CELEX: 62010CJ0149
Socialpolitik
direktiv 96/34/EF
rammeaftalen vedrørende forældreorlov
fortolkning af rammeaftalens § 2, stk. 1
person, der har ret til forældreorlov
forældreorlov i tilfælde af tvillingefødsel
begrebet »fødsel«
hensyntagen til det fødte antal børn
ligebehandlingsprincippet

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af § 2, stk. 1, i den rammeaftale vedrørende forældreorlov, der
blev indgået den 14. december 1995 (herefter »rammeaftalen«) og findes i bilaget til Rådets direktiv 96/34/EF af 3. juni 1996
om den rammeaftale vedrørende forældreorlov, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS (EFT L 145, s. 4), som ændret ved Rådets
direktiv 97/75/EF af 15. december 1997 (EFT 1998 L 10, s. 24, herefter »direktiv 96/34«).
Denne anmodning er indgivet inden for rammerne af en retssag, der føres mellem Zoi Chatzi og hendes arbejdsgiver, Ypourgos
Oikonomikon (finansministeriet), vedrørende en afgørelse truffet af direktøren for skattecenter nr. 1 i Thessaloniki (Grækenland),
hvorved hun fik afslag på supplerende forældreorlov som følge af en tvillingefødsel.

Retsforskrifter

EU-retlige forskrifter
Direktiv 96/34 er blevet udstedt efter den procedure, der fastsat i artikel 4, stk. 2, i aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken,
der er knyttet som bilag til protokol nr. 14 om social- og arbejdsmarkedspolitikken, som igen er knyttet som bilag til traktaten
om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab ved traktaten om Den Europæiske Union (herefter »aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken«).
I første afsnit i indledningen til rammeaftalen, der iværksættes ved direktiv 96/34, er anført følgende:
»Vedlagte rammeaftale er et tilsagn fra UNICE, CEEP og EFS om at indføre minimumsforskrifter for forældreorlov og arbejdsfrihed
som følge af force majeure som et vigtigt middel til at forene arbejdsliv og familieliv og til at fremme lige muligheder for
og ligebehandling af mænd og kvinder.«
Punkt 4-6 og 9 i de generelle betragtninger til denne rammeaftale har følgende ordlyd:
»4.      i fællesskabspagten om arbejdstagernes grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder er det i punkt 16, der vedrører
ligebehandling af mænd og kvinder, fastsat, at der skal træffes foranstaltninger, der skal gøre det muligt for mænd og kvinder
at forene deres erhvervsmæssige og familiemæssige forpligtelser
5.      i Rådets resolution af 6. december 1994 erkendes det, at en effektiv ligestillingspolitik forudsætter en global og integreret
strategi, som giver mulighed for en bedre tilrettelæggelse af arbejdstiden, en større fleksibilitet samt en lettere tilbagevenden
til arbejdslivet, og det tages ad notam, at arbejdsmarkedets parter spiller en vigtig rolle på dette område og med hensyn
til at give mænd og kvinder mulighed for at forene deres erhvervsmæssige ansvar og deres familiemæssige forpligtelser
6.      i foranstaltningerne til forening af arbejdsliv og familieliv bør der tilskyndes til at indføre nye, fleksible former for
arbejds- og arbejdstidstilrettelæggelse, som er bedre tilpasset samfundets skiftende behov, og der bør tages hensyn til såvel
virksomhedernes som arbejdstagernes behov
[…]
9.      denne aftale er en rammeaftale, som indeholder minimumsforskrifter for og bestemmelser om forældreorlov, som ikke er det samme
som barselsorlov, og arbejdsfrihed som følge af force majeure, og den overlader det til medlemsstaterne og til arbejdsmarkedets
parter at indføre betingelserne for at få adgang hertil og gennemførelsesbestemmelserne, således at der kan tages hensyn til
forholdene i den enkelte medlemsstat«.
Rammeaftalens § 1 bestemmer:
»1.      Denne aftale indeholder minimumsforskrifter, der skal gøre det lettere at forene arbejdsmæssigt og familiemæssigt ansvar for
forældre, som arbejder.
2.      Denne aftale finder anvendelse på alle arbejdstagere, mænd såvel som kvinder, der har en ansættelseskontrakt eller et ansættelsesforhold,
som er defineret ved lov, kollektiv overenskomst eller gældende praksis i den enkelte medlemsstat.«
I rammeaftalens § 2, stk. 1, 3 og 5, er følgende fastsat:
»1.      I medfør af denne aftale, dog med forbehold af stk. 2, bevilges der arbejdstagere, mænd såvel som kvinder, individuel ret
til forældreorlov i forbindelse med et barns fødsel eller i forbindelse med adoption af et barn, for at den pågældende kan
passe dette barn i mindst tre måneder, indtil barnet har nået en nærmere fastsat alder, der kan være op til otte år, og som
fastlægges af medlemsstaterne og/eller arbejdsmarkedets parter.
[…]
3.      Adgangsbetingelserne for og gennemførelsesbestemmelserne vedrørende forældreorlov fastlægges ved lov og/eller kollektive overenskomster
i medlemsstaterne under overholdelse af minimumsforskrifterne i denne aftale. Medlemsstaterne og/eller arbejdsmarkedets parter
kan især:
a)      beslutte, om forældreorloven skal tildeles på fuldtid, på deltid, i flere dele eller i form af en afspadseringsordning
[…]
c)      tilpasse betingelserne for adgang til og gennemførelsesbestemmelserne vedrørende forældreorlov til de særlige omstændigheder
i forbindelse med adoption
[…]
5.      Ved orlovens ophør har arbejdstagerne ret til at vende tilbage til den samme stilling eller, hvis dette ikke er muligt, til
en tilsvarende eller lignende stilling i overensstemmelse med deres ansættelseskontrakt eller ansættelsesforhold.«
Rammeaftalens § 4, stk. 6, bestemmer:
»Uden at det berører Kommissionens, de nationale domstoles og Domstolens respektive beføjelser, bør ethvert spørgsmål vedrørende
fortolkning af denne aftale på europæisk plan i første omgang af Kommissionen forelægges for de underskrivende parter, som
afgiver udtalelse herom.«
Det fremgår af artikel 2, stk. 1, i direktiv 96/34, at medlemsstaterne skulle sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser
i kraft for at efterkomme direktivet senest den 3. juni 1998.

Nationale bestemmelser
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at bestemmelserne i direktiv 96/34 er blevet gennemført gradvist i græsk ret.
Den retsforskrift, der fandt anvendelse på de faktiske omstændigheder i tvisten i hovedsagen, er artikel 53 i den nye lov
vedrørende vedtægten for tjenestemænd i den civile offentlige administration og tjenestemænd i offentligretlige juridiske
personer som affattet ved lov 3528/2007.
Artikel 53 med overskriften »Sociale fordele, der indrømmes tjenestemænd med forsørgerforpligtelser« bestemmer i stk. 2:
»Den daglige arbejdstid for tjenestemænd, der har børn, nedsættes med to timer, såfremt den pågældendes børn er under to år,
og med en time, hvis vedkommendes børn er mellem to og fire år. Tjenestemanden har ret til betalt forældreorlov på ni måneder
med henblik på børnepasning, såfremt den pågældende ikke vælger ordningen med nedsat arbejdstid som omhandlet i stk. 1. […]«
Det fremgår ligeledes af forelæggelseskendelsen, at denne bestemmelse af de græske myndigheder fortolkes således, at den pågældende
tjenestemand kun kan få forældreorlov, indtil barnet fylder fire år.

Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Sagsøgeren i hovedsagen, Zoi Chatzi, er ansat som tjenestemand ved skattecenter nr. 1 i Thessaloniki.
Den 21. maj 2007 nedkom hun med tvillinger.
Ved afgørelse af 27. juni 2008 truffet af direktøren for skattecenter nr. 1 i Thessaloniki blev hun efter ansøgning tildelt
betalt forældreorlov i ni måneder regnet fra den 20. september 2007.
Den 30. januar 2009 ansøgte hun igen om betalt forældreorlov i ni måneder fra den 1. marts 2009 under henvisning til det andet
af hendes tvillingbørn. Denne ansøgning blev afslået ved afgørelse af 14. maj 2009 truffet af direktøren for skattecenter
nr. 1 i Thessaloniki.
Zoi Chatzi anlagde sag til prøvelse af denne afgørelse ved Dioikitiko Efeteio Thessalonikis (forvaltningsdomstolen i Thessaloniki).
Den forelæggende ret har påpeget, at Symvoulio tis Epikrateias (statsrådet) i 2008 har udtalt, at den omstændighed, at en
funktionær venter flere børn, ikke giver ret til forældreorlov for hvert barn, der fødes.
Den forelæggende ret er imidlertid i tvivl om, hvilken fortolkning der skal anlægges af direktiv 96/34 set i lyset af Den
Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), der er blevet retligt bindende, efter at Lissabontraktaten
trådte i kraft den 1. december 2009.
Det er under disse omstændigheder, at Dioikitiko Efeteio Thessalonikis har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen
følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      Kan det antages, at der med [rammeaftalens] § 2, stk. 1, når den fortolkes sammenholdt med [chartrets] artikel 24, der vedrører
barnets rettigheder, og under hensyntagen til den forbedring af beskyttelsesniveauet for disse rettigheder, som er indtrådt
med [chartret], også skabes en ret til forældreorlov for barnet, således at tildeling af én forældreorlov i tilfælde af tvillingefødsel
er en tilsidesættelse af chartrets artikel 21 […], da den udgør en forskelsbehandling på grund af fødsel og en begrænsning
af rettighederne for tvillinger i strid med proportionalitetsprincippet?
2)      Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, skal udtrykket »fødsel« i [rammeaftalens] § 2, stk. 1, da forstås således,
at det giver erhvervsaktive forældre en dobbelt ret til forældreorlov, som hviler på, at en tvillingegraviditet ender med
to på hinanden følgende barnefødsler (tvillinger), eller skal det forstås således, at forældreorlov gives til én fødsel, uafhængigt
af, hvor mange børn der fødes ved denne, uden at dette i sidstnævnte tilfælde udgør en tilsidesættelse af ligheden for loven
i henhold til [chartrets] artikel 20?«

Om de præjudicielle spørgsmål

Indledende bemærkninger
Domstolens kompetence til at fortolke rammeaftalen
Den tyske regering har fremhævet, at den ret, som arbejdsmarkedets parter er tillagt ved chartrets artikel 28 til at forhandle
og indgå kollektive overenskomster om socialpolitiske spørgsmål, der kan iværksættes på EU-plan ved en afgørelse truffet af
Rådet, og som nu er kodificeret i artikel 155 TEUF, indebærer, at arbejdsmarkedets parter selvstændigt kan afgøre rækkevidden
af disse overenskomster uden at løbe en risiko for, at deres virkning udstrækkes ud over den pågældende overenskomsts ordlyd
og formål.
I denne forbindelse bemærkes, at idéen om, at arbejdsmarkedets parter skal deltage i fortolkningen af rammeaftalen, kommer
til udtryk i dennes § 4, stk. 6, hvorefter ethvert spørgsmål vedrørende fortolkning af aftalen på europæisk plan i første
omgang af Kommissionen bør forelægges for de underskrivende parter, som afgiver udtalelse herom. I besvarelse af et spørgsmål
fra Domstolen om, hvorvidt rammeaftalens underskrivende parter har afgivet en udtalelse vedrørende de punkter, der er omtvistet
i den foreliggende sag, har Kommissionen under retsmødet oplyst, at dette ikke er tilfældet. Den forklarede, dels at de snævre
frister, der er forbundet med en hasteprocedure, ikke kan forenes med en sådan forelæggelse, dels at en sådan forelæggelse
hverken ville have været effektiv eller hensigtsmæssig, eftersom de præjudicielle spørgsmål aldrig har været behandlet på
europæisk plan.
Under alle omstændigheder kan en forelæggelse for de underskrivende parter som udtrykkelig anført i rammeaftalens § 4, stk. 6,
under alle omstændigheder ikke berøre Kommissionens, de nationale domstoles og Domstolens respektive beføjelser.
Domstolen udleder for sit vedkommende sin kompetence til at fortolke direktiverne af artikel 267 TEUF. Rammeaftalen er ganske
vist et resultat af en dialog, der på grundlag af aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken er ført mellem arbejdsmarkedets
parter på EU-plan, men den er i henhold til denne aftales artikel 4, stk. 2, iværksat ved et direktiv udstedt af Rådet, som
den derefter er en integrerende del af (jf. i denne retning dom af 16.7.2009, sag C-537/07, Gómez-Limón Sánchez-Camacho, Sml.
I, s. 6525, præmis 34).
Det følger heraf, at Domstolens kompetence til at fortolke rammeaftalen ikke afviger fra Domstolens almindelige kompetence
til at fortolke andre direktivbestemmelser.
Det personelle anvendelsesområde for rammeaftalen
Da Zoi Chatzi er tjenestemand, skal det indledningsvis efterprøves, om direktiv 96/34 og rammeaftalen, som er bilagt dette,
ligeledes finder anvendelse på tjenestemænd.
I denne forbindelse skal det påpeges, at bestemmelserne i disse to retsakter ikke indeholder noget, der tilsiger, at tjenestemænd
ikke skulle være omfattet af disse akters anvendelsesområde.
Som det fremgår af selve ordlyden af rammeaftalens § 1, stk. 2, er aftalens anvendelsesområde derimod affattet vidt, idet
der generelt sigtes til »alle arbejdstagere, [...] der har en ansættelseskontrakt eller et ansættelsesforhold, som er defineret
ved lov, kollektiv overenskomst eller gældende praksis i den enkelte medlemsstat«. Desuden henvises der i rammeaftalens § 2,
stk. 1, til »arbejdstagere«, uden at der sondres mellem vedkommende arbejdsgivers egenskab af enten offentlig eller privat
arbejdsgiver, hvorved samtlige arbejdstagere omfattes (jf. vedrørende rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der er optaget
som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28.6.1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået
af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175, s. 43), dom af 4.7.2006, sag C-212/04, Adeneler m.fl., Sml. I, s. 6057, præmis 54 ff., og
af 7.9.2006, sag C-180/04, Vassallo, Sml. I, s. 7251, præmis 32).
Denne fortolkning understøttes desuden af den betragtning, at rammeaftalen, som det fremgår af indledningens første afsnit
og af punkt 4 i de generelle betragtninger til denne, bl.a. tilstræber at fremme ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn
til beskæftigelse og arbejde. Domstolen har herved fastslået, at princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, der henhører
under traktatens sociale bestemmelser, har en generel rækkevidde og finder anvendelse på ansættelsesforhold inden for den
offentlige sektor (jf. i denne retning dom af 2.10.1997, sag C-1/95, Gerster, Sml. I, s. 5253, præmis 18, og af 11.1.2000,
sag C-285/98, Kreil, Sml. I, s. 69, præmis 18).

Det første spørgsmål
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om rammeaftalens § 2, stk. 1, kan fortolkes således,
at barnet tillægges en individuel ret til forældreorlov, og om afvisningen af at indrømme endnu en forældreorlov i tilfælde
af en tvillingefødsel følgelig gør indgreb i de rettigheder, som tvillingerne kan udlede af Unionens retsorden.
Således som alle de berørte parter, der har afgivet indlæg for Domstolen, har anført, fører såvel selve ordlyden af rammeaftalen
som formålet hermed til, at dette spørgsmål skal besvares benægtende.
Rammeaftalens § 2, stk. 1, bestemmer nemlig udtrykkeligt, at en individuel ret til forældreorlov bevilges »arbejdstagere,
mænd såvel som kvinder«. Med hensyn til rammeaftalens anvendelsesområde præciseres det i dennes § 1, stk. 2, at den finder
anvendelse på »alle arbejdstagere, mænd såvel som kvinder, der har en ansættelseskontrakt eller et ansættelsesforhold«.
Det fremgår klart af denne ordlyd, at retten til forældreorlov tilkommer forældrene i deres egenskab af arbejdstagere og udelukkende
dem.
Denne ordlydsfortolkning underbygges af formålet med forældreorlov.
Den har nemlig ifølge rammeaftalens § 1, stk. 1, til formål at »gøre det lettere at forene arbejdsmæssigt og familiemæssigt
ansvar for forældre, som arbejder«, hvilket formål som nævnt i punkt 4 i de generelle betragtninger til aftalen er fastsat
i punkt 16 i fællesskabspagten om arbejdstagernes grundlæggende arbejdsmæssige og sociale rettigheder, der blev vedtaget på
Det Europæiske Råds møde i Strasbourg den 9. december 1989.
Det er med samme formål, at retten til forældreorlov blev indsat i chartrets artikel 33, stk. 2, blandt de grundlæggende sociale
rettigheder, der er samlet i afsnit IV med overskriften »Solidaritet«.
Chartrets artikel 24, som den forelæggende ret har henvist til, kan ikke ændre ovenstående analyse.
Det fremgår af denne bestemmelse, der findes i chartrets afsnit III med overskriften »Ligestilling«, at børn har ret til den
beskyttelse og omsorg, der er nødvendig for deres trivsel. Denne ret til beskyttelse og omsorg medfører imidlertid ikke nødvendigvis,
at børnene har en individuel ret til, at deres forældre opnår forældreorlov. Det er tilstrækkeligt, at en sådan ret tillægges
forældrene selv. Retten og pligten til at varetage børnenes opvækst tilkommer nemlig forældrene, og de kan i denne forbindelse
afgøre, på hvilken måde de bedst kan varetage deres forældreansvar, og herunder vælge, om de ønsker at tage forældreorlov
eller ej.
Det første spørgsmål skal derfor besvares med, at rammeaftalens § 2, stk. 1, ikke kan fortolkes således, at barnet tillægges
en individuel ret til forældreorlov.

Det andet spørgsmål
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om rammeaftalens § 2, stk. 1, kan fortolkes således,
at en tvillingefødsel giver ret til et antal perioder med forældreorlov svarende til det antal børn, der fødes, eller om den
skal fortolkes således, at en sådan fødsel kun giver ret til én periode med forældreorlov, ligesom når der fødes et enkelt
barn.
Ifølge fast retspraksis skal der ved fortolkningen af en fællesskabsretlig bestemmelse ikke blot tages hensyn til dennes ordlyd,
men også til den sammenhæng, hvori den indgår, og til de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af (jf.
bl.a. dom af 7.12.2006, sag C-306/05, SGAE, Sml. I, s. 11519, præmis 34, og af 19.11.2009, forenede sager C-402/07 og C-432/07,
Sturgeon m.fl., endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 41).
Ifølge et almindeligt fortolkningsprincip skal en fællesskabsretsakt desuden i videst muligt omfang fortolkes således, at
dens gyldighed ikke drages i tvivl, og i overensstemmelse med hele den primære ret (jf. bl.a. dom af 22.5.2008, sag C-361/06,
Feinchemie Schwebda og Bayer CropScience, Sml. I, s. 3865, præmis 49 og 50, og dommen i sagen Sturgeon m.fl., præmis 47 og
48), herunder i overensstemmelse med ligebehandlingsprincippet.
Det er muligt at overføre denne retspraksis på aftaler, der som rammeaftalen er iværksat ved et direktiv udstedt af Rådet,
som de derefter er en integrerende del af (jf. denne doms præmis 25).
Ordlyden af rammeaftalens § 2, stk. 1
I medfør af rammeaftalens § 2, stk. 1, har arbejdstagere, mænd såvel som kvinder, en »individuel ret til forældreorlov i forbindelse
med et barns fødsel eller i forbindelse med adoption af et barn, for at den pågældende kan passe dette barn i mindst tre måneder«.
Chartrets artikel 33, stk. 2, er affattet på en lignende måde, idet det anføres, at »enhver [har] ret til […] forældreorlov
efter et barns fødsel eller ved adoption af et barn«.
Den cypriotiske og Det Forenede Kongeriges regering har anført, at anvendelsen af entalsformen (»
et
barns fødsel«, »for at den pågældende kan passe
dette
barn«) indicerer, at arbejdstageren har ret til særskilt forældreorlov for hvert barn.
Ifølge den cypriotiske regering har en fortolkning, hvorefter det afgørende kriterium for at erhverve ret til forældreorlov
er barnet og ikke fødslen, støtte i dom af 14. april 2005, Kommissionen mod Luxembourg (sag C-519/03, Sml. I, s. 3067, præmis
47), hvor Domstolen fastslog, at den formulering, hvorefter forældreorloven indrømmes »i forbindelse med et barns fødsel«,
blot er udtryk for den omstændighed, at der kun bevilges forældreorlov på den betingelse, at et barn er født.
Den ordlydsfortolkning, der her foreslås, er ikke hævet over enhver tvivl.
Det kan nemlig ikke udelukkes, at anvendelsen af entalsformen i rammeaftalens § 2, stk. 1, ikke har en numerisk værdi, men
derimod en generisk, og at denne entalsform ikke skaber et gensidigt forhold mellem antallet af børn og antallet af forældreorlovsperioder,
men henviser til børn under ét som en kategori af personer, der kan give ret til forældreorlov.
For så vidt angår rækkevidden af dommen i sagen Kommissionen mod Luxembourg bemærkes, at det fremgår af dommens præmis 47,
at Domstolen ved at fortolke rammeaftalens § 2, stk. 1, således, at indrømmelse af forældreorlov ikke er betinget af fødslen,
men af den omstændighed, at et barn er født, ville tilkendegive, at retten til forældreorlov ikke er forbundet med datoen
for fødslen, og at det ikke er nødvendigt, at barnets fødsel har fundet sted, efter at direktiv 96/34 trådte i kraft i den
berørte medlemsstat. Domstolen udtalte sig således om direktivets tidsmæssige anvendelse og ikke om spørgsmålet om, hvorvidt
der i tilfælde af flere fødsler skal indrømmes et antal perioder med forældreorlov svarende til antallet af fødte børn.
Det må herefter fastslås, at ordlyden af rammeaftalens § 2, stk. 1, er tvetydig og ikke i sig selv gør det muligt at besvare
den forelæggende rets spørgsmål.
Formålet med den ordning, som bestemmelsen indgår i, skal derfor tages i betragtning.
Direktiv 96/34’s kontekst og formål
Det fremgår af rammeaftalens § 2, stk. 1, at forældreorloven har til formål at give forældrene mulighed for at passe deres
barn.
Den cypriotiske regering er af den opfattelse, at forældreorloven er forbundet med forælderens kapacitet til at hellige sig
barnet fuldt ud. Ved tvillingefødsler er det således berettiget at indrømme en særskilt forældreorlov for hver af tvillingerne,
idet hvert barn skal passes.
Denne analyse bestrides af den græske, den tjekkiske, den tyske, den estiske og den polske regering, der finder, at formålet
med forældreorloven ikke berøres af det antal børn, som den pågældende forælder skal passe i denne periode. Efter deres opfattelse
skal den berørte forælder, når der er tale om tvillinger, umiddelbart og samtidigt opfylde deres behov. Da forskellen mellem
vedkommendes situation og situationen for en forælder til et enkelt barn kun ligger i intensiteten af de opgaver, der skal
udføres, og ikke i varigheden heraf, er dobbelt forældreorlov ikke berettiget.
Som det fremgår af første afsnit i indledningen til rammeaftalen og af punkt 5 i de generelle betragtninger hertil, udgør
rammeaftalen et tilsagn fra arbejdsmarkedets parter om ved hjælp af minimumsforskrifter at indføre foranstaltninger til fremme
af lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder ved at give dem mulighed for at forene deres erhvervsmæssige ansvar
og deres familiemæssige forpligtelser (dom af 22.10.2009, sag C-116/08, Meerts, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser,
præmis 35).
Set i dette perspektiv gør rammeaftalen det muligt for nybagte forældre at afbryde deres erhvervsmæssige aktiviteter for at
hellige sig deres familiemæssige forpligtelser, idet de som fastsat i rammeaftalens § 2, stk. 5, har sikkerhed for, at de
kan vende tilbage til deres stilling ved orlovens ophør. Nybagte forældre har således i en periode, hvis længde frit fastsættes
af hver medlemsstat, dog i mindst tre måneder, og efter nærmere bestemmelser, der er overladt til de nationale lovgiveres
skøn, mulighed for at give deres barn den støtte, som dets alder kræver, og for at tilrettelægge familielivet under hensyn
til deres tilbagevenden til erhvervslivet.
For så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt forældre til tvillinger, henset til dette formål, bør have krav på perioder med
forældreorlov svarende til det fødte antal børn, bemærkes, at den ekstra belastning, som forældre til tvillinger har, som
anført af den græske, den tjekkiske, den tyske, den estiske og den polske regering, er af kvantitativ karakter, idet de på
samme tid skal opfylde to børns behov, men denne ekstra indsats udstrækker sig ikke yderligere tidsmæssigt, eftersom tvillingerne
som udgangspunkt gennemgår de samme udviklingstrin på samme tid.
En fordobling af varigheden af forældreorloven synes således ikke nødvendigvis at udgøre den eneste passende foranstaltning,
som medlemsstaterne kan træffe for at lette koblingen mellem familieliv og arbejdsliv for forældre til tvillinger, da der
skal tages hensyn til hele den ordning, som de foranstaltninger, der er bestemt til at afhjælpe de vanskeligheder, som disse
forældre konfronteres med, indgår i.
Denne vurdering understøttes af den betragtning, at de nationale gennemførelsesforanstaltninger – henset til, at anvisningerne
i rammeaftalen har karakter af minimumsforskrifter, og til den brede skønsmargin, som medlemsstaterne derved indrømmes med
hensyn til iværksættelse af forældreorloven – i betydelig grad varierer mellem medlemsstaterne.
Under disse omstændigheder må det konstateres, at rammeaftalens § 2, stk. 1, henset til den sammenhæng, som bestemmelsen indgår
i, og det formål, der forfølges med rammeaftalen, ikke indebærer, at der i tilfælde af tvillingefødsler automatisk skal tildeles
en ret til perioder med forældreorlov svarende til det antal børn, der fødes.
Det er dog fortsat nødvendigt at undersøge den virkning, som situationen for forældre med tvillinger kan have med hensyn til
ligebehandlingsprincippet.
Ligebehandlingsprincippet
Overholdelsen af ligebehandlingsprincippet, der er et af Unionens almindelige retsprincipper, hvis grundlæggende karakter
er fastsat i chartrets artikel 20, skal ved iværksættelsen af retten til forældreorlov tillægges en vægt, der er så meget
desto større, som denne sociale rettigheds grundlæggende karakter selv er anerkendt i chartrets artikel 33, stk. 2.
Dette princip kræver, at ensartede situationer ikke behandles forskelligt, og at forskellige situationer ikke behandles ens,
medmindre en sådan forskellig behandling er objektivt begrundet (jf. bl.a. dom af 5.6.2008, sag C-164/07, Wood, Sml. I, s. 4143,
præmis 13, og dommen i sagen Sturgeon m.fl., præmis 48).
Kommissionen har herved gjort gældende, at forældre til tvillinger befinder sig i en situation, der kan sammenlignes med den,
der gælder for forældre, der har børn med en begrænset aldersspredning, for så vidt som de alle har det til fælles, at de
passer deres børn samtidigt. De bør således i lighed med sidstnævnte indrømmes ret til en selvstændig forældreorlov for hvert
barn.
Det sammenligningskriterium, som Kommissionen har anvendt, afspejler imidlertid de vanskeligheder, der er forbundet med at
definere den gruppe af personer, som forældre til tvillinger kan sammenlignes med. Dette kriterium hviler nemlig på et vanskeligt
kvantificerbart element, dvs. »begrænset aldersspredning«.
Selv om opgaven med pasning af tvillinger unægtelig er mere krævende og derfor ikke kan sammenlignes med pasning af et enkelt
barn, må der ikke ses bort fra, at den omstændighed, at tvillinger vokser op og udvikler sig parallelt, indebærer synergieffekter,
og at opgaven med pasning af dem følgelig ikke nødvendigvis kan sammenlignes med opgaven med pasning af to børn i forskellig
alder.
Under disse omstændigheder må det fastslås, at forældre til tvillinger befinder sig i en særlig situation, som den nationale
lovgiver i første omgang må tage hensyn til, når den vedtager gennemførelsesbestemmelser til direktiv 96/34.
I denne forbindelse skal det endnu engang fremhæves, at rammeaftalen, således som det fremgår af dens § 1, stk. 1, og § 2,
stk. 1, kun indeholder minimumsforskrifter. Ud over forældreorlovens varighed, som medlemsstaterne frit kan fastsætte, forudsat
at de overholder en minimumsgrænse på tre måneder, har de uindskrænket adgang til at fastlægge adgangsbetingelserne for og
gennemførelsesbestemmelserne vedrørende forældreorlov. Herved henvises i rammeaftalens § 2, stk. 3, til lovgivningen og/eller
de kollektive overenskomster i medlemsstaterne, idet denne henvisning ifølge punkt 9 i de generelle betragtninger til rammeaftalen
er begrundet i hensynet til forholdene i den enkelte medlemsstat.
Medlemsstaterne kan således under overholdelse af den minimumsgrænse for forældreorloven på tre måneder, der er fastsat i
rammeaftalen, fastsætte den nærmere tidsmæssige udstrækning heraf. Denne skønsmargin indebærer bl.a., at medlemsstaterne,
når de beslutter at indføre en forældreorlov, der er længere end den minimumsorlov, der er fastsat i rammeaftalen, kan fastsætte
særlige regler, der gælder i tilfælde af flere på hinanden følgende børnefødsler.
Det følger heraf, at den nationale lovgiver råder over et vidt spillerum ved fastsættelsen af den ordning med forældreorlov,
der skal gælde for forældre til tvillinger, og som gør det muligt at indrømme disse forældre en behandling, der tager behørigt
hensyn til deres særlige behov.
Det skal i denne forbindelse påpeges, at en betydeligt længere varighed af forældreorloven end det minimum, der er fastsat
i rammeaftalen, og en vis fleksibilitet for forældrene til at tage orloven på det tidspunkt, hvor det passer dem, henset til
barnets alder, generelt gør det muligt at udligne den overskydende belastning, der er forbundet med pasning af tvillinger.
I overensstemmelse med punkt 6 i de almindelige betragtninger til rammeaftalen kan den nærmere fremgangsmåde ved ordningens
anvendelse, der muliggør en fleksibel arbejdstilrettelæggelse, lette foreningen af arbejdslivets krav og den særlige belastning,
der er forbundet med pasning af tvillinger.
Det er imidlertid ligeledes muligt at forestille sig og indføre andre foranstaltninger, der er egnede til at imødekomme forældre
til tvillingers særlige behov, såsom en materiel støtte i form af f.eks. adgang til børneinstitutioner, eller en økonomisk
støtte i form af f.eks. særlige ydelser, der gør det muligt frit at vælge pasningsform.
Det tilkommer den nationale ret, som alene har kompetence til at bedømme de faktiske omstændigheder i den sag, der verserer
for den, at efterprøve, om de nationale forskrifter set under ét giver tilstrækkelig mulighed for i et tilfælde som det foreliggende
at imødekomme forældre til tvillingers særlige behov i relation til deres arbejds- og familieliv.
Henset til ovenstående betragtninger skal det andet spørgsmål besvares med, at rammeaftalens § 2, stk. 1, ikke skal fortolkes
således, at en tvillingefødsel giver ret til perioder med forældreorlov svarende til det antal børn, der fødes. Set i lyset
af ligebehandlingsprincippet pålægges den nationale lovgiver ved denne bestemmelse imidlertid at indføre en ordning med forældreorlov,
der under hensyntagen til situationen i den berørte medlemsstat sikrer forældre til tvillinger en behandling, der tager behørigt
hensyn til deres særlige behov. Det tilkommer den nationale ret at efterprøve, om de nationale forskrifter opfylder dette
krav, og i givet fald at anlægge en fortolkning af disse forskrifter, der i videst muligt omfang er i overensstemmelse med
EU-retten.

Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
1)
§ 2, stk. 1, i den rammeaftale vedrørende forældreorlov, der blev indgået den 14. december 1995 og findes i bilaget til Rådets
direktiv 96/34/EF af 3. juni 1996 om den rammeaftale vedrørende forældreorlov, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS, som ændret
ved Rådets direktiv 97/75/EF af 15. december 1997, kan ikke fortolkes således, at barnet tillægges en individuel ret til forældreorlov.
2)
Rammeaftalens § 2, stk. 1, skal ikke fortolkes således, at en tvillingefødsel giver ret til perioder med forældreorlov svarende
til det antal børn, der fødes. Set i lyset af ligebehandlingsprincippet pålægges den nationale lovgiver ved denne bestemmelse
imidlertid at indføre en ordning med forældreorlov, der under hensyntagen til situationen i den berørte medlemsstat sikrer
forældre til tvillinger en behandling, der tager behørigt hensyn til deres særlige behov. Det tilkommer den nationale ret
at efterprøve, om de nationale forskrifter opfylder dette krav, og i givet fald at anlægge en fortolkning af disse forskrifter,
der i videst muligt omfang er i overensstemmelse med EU-retten.
Underskrifter
*
Processprog: græsk.