CELEX: 62005CJ0007
Žlahtniteljske pravice
Višina primernega nadomestila, ki ga je treba plačati imetniku žlahtniteljske pravice v Skupnosti
Člen 5(2), (4) in (5) Uredbe (ES) št. 1768/95, spremenjene z Uredbo (ES) št. 2605/98
Pojem "primerno nižje" vsote od vsote, zahtevane za licenčno pridelavo semenskega materiala

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 5(2), (4) in (5), Uredbe Komisije (ES) št. 1768/95 z dne 24. julija 1995, o izvajanju pravil o kmetijski izjemi, predvideni v členu 14(3) Uredbe Sveta (ES) št. 2100/94 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti (
UL L 173, str. 14
), kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2605/98 z dne 3. decembra 1998 (
UL L 328, str. 6
, v nadaljevanju: Uredba št. 1768/95).
Ta predlog je bil vložen v okviru sporov med Saatgut-Treuhandverwaltung GmbH (v nadaljevanju: STV), organizacijo imetnikov žlahtniteljske pravice v Skupnosti (v nadaljevanju: imetniki) ter U. Deppejem, H.-R. Deppe, T. in M. Deppejem ter C. Urban, ki so dediči D. Deppeja, ter S. Henningsa in H. Lübbeja, kmeti, glede plačila zahtevkov za nadomestila za setev semen, ki so predmet take zaščite.
Pravni okvir
V skladu s členom 1 Uredbe Sveta (ES) št. 2100/94 z dne 27. julija 1994 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti (
UL L 227, str. 1
, v nadaljevanju: temeljna uredba) se oblikuje sistem žlahtniteljskih pravic v Skupnosti kot edina in izključna oblika zaščite industrijske lastnine glede sort rastlin v Skupnosti.
V skladu s členom 14(1) navedene uredbe, ki predvideva odstopanje od zaščite žlahtniteljskih pravic v Skupnosti, velja:
„Ne glede na člen 13(2) in za namene zaščite kmetijske pridelave smejo kmetje za razmnoževanje na polju na svojem posestvu uporabljati svoje pridelke, pridobljene na svojem posestvu s sajenjem materiala sorte zavarovane z žlahtniteljsko pravico v Skupnosti, ki ni hibridna ali sintetična sorta.“
Odstavek 3, četrta alinea, tega člena se nanaša na finančne pogoje, v katerih lahko kmetje, ki niso mali kmetje, uporabijo ta privilegij. Ti kmetje morajo „plačati imetniku primerno nadomestilo, znatno nižje od zneska, ki se zaračuna za licenčno pridelavo semenskega materiala te sorte na istem območju; dejanska višina tega primernega nadomestila se lahko sčasoma spremeni z upoštevanjem, koliko se uporablja odmik glede zadevne sorte iz odstavka 1“.
Člen 1 Uredbe št. 1768/95 določa pravila o pogojih, ki urejajo odstopanje, predvideno v členu 14(1) temeljne uredbe.
Člen 2 Uredbe št. 1768/95 določa:
„1.   Pogoje iz člena 1 izvajata oba, imetnik, ki predstavlja žlahtnitelja, in kmet, tako da ščitita zakonite interese drug drugega.
2.   Za zakonite interese se šteje, da niso zaščiteni, če je eden ali več interesov stvar navzkrižnih vplivov, ne da bi se upoštevale potrebe po vzpostavitvi ustreznega ravnotežja med vsemi interesi ali potrebe po sorazmernosti med namenom zadevnega pogoja in dejanskim učinkom njegove izvedbe.“
V skladu s členom 5 navedene uredbe velja:
„1.   Višina primernega nadomestila, ki ga je treba plačati imetniku v skladu s četrto alineo člena 14(3) temeljne uredbe, je lahko predmet pogodbe med imetnikom in zadevnim kmetom.
2.   Kjer taka pogodba ni sklenjena ali ni uporabna, je višina nadomestila primerno nižja od vsote, zahtevane za licenčno pridelavo semenskega materiala najnižje kategorije, ki izpolnjuje pogoje za uradno potrjevanje iste sorte na istem območju.
Če ni licenčne pridelave semenskega materiala take sorte na območju, na katerem je kmetijsko gospodarstvo kmeta, in če ni enotne višine prej opredeljene vsote po vsej Skupnosti, je višina nadomestila primerno nižja od vsote, ki je običajno vključena za gornje namene v ceno, za katero se na tem območju prodaja semenski material najnižje kategorije, ki izpolnjuje pogoje za uradno potrjevanje te sorte ob postavki, da ni višja od prej navedene vsote, zahtevane na območju, na katerem se prideluje ta semenski material.
3.   Šteje se, da je višina nadomestila primerno nižja v smislu četrte alinee člena 14(3) temeljne uredbe, kakor je določeno v odstavku 2 tega člena, če ne presega tiste, ki je potrebna za uveljavitev ali stabilizacijo, v smislu ekonomskega dejavnika, ki določa obseg uporabe odstopanja, primernega uravnoteženega razmerja med uporabo licenčnega semenskega materiala in saditvijo proizvoda takih sort, za katere velja žlahtniteljska pravica v Skupnosti. Takšno razmerje se šteje, da je primerno uravnoteženo, če zagotavlja, da imetnik v glavnem dobi zakonito nadomestilo za celotno uporabo svoje sorte.“
Uredba št. 2605/98, ki je začela veljati 24. decembra 1998, je členu 5, Uredbe št. 1768/95, v prvotni različici dodala zlasti odstavke:
„4.   Če je v zvezi z odstavkom 2 višina nadomestila predmet sporazumov med organizacijami imetnikov pravic in kmetov, z udeležbo organizacij predelovalcev ali brez, ki so v Skupnosti ustanovljene na ravni Skupnosti, držav ali regij, se dogovorjene višine nadomestil uporabijo kot smernice za določanje nadomestila na ustreznem območju in za ustrezne sorte, če so pooblaščeni predstavniki organizacij pisno uradno obvestili Komisijo o višini in pogojih plačila in če so bili dogovorjene višine nadomestil in pogoji plačila objavljeni v uradnem glasilu [
Bulletin officiel
], ki ga izdaja Urad Skupnosti za sorte rastlin.
5.   Če se v zvezi z odstavkom 2 ne uporablja sporazum iz odstavka 4, znaša plačilo 50 % zneskov, ki se zaračunajo za licencirano proizvodnjo (5(2)) semenskega materiala, kakor je opredeljeno v odstavku 2.
Vendar če je država članica pred 1. januarjem 1999 obvestila Komisijo, da bo v bližnji prihodnosti med ustreznimi organizacijami, ustanovljenimi na nacionalni ali regionalni ravni, sklenjen sporazum, kakršen je opredeljen v odstavku 4, je višina nadomestila za ustrezno območje in sorte 40 % namesto zgoraj opredeljenih 50 %, vendar le v primeru kmetijske izjeme, ki je bila sprejeta pred izvajanjem sporazuma, in najpozneje do 1. aprila 1999.
6.   Če je v primeru iz odstavka 5 kmet v ustreznem obdobju uporabil kmetijsko izjemo za več kot 55-odstotni delež skupnega materiala ustrezne sorte, ki se za njegovo proizvodnjo uporablja, je višina nadomestila, ki se plača za zadevno območje in vrste, tista višina nadomestila, ki bi se uporabila za zadevno vrsto, če bi bila v zadevni državi članici zavarovana v skladu z nacionalnim sistemom žlahtniteljskih pravic, če tak nacionalni sistem obstaja, ki je določil tako višino in pod pogojem, da plačilo znaša več kot 50 % zneskov, ki se zaračunajo za licencirano pridelavo semenskega materiala, kakor je opredeljeno v odstavku 2. Če v nacionalnem sistemu taka višina nadomestila ni določena, se uporabijo določbe odstavka 5 ne glede na delež uporabe.“
Člen 6(1) Uredbe št. 1768/95 določa:
„Brez poseganja v določbe odstavka 2 postane individualna obveznost kmeta, da plača primerno nadomestilo, veljavna v času, ko se dejansko uporablja proizvod za razmnoževanje na polju.
Imetnik lahko določi dan in način plačila. Vendar pa ne določi dneva plačila, ki je predhoden dnevu, na katerega začne veljati obveznost.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Bundesgerichtshof odloči v okviru revizije, ki jo je STV vložila zoper odločbo, izdano v pritožbenem postopku, s katero je bil zavrnjen njen dodatni odškodninski zahtevek, vložen zoper dediče D. Deppeja ter S. Henningsa in H. Lübbeja.
Po mnenju predložitvenega sodišča niti nižja sodišča niti doktrina niso razvili poenotene usmeritve glede vprašanja, kaj zajema pojem „primerno nižje“ nadomestilo v smislu člena 5(2) Uredbe št. 1768/95 in po kakšnih merilih mora biti to nadomestilo določeno.
Še več, to sodišče poudarja, da člen 5 Uredbe št. 1768/95 ne označuje, kdo je pristojen za določitev navedenega nadomestila, kadar med imetnikom in kmetom, ki seje, ni sklenjena nobena pogodba. Navedeni imetnik lahko na podlagi člena 6 te uredbe določi datum in načine plačila nadomestila, ki se mu dolguje, in bi lahko imel tudi pravico, da določi njegovo vsoto.
Po mnenju navedenega sodišča morajo na podlagi člena 5 tožene stranke v postopku v glavni stvari plačati primerno nadomestilo za opravljeno setev, ki mora biti, če ni sporazuma med zadevnimi strankami, primerno nižje od vsote, zahtevane za licenčno pridelavo semenskega materiala najnižje kategorije, ki izpolnjuje pogoje za uradno potrjevanje iste sorte na istem območju (v nadaljevanju: pravice C). Pojem „primerno nižje“ bi vedno pomenil znatno znižanje cene glede na pravice C. To sodišče pojasnjuje, da se z vidika trga znižanje nadomestila za 20 % šteje za znaten odbitek.
Predložitveno sodišče se sprašuje o merilih za presojo primernosti nadomestila v primeru zakonske določitve. S sklicevanjem na Uredbo št. 2605/98 predlaga, da bi se lahko iz sporazumov, sklenjenih med organizacijami imetnikov pravic in kmetov, izpeljale smernice, da se imetniku določi meje glede določitve nadomestila kmetu, ki ni vezan s sporazumom, ne da bi se prevzela različna pravila izračuna. Tako bi se na podlagi sporazuma o sodelovanju iz 1996, ki bi lahko bil odločilen kot smernica, stopnja 80 % licenčnih pravic za certificirana semena štela za primerno.
Bundesgerichtshof meni, da bi se iz funkcije smernice, priznane sporazumu med poklicnimi organizacijami, lahko izpeljalo tudi, da morajo biti pomembni elementi tega sporazuma prav tako povzeti v zakonski določitvi nadomestila. Ta rešitev bi imela za posledico, da se izogne nastanku pomembnih razlik med izračunoma na podlagi sporazuma in na podlagi zakonske predispozicije.
Vendar pa predložitveno sodišče poudarja, da je bil sporazum o sodelovanju iz leta 1996 objavljen v
Bulletin officiel
Urada Skupnosti za sorte rastlin (v nadaljevanju: Urad) šele 16. avgusta 1999. Sprašuje se, ali se morajo zahteve obličnosti, predvidene v členu 5 Uredbe št. 1768/95 uporabiti tudi za sporazume o sodelovanju, že veljavno sklenjene pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 2605/98.
V teh okoliščinah je Bundesgerichtshof prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je zahtevi za izračun nadomestila za saditev v smislu člena 5(2) Uredbe (ES) št. 1768/95, da mora biti le-to ‚primerno nižje‘ od vsote, zahtevane na istem območju za licenčno pridelavo semenskega materiala iste sorte, zadoščeno tudi takrat, če se nadomestilo izračuna pavšalno v višini 80 % te vsote?
2.
Ali vsebuje člen 5(4) in (5) Uredbe (ES) št. 1768/95, v različici, ki izhaja iz Uredbe (ES) št. 2605/98 vrednostno določitev višine nadomestila za saditev v primeru zakonske predispozicije?
Če je tako: Ali velja ta določitev kot izraz splošne ideje tudi za dejanja saditve proizvoda, ki so bila opravljena pred uveljavitvijo Uredbe (ES) št. 2605/98?
3.
Ali vključuje usmerjevalna funkcija sporazuma med organizacijami imetnikov pravic in kmetov v smislu člena 5(4) Uredbe (ES) št. 1768/95 v različici, ki izhaja iz Uredbe (ES) št. 2605/98, možnost, da se v primeru zakonske predispozicije uporabi bistvene elemente (parametre izračuna) tega sporazuma tudi tedaj, če imetniku pravice ob izračunu zakonskega nadomestila niso znani vsi parametri, ki izvirajo od kmeta, in ki so potrebni za izračun na podlagi sporazuma, in v tem pogledu tudi ni upravičen, da ga kmet obvesti o ustreznih dejstvih?
Če je tako: Ali je pogoj za veljavnost takega sporazuma, kolikor naj bi v tem smislu imel usmerjevalno funkcijo, upoštevanje zahtev iz člena 5(4) Uredbe (ES) št. 2605/98 tudi tedaj, če je bil sklenjen pred uveljavitvijo Uredbe (ES) št. 2605/98?
4.
Ali določa člen 5(5) Uredbe (ES) št. 1768/95, v različici, ki izhaja iz Uredbe (ES) št. 2605/98, zgornjo mejo nadomestila za pogodbene in/ali zakonske določbe o nadomestilu?
5.
Ali se lahko sporazum med poklicnimi organizacijami uporabi kot smernica v smislu člena 5(4) Uredbe (ES) št. 1768/95, v različici, ki izhaja iz Uredbe (ES) št. 2605/98, če preseže stopnjo nadomestila v višini 50 % vsote v skladu s členom 5(5) te uredbe?“
S sklepom predsednika Sodišča z dne 26. januarja 2005 so bile zadeve od C-7/05 do C-9/05 združene za namen pisnega in ustnega postopka ter sodbe.
Prvo vprašanje
S prvim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali se nadomestilo določeno v višini 80 % pravic C, lahko šteje, kot da izpolnjuje zahtevo, po kateri mora biti v skladu s členom 5(2) Uredbe št. 1768/95 navedeno nadomestilo „primerno nižje“, kot so pravice C.
Uvodoma je treba navesti, da imetnik lahko dobi nadomestilo na tri načine: najprej s sklenitvijo pogodbe s kmetom ob uporabi člena 5(1) Uredbe št. 1768/95, nato s sklenitvijo sporazumov med organizacijami imetnikov in kmetov ob uporabi člena 5(4) te uredbe ter nazadnje, podredno, z določitvijo stopnje nadomestila s pomočjo usmeritev, predvidenih v členu 5(2) in (5) te uredbe.
Ob upoštevanju dejstva, da v tem primeru ni bilo nobene pogodbe niti pristopa k sporazumu, se je treba omejiti na tretji način, omenjen v prejšnji točki te sodbe.
Kot v stališčih poudarja Komisija, je treba razlikovati različne vidike po tem, ali ustrezajo položajem pred ali po začetku veljavnosti Uredbe št. 2605/98.
Glede prvih vidikov je treba poudariti, da iz besedila člena 2(2) Uredbe št. 1768/95 izhaja, da se za zakonite interese imetnika in kmeta šteje, da so zaščiteni le, če se upošteva „potreba po vzpostavitvi ustreznega ravnotežja med vsemi interesi ali potreba po sorazmernosti med namenom zadevnega pogoja in dejanskim učinkom njegove izvedbe“.
Poleg tega člen 5(3) navedene uredbe kot odločilno merilo za določitev „primerno nižje“ stopnje nadomestila določa nujnost, da se uvede ali utrdi razumno uravnotežen odnos med uporabo licenčnega semenskega materiala in setvijo proizvoda zaščitenih sort.
Še več, člen 5(2) ste uredbe kot referenčno vrednost uporablja „vsot[o], zahtevan[o] za licenčno pridelavo semenskega materiala najnižje kategorije, ki izpolnjuje pogoje za uradno potrjevanje iste sorte na istem območju“.
Glede vidikov, ki ustrezajo položajem po začetku veljavnosti Uredbe št. 2605/98, člen 5(5) Uredbe št. 1768/95 določa nadomestilo, ki se nakaže imetnikom v višini 50 % pravic C, in je prehodno določil celo 40 %, da se vzpodbudi sklepanje sporazumov med imetniki in kmeti.
Torej je pavšalno določena stopnja 80 % pravic C za izračun nadomestila, ki ga je treba nakazati imetnikom, previsoka, in je treba za določitev stopnje, ki se uporabi, upoštevati sporne sorte in zadevno območje.
Na prvo vprašanje je torej treba odgovoriti, da pavšalno nadomestilo 80 % vsote pravic C v primeru uporabe kmetijske izjeme iz člena 14(3) temeljne uredbe ne izpolnjuje pogoja, po katerem mora biti navedeno nadomestilo „primerno nižje“ od vsote, zahtevane za licenčno pridelavo semenskega materiala v smislu člena 5(2) Uredbe št. 1768/95, brez poseganja v presojo nacionalnega sodišča o drugih okoliščinah, pomembnih za vsak spor o glavni stvari.
Drugo vprašanje
Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali v okviru določitve pravic imetnika, člen 5(4) in (5) Uredbe št. 1768/95 vsebuje pravila, ki omogočajo ocenitev zneska nadomestila, ki mu pripada.
Prvič, iz besedila navedenega odstavka 4 je jasno razvidno, da morajo biti pravila, ki omogočajo oceno zneska njegovega nadomestila, vključena v vsebino sporazumov, sklenjenih med organizacijami imetnikov pravic in kmeti, in da služijo kot smernice, ko se o teh sporazumih obvesti Komisija in jih objavi Urad.
Drugič, člen 5(5) Uredbe št. 1768/95, če ni sporazuma, določa navedeno nadomestilo v višini 50 % vsote pravic C z izjemo njegove morebitne prilagoditve na nacionalni lestvici v skladu s sedmo uvodno izjavo Uredbe št. 2605/98.
Predložitveno sodišče želi izvedeti tudi, ali ta pravila izražajo splošno načelo, ki se uporabi pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 2605/98.
Komisija v zvezi s tem navaja, da bi bilo v nasprotju z načelom pravne varnosti retroaktivno uporabiti določbe te uredbe za sporazume, sklenjene pred njenim začetkom veljavnosti.
Glede tega je treba navesti, da so bile določbe člena 5(4) in (5) Uredbe št. 1768/95 vnesene z Uredbo št. 2605/98 in da ne vsebujejo izrecne omembe, ki omogoča retroaktivno uporabo teh določb za sporazume pred začetkom veljavnosti slednje.
Vendar pa v dopolnitev členu 5 Uredbe št. 1768/95 in z izrecnim sklicevanjem nanj, odstavka 4 in 5 tega člena lahko služita za usmeritev pri določanju zneska nadomestila, ki se nanaša na položaje, nastale pred začetkom njune veljave.
Zaradi tega je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da so merila, ki omogočijo oceno zneska nadomestila imetnika, določeni v členu 5(4) in (5) Uredbe št. 1768/95. Ta merila nimajo retroaktivnega učinka, vendar lahko služijo kot usmeritev pri izračunu tega nadomestila glede setev, opravljenih pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 2605/98.
Tretje in peto vprašanje
S tema vprašanjema se predložitveno sodišče sprašuje o obsegu in vsebini sporazuma, sklenjenega med organizacijami imetnikov pravic in kmeti.
Najprej je treba opozoriti, da se na podlagi člena 5(4) Uredbe št. 1768/95 tak sporazum uporablja kot smernica za določitev nadomestila na ustreznem območju, če je bila Komisija o stopnjah nadomestila in pogojih, ki se nanje nanašajo, obveščena in jih je Urad objavil v
Bulletin officiel
.
Nato, iz člena 5(5) Uredbe št. 1768/95 jasno izhaja, da je navedeno nadomestilo 50 % vsote pravic C, kadar se sporazum, sklenjen med organizacijami imetnikov pravic in kmeti, ne uporabi.
Zaradi tega 50 % stopnja ni edina stopnja nadomestila, ki jo stranke lahko določijo pri pogajanjih za tak sporazum.
Končno, ob upoštevanju določb Uredbe št. 2605/98, ki ne razlikuje med sporazumi, sklenjenimi pred ali po začetku njene veljavnosti, je treba pojasniti, da se sporazum, če je bil sklenjen med organizacijami imetnikov pravic in kmeti pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 2605/98, lahko uporablja kot smernica le, če ustreza formalnim pogojem zgoraj navedene obvestitve in objave.
Ob upoštevanju navedenih preudarkov je treba na tretje in peto vprašanje odgovoriti, da je za to, da se sporazum, sklenjen med organizacijami imetnikov pravic in kmeti, omenjen v členu 5(4) Uredbe št. 1768/95, uporabi kot smernica glede vseh parametrov, ki jih zajema, je treba o njem obvestiti Komisijo in ga objaviti v
Bulletin officiel
Urada, in to tudi, če je bil sklenjen pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 2605/98. Tak sporazum lahko predvidi drugačno stopnjo nadomestila od te, ki jo podredno predvideva člen 5(5) Uredbe št. 1768/95.
Četrto vprašanje
Bundesgerichtshof s tem vprašanjem prosi Sodišče, naj pojasni, ali 50-odstotna stopnja, omenjena v členu 5(5) Uredbe št. 1768/95, pomeni zgornjo mejo za določitev nadomestila.
Prvič, treba je pojasniti, da se člen 5(5) uporabi le, ko se sporazum, sklenjen med organizacijami imetnikov pravic in kmeti, ne uporabi.
Drugič, kot je opozoril generalni pravobranilec v točki 55 sklepnih predlogov, je treba zaključiti iz besedila te določbe, da je omenjena vrednost obvezna in ne predstavlja le zgornje ali spodnje meje. Dejstvo, da je zakonodajalec Skupnosti v drugem odstavku navedene določbe predvidel izjemo, tega stališča ne ovrže, ker se je ta izjema uporabila le med omejenim obdobjem in ni bila namenjena vzpodbujanju hitrih sklepanj sporazumov med organizacijami imetnikov pravic in kmeti pred 1. aprilom 1999.
Na četrto vprašanje je torej treba odgovoriti, da je treba, če ni sporazuma med organizacijami imetnikov pravic in kmeti, ki se uporabi, nadomestilo imetnika določiti na podlagi člena 5(5) Uredbe št. 1768/95 v fiksnem znesku, ki ne pomeni niti zgornje niti spodnje meje.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

1.
Pavšalno nadomestilo v višini 80 % vsote, zahtevane na istem območju za licenčno pridelavo semenskega materiala najnižje kategorije, ki izpolnjuje pogoje za uradno potrjevanje iste sorte v primeru uporabe kmetijske izjeme iz člena 14(3) Uredbe Sveta (ES) št. 2100/94 z dne 27. julija 1994 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti, ne izpolnjuje pogoja, po katerem mora biti navedeno nadomestilo „primerno nižje“ od vsote, zahtevane za licenčno pridelavo semenskega materiala v smislu člena 5(2) Uredbe Komisije (ES) št. 1768/95 z dne 24. julija 1995 o izvajanju pravil o kmetijski izjemi, predvideni v členu 14(3) Uredbe št. 2100/94, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2605/98 z dne 3. decembra 1998, brez poseganja v presojo nacionalnega sodišča o drugih okoliščinah, pomembnih za vsak spor o glavni stvari.

2.
Merila, ki omogočijo oceno zneska nadomestila imetnika žlahtniteljskih pravic v Skupnosti, so določena v členu 5(4) in (5) Uredbe št. 1768/95, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2605/98. Ta merila nimajo retroaktivnega učinka, vendar se lahko uporabljajo kot usmeritev pri izračunu tega nadomestila glede setev, opravljenih pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 2605/98.

3.
Da se sporazum, sklenjen med organizacijami imetnikov pravic in kmeti, omenjen v členu 5(4) Uredbe št. 1768/95, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2605/98, uporabi kot smernica glede vseh parametrov, ki jih zajema, je treba o njem obvestiti Komisijo Evropskih skupnosti in ga objaviti v
Bulletin officiel
Urada Skupnosti za sorte rastlin, in to tudi, če je bil sklenjen pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 2605/98. Tak sporazum lahko predvidi drugačno stopnjo nadomestila od te, ki jo podredno predvideva člen 5(5) Uredbe št. 1768/95, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2605/98.

4.
Če med organizacijami imetnikov pravic in kmeti ni sporazuma, ki se uporabi, je treba nadomestilo imetnika žlahtniteljskih pravic v Skupnosti določiti na podlagi člena 5(5) Uredbe št. 1768/95, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2605/98, v fiksnem znesku, ki ne pomeni niti zgornje niti spodnje meje.

Podpisi
(
)	Jezik postopka: nemščina.