i kraft, vilket skedde den 1 november 2007.
Genom det överklagade beslutet avvisade personaldomstolen, med tillämpning av artikel 114 i rättegångsreglerna, talan i dess
helhet. Detta gjordes utan att det muntliga förfarandet inleddes eller att det förordnades att beslut i frågan om invändningen
om rättegångshinder skulle anstå till den slutliga domen.
Personaldomstolen fann att yrkandet om ogiltigförklaring av beslutet av den 25 oktober 2006, i den del som innebar avslag
på M:s begäran av den 8 augusti 2006, inte kunde tas upp till sakprövning, eftersom det beslutet endast var en bekräftelse
av beslutet i EMA:s skrivelse av den 31 mars 2006 och eftersom yrkandena riktade mot sistnämnda beslut redan hade avvisats
genom beslutet i det ovan i punkt 11 nämnda målet L mot EMEA.
Även skadeståndsyrkandet avvisades, bland annat eftersom det finns ett nära samband mellan detta och redan prövade yrkanden
om ogiltigförklaring.

Överklagande till förstainstansrätten
Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 4 januari 2008, överklagade M det överklagade beslutet, med stöd
av artikel 9 i bilaga 1 till domstolens stadga.
M yrkade genom sitt överklagande av det ovannämnda beslutet inte endast att förstainstansrätten skulle upphäva detta beslut,
utan även att den skulle avgöra målet i sak. EMA yrkade å sin sida att överklagandet skulle avvisas och begränsade sin argumentation
till frågan huruvida M:s överklagande skulle avvisas.
Efter att ha bifallit M:s begäran att höras under förfarandets muntliga del upphävde förstainstansrätten, genom den omprövade
domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet, det överklagade beslutet, eftersom förstainstansrätten fann att personaldomstolen
hade gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning när den avvisat M:s yrkanden om ogiltigförklaring och skadestånd.
Förstainstansrätten bedömde att ärendet var färdigt för avgörande i den mening som avses i artikel 13.1 i bilaga 1 till domstolens
stadga och avgjorde därefter målet i sak. Den fann att yrkandet om ogiltigförklaring kunde tas upp till sakprövning och att
det var välgrundat. Förstainstansrätten ogiltigförklarade därmed beslutet av den 25 oktober 2006. Förstainstansrätten fann
även att M:s skadeståndsyrkande kunde tas upp till sakprövning och förpliktade EMA att utge ett skadestånd på 3 000 euro för
den ideella skada som M hade lidit.
Förstainstansrätten påpekade i detta hänseende i punkt 100 i den omprövade domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet att M i
sin ansökan till personaldomstolen hade gjort gällande att EMA genom att vidhålla sitt beslut att inte inleda invaliditetsförfarandet
hade försatt M i ett tillstånd av oro och osäkerhet. Förstainstansrätten fann i punkt 104 i nämnda dom att M i förevarande
fall hade lidit en ideell skada som inte kunde gottgöras fullt ut genom att beslutet av den 25 oktober 2006 ogiltigförklarades.

Domstolens omprövning
Efter det att förste generaladvokaten hade föreslagit att den omprövade domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet skulle omprövas,
beslutade den särskilda avdelning som föreskrivs i artikel 123b i domstolens rättegångsregler, genom beslut av den 24 juni 2009
i mål C‑197/09 RX (REG 2009, s. I‑0000), att denna dom skulle omprövas. Omprövningen skulle, såsom framgår av punkt 2 i beslutsdelen
av domstolens beslut av den 24 juni 2009, avse frågan huruvida enhetligheten eller konsekvensen i gemenskapsrätten undergrävts
av den omprövade domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet i den del förstainstansrätten, i egenskap av överklagandeinstans,
har tolkat begreppet ”ärende som är färdigt för avgörande”, i den mening som avses i artikel 61 i domstolens stadga och artikel 13.1
i bilaga 1 till nämnda stadga, på ett sätt som gjort det möjligt för förstainstansrätten att pröva målet och avgöra det i
sak, trots att överklagandet avsåg en prövning av den första instansens behandling av en invändning om rättegångshinder och
trots att den del som prövades i sak inte hade varit föremål för något kontradiktoriskt förfarande, vare sig i förstainstansrätten
eller personaldomstolen, som var första instans.
I domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet, Omprövning av domen i målet M mot EMEA, konstaterade domstolen inledningsvis att
det framgick av domstolens beslut av den 24 juni 2009 att omprövningen endast avsåg beslutet att förplikta EMA att utge skadestånd
på 3 000 euro till M som ersättning för den påstådda ideella skadan. Däremot omfattades ogiltigförklaringen av beslutet av
den 25 oktober 2006 och beslutet att ogilla talan i övrigt inte av omprövningsförfarandet (domen i det ovan i punkt 1 nämnda
målet Omprövning av domen i målet M mot EMEA, punkt 26).
Domstolen erinrade därefter, vad avser begreppet ”ärende som är färdigt för avgörande”, om att en talan som anhängiggjorts
vid förstainstansrätten i princip inte utgör ett ärende som är färdigt för avgörande i sak, när förstainstansrätten bifallit
en invändning om rättegångshinder och avvisat talan utan att låta beslutet i frågan om rättegångshinder anstå till den slutliga
domen (domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet Omprövning av domen i målet M mot EMEA, punkt 29). Domstolen preciserade att
det endast är under särskilda omständigheter, vilka inte förelåg i det förevarande fallet, som det kan förhålla sig annorlunda
(domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet Omprövning av domen i målet M mot EMEA, punkterna 30–33).
Domstolen konstaterade därefter, i punkterna 34–37 i domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet Omprövning av domen i målet M
mot EMEA, att förstainstansrätten hade gjort en felaktig tolkning av begreppet ”ärende som är färdigt för avgörande”, i den
mening som avses i artikel 61 första stycket i domstolens stadga och artikel 13.1 i bilagan till nämnda stadga och att förstainstansrätten
åsidosatte den senare av dessa bestämmelser, när den i förevarande fall fann att målet var färdigt för avgörande i den del
som avser yrkandet om ersättning för M:s påstådda ideella skada.
Vidare fann domstolen att förstainstansrätten hade åsidosatt den kontradiktoriska principen genom att, då den prövade M:s
skadeståndsyrkanden, inte ha berett EMA tillfälle att yttra sig över dessa (domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet Omprövning
av domen i målet M mot EMEA, punkterna 38–59).
Sedan domstolen funnit att enhetligheten och konsekvensen i gemenskapsrätten undergrävts av de fel som konstaterats i den
omprövade domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet, upphävde den nämnda dom i den del förstainstansrätten i punkterna 3 och
5 i domslutet förpliktat EMA att utge skadestånd till M med 3 000 euro liksom att ersätta rättegångskostnaderna i personaldomstolen
och förstainstansrätten.
Med hänsyn till att undergrävandet av enhetligheten och konsekvensen i gemenskapsrätten i förevarande mål var följden av en
felaktig tolkning av begreppet ”ärende som är färdigt för avgörande” och av ett åsidosättande av den kontradiktoriska principen,
fann domstolen att den inte själv kunde avgöra målet slutligt i enlighet med artikel 62b första stycket sista meningen i domstolens
stadga.
Följaktligen avgjorde domstolen målet i den del som avsåg rättegångskostnaderna för omprövningsförfarandet. I den del som
gällde yrkande om skadestånd för den ideella skada som M påstod sig ha lidit, återförvisades målet till tribunalen enligt
artikel 62c i domstolens stadga, för att EMA skulle få tillfälle att framföra argument angående huruvida detta yrkande är
välgrundat (domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet Omprövning av domen i målet M mot EMEA, punkt 71).

Prövning av målet som återförvisats efter omprövning

Förfarandet
Den 22 december 2009 anmodade tribunalens kansli parterna att, i enlighet med artikel 121c.1 i rättegångsreglerna, inom en
månad från dagen för delgivningen av domen, i det ovan i punkt 1 nämnda målet Omprövning av domen i målet M mot EMEA, skriftligen
yttra sig över vilka slutsatser som bör dras av denna dom inför tvistens lösning.
EMA inkom med sitt yttrande till tribunalens kansli den 21 januari 2010.
Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 8 januari 2010 framställde sökanden en begäran om rättshjälp med stöd
av artikel 95 i rättegångsreglerna för förevarande förfarande.
Tribunalen (avdelningen för överklaganden) beviljade M:s ansökan om rättshjälp genom beslut av den 11 mars 2010.
M yttrade sig om domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet omprövning av domen i målet M mot EMEA den 25 mars 2010.

Rättslig bedömning
Det följer av punkt 2 i domslutet i domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet Omprövning av domen i målet M mot EMEA, och av
punkt 26 i domskälen till densamma, att det enbart var punkterna 3 och 5 i domslutet i den omprövade domen i det ovan i punkt 1
nämnda målet som upphävdes. Dessa punkter avsåg beslutet att förplikta EMA att utge 3 000 euro i skadestånd till M för den
påstådda ideella skadan och att ersätta rättegångskostnaderna. Övriga punkter i domslutet i den omprövade domen – varigenom
det överklagade beslutet samt beslutet av den 25 oktober 2006 ogiltigförklarades i den del som innebar avslag på M:s begäran
av den 8 augusti 2006, och talan ogillades i övriga delar – har vunnit laga kraft.
I yttrandena av den 21 januari och den 25 mars 2010, som parterna lämnat i förevarande förfarande i enlighet med artikel 121c.1
i rättegångsreglerna, uttalade sig M och EMA i synnerhet om frågan huruvida det under omständigheterna i målet kunde anses
att den ideella skada som M åberopat kunde särskiljas från den rättsstridighet som föranledde ett upphävande av beslutet av
den 25 oktober 2006 och således skulle bli föremål för skadestånd.
Även om det faktum att M och EMA beretts tillfälle att yttra sig efter omprövningen skulle vara tillräckligt för att kompensera
åsidosättandet av den kontradiktoriska principen som domstolen fastställde i domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet Omprövning
av domen i målet M mot EMEA, finner tribunalen inte desto mindre att domstolen konstaterat att den omprövade domen i det ovan
i punkt 1 nämnda målet även var befäst med ett fel på grund av att förstainstansrätten tolkat begreppet ”ärende som är färdigt
för avgörande” på ett felaktigt sätt.
Vad gäller frågan om förevarande ärende är färdigt för avgörande av tribunalen så framgår det, av punkt 30 i domen i det ovan
i punkt 1 nämnda målet Omprövning av domen i målet M mot EMEA, att överklagandeinstansen under vissa förhållanden har möjlighet
att avgöra ett överklagande i sak, trots att förfarandet i första instans varit begränsat till en invändning om rättegångshinder,
vilket bifallits i nämnda instans. Så kan vara fallet när, för det första, upphävandet av den överklagade domen eller beslutet
nödvändigtvis innebär en viss lösning i sak av det aktuella målet eller när, för det andra, prövningen i sak av talan om ogiltigförklaring
grundar sig på den argumentation som parterna fört i samband med överklagandet till följd av den första instansens resonemang.
Såsom framgår av punkterna 32–34, 36 och 37 i domen i det ovan i punkt 1 nämnda målet Omprövning av domen i målet M mot EMEA
föreligger dock inte några sådana särskilda omständigheter i förevarande fall. Ärendet är därför inte färdigt för avgörande
i den mening som avses i punkt 61 i domstolens stadga och artikel 13.1 i bilagan till nämnda stadga. Tribunalen kan därför
inte annat än återförvisa målet till personaldomstolen, för att denna ska avgöra yrkandet om skadestånd för den ideella skada
som M påstår sig ha lidit sedan EMA beretts tillfälle att yttra sig om huruvida yrkandet är välgrundat.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (avdelningen för överklaganden)
följande:
1)
Målet återförvisas till Europeiska unionens personaldomstol, för att denna ska avgöra yrkandet om skadestånd för den ideella
skada som M påstår sig ha lidit.
2)
Beslut om rättegångskostnaderna kommer att meddelas senare.
Jaeger
Azizi        Forwood
Czúcz

Pelikánová
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 8 juli 2010.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: franska.