CELEX: 62003CJ0293
Tjenestemænd
overførsel af pensionsrettigheder
artikel 11 i bilag VIII til tjenestemandsvedtægten
førtidspension
hensyntagen til beskæftigelsesperioder ved De Europæiske Fællesskaber
artikel 10 EF

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 2 EF, 3 EF, 17 EF, 18 EF, 39 EF, 40 EF, 42 EF og 283
EF samt af artikel 7 i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden
for Fællesskabet (EFT 1968 II, s. 467).
Anmodningen er fremsat i forbindelse med en sag, der føres af Gregorio My mod Office national des pensions (herefter »ONP«)
som følge af dennes afslag på at tage hensyn til den erhvervsmæssige karriere, som han har haft som ansat ved en af De Europæiske
Fællesskabers institutioner, ved tildelingen af førtidspension efter den belgiske ordning.
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelser
Artikel 11, stk. 1 og 2, i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (herefter »vedtægten«) i
den affattelse, der fandt anvendelse på omstændighederne i hovedsagen, bestemmer følgende:
»1.

Tjenestemanden, der fratræder for:
–
at tiltræde en stilling i en administration eller en national eller international organisation, der har en aftale med Fællesskaberne,
eller for
–
at udøve en lønnet virksomhed eller selvstændig erhvervsvirksomhed, på grundlag af hvilken han erhverver pensionsrettigheder
i henhold til en ordning, hvis forvaltningsorganer har indgået en aftale med Fællesskaberne,
er berettiget til at få overført den aktuarmæssige modværdi af de pensionsrettigheder, han har erhvervet i Fællesskaberne,
til denne administrations eller organisations pensionskasse eller til den pensionskasse, hvor han erhverver pensionsrettigheder
på grundlag af sin lønnede virksomhed eller selvstændige erhvervsvirksomhed.
2.

Tjenestemanden, der indtræder i Fællesskabernes tjeneste efter
–
at have fratrådt en stilling i en administration eller en national eller international organisation, eller efter
–
at have udøvet lønnet virksomhed eller selvstændig erhvervsvirksomhed,
kan ved sin fastansættelse foranledige, at enten den aktuarmæssige modværdi eller den fastsatte tilbagekøbsværdi af de pensionsrettigheder,
som han har erhvervet på grundlag af de ovenfor nævnte aktiviteter, indbetales til Fællesskaberne.
I lignende tilfælde fastsætter den institution, hvor tjenestemanden er ansat, under hensyntagen til den lønklasse, han er
fastansat i, antallet af de pensionsgivende tjenesteår, den efter sin ordning godskriver ham for den tidligere tjenestes varighed,
på grundlag af den aktuarmæssige modværdi eller den fastsatte tilbagekøbsværdi.«
De nationale bestemmelser
Artikel 3 i lov af 21. maj 1991 om etablering af visse forbindelser mellem belgiske pensionsordninger og pensionsordninger
indført af internationale offentligretlige institutioner (
Moniteur belge
af 20.6.1991, herefter »1991-loven«) har følgende ordlyd:
»En tjenestemand kan med den kompetente institutions samtykke ansøge om, at alderspension vedrørende tjenesteforhold og perioder,
der ligger forud for vedkommendes indtræden i institutionens tjeneste, overføres til institutionen.«
I henhold til nævnte lovs artikel 9 kan den pågældende person imidlertid tilbagekalde sin ansøgning om overførsel af pensionsrettigheder
efter den belgiske ordning. Tilbagekaldelsen er endelig og uigenkaldelig.
1991-lovens artikel 2, stk. 1, nr. 5, definerer begrebet »tjenestemand« som »enhver ansat, der er omfattet af institutionens
pensionsordning, og for hvem overførelsen af pensionsrettigheder ikke er reguleret ved lov eller særlig aftale«. Hvad angår
begrebet »institution« er det i artikel 2, stk. 1, nr. 1, defineret som »fællesskabsinstitutionerne, andre organer, som sidestilles
med disse med hensyn til anvendelsen af vedtægten for tjenestemænd og øvrige ansatte i Den Europæiske Union, samt organer
med tilknytning til Fællesskabet, hvis pensionsordning indrømmer fastansatte tjenestemænd mulighed for at anmode om, at de
pensionsrettigheder, som er optjent inden dennes ansættelse i institutionen, overføres til institutionens pensionskasse«.
Lov af 10. februar 2003 om overførsel af pensionsrettigheder mellem belgiske pensionsordninger og pensionsordninger indført
af internationale offentligretlige institutioner (
Moniteur belge
af 27.3.2003, herefter »2003-loven«) bestemmer i sin artikel 14, at det fremover skal være muligt for en tjenestemand, der
fratræder sin stilling ved De Europæiske Fællesskaber for at udøve erhvervsmæssig virksomhed i Belgien, at anmode om til den
belgiske ordning at få overført enten den aktuarmæssige modværdi af de pensionsrettigheder, der er optjent under Fællesskabets
ordning, eller tilbagekøbsværdien svarende til de bidrag, der er indbetalt til nævnte ordning.
2003-loven træder i henhold til dens artikel 29 i kraft den 1. januar 2002 og finder anvendelse på anmodninger om overførsler,
der indgives efter dette tidspunkt.
Desuden bestemmer artikel 4, stk. 2, første afsnit, i kongelig anordning af 23. december 1996 om gennemførelse af artikel
15, 16 og 17 i lov af 26. juli 1996 om modernisering af den sociale sikring og om styrkelse af de lovbestemte pensionsordninger
(
Moniteur belge
af 17.1.1997, herefter »kongelig anordning«) følgende:
»Førtidspension i henhold til stk. 1 udbetales til personer, der kan dokumentere et ansættelsesforløb på mindst 35 kalenderår,
som er betingelsen for tildeling af pension i henhold til denne anordning, i henhold til lov af 20. juli 1990, i henhold til
kongelig anordning nr. 50, i henhold til en belgisk ordning for arbejdere, funktionærer, minearbejdere, sømænd eller selvstændige,
i henhold til en belgisk ordning, som finder anvendelse på personer ansat i det offentlige eller i Société nationale des Chemins
de fer belges eller i henhold til en hvilken som helst anden belgisk ordning.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
Gregorio My, der er italiensk statsborger og er født den 20. februar 1941, havde indbetalt bidrag til den belgiske sociale
sikringsordning for lønmodtagere i 19 år, inden han med virkning fra den 1. juni 1974 blev ansat som tjenestemand ved Rådet
for De Europæiske Fællesskaber, hvor han var ansat indtil den 31. maj 2001.
I marts 1992 ansøgte han under henvisning til 1991-loven ONP om at få overført sine pensionsrettigheder under den belgiske
ordning til De Europæiske Fællesskabers ordning. I oktober 1992 meddelte ONP ham størrelsen af de pensionsrettigheder, der
kunne overføres.
I oktober 2000 gav Rådet imidlertid ONP meddelelse om, at Gregorio My havde besluttet at give afkald på at få overført de
pensionsrettigheder, som han havde erhvervet i henhold til den belgiske lovgivning, hvilket var tilladt efter 1991-lovens
artikel 9. Ved skrivelse af 17. oktober 2000 til Gregorio My meddelte ONP, at det tog afkaldet til efterretning.
Den 20. oktober 2000 anmodede Gregorio My om at få tildelt en førtidspension i henhold til den kongelige anordnings artikel
4, stk. 2.
Ved afgørelse af 2. maj 2001 afslog ONP anmodningen med den begrundelse, at den pågældende ikke sammenlagt havde tilbagelagt
35 kalenderår i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i den kongelige anordnings artikel 4, stk. 2, hvilket var en betingelse
for tildeling af førtidspension. ONP afslog herved at tage hensyn til de 27 år, hvor Gregorio My havde været ansat som tjenestemand
ved De Europæiske Fællesskaber, idet den i vedtægten fastsatte ordning ikke var omhandlet i den belgiske lovgivning.
Tribunal du travail de Bruxelles, der er i tvivl om, hvorvidt for det første 1991-loven og vedtægten – ved ikke at sikre en
ret til, at pensionsrettigheder efter Fællesskabets ordning overføres til den nationale ordning – og for det andet den kongelige
anordnings artikel 4, stk. 2 – ved ikke at tillade, at der tages hensyn til beskæftigelsesperioder tilbagelagt ved en fællesskabsinstitution
– er forenelige med princippet om arbejdskraftens frie bevægelighed og princippet om forbud mod forskelsbehandling, samt med
unionsborgernes rettigheder i henhold til EF-traktaten, har besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende
præjudicielle spørgsmål:
»Er nationale bestemmelser, såsom [1991-loven] og artikel 4, stk. 2, i [den kongelige anordning] eller artikel 11 i bilag
VIII til [vedtægten] […] i strid med artikel 2, 3, 17, 18, 39, 40, 42 og 283 i traktaten om Den Europæiske Union og med artikel
7 i forordning (EØF) nr. 1612/68 […]
a)
for så vidt som disse nationale bestemmelser og denne vedtægt ikke gør det muligt for en borger i Den Europæiske Union, såsom
sagsøgeren, hvis erhvervsmæssige karriere er foregået i en virksomhed eller i en national offentlig tjeneste, og derefter
i Fællesskabernes offentlige tjeneste, eller omvendt, at sammenligne de pensionsrettigheder, som vedkommende ville opnå i
hver ordning, det være sig den nationale eller europæiske, ved overførsel af de rettigheder, som er erhvervet i de øvrige
ordninger, og på baggrund af denne sammenligning at anmode om overførsel af disse rettigheder, enten fra den nationale ordning
til den europæiske ordning eller omvendt, altså fra den europæiske ordning til den nationale ordning
b)
for så vidt som disse bestemmelser ved at foreskrive, at den pågældende udtrykkeligt skal give afkald på overførsel fra den
belgiske ordning til den europæiske ordning, eller ved at føre til en administrativ praksis af dette indhold, uden at der
er sket en sådan sammenligning, vildleder eller kan vildlede den pågældende arbejdstager
c)
for så vidt som disse nationale bestemmelser ikke gør det muligt ved tilkendelse af en national førtidspension at tage hensyn
til de år, hvor den pågældende har haft erhvervsmæssig beskæftigelse som tjenestemand ved Den Europæiske Union?«
Om det præjudicielle spørgsmål
Formaliteten med hensyn til anmodningen om præjudiciel afgørelse
For det første har den nederlandske regering anført, at anmodningen om præjudiciel afgørelse ikke kan antages til realitetsbehandling,
da der i forelæggelsesafgørelsen mangler oplysninger såvel om de faktiske omstændigheder som om de retsforskrifter, der er
af relevans for hovedsagen.
Det bemærkes i denne forbindelse, at det fremgår af fast retspraksis, at det for at opnå en fortolkning af fællesskabsretten,
som den nationale ret kan bruge, er påkrævet, at denne giver en beskrivelse af de faktiske omstændigheder og de regler, som
de forelagte spørgsmål hænger sammen med, eller i alt fald forklarer de faktiske forhold, der er baggrunden for dens spørgsmål,
der skal sætte Domstolen i stand til at give hensigtsmæssige svar, og som skal give medlemsstaternes regeringer samt andre
berørte parter mulighed for at afgive indlæg i henhold til artikel 23 i Domstolens statut (jf. bl.a. dom af 11.4.2000, forenede
sager C-51/96 og C-191/97, Deliège, Sml. I, s. 2549, præmis 30 og 31).
I den foreliggende sag fremgår det af de indlæg, som parterne i hovedsagen, den græske regering, den nederlandske regering
selv og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har afgivet, at det på grundlag af de oplysninger, der er indeholdt i
forelæggelsesafgørelsen, har været muligt for dem på hensigtsmæssig vis at tage stilling til det spørgsmål, der er forelagt
Domstolen. De oplysninger, der er indeholdt i forelæggelsesafgørelsen, er desuden blevet suppleret med de af den nationale
ret fremsendte sagsakter, og de skriftlige indlæg, der er indgivet til Domstolen. Medlemsstaternes regeringer og de andre
berørte parter er gjort bekendt med alle disse oplysninger, som er gengivet i retsmøderapporten, med henblik på retsmødet,
hvorunder de om fornødent har kunnet fremsætte supplerende bemærkninger.
Den nederlandske regerings indsigelse bør derfor forkastes.
For det andet har ONP anført, at anmodningen om præjudiciel afgørelse ikke kan antages til realitetsbehandling, idet den efter
2003-lovens ikrafttræden er blevet uden genstand, da nævnte lov ifølge ONP giver De Europæiske Fællesskabers tjenestemænd
ret til at anmode om, at pensionsrettigheder erhvervet under Fællesskabets ordning overføres til den belgiske ordning, hvilket
muliggør, at der ved tildelingen af en national førtidspension tages hensyn til beskæftigelsesperioder som tjenestemand ved
en fællesskabsinstitution.
Selv om der i henhold til 2003-loven, som det er anført af ONP under retsmødet, skulle kunne tages hensyn til perioder, hvorunder
der er ydet bidrag til Fællesskabets ordning, også selv om den berørte ikke – hvilket er tilfældet i hovedsagen – har anmodet
om at få sine pensionsrettigheder under Fællesskabets ordning overført til den belgiske ordning, fremgår det af sagen, at
Gregorio My indgav sin anmodning om førtidspension den 20. oktober 2000, hvilket er mere end et år før 2003-lovens ikrafttræden.
I henhold til nævnte lovs artikel 29 træder loven imidlertid først i kraft den 1. januar 2002 og finder kun anvendelse på
anmodninger om overførsel, der er indgivet efter dette tidspunkt.
ONP's indsigelse bør derfor ligeledes forkastes.
Endelig har Kommissionen anført, at spørgsmålets to første led, der omhandler overførslen af pensionsrettigheder som sådan,
ikke har nogen forbindelse med hovedsagen, som udelukkende vedrører spørgsmålet om, hvorvidt der ved tildelingen af førtidspension
efter den belgiske lovgivning skal tages hensyn til de 27 år, hvor den pågældende har været ansat ved Rådet. Det er således
kun det sidste led, som kræver en besvarelse fra Domstolen.
Det bemærkes herved, at det følger af fast praksis, at det inden for rammerne af det samarbejde, der i henhold til artikel
234 EF er indført mellem Domstolen og de nationale retter, udelukkende tilkommer den nationale ret, for hvem en tvist er indbragt,
og som har ansvaret for den retsafgørelse, som skal træffes, på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag at vurdere,
såvel om en præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at den kan afsige dom, som relevansen af de spørgsmål, den forelægger
Domstolen. Når de stillede præjudicielle spørgsmål vedrører fortolkningen af en bestemmelse i fællesskabsretten, er Domstolen
derfor principielt forpligtet til at træffe afgørelse herom (jf. bl.a. dom af 15.12.1995, sag C-415/93, Bosman, Sml. I, s. 4921,
præmis 59, og af 19.2.2002, sag C-35/99, Arduino, Sml. I, s. 1529, præmis 24).
Domstolen har dog også udtalt, at den med henblik på at efterprøve sin egen kompetence i særlige tilfælde er beføjet til at
undersøge de omstændigheder, hvorunder den nationale domstol har forelagt sagen (jf. i denne retning dom af 16.12.1981, sag
244/80, Foglia, Sml. s. 3045, præmis 21). Domstolen kan kun afslå at træffe afgørelse vedrørende et præjudicielt spørgsmål
fra en national ret, når det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af fællesskabsretten savner enhver forbindelse med
realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, når problemet er af hypotetisk karakter, eller når Domstolen ikke råder over
de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan give en saglig korrekt besvarelse af de stillede spørgsmål
(jf. bl.a. Bosman-dommen, præmis 61, og Arduino-dommen, præmis 25).
Som det allerede er fastslået, har Gregorio My aldrig − under hovedsagen − anmodet om at få de pensionsrettigheder, der er
erhvervet under Fællesskabets ordning, overført til den belgiske pensionsordning, men har udelukkende anmodet om at få tildelt
en national førtidspension. Gregorio My har i denne forbindelse anfægtet ONP's afslag på, at der ved beregningen af det ansættelsesforløb
på 35 kalenderår, som i henhold til den kongelige anordnings artikel 4, stk. 2, er en forudsætning for tildeling af nævnte
førtidspension, tages hensyn til de 27 år, hvor han har arbejdet som tjenestemand ved Rådet.
Det følger heraf, at hovedsagen kun vedrører spørgsmålet om, hvorvidt de belgiske myndigheder i henhold til fællesskabsretten
er forpligtet til ikke blot at tage hensyn til de beskæftigelsesperioder, som Gregorio My har tilbagelagt under den belgiske
pensionsordning, men også dem, der er tilbagelagt under fællesskabsordningen.
Det er herefter ufornødent at besvare det stillede spørgsmåls to første led.
Hensyntagen til beskæftigelsesperioder ved De Europæiske Fællesskaber
Artikel 2 EF, 3 EF, 40 EF og 283 EF
Som Domstolen allerede har udtalt (dom af 29.9.1987, sag 127/86, Giménez Zaera, Sml. s. 3697, præmis 11, og af 11.3.1992,
forenede sager C-78/90 – C-83/90, Compagnie commerciale de l’Ouest m.fl., Sml. I, s. 1847, præmis 17 og 18) fastsætter artikel
2 EF og 3 EF generelle principper, der uddybes af andre bestemmelser i traktaten. De pågældende artikler kan ikke anvendes
selvstændigt i forhold til de særlige traktatbestemmelser, som er omhandlet i det præjudicielle spørgsmål.
På samme måde tjener artikel 40 EF og 283 EF udelukkende som retsgrundlag for Rådets vedtagelse af henholdsvis de foranstaltninger,
der er nødvendige for gennemførelsen af arbejdskraftens frie bevægelighed, som sikret ved artikel 39 EF, og af vedtægten for
tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i disse Fællesskaber.
Artikel 2 EF, 3 EF, 40 EF og 283 EF er følgelig uden betydning for denne sag.
Artikel 17 EF og 18 EF
Artikel 17 EF, der indfører unionsborgerskabet, fastslår udelukkende, at unionsborgerne har de rettigheder og er underkastet
de pligter, der er indeholdt i traktaten. Artiklen kan således ikke anvendes selvstændigt i forhold til de særlige traktatbestemmelser,
som regulerer unionsborgernes rettigheder og pligter.
Hvad angår artikel 18 EF, som generelt fastslår retten for enhver unionsborger til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes
område, er denne ret nærmere udmøntet i artikel 39 EF, for så vidt angår arbejdskraftens frie bevægelighed. Da den forelæggende
ret ligeledes har stillet spørgsmål om fortolkningen af sidstnævnte bestemmelse, skal Domstolen først udtale sig om dette
spørgsmål (jf. i denne retning dom af 26.11.2002, sag C-100/01, Oteiza Olazabal, Sml. I, s. 10981, præmis 26).
Artikel 42 EF
I henhold til artikel 42 EF har Rådet til opgave at indføre en ordning, som skal gøre det muligt for arbejdstagerne at overvinde
de hindringer, de kan blive udsat for som følge af udstedelsen af nationale forskrifter på området for social sikring. Denne
forpligtelse har Rådet i princippet opfyldt med vedtagelsen af Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse
af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden
for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996 (EFT 1997 L 28, s. 1).
Som Domstolen har fastslået i dom af 3. oktober 2000, Ferlini (sag C-411/98, Sml. I, s. 8081, præmis 41), kan tjenestemænd
ved De Europæiske Fællesskaber ikke anses for arbejdstagere i forordning nr. 1408/71’s forstand, da de ikke er omfattet af
nogen national lovgivning vedrørende social sikring, således som det kræves efter forordningens artikel 2, stk. 1, der definerer
forordningens personelle anvendelsesområde.
Gregorio My er følgelig hverken omfattet af artikel 42 EF eller forordning nr. 1408/71.
Artikel 39 EF og artikel 7 i forordning nr. 1612/68
Tjenestemænd ved De Europæiske Fællesskaber anses ifølge fast praksis for at være vandrende arbejdstagere. En fællesskabsborger,
som arbejder i en anden medlemsstat end hjemstaten, mister nemlig ikke sin egenskab af arbejdstager i artikel 39, stk. 1,
EF’s forstand, fordi han beklæder en stilling i en international organisation, selv hvis betingelserne for hans indrejse og
hans ophold i beskæftigelseslandet særligt er reguleret af en international overenskomst (dom af 15.3.1989, forenede sager
389/87 og 390/87, Echternach og Moritz, Sml. s. 723, præmis 11, af 27.5.1993, sag C-310/91, Schmid, Sml. I, s. 3011, præmis
20, og Ferlini-dommen, præmis 42).
Det følger heraf, at en arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, såsom Gregorio My, ikke kan fratages de sociale
rettigheder og fordele, som tilkommer ham efter artikel 39 EF og forordning nr. 1612/68 (jf. dom af 13.7.1983, sag 152/82,
Forcheri, Sml. s. 2323, præmis 9, Echternach og Moritz-dommen, præmis 12, Schmid-dommen, præmis 22, og Ferlini-dommen, præmis
43).
Det fremgår imidlertid af sagen, at Gregorio My, der kom til Belgien, da han var ni år, har tilbagelagt hele sin erhvervskarriere
på belgisk område, først som lønmodtager i forskellige belgiske selskaber og dernæst, indtil pensionsalderen, som tjenestemand
ved Rådets Generalsekretariat.
Traktatens bestemmelser om arbejdskraftens frie bevægelighed og navnlig artikel 39 EF finder ikke anvendelse på situationer,
som udgør et rent internt forhold i en medlemsstat (dom af 5.6.1997, forenede sager C-64/96 og C-65/96, Uecker og Jacquet,
Sml. I, s. 3171, præmis 16 og den deri nævnte retspraksis).
For alligevel at godtgøre, at der består en tilknytning til en af de situationer, der er omfattet af artikel 39 EF, har Kommissionen
gjort gældende, at en beskæftigelsesperiode i en international offentlig tjeneste, såsom Den Europæiske Union, bør sidestilles
med en periode, der er tilbagelagt i en offentlig tjeneste i en anden medlemsstat.
Som det fremgår af punkt 85-89 i generaladvokatens forslag til afgørelse, kan en sådan retlig fiktion ikke støttes på traktatens
bestemmelser om arbejdskraftens frie bevægelighed.
Gregorio My befinder sig følgelig i en situation som heller ikke henhører under artikel 39 EF og artikel 7 i forordning nr. 1612/68.
Artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten og artikel 10 EF
Den i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten fastsatte ordning med overførsel af pensionsrettigheder, der muliggør
en koordinering mellem de nationale pensionsordninger og Fællesskabets pensionsordning, har til formål at lette nationalt,
offentligt eller privat ansattes overgang til fællesskabsadministrationen og således sikre Fællesskaberne de bedste muligheder
for at ansætte kvalificeret personale, der allerede har en passende faglig erfaring (dom af 20.10.1981, sag 137/80, Kommissionen
mod Belgien, Sml. s. 2393, præmis 11 og 12).
Domstolen har navnlig fastslået, at en medlemsstat ved at undlade at træffe de nødvendige foranstaltninger til overførsel
af den aktuarmæssige modværdi eller tilbagekøbsværdien af pensionsrettigheder, som er erhvervet under den nationale pensionsordning,
til Fællesskabets pensionsordning, jf. artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten, kan gøre det vanskeligere for Fællesskabet
at ansætte nationale tjenestemænd med en vis anciennitet, da en sådan overgang fra national tjeneste til fællesskabstjeneste
ville medføre, at de blev berøvet de pensionsrettigheder, som de ville have haft, hvis de ikke havde accepteret at indtræde
i Fællesskabets tjeneste (dommen i sagen Kommissionen mod Belgien, præmis 19).
Det samme gør sig gældende, når en medlemsstat ved tildelingen af førtidspension i henhold til dens ordning nægter at tage
hensyn til erhvervsperioder tilbagelagt under Fællesskabets pensionsordning.
Det skal nemlig bemærkes, at en national lovgivning, som den i hovedsagen omhandlede, kan udgøre en hindring og dermed afholde
personer fra at udøve en erhvervsaktivitet ved en af Den Europæiske Unions institutioner, for så vidt som en arbejdstager,
der tidligere har været tilknyttet en national pensionsordning, ved at acceptere en ansættelse ved en sådan institution risikerer
at miste muligheden for at modtage en ydelse ved alderdom efter denne ordning, som han ville have været berettiget til, hvis
han ikke havde accepteret denne ansættelse.
Sådanne konsekvenser er uacceptable under hensyn til den pligt til loyalt samarbejde og loyal bistand, der påhviler medlemsstaterne
over for Fællesskabet, og som kommer til udtryk i den pligt, der er knæsat i artikel 10 EF, til at lette Fællesskabet gennemførelsen
af dets opgaver.
Det stillede spørgsmål skal derfor besvares med, at artikel 10 EF, sammenholdt med vedtægten, skal fortolkes således, at den
er til hinder for en national lovgivning, hvorefter der ved tildelingen af førtidspension i henhold til den nationale ordning
ikke kan tages hensyn til de år, hvor en fællesskabsborger har været ansat i en fællesskabsinstitutions tjeneste.
Det er herefter ufornødent at besvare spørgsmålet vedrørende fortolkningen af artikel 18 EF.
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Anden Afdeling) for ret:
Artikel 10 EF, sammenholdt med vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber, skal fortolkes således, at den er
til hinder for en national lovgivning, hvorefter der ved tildelingen af førtidspension i henhold til den nationale ordning
ikke kan tages hensyn til de år, hvor en fællesskabsborger har været ansat i en fællesskabsinstitutions tjeneste.
Underskrifter
–
Processprog: fransk.