CELEX: 62001TJ0304
Spoločná poľnohospodárska politika
Politika hygieny
Bovinná spongiformná encefalopatia
Právna úprava týkajúca sa ochrany zdravia zvierat a verejného zdravia
Žaloba o náhradu škody
Mimozmluvná zodpovednosť
Príčinná súvislosť
Formálne vady
Združenie hospodárskych subjektov
Neprípustnosť

Skutkové okolnosti
Žalobcami sú 482 španielski chovatelia – teda živnostníci, podniky pôsobiace v odvetví chovu a poľnohospodárske družstvá združujúce
podniky v odvetví chovu hovädzieho dobytka –, ktorých podporujú dve poľnohospodárske profesijné organizácie založené podľa
španielskeho práva, Unió de Pagesos a Confederación de Organizaciones de Agricultores y Ganaderos (ďalej len „COAG“).
Bovinná spongiformná encefalopatia (ďalej len „BSE“), známa aj ako „choroba šialených kráv“, patrí do skupiny chorôb označovaných
ako prenosné spongiformné encefalopatie, pre ktoré je charakteristická degenerácia mozgu a špongiovitý vzhľad nervových buniek
pri mikroskopickej analýze. Pravdepodobnou príčinou vzniku BSE je zmena prípravy krmív určených pre hovädzí dobytok, ktoré
obsahujú bielkoviny pochádzajúce z oviec, ktoré mali chorobu nazývanú „klusačka oviec“. Prenos tejto choroby mohol byť spôsobený
v prvom rade požitím krmív, a to najmä mäsovokostnej múčky obsahujúcej pôvodcu infekcie, ktorý nebol odstránený, a v menšom
rozsahu prenosom z matky. Pre chorobu je charakteristická niekoľkoročná inkubačná doba.
BSE bola prvýkrát zistená v roku 1986 v Spojenom kráľovstve Veľkej Británie a Severného Írska. Podľa osobitnej správy Dvora
audítorov č. 14/2001 z 13. septembra 2001 o BSE (Ú. v. ES C 324, s. 1) bolo do 31. mája 2001, pokiaľ ide o dobytok tohto štátu,
zistených takmer 180 000 prípadov BSE, pričom v ostatných krajinách Európskej únie bolo potvrdených 1 738 prípadov. Počet
prípadov v Spojenom kráľovstve dosiahol rekordnú úroveň v roku 1992 a následne došlo k jeho zníženiu, zatiaľ čo od roku 1996
sa výskyt BSE v ostatných krajinách Európskej únie zvyšoval.
V júli 1988 Spojené kráľovstvo rozhodlo jednak zakázať predaj krmív určených pre prežúvavce a obsahujúcich bielkoviny prežúvavcov,
a tiež zakázať chovateľom, aby takýmito krmivami kŕmili prežúvavce. [„Zákaz kŕmenia prežúvavcov (Ruminant Feed Ban)“ uvedený
v nariadení o bovinnej spongiformnej encefalopatii (Bovine Spongiform Encephalopathy Order) (1988, SI 1988/1039), neskôr zmenenom
a doplnenom].
Aj inštitúcie Spoločenstva začali od júla 1989 prijímať predpisy proti BSE. Väčšina týchto opatrení bola prijatá na základe
smernice Rady 89/662/EHS z 11. decembra 1989 o veterinárnych kontrolách v obchode vnútri spoločenstva s cieľom dobudovania
vnútorného trhu (Ú. v. ES L 395, s, 13; Mim. vyd. 03/009, s. 214) a smernice Rady 90/425/EHS z 26. júna 1990 týkajúcej sa
veterinárnych a zootechnických kontrol uplatňovaných v obchode vnútri spoločenstva s určitými živými zvieratami a výrobkami
s ohľadom na vytvorenie vnútorného trhu (Ú. v. ES L 224, s. 29; Mim. vyd. 03/010, s. 138), ktoré Komisii umožnili prijímať
ochranné opatrenia v prípade, ak vznikne riziko pre zvieratá alebo ľudské zdravie.
Rozhodnutie Komisie 89/469/EHS z 28. júla 1989 o niektorých ochranných opatreniach proti BSE v Spojenom kráľovstve [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 225, s. 51) zaviedlo určitý počet obmedzení obchodu s hovädzím dobytkom, ktorý sa narodil v Spojenom kráľovstve
pred júlom 1988, vnútri Spoločenstva. Toto rozhodnutie bolo zmenené a doplnené rozhodnutím Komisie 90/59/EHS zo 7. februára
1990 (Ú. v. ES L 41, s. 23), ktoré zovšeobecnilo zákaz vývozu hovädzieho dobytka pochádzajúceho zo Spojeného kráľovstva na
všetok hovädzí dobytok starší ako šesť mesiacov. Rozhodnutím Komisie 90/261/EHS z 8. júna 1990, ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie
89/469 a rozhodnutie 90/200/EHS stanovujúce dodatočné požiadavky pre niektoré tkanivá a orgány, pokiaľ ide o BSE [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 146, s. 29), sa stanovilo, že dodržiavanie takéhoto zákazu by malo byť zabezpečené označením zvierat osobitnou
značkou a zavedením systému počítačových záznamov, ktorý by umožňoval identifikáciu zvierat. Okrem toho bola rozhodnutím Komisie
90/134/EHS zo 6. marca 1990 (Ú. v. ES L 76, s. 23) BSE zaradená do zoznamu chorôb, ktoré podliehajú hláseniu v zmysle smernice
Rady 82/894/EHS z 21. decembra 1982 týkajúcej sa hlásenia chorôb zvierat v spoločenstve (Ú. v. ES L 378, s. 58; Mim. vyd.
03/005, s. 191), pričom sa stanovila povinnosť jedenkrát do týždňa hlásiť nové identifikované ohniská BSE.
Rozhodnutím Komisie 90/200/EHS z 9. apríla 1990, ktorým sa stanovujú dodatočné požiadavky pre niektoré tkanivá a orgány, pokiaľ
ide o BSE [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 105, s. 24), sa zaviedla séria opatrení určených na obmedzenie obchodu s niektorými tkanivami a orgánmi (mozog,
miecha, mandle, týmus, slezina a črevá) pochádzajúcimi z hovädzieho dobytka staršieho ako šesť mesiacov určeného na porážku
vnútri Spoločenstva medzi Spojeným kráľovstvom a inými členskými štátmi. Rovnako bolo zakázané odosielanie iných látok a orgánov,
ktoré nie sú určené na ľudskú spotrebu, a stanovilo sa, že každý hovädzí dobytok, u ktorého existuje klinické podozrenie na
BSE, musí byť porazený oddelene, a jeho mozog musí byť preskúmaný na účely preukázania choroby. V prípade potvrdenia BSE rozhodnutie
nariaďovalo zničenie tela a vnútorností zvieraťa. Rozhodnutím Komisie 92/290/EHS zo 14. mája 1992 o niektorých ochranných
opatreniach proti BSE, pokiaľ ide o embryá hovädzieho dobytka v Spojenom kráľovstve [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 152, s. 37), sa všetkým členským štátom uložila povinnosť zabezpečiť, aby sa do iných členských štátov neodosielali
embryá hovädzieho dobytka pochádzajúce zo samíc, u ktorých bola existencia BSE potvrdená alebo u ktorých existuje takéto podozrenie.
Pokiaľ ide o Spojené kráľovstvo, týmto rozhodnutím bol zakázaný vývoz embryí pochádzajúcich zo zvierat narodených pred 18.
júlom 1988 a nariadilo sa prijatie opatrení potrebných na identifikáciu zvierat, ktorým boli tieto embryá odobraté.
Rozhodnutím Komisie 94/381/ES z 27. júna 1994 o niektorých ochranných opatreniach o BSE a kŕmení bielkovinami pochádzajúcimi
z cicavcov [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 172, s. 23) sa v celom Spoločenstve zakázalo používanie bielkovín pochádzajúcich z cicavcov v krmivách prežúvavcov;
v každom prípade mohla Komisia udeliť povolenie kŕmiť prežúvavce bielkovinami pochádzajúcimi z iných cicavcov tým členským
štátom, ktoré boli schopné uplatňovať systém umožňujúci odlíšenie živočíšnych bielkovín pochádzajúcich z prežúvavcov od živočíšnych
bielkovín pochádzajúcich z neprežúvavcov. Rozhodnutím Komisie 94/382//ES z 27. júna 1994 o schválení alternatívnych systémov
tepelnej úpravy na spracovávanie odpadov z prežúvavcov v súvislosti s inaktiváciou pôvodcov spongiformnej encefalopatie [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 172, s. 25) sa upresnili postupy spracovávania odpadu živočíšneho pôvodu, ktorý nie je možné použiť v krmive
prežúvavcov vzhľadom na jeho neúčinnosť pri inaktivácii infekčných pôvodcov BSE, a boli vymenované výrobky, u ktorých sa nepredpokladalo,
že by predstavovali riziko prenosu choroby, a teda boli vylúčené z pôsobnosti týchto ustanovení – želatína, kože a kožky,
žľazy a orgány určené na farmaceutické použitie, krv a krvné produkty, mlieko, bravčová masť a ľahké tuky a črevá.
Rozhodnutím Komisie 94/474/ES z 27. júla 1994 o niektorých ochranných opatreniach proti BSE a o zrušení rozhodnutí 89/469
a 90/200 [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 194, s. 96) sa predĺžila lehota, počas ktorej nemohol byť v poľnohospodárskom podniku, v ktorom bol chovaný
hovädzí dobytok, potvrdený žiadny prípad BSE, aby mohlo byť čerstvé mäso týchto zvierat vyvezené zo Spojeného kráľovstva do
iných členských štátov, a to z dvoch na šesť rokov. Týmto rozhodnutím sa takisto zakázal vývoz všetkých materiálov a výrobkov,
na ktoré sa vzťahuje rozhodnutie 94/382, vyhotovených pred 1. januárom 1995 zo Spojeného kráľovstva.
Poradný výbor pre spongiformnú encefalopatiu (Spongiform Encephalopathy Advisory Committee, ďalej len „SEAC“), nezávislá vedecká
inštitúcia poverená poskytovaním poradenstva vláde Spojeného kráľovstva v oblasti BSE, vydal 20. marca 1996 oznámenie, v ktorom
sa uvádzalo desať prípadov jedného typu Creutzfeldt‑Jakobovej choroby – smrteľnej neurologickej choroby postihujúcej človeka
– zistených u osôb vo veku 42 rokov a viac, a v ktorom sa uvádzalo, že „napriek tomu, že neexistuje žiadny priamy dôkaz o spojitosti…
[v tomto štádiu], najpravdepodobnejším vysvetlením [je], že tieto prípady súvisia s vystavením sa BSE predtým, ako bol v roku
1989 zavedený zákaz niektorých špecifikovaných vnútorností hovädzieho mäsa“.
V ten istý deň vydal minister poľnohospodárstva, rybného hospodárstva a výživy Spojeného kráľovstva rozhodnutie, ktorým sa
na jednej strane zakazoval predaj a dodávanie mäsovokostnej múčky pochádzajúcej z cicavcov, ako aj jej používanie v krmive
určenom pre hospodárske zvieratá vrátane hydiny, koní a rýb určených na chov a na druhej strane predaj mäsa pochádzajúceho
z hovädzieho dobytka staršieho ako 30 mesiacov na ľudskú spotrebu. V tom istom čase prijali niektoré členské štáty a tretie
krajiny opatrenia, ktorými sa zakazoval dovoz hovädzieho dobytka alebo hovädzieho mäsa pochádzajúceho zo Spojeného kráľovstva
alebo pokiaľ ide o opatrenia, ktoré prijali tretie krajiny, z Európskej únie.
Vedecký veterinárny výbor Európskej únie (ďalej len „VVV„) dospel 22. marca 1996 k záveru, že na základe dostupných údajov
nie je možné preukázať prenosnosť BSE na človeka. Vzhľadom na to a berúc do úvahy takéto riziko VVV odporúčal, aby sa, pokiaľ
ide o obchod vnútri Spoločenstva, zaviedli opatrenia o vykosťovaní jatočných tiel hovädzieho dobytka staršieho ako 30 mesiacov
v schválených zariadeniach, ktoré prijalo Spojené kráľovstvo, a aby Spoločenstvo prijalo vhodné opatrenia týkajúce sa zákazu
používania mäsovokostnej múčky v živočíšnom krmive.
Dňa 27. marca 1996 prijala Komisia rozhodnutie 96/239/ES o niektorých naliehavých opatreniach na ochranu proti BSE [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 78, s. 47), ktorým sa dočasne zakázalo odosielanie všetkého hovädzieho dobytka a všetkého hovädzieho mäsa alebo
z neho získaných výrobkov z územia Spojeného kráľovstva do iných členských štátov a tretích krajín. V tomto rozhodnutí sa
najmä stanovovalo, že Spojené kráľovstvo nebude zo svojho územia vyvážať v prvom rade živý hovädzí dobytok, jeho spermie a embryá;
v druhom rade mäso hovädzieho dobytka porazeného v Spojenom kráľovstve; v treťom rade výrobky získané z hovädzieho dobytka
porazeného v Spojenom kráľovstve, ktoré by sa mohli dostať do potravinového alebo krmivového reťazca, a výrobky určené na
lekárske, kozmetické alebo farmaceutické použitie a vo štvrtom rade mäsovokostnú múčku pochádzajúcu z cicavcov. Spojené kráľovstvo
muselo každé dva týždne zaslať Komisii správu o uplatňovaní opatrení prijatých na ochranu proti BSE. Napokon bolo Spojené
kráľovstvo vyzvané, aby prednieslo nové návrhy na kontrolu BSE na svojom území, keďže rozhodnutie 96/239 bolo potrebné zmeniť
a doplniť po preskúmaní všetkých skutočností, ktoré sa v ňom uvádzajú.
Dňa 26. apríla 1996 vydal VVV stanovisko, podľa ktorého spermie hovädzieho dobytka nepredstavujú riziko prenosu BSE, a vyhlásil,
že súhlasí s opatreniami, ktoré boli prijaté rozhodnutím 92/290, pričom čaká na závery vedeckých štúdií, ktoré sa zaoberajú
prenosnosťou choroby embryami, a upresnil postupy výroby, ktoré sa majú používať pri spracovávaní želatíny a lojov. Dňa 11. júna
1996 Komisia prijala najmä na základe tohto stanoviska rozhodnutie 96/362/ES, ktoré mení a dopĺňa rozhodnutie 96/239 (Ú. v. ES
L 139, s. 17), ktorým došlo k zrušeniu zákazu vývozu spermií hovädzieho dobytka a iných výrobkov, medzi ktoré patrí okrem
iného aj želatína, fosforečnan vápenatý, aminokyseliny a peptidy, loj a výrobky alebo deriváty loja, najmä pod podmienkou,
že boli vyrobené podľa postupov uvedených v prílohe k tomuto rozhodnutiu v zariadeniach, ktoré sú pod úradnou veterinárnou
kontrolou.
Dňa 4. júla 1996 Španielsko zakázalo dovoz niektorých rizikových orgánov a materiálov z hovädzieho dobytka pochádzajúceho
z Francúzska, Írska, Portugalska a Švajčiarska na svoje územie a nariadilo zničenie tkanív z hovädzieho dobytka, ktoré bolo
porazené v Španielsku a pochádzalo z týchto krajín. Dňa 9. októbra 1996 sa pôsobnosť tohto opatrenia rozšírila na niektoré
orgány oviec a kôz pochádzajúcich z vyššie uvedených krajín a Spojeného kráľovstva, pričom Spojené kráľovstvo nebolo uvedené
v pôvodnom zozname vzhľadom na opatrenia, ktoré stanovovalo rozhodnutie 96/239.
Rozhodnutie Komisie 96/449/ES z 18. júla 1996 o schválení alternatívnych systémov tepelnej úpravy na spracovávanie živočíšneho
odpadu v súvislosti s inaktiváciou pôvodcov BSE [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 184, s. 43) nahradilo už citované rozhodnutie 94/382 a s účinnosťou od 1. apríla 1997 stanovilo minimálne parametre
na spracovávanie živočíšneho odpadu. Rozhodnutím Komisie 97/735/ES z 21. októbra 1997 o ochranných opatreniach, pokiaľ ide
o obchod s určitými druhmi živočíšnych odpadov z cicavcov [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 294, s. 7), bol do iných členských štátov a tretích krajín zakázaný vývoz mäsovokostnej múčky z cicavcov, ktorá
nebola vyrobená v súlade so systémom zavedeným rozhodnutím 96/449.
Dňa 18. júla 1996 zriadil Európsky parlament dočasný vyšetrovací výbor pre BSE. Dňa 7. februára 1997 prijal tento výbor Správu
o údajnom porušení práva Spoločenstva, resp. nesprávnom úradnom postupe pri jeho uplatňovaní, v oblasti BSE bez toho, aby
boli dotknuté právomoci súdov Spoločenstva a vnútroštátnych súdov (ďalej len „správa vyšetrovacieho výboru“). V tejto správe
sa zdôrazňuje, že Komisia, Rada, a takisto orgány Spojeného kráľovstva nesprávne riadili krízu v súvislosti s BSE, a kritizuje
sa činnosť výborov Spoločenstva poverených veterinárnymi a hygienickými otázkami. Dňa 19. februára 1997 prijal Parlament uznesenie
k záverom dočasného vyšetrovacieho výboru, ktorou schválil uvedenú správu a Komisiu, Radu a vlády členských štátov požiadal
o prijatie opatrení potrebných na vykonanie jeho odporúčaní.
Na základe rozhodnutia Komisie 97/534/ES z 30. júla 1997 o zákaze používania materiálov predstavujúcich riziko z hľadiska
prenosných spongiformných encefalopatií [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 216, s. 95) sa zakázalo používanie uvedených „špecifických rizikových“ materiálov (ďalej len „ŠRM“), teda v prvom
rade lebiek vrátane mozgu a očí, mandlí a miechy hovädzieho dobytka staršieho ako dvanásť mesiacov a oviec a kôz starších
ako dvanásť mesiacov alebo zvierat, ktoré majú cez ďasno prerezaný stály rezák, a v druhom rade sleziny oviec a kôz. Odo dňa
nadobudnutia účinnosti tohto rozhodnutia sa na účely získavania mechanicky oddeleného mäsa zakázalo používanie všetkých ŠMR,
ako aj používanie chrbtice hovädzieho dobytka, oviec a kôz. Okrem toho sa so ŠRM muselo pri ich ničení osobitne zaobchádzať
a museli sa spaľovať, pričom tým neboli dotknuté dodatočné opatrenia, ktoré členské štáty prijali vo vzťahu k zvieratám porazeným
na ich vlastnom území. Dátum nadobudnutia účinnosti tohto rozhodnutia, pôvodne plánovaný na 1. januára 1998, sa viackrát presúval,
až bol napokon preložený na 30. jún 2000. Dňa 29. júna 2000 však Komisia prijala rozhodnutie 2000/418/ES upravujúce používanie
materiálov predstavujúcich riziko z hľadiska prenosných spongiformných encefalopatií, ktoré mení a dopĺňa rozhodnutie 94/474
[
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 158, s. 76), ktoré zrušilo a nahradilo rozhodnutie 97/534.
Dňa 16. marca 1998 prijala Rada rozhodnutie 98/256/ES, ktoré sa týka mimoriadnych opatrení na ochranu proti spongiformnej
encefalopatii dobytka, ktoré mení a dopĺňa rozhodnutie č. 94/474/ES a ruší rozhodnutie č. 96/239/ES (Ú. v. ES L 113, s. 32;
Mim. vyd. 03/022, s. 377), ktoré zmierňuje zákaz vývozu niektorých druhov mäsa a výrobkov z hovädzieho mäsa zo Severného Írska
v súlade s podmienkami schémy zriadenej na certifikáciu stád (schéma stád certifikovaných na vývoz, Export Certified Herds
Scheme). Týmto rozhodnutím došlo najmä k zrušeniu zákazu odosielania a vývozu vykosteného hovädzieho mäsa a výrobkov z hovädzieho
mäsa pochádzajúcich zo zvierat narodených a odchovaných v Severnom Írsku z certifikovaných stád, u ktorých bola vylúčená BSE,
a porazených v Severnom Írsku na bitúnkoch používaných výlučne na tento účel do iných členských štátov a tretích krajín. Mäso
sa muselo vykostiť v rozrábkach a skladovať v mraziarenských komorách Severného Írska používaných výlučne na výrobky pochádzajúce
z bitúnkov. Rozhodnutím Komisie 98/351 z 29. mája 1998 (Ú. v. ES L 157, s. 110; Mim. vyd. 03/023, s. 123) sa 1. jún 1998 stanovil
ako dátum, odkedy mohli začať odosielania zo Severného Írska.
Dňa 25. novembra 1998 prijala Komisia rozhodnutie 98/692/ES o niektorých naliehavých opatreniach na ochranu proti BSE [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 328, s. 28), ktoré mení a dopĺňa rozhodnutie 98/256 a zmierňuje zákaz vývozu niektorých výrobkov zo Spojeného
kráľovstva, a to na základe zásady povolenia odosielania v rámci vývoznej schémy založenej na dátume (Date‑Based Export Scheme alebo
DBES). Ide najmä o tieto výrobky: čerstvé mäso, mleté mäso a mäsové prípravky, mäsové výrobky a krmivá pre domáce mäsožravce
pochádzajúce z hovädzieho dobytka narodeného alebo odchovaného v Spojenom kráľovstve a porazeného v Spojenom kráľovstve na
bitúnkoch, ktoré sa nepoužívali na porážku hovädzieho dobytka, ktorý sa v zmysle DBES považuje za nevhodný. Zviera, ktoré
patrí medzi hovädzí dobytok, je v zmysle DBES vhodné, ak je narodené a odchované v Spojenom kráľovstve a v čase porážky spĺňa
určité podmienky – zviera musí byť najmä identifikované; jeho matka a stádo, v ktorom sa zviera narodilo, musia byť sledované;
zviera musí byť staršie ako 6 mesiacov, ale mladšie ako 30 mesiacov; jeho matka musí žiť ešte najmenej šesť mesiacov po jeho
narodení a nesmie sa u nej vyvinúť BSE, ani vzniknúť podozrenie, že sa touto chorobou nakazila. Ak zviera odvedené na bitúnok
tieto požiadavky nespĺňalo, muselo byť automaticky zamietnuté a v prípade, že sa vývoz už uskutočnil, bolo potrebné informovať
príslušný orgán miesta určenia. Okrem toho sa musela porážka vhodných zvierat uskutočniť na bitúnkoch, ktoré sa nepoužívali
na porážku hovädzieho dobytka, ktorý nebol vhodný v zmysle DBES. Rozhodnutím Komisie 1999/514/ES z 23. júla 1999 (Ú. v. ES
L 195, s. 42) bol ako dátum začiatku odosielania týchto výrobkov stanovený 1. august 1999.
Rozhodnutím 2000/418 bolo napokon používanie ŠRM upravené tak, že sa definovali materiály z hovädzieho dobytka, oviec a kôz,
ktoré museli byť po 1. októbri 2000 odstránené a zničené podľa osobitného postupu, ktorého cieľom bolo zabezpečiť neprenosnosť
BSE. Týmto rozhodnutím sa rovnako v niektorých prípadoch zakázalo používanie kostí hlavy a chrbtice týchto zvierat a používanie
niektorých postupov pri porážke.
V priebehu mesiacov november a december 2000 sa vo viacerých členských štátoch opätovne vyskytli početné prípady BSE. Dňa
22. novembra 2000 sa v Španielsku objavil prvý prípad choroby šialených kráv. V novembri 2001 bolo v Španielsku diagnostikovaných
73 prípadov BSE.
Dňa 4. decembra 2000 prijala Rada rozhodnutie 2000/766/ES o niektorých ochranných opatreniach v súvislosti s prenosnými spongiformnými
encefalopatiami a o používaní živočíšnych bielkovín v živočíšnych krmivách [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 306, s. 32), ktoré nadobudlo účinnosť 1. januára 2001 a ktorým sa členským štátom uložil zákaz používania spracovaných
živočíšnych bielkovín v krmivách hospodárskych zvierat, ktoré sú držané, kŕmené alebo chované na výrobu potravín. Okrem toho
museli členské štáty zakázať uvádzanie na trh, obchod, dovoz z tretích krajín a vývoz do tretích krajín živočíšnych bielkovín
určených na kŕmenie hospodárskych zvierat, ako aj stiahnutie týchto bielkovín z trhu, distribučných cyklov a skladových zariadení
nachádzajúcich sa v podnikoch.

Konanie a návrhy účastníkov konania
Žalobcovia návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 7. decembra 2001 podali žalobu, na základe ktorej sa začalo toto
konanie.
Samostatným podaním podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 27. februára 2002 vzniesla Komisia námietku neprípustnosti na
základe článku 114 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa. Uznesením Súdu prvého stupňa (piata komora) z 27. júna 2002 bolo
konanie o námietke spojené s konaním vo veci samej.
Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (prvá komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania. V rámci opatrení
na zabezpečenie priebehu konania Súd prvého stupňa položil Rade a Komisii niekoľko otázok. Žalované týmto žiadostiam vyhoveli
v stanovenej lehote.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 15. februára
2006.
Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
–        vyhlásil žalobu za prípustnú,
–        vyhlásil, že Rada a Komisia konali protiprávne a vzhľadom na to zodpovedajú v zmysle článku 288 ES za rozšírenie krízy BSE
na území Európskej únie a v dôsledku toho za škody uvedené v žalobe,
–        zaviazal Radu a Komisiu spoločne a nerozdielne na náhradu majetkovej ujmy, ktorá vznikla žalobcom, vyčíslenej na 19 438 372,69
EUR, ako aj nemajetkovej ujmy vyčíslenej na 15 % vyššie uvedenej sumy, teda 2 915 755,80 EUR,
–        zaviazal Radu a Komisiu na náhradu trov konania.
Rada a Komisia navrhujú, aby Súd prvého stupňa:
–        vyhlásil žalobu za neprípustnú,
–        v každom prípade zamietol žalobu ako nedôvodnú,
–        zaviazal žalobcov na náhradu trov konania.

O prípustnosti
Rada a Komisia, teda žalované, vznášajú tri námietky neprípustnosti. Prvá námietka je založená na nesúlade žaloby s článkom
44 ods. 1 písm. a) a článkom 44 ods. 5 rokovacieho poriadku vzhľadom na formálne vady týkajúce sa označenia žalobcov. Druhá
námietka neprípustnosti je založená na nesúlade žaloby s článkom 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku vzhľadom na chýbajúce
upresnenia podstatných skutkových a právnych okolností, na ktorých sa žaloba zakladá. Tretia námietka neprípustnosti sa zakladá
na neexistencii právneho záujmu Unió de Pagesos a COAG na podaní žaloby.

O prvej námietke neprípustnosti založenej na formálnej vade týkajúcej sa označenia žalobcov
Tvrdenia účastníkov konania
Po prvé Komisia tvrdí, že v žalobe sa neuvádza adresa žalobcov. V zmysle článku 44 ods. 1 písm. a) a článku 44 ods. 6 rokovacieho
poriadku predstavuje táto vada porušenie podstatných náležitostí a nemôže byť odstránená.
Žalobcovia namietajú, že ich adresy sú uvedené v tabuľkách, ktoré sú pripojené k žalobe ako samostatná príloha. V každom prípade
uvedenie adresy nie je podstatnou náležitosťou, ktorej nesplnenie by mohlo mať za následok neprípustnosť, pričom táto vada
môže byť odstránená.
Po druhé žalované tvrdia, že v žalobe nie sú správne označené právnické osoby, ktoré sú žalobcami. Predovšetkým na rozdiel
od toho, čo sa vyžaduje v zmysle článku 44 ods. 5 rokovacieho poriadku, niektoré právnické osoby, ktoré sú žalobcami, nepredložili
svoju zakladateľskú listinu alebo spoločenskú zmluvu a iné právnické osoby nepredložili dôkaz o tom, že splnomocnenie bolo
advokátovi udelené osobou na to oprávnenou. Rada napokon poznamenáva, že niektorí žalobcovia nepredložili splnomocnenia pre
advokátov, ktorí podali žalobu.
Žalobcovia uvádzajú, že v súlade s článkom 44 ods. 5 písm. a) rokovacieho poriadku je predloženie zakladateľskej listiny alebo
spoločenskej zmluvy právnických osôb iba jedným z možných spôsobov preukázania ich právnej existencie, pričom sú prípustné
aj iné spôsoby preukázania. Originály faktúr pripojené k žalobe, v ktorých je uvedené označenie každého žalobcu, jeho daňové
identifikačné číslo a adresa, dostatočne preukazujú existenciu predmetných právnických osôb. V každom prípade žalobcovia pripojili
ako prílohu k svojim pripomienkam k námietke neprípustnosti kópie zodpovedajúcich dokumentov o založení a stanovy týchto právnických
osôb. V súvislosti s údajnou vadou, že v prípade niektorých spoločností chýba riadne udelené splnomocnenie, žalobcovia tvrdia,
že vo viacerých prípadoch je dôkaz o tom, že osoby, ktoré splnomocnenie podpísali, boli na to oprávnené, uvedený v spise,
pretože vyplýva z predložených dokumentov a zmlúv o založení spoločností. Pokiaľ ide o spoločnosti, u ktorých takýto dôkaz
chýbal, žalobcovia počas písomnej časti konania predložili dôkaz o tom, že splnomocnenie udelila advokátovi osoba na to oprávnená.
Po tretie, Komisia tvrdí, že vzhľadom na to, že niektoré žalujúce právnické osoby nepredložili svoju zakladateľskú listinu
alebo spoločenskú zmluvu, nie je možné overiť ich predmet činnosti. V každom prípade z obchodných mien niektorých žalujúcich
právnických osôb nie je možné vyvodiť existenciu žiadneho zjavného vzťahu s chovnými činnosťami. Spoločnosti, ktoré nevykonávajú
činnosti týkajúce sa výroby alebo predaja hovädzieho mäsa, pritom nemôžu mať právny záujem na podaní žaloby v tejto veci.
Žalobcovia tvrdia, že rokovací poriadok neukladá povinnosť uviesť predmet činnosti žalobcu. V každom prípade z ich zakladateľských
listín, resp. spoločenských zmlúv, nepochybne vyplýva, že všetky žalujúce právnické osoby vykonávajú činnosť súvisiacu s poľnohospodárstvom.
Preukázali teda právny záujem na podaní žaloby v tejto veci.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
Po prvé, pokiaľ ide o námietku neprípustnosti založenú na neuvedení adries žalobcov, je potrebné uviesť, že článok 44 ods. 1
písm. a) rokovacieho poriadku stanovuje, že žaloba musí obsahovať mená a adresy žalobcov. Hoci v danom prípade adresy žalobcov
nie sú uvedené v samotnej žalobe, sú uvedené v dokumentoch, ktoré sú k žalobe pripojené. Okrem toho je opodstatnené uviesť,
že žalobcovia predložili ako prílohu k svojim pripomienkam k námietke neprípustnosti zoznam svojich adries. Túto námietku
neprípustnosti je teda potrebné zamietnuť.
Po druhé, pokiaľ ide o námietku neprípustnosti založenú na nepredložení zakladateľskej listiny alebo spoločenskej zmluvy zo
strany žalujúcich spoločností, vady splnomocnení a chýbajúce splnomocnenia pre advokátov, je potrebné poznamenať, že článok
44 ods. 5 písm. a) a b) rokovacieho poriadku stanovuje, že ak je navrhovateľ právnickou osobou podľa súkromného práva, k návrhu
tiež prikladá na jednej strane svoju zakladateľskú listinu alebo spoločenskú zmluvu, alebo aktuálny výpis z obchodného registra
alebo registra združení, alebo akýkoľvek iný dôkaz o svojej existencii ako právnickej osoby a na druhej strane doklad o tom,
že splnomocnenie udelené advokátovi bolo vystavené osobou na to oprávnenou. Článok 44 ods. 6 však stanovuje, že ak návrh nespĺňa
vyššie uvedené náležitosti, navrhovateľ ho môže následne opraviť tak, že chýbajúce dokumenty predloží. Súd prvého stupňa konštatuje,
že v danom prípade žalobcovia predložili počas konania dôkazy o tom, že splnomocnenie bolo advokátovi udelené osobou na to
oprávnenou, zakladateľské listiny, resp. spoločenské zmluvy a splnomocnenia udelené advokátom, ktoré neboli pôvodne pripojené
k ich žalobe. Túto námietku neprípustnosti je teda potrebné zamietnuť.
Po tretie, pokiaľ ide o námietku neprípustnosti založenú na tom, že niektoré právnické osoby neuviedli svoj predmet činnosti,
a skutočnosť, že z obchodného mena niektorých z nich nebolo možné vyvodiť zjavný vzťah k činnostiam týkajúcim sa výroby alebo
predaja hovädzieho dobytka, je opodstatnené poznamenať, že článok 44 ods. 5 rokovacieho poriadku sa obmedzuje na to, že od
právnických osôb požaduje iba jeden dôkaz o ich existencii ako právnických osôb. Pri žalobe o náhradu škody právny záujem
právnickej osoby na podaní žaloby závisí menej od ustanovení jej zakladateľskej listiny alebo spoločenskej zmluvy týkajúcich
sa jej predmetu podnikania než od skutočných činností predmetnej spoločnosti, ako aj konkrétnejšie od škôd, ktoré boli údajne
tejto spoločnosti takýmito činnosťami spôsobené. V danom prípade žalobcovia predložili faktúry týkajúce sa ich činnosti pri
chove hovädzieho dobytka, aby odôvodnili povahu a rozsah škody, ktorá bola každému z nich spôsobená. Bolo teda preukázané,
že žalujúce právnické osoby v tomto odvetví pôsobia. V dôsledku toho je potrebné túto námietku neprípustnosti zamietnuť.
Vzhľadom na vyššie uvedené je opodstatnené túto námietku neprípustnosti zamietnuť.

O druhej námietke neprípustnosti založenej na chýbajúcom upresnení skutkových a právnych okolností, na ktorých sa žaloba zakladá
Tvrdenia účastníkov konania
Komisia pripomína, že v zmysle článku 21 Štatútu Súdneho dvora a článku 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku musí každá
žaloba obsahovať predmet konania a zhrnutie dôvodov, na ktorých je založená. Tieto požiadavky nespĺňa žaloba o náhradu škody
spôsobenej inštitúciou Spoločenstva, ktorá neobsahuje žiadny dôkaz o povahe údajnej škody ani o spôsobe, akým bola prípadne
spôsobená škoda zapríčinená predmetným správaním žalovanej inštitúcie (uznesenie Súdu prvého stupňa z 21. novembra 1996, Syndicat
des producteurs de viande bovine a i./Komisia, T‑53/96, Zb. s. II‑1579, bod 23).
Podľa Komisie v danom prípade žaloba požadovaným jasným spôsobom nepopisuje údajné protiprávne konanie žalovaných inštitúcií
a neuvádza dôvod tejto protiprávnosti. V žalobe nie sú uvedené ani ustanovenia práva Spoločenstva, z ktorých by vyplývala
povinnosť inštitúcií konať, o ktorej sa žalobcovia domnievajú, že bola porušená. Žalovaným vôbec nie je známe, ktoré konkrétne
protiprávne akty a opomenutia sa im vytýkajú, a nemôžu preto správne sformulovať svoju obhajobu. Rovnako nebola dostatočne
upresnená ani príčinná súvislosť medzi údajným protiprávnym konaním a nárokovanou škodou. V žalobe sa totiž neuvádza, ktoré
opatrenia Spoločenstva mali za následok výskyt BSE v Španielsku, neboli určené výrobky alebo materiály, ktorých uvádzanie
na trh zapríčinilo výskyt choroby, a neupresňuje sa vzťah medzi predajom týchto výrobkov a právnou úpravou Spoločenstva, na
základe ktorej bol schválený dovoz, resp. uvádzanie na trh.
Žalobcovia tvrdia, že na základe žaloby je možné určiť predmet konania, žalobné dôvody a skutkové a právne okolnosti, na ktorých
sa žaloba zakladá. Obsahuje takisto tabuľku, v ktorej sú uvedené konania a zdržania sa konaní, ktoré sa inštitúciám vytýkajú
a ktorými bola údajne chovateľom spôsobená škoda. Taktiež skutočnosť, že škoda bola spôsobená, je riadne preukázaná predloženými
faktúrami.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
Podľa článku 21 Štatútu Súdneho dvora a článku 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku sa musí v každej žalobe uvádzať predmet
konania a zhrnutie dôvodov, na ktorých je založená. Na zabezpečenie právnej istoty a riadneho výkonu spravodlivosti je na
to, aby bola žaloba prípustná, potrebné, aby všetky podstatné skutkové a právne skutočnosti, na ktorých sa zakladá, hoci len
stručne, ale ucelene a zrozumiteľne, vyplývali z textu samotnej žaloby (uznesenia Súdu prvého stupňa z 29. novembra 1993,
Koelman/Komisia, T‑56/92, Zb. s. II‑1267, bod 21, a zo 14. mája 1998, Goldstein/Komisia, T‑262/97, Zb. s. II‑2175, bod 21).
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že aby boli tieto požiadavky splnené, žaloba o náhradu škody spôsobenej inštitúciou Spoločenstva
musí obsahovať údaje, ktoré umožnia identifikovať konanie, ktoré žalobca inštitúcii vytýka, dôvody, na základe ktorých sa
domnieva, že existuje príčinná súvislosť medzi konaním a škodou, ktorá mu údajne bola spôsobená, ako aj charakter a rozsah
tejto škody (rozsudok Súdu prvého stupňa z 18. septembra 1996, Asia Motor France a i./Komisia, T‑387/94, Zb. s. II‑961, bod
107, a uznesenie Syndicat des producteurs de viande bovine a i./Komisia, už citované, bod 22).
V danom prípade žaloba spĺňa vyššie uvedené požiadavky. V prvom rade sú v nej totiž identifikované konania a zdržania sa konaní
vytýkané žalovaným inštitúciám, ako aj ustanovenia a zásady, ktoré žalované údajne porušili. V druhom rade sa v žalobe podrobne
popisuje charakter a rozsah škody, ktorá bola údajne spôsobená žalobcom, pričom sa v nej uvádza výška uvedenej škody vo vzťahu
ku každému z nich. V treťom rade napokon žalobcovia uvádzajú dôvody, na základe ktorých sa domnievajú, že existuje príčinná
súvislosť medzi konaním vytýkaným Rade a Komisii a škodou, o ktorej tvrdia, že im bola spôsobená.
Preto je opodstatnené dospieť k záveru, že podmienky článku 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku sú v danom prípade splnené.
V dôsledku toho je opodstatnené túto námietku neprípustnosti zamietnuť.

O tretej námietke neprípustnosti založenej na neexistencii právneho záujmu Unió de Pagesos a COAG na podaní žaloby
Rada spochybňuje procesné postavenie Unió de Pagesos a COAG, ktoré spočíva v „podpore“ žalobcov. V súlade s rokovacím poriadkom
sa za jediný spôsob, akým môže osoba alebo združenie podporiť tvrdenia žalobcov, považuje podanie návrhu na vstup vedľajšieho
účastníka do konania. Tieto dve profesijné organizácie však takýto návrh nepodali. Komisia tvrdí, že jej nie je známy rozsah,
v akom žalobcovia chcú, aby ich Unió de Pagesos a COAG ako prípadní vedľajší účastníci v tomto konaní podporili. V každom
prípade však Komisia spochybňuje záujem týchto dvoch profesijných organizácií konať, keďže tieto organizácie nepreukázali,
že konajú v mene svojich členov.
Žalobcovia tvrdia, že záujem Unió de Pagesos a COAG konať vyplýva zo škody, ktorá im bola spôsobená a ktorú tvorí suma všetkých
škôd, ktoré boli spôsobené ich členom, a nemajetková ujma, ktorá vznikla im osobne. Unió de Pagesos a COAG sa nedomáhajú peňažnej
náhrady, ale morálneho zadosťučinenia, a to najmä v tom zmysle, aby sa skonštatovalo, že konanie inštitúcií Spoločenstva pri
riadení krízy BSE bolo nedostatočné. Ich účasť na konaní má len jediný cieľ, a to podporiť svojich členov.
Unió de Pagesos a COAG na pojednávaní uviedli, že majú záujem zúčastniť sa konania ako vedľajší účastníci konania. Súd prvého
stupňa pripomína, že v súlade s článkami 115 a 116 rokovacieho poriadku v spojení s článkom 40 Štatútu Súdneho dvora musí
každá osoba alebo združenie, ktoré má záujem vstúpiť do konania na Súde prvého stupňa, predložiť samostatný návrh na vstup
vedľajšieho účastníka do konania.
V danom prípade Unió de Pagesos a COAG uvedenú formálnu náležitosť nesplnili. Súd prvého stupňa im v dôsledku toho nemôže
v tomto konaní priznať postavenie vedľajších účastníkov konania.
Súd prvého stupňa okrem toho uvádza, že právo konať v zmysle článku 288 ES sa profesijným organizáciám priznáva iba vtedy,
ak môžu pred súdom uplatňovať buď vlastný záujem odlišujúci sa od záujmu svojich členov, alebo právo na náhradu škody, ktoré
im postúpili iné osoby (rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. septembra 1998, Coldiretti a i./Rada a Komisia, T‑149/96, Zb. s. II‑3841,
bod 57, pozri rovnako v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. decembra 1995, Exporteurs in Levende Varkens a i./Komisia,
T‑481/93 a T‑484/93, Zb. s. II‑2941, body 76 a 77).
V danom prípade na jednej strane Unió de Pagesos a COAG neuvádzajú, že by došlo k postúpeniu práv alebo k udeleniu výslovného
splnomocnenia, ktoré by ich oprávňovalo na podanie návrhu na náhradu škody, ktorá bola spôsobená ich členom. Na druhej strane
tieto organizácie uvádzajú, že nemajú v úmysle získať peňažnú náhradu, ale že škoda, ktorá im bola spôsobená, je tvorená sumou
všetkých škôd, ktoré boli spôsobené ich členom, a nemajetkovou ujmou, ktorá bola spôsobená im samotným
.
Táto údajná nemajetková ujma týchto organizácií však nie je žiadnym spôsobom podložená.
Z uvedeného vyplýva, že Unió de Pagesos a COAG nijako neodôvodnili právny záujem na podaní žaloby v danom prípade.
V dôsledku toho je potrebné žalobu zamietnuť ako neprípustnú, pokiaľ ide o tieto dve poľnohospodárske profesijné organizácie.

O veci samej

Tvrdenia účastníkov konania
Žalobcovia tvrdia, že podmienky vzniku nároku na náhradu škody na základe mimozmluvnej zodpovednosti inštitúcií Spoločenstva
v zmysle článku 288 ES, ktorými sú existencia protiprávneho aktu alebo konania, ktoré je možné pripísať inštitúcii Spoločenstva,
vznik skutočnej škody a príčinná súvislosť medzi protiprávnym aktom a uvádzanou škodou, sú v danom prípade splnené. Žalobcovia
trvajú na tom, že normy a opatrenia, ktoré Rada a Komisia prijali v období od roku 1990 do roku 2000, boli nedostatočné, nesprávne,
nevhodné a oneskorené na to, aby sa dalo čeliť chorobe BSE, a že vzhľadom na to sú tieto inštitúcie zodpovedné za rozšírenie
tejto choroby vo viacerých členských štátoch, medzi ktoré patrí aj Španielsko, čo spôsobilo žalobcom značné škody, najmä v dôsledku
poklesu spotreby hovädzieho mäsa a zníženia jeho ceny v tomto štáte.
Žalované uvádzajú, že ich konanie v súvislosti s BSE nebolo nikdy protiprávne, a že v každom prípade neexistuje žiadna príčinná
súvislosť medzi týmto konaním a nárokovanou škodou.
1. O existencii protiprávneho konania zo strany Rady a Komisie
Žalobcovia uvádzajú, že žalované inštitúcie porušili právnu úpravu Spoločenstva týkajúcu sa ochrany zdravia zvierat a verejného
zdravia, ako aj zásady správneho úradného postupu, legitímnej dôvery a obozretnosti, ktoré sú právnymi normami vyššej sily,
ktoré majú chrániť jednotlivcov. Poznamenali, že opomenutia týchto inštitúcií môžu spôsobiť vznik zodpovednosti Spoločenstva,
keďže tie porušili zákonnú povinnosť konať vyplývajúcu z právneho predpisu Spoločenstva (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. júla
1995, Odigitria/Rada a Komisia, T‑572/93, Zb. s. II‑2025, bod).
Žalované uvádzajú, že protiprávne konanie, ktoré im vytýkajú žalobcovia, patrí do oblasti ich zákonodarnej činnosti, v ktorej
prípade môže zodpovednosť Spoločenstva vzniknúť iba výnimočne (rozsudok Súdneho dvora zo 4. októbra 1979, Ireks‑Arkady/Rada
a Komisia, 238/78, Zb. s. 2955, bod 9) a iba vtedy, ak existuje právna norma vyššej sily, ktorá má chrániť jednotlivcov (rozsudok
Exporteurs in Levende Varkens a i./Komisia, už citovaný, bod 81). Keďže žalované disponujú pri prijímaní normatívnych aktov
rozsiahlou voľnou úvahou, na vznik zodpovednosti Spoločenstva sa okrem iného požaduje, aby bolo porušenie určitým spôsobom
závažné, to znamená aby bolo značné a vážne (rozsudok Súdneho dvora z 25. mája 1978, HNL a i./Rada a Komisia, 83/76, 94/76,
4/77, 15/77 a 40/77, Zb. s. 1209, bod 6). Je teda potrebné, aby príslušné inštitúcie vážne porušili obmedzenia týkajúce sa
výkonu ich právomocí (rozsudok Súdneho dvora z 15. septembra 1982, Kind/CEE, 106/81, Zb. s. 2885, bod 12). Dôkaz o takejto
protiprávnosti musia predložiť žalobcovia (rozsudok Súdneho dvora z 15. septembra 1994, KYDEP/Rada a Komisia, C‑146/91, Zb.
s. I‑4199, body 43 a 44). Rada a Komisia sa však v rámci boja proti BSE nedopustili žiadnej protiprávnosti.
–       O porušení právnej úpravy Spoločenstva týkajúcej sa ochrany zdravia zvierat a verejného zdravia
Žalobcovia tvrdia, že Rada a Komisia mali v čase výskytu BSE dostatočný právny základ na prijatie potrebných právnych nástrojov
na zabránenie šírenia choroby. V prvom rade poukazujú na právomoci týkajúce sa spoločnej poľnohospodárskej politiky v oblasti
ochrany zdravia zvierat uvedené v článku 32 a nasl. ES a v nariadeniach zakladajúcich spoločnú organizáciu trhu s bravčovým
a hovädzím mäsom. Žalobcovia rovnako odkazujú na článok 100 Zmluvy ES (teraz článok 94 ES), ktorý je všeobecným právnym základom
umožňujúcim prijať smernice potrebné na riadne fungovanie spoločného trhu. Okrem toho má Komisia v zmysle smernice 89/662
povinnosť monitorovať kontrolné programy, ktoré zaviedli vnútroštátne orgány, ako aj povinnosť vykonávať kontroly na mieste,
aby sa ubezpečila o účinnosti týchto kontrol. Žalobcovia sa ďalej odvolávajú na právomoci Spoločenstva v oblasti verejného
zdravia, ktoré boli výslovne priznané v Maastrichtskej zmluve a rozšírené Amsterdamskou zmluvou (článok 152 ES). Ochrana ľudského
zdravia je prvoradým verejným záujmom a vo vzťahu k hospodárskym záujmom by jej mal byť priznaný väčší význam (uznesenie Súdneho
dvora z 12. júla 1996, Spojené kráľovstvo/Komisia, C‑180/96 R, Zb. s. I‑3903, body 91 až 93, a rozsudok Súdneho dvora zo 17. júla
1997, Affish, C‑183/95, Zb. s. I‑4315, body 43 a 57).
Žalobcovia uvádzajú, že Komisia a Rada porušili právnu úpravu Spoločenstva v oblasti zdravia zvierat a verejného zdravia.
Na podporu tohto tvrdenia sa odvolávajú na správu vyšetrovacieho výboru, v ktorej Parlament dospel k záveru, že za krízu v súvislosti
s BSE zodpovedajú Rada a Komisia. Pokiaľ ide konkrétne o Komisiu, uvedená správa obsahuje tieto výhrady: zrušenie vykonávania
veterinárnych kontrol v Spojenom kráľovstve v období od roku 1990 do roku 1994; neexistencia koordinácie medzi jednotlivými
príslušnými generálnymi riaditeľstvami; chýbajúca transparentnosť v činnosti VVV, jeho podskupine pre BSE skoro stále predsedal
člen, ktorý mal britskú štátnu príslušnosť, a pôsobili v nej mnohí vedci majúci túto štátnu príslušnosť; skutočnosť, že nebol
zabezpečený riadny výkon veterinárnych kontrol ani dodržiavanie povinností vyplývajúcich zo smernice 89/662, a oneskorenosť
a neúčinnosť prijatej právnej úpravy týkajúcej sa mäsovokostnej múčky. Žalobcovia uvádzajú, že žaloba smeruje proti Rade a Komisii
z toho dôvodu, že o právomoci, ktoré sa mali uplatniť na účely boja proti BSE, sa delia tieto dve inštitúcie. Konanie, ktoré
sa vytýka Rade, spočíva najmä v tom, že neuplatnila ani článok 152 ods. 4 písm. b) a c) ES, ani ustanovenia smernice 89/662,
ako aj v tom, že prijatím rozhodnutia 98/256 zrušila embargo uvalené na Spojené kráľovstvo. Pokiaľ ide o Komisiu, tej sa vytýka
najmä to, že neuplatnila výkonné, dozorné a kontrolné právomoci vyplývajúce zo smerníc 89/662 a 90/425.
Žalované tvrdia, že pri svojej činnosti vždy prísne dodržiavali zákonnosť a že konali s rozhodnosťou, a to v medziach svojich
príslušných právomocí, a svoje konanie prispôsobovali dostupným vedeckým poznatkom o epidémii a jej dôsledkom na verejné zdravie
a zdravie zvierat. Poznamenávajú, že disponujú rozsiahlou voľnou úvahou jednak v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky,
ako aj pri uplatňovaní článku 152 ES. Pokiaľ ide presnejšie o boj proti BSE, z judikatúry vyplýva, že pokiaľ ide o prijímanie
ochranných opatrení, inštitúcie disponujú rozsiahlou voľnou úvahou (rozsudky Súdneho dvora z 5. mája 1998, National Farmers’Union
a i., C‑157/96, Zb. s. I‑2211, body 61 a nasl., a Spojené kráľovstvo/Komisia, C‑180/96, Zb. s. I‑2265, bod 37).
Žalované takisto uvádzajú, že ich „opomenutia“ môžu spôsobiť vznik zodpovednosti Spoločenstva len vtedy, ak by porušili zákonnú
povinnosť konať vyplývajúcu z právneho predpisu Spoločenstva (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. decembra 2001, Area Cova a i./Rada
a Komisia, T‑196/99, Zb. s. II‑3597, bod 84). Článok 152 ods. 4 písm. b) a c) ES sa však obmedzuje sa to, že stanovuje ciele
Spoločenstva v oblasti verejného zdravia, pričom nedefinuje zákonnú povinnosť konať. Takisto zodpovednosť za kontroly zdravotnej
inšpekcie a inšpekcie živočíšnych výrobkov v zmysle smerníc 89/662 a 90/425 prináleží v prvom rade členským štátom (uznesenie
Spojené kráľovstvo/Komisia, už citované, body 53 a 54), pričom Komisii sa zverujú iba právomoci dohľadu. Zodpovednosť za efektívne
kontroly uplatňovania právnej úpravy Spoločenstva prináleží členským štátom, pričom úloha Komisie spočíva hlavne v overovaní,
či vnútroštátne orgány túto povinnosť spĺňajú, ako sa zdôrazňuje v konsolidovanej správe v konečnom znení z 20. októbra 1997,
ktorá bola predložená dočasnému vyšetrovaciemu výboru Parlamentu [KOM(97) 509 v konečnom znení, s. 5].
Žalobcovia uvádzajú svoje výhrady voči konaniu inštitúcií, pričom rozlišujú tri hlavné obdobia. Prvé obdobie sa začína objavením
BSE v polovici osemdesiatych rokov a končí sa v roku 1994, keď Komisia tým, že zakázala používanie živočíšnej múčky, prvýkrát
čelila príčinám choroby. Pre toto obdobie je charakteristické nesprávne nekonanie inštitúcii Spoločenstva, a to jednak na
legislatívnej úrovni, ako aj pokiaľ ide o ich povinnosti dohľadu a kontroly. Druhé obdobie sa vzťahuje na roky 1994 až 1998
a bolo poznamenané zjavne nedostatočným, oneskoreným a nekoherentným konaním Komisie a Rady pri odstraňovaní choroby, keďže
tieto inštitúcie prijímali často protichodné opatrenia a neriadili sa dostupnými vedeckými stanoviskami. Tretie obdobie sa
vzťahuje na obdobie od roku 1998 do roku 2000 a je charakteristické pasívnym správaním inštitúcií a tým, že došlo k uvoľneniu
kontrol a inšpekcií, čo umožnilo hromadný výskyt nových prípadov v novembri 2000.
Žalobcovia presnejšie uvádzajú, že hoci Komisia od roku 1989 vedela o existencii mnohých ohnísk BSE v Spojenom kráľovstve,
ako aj o značných rizikách prenosu tejto choroby, inštitúcie Spoločenstva niekoľko rokov neprijímali preventívne opatrenia
potrebné na zabránenie šírenia choroby. V období od roku 1990 až do roku 1994 bola legislatívna činnosť Spoločenstva v oblasti
BSE prakticky pozastavená, pričom v Rade neprebiehali žiadne rokovania o tejto chorobe. Žalobcovia Komisii takisto vytýkajú
zanedbanie právomocí dohľadu, ktoré jej vyplývajú z právnych predpisov, a najmä to, že neprijala ochranné a kontrolné opatrenia
a opatrenia uvedené v smerniciach 89/662 a 90/425. Ako vyplýva zo správy vyšetrovacieho výboru, Komisia v tomto období dokonca
pozastavila výkon svojich veterinárnych kontrol v Spojenom kráľovstve. Napokon z niekoľkých interných oznamov vypracovaných
v roku 1990 v Komisii vyplýva, že v danom období sa navrhovala iba dezinformačná politika.
Komisia tvrdí, že inštitúciám Spoločenstva nie je možné vytýkať ani nedostatočnú ostražitosť, ani porušenie zákonných povinností
konať, ktoré tieto inštitúcie údajne mali. Pripomína, že zákonnosť právneho aktu musí byť posudzovaná podľa skutkového a právneho
stavu jestvujúceho v čase jeho prijatia (rozsudok Súdneho dvora zo 7. februára 1979, Francúzsko/Komisia, 15/76 a 16/76, Zb.
s. 321, bod 7). Vzhľadom na to je vhodnosť prijatých opatrení potrebné analyzovať vo vzťahu k vedeckým poznatkom, ktoré boli
dostupné v čase prijatia týchto opatrení. Od uverejnenia „správy Southwood“ vo februári 1989, ktorá uvádzala prvé prípady
BSE v Spojenom kráľovstve, žiadali inštitúcie Spoločenstva od VVV a od vedcov, aby sa vyjadrili k rozličným problémom spojeným
s chorobou, a financovala výskum v tejto oblasti. Vedci sa však dlhý čas domnievali, že prenos choroby na človeka je značne
nepravdepodobný. Až informácie uvedené v správe SEAC z 20. marca 1996 viedli k potrebe prijať naliehavé opatrenia, ktoré boli
predmetom rozhodnutia 96/239.
Komisia uvádza, že keďže možnosť prenosu BSE na človeka bola iba vedeckou hypotézou, domnievala sa, že zosúladenie záujmov
subjektov pôsobiacich v danom odvetví a záujmov spotrebiteľov bolo adekvátne zabezpečené tým, že bol vydaný zákaz vývozu živého
hovädzieho dobytka staršieho ako šesť mesiacov a mnohých výrobkov, ktorých prostredníctvom by mohlo dôjsť k prenosu choroby,
zo Spojeného kráľovstva. Komisia okrem toho tvrdí, že hoci mohla za určitých podmienok vykonávať kontroly, nebola povinná
ich vykonať. V každom prípade od roku 1990 boli v Spojenom kráľovstve vykonané mnohé kontroly.
Žalobcovia kritizujú najmä oneskorenie, ku ktorému došlo zo strany inštitúcií Spoločenstva v súvislosti so zákazom používania
mäsovokostnej múčky v krmive hospodárskych zvierat, pričom sa domnievajú, že táto múčka je hlavným prenášačom choroby. Uvádzajú,
že v roku 1989 Spojené kráľovstvo zakázalo používanie tejto múčky v krmivách, pričom nebola zakázaná jej výroba alebo vývoz.
Vzhľadom na to sa objem predajov britskej múčky v iných členských štátov zvýšil z 12 500 ton v roku 1988 na 25 000 ton v roku
1989. Napriek tomu Komisia zakázala používanie bielkovín z cicavcov v krmive prežúvavcov až v júli 1994, a to rozhodnutím
94/381. Toto oneskorenie spôsobilo, že síce došlo k zníženiu počtu prípadov BSE v Spojenom kráľovstve, avšak počet týchto
prípadov v iných členských štátoch sa zvýšil. Okrem toho sa týmto rozhodnutím zakázalo len používanie bielkovín získaných
z tkanív cicavcov v krmivách prežúvavcov. Neskôr sa preukázalo, že tento čiastočný zákaz používania múčky zapríčinil krížové
nakazenie, a teda aj šírenie choroby. Úplný zákaz používania živočíšnych bielkovín v krmive hospodárskych zvierat sa zaviedol
až rozhodnutím 2000/766.
Žalobcovia okrem toho tvrdia, že napriek tomu, že Parlament požadoval uplatnenie postupu zameraného na spracovávanie živočíšneho
odpadu z cicavcov na účely zabezpečenia inaktivácie pôvodcov BSE už od roku 1993, až do nadobudnutia účinnosti rozhodnutia
96/449 1. apríla 1997 sa v tomto smere nevykonalo nič. Napokon žalobcovia inštitúciám Spoločenstva vytýkajú, že na odporúčania
skupiny expertov združených vo Svetovej zdravotníckej organizácii (WHO) z apríla 1996 a na závery VVV z októbra 1996 o potrebe
odstránenia ŠRM zo všetkých potravinových a krmivových reťazcov reagovali príliš neskoro. Nadobudnutie účinnosti zákazu používania
všetkých typov ŠRM, ktorý bol pôvodne uložený rozhodnutím 97/534, Komisia a Rada postupne takmer 3 roky odkladali, takže tento
zákaz sa začal uplatňovať až od 1. októbra 2000, a to rozhodnutím 2000/418.
Komisia tvrdí, že žalobcovia nepredložili žiadnu vedeckú správu pochádzajúcu z obdobia predchádzajúceho prijatiu predmetných
opatrení, ktorá by preukazovala, že tieto opatrenia boli nevhodné alebo nedostatočné. Upresňuje, že prijatie rozhodnutia 94/381
bolo v súlade so stanoviskom stáleho veterinárneho výboru, pričom uviedla, že v danom období boli bielkoviny získané z tkanív
prežúvavcov považované za jediný potencionálny zdroj pôvodcov BSE, a preto ich vylúčenie z krmiva prežúvavcov znižuje riziko
infekcie na minimum. Dopĺňa, že rozhodnutím 94/474 sa zo Spojeného kráľovstva zakázal vývoz mäsovokostnej múčky obsahujúcej
bielkoviny prežúvavcov, ktoré neboli spracované v súlade s novou právnou úpravou Spoločenstva. Komisia pripúšťa, že uplatňovanie
právnej úpravy týkajúcej sa spracovávania mäsovokostnej múčky v členských štátoch bolo na začiatku nedostatočné, ale uvádza,
že práve to bol dôvod, prečo v roku 1997 začala konania o nesplnení povinnosti proti desiatim členským štátom, okrem iného
aj proti Španielsku.
Žalobcovia takisto tvrdia, že konanie inštitúcií Spoločenstva bolo nekoherentné a rozporuplné. Najmä embargo, ktoré bol uvalené
rozhodnutím 96/293 na hovädzí dobytok a mäsovokostnú múčku pochádzajúce zo Spojeného kráľovstva a o ktorom Súdny dvor vyhlásil,
že bolo potrebné, vhodné a proporcionálne (uznesenie Spojené kráľovstvo/Komisia, už citované), bolo okamžite zmiernené, pričom
boli pripustené výnimky a bolo nahradené oveľa menej striktnými opatreniami. Rozhodnutím 96/362 tak bol zrušený zákaz odosielania
niekoľkých výrobkov, ako sú spermie, želatína, loj a výrobky získané z loja. Následne rozhodnutie 98/256 nenápadným spôsobom
začlenilo zrušenie zákazu vývozu výrobkov z hovädzieho mäsa zo Spojeného kráľovstva a v príslušnej časti textu bolo znenie
„Spojené kráľovstvo neodošle zo svojho územia“ nahradené znením „Spojené kráľovstvo zabezpečí, aby z jeho územia neboli odosielané“,
pričom táto druhá formulácia mala príliš málo záväzný charakter. Týmto spôsobom bola zodpovednosť za dohľad nad vývozom výrobkov
z hovädzieho mäsa v roku 1998 prenesená z Komisie na Spojené kráľovstvo, čím sa Komisia „vzdala zodpovednosti“. Napokon prijatie
rozhodnutia 98/692 predstavovalo posledné štádium procesu postupného a podmieneného zrušenia embarga voči Spojenému kráľovstvu.
Komisia tvrdí, že prijatie rozhodnutia 96/362 bolo úplné dôvodné najmä vzhľadom na stanoviská VVV z 9. a 18. apríla 1996.
Pokiaľ ide o rozhodnutie 98/256, žalované tvrdia, že toto opatrenie nezrušilo zákaz vyvážať výrobky z hovädzieho mäsa zo Spojeného
kráľovstva, ale že sa obmedzilo na to, že povolilo vývoz niektorých výrobkov pochádzajúcich zo Severného Írska za prísnych
podmienok. Zmena, na ktorú poukazujú žalobcovia, bola iba jazykovým vylepšením, keďže to nie je Spojené kráľovstvo, ktoré
„odosiela“, ale osoby, ktoré sú v Spojenom kráľovstve usadené, čo znamená, že rozsah zákazu je ten istý. Takisto sa nezmenili
orgány poverené uplatňovaním tohto rozhodnutia a kontrolné povinnosti Komisie. Komisia dodáva, že rozhodnutie 96/239 bolo
ochranným opatrením prechodného charakteru a že jeho zmena sa predpokladala. Napokon vhodnosť zrušenia embarga s ohľadom na
ochranu ľudského zdravia už Súdny dvor preskúmal v rozsudku z 13. decembra 2001, Komisia/Francúzsko (C‑1/00, Zb. s. I‑9989),
v ktorom dospel k záveru, že neprijatím opatrení potrebných na zabezpečenie súladu s rozhodnutiami 98/256 a 1999/514 si Francúzska
republika nesplnila svoje povinnosti.
Žalobcovia dospeli k záveru, že nečinnosť Rady a Komisie umožnila hromadný výskyt nových prípadov BSE v novembri 2000. Žalobcovia
v tejto súvislosti upresňujú, že k rozšíreniu BSE do niekoľkých členských štátov (Španielsko, Portugalsko, Francúzsko) došlo
preto, že zvieratá konzumovali živočíšnu múčku pochádzajúcu zo Spojeného kráľovstva. Následky hlbokej krízy dôvery spotrebiteľov,
ktorá začala v novembri a decembri 2000 vo viacerých členských štátoch, okrem iného aj v Španielsku, napokon Komisiu a Radu
podnietili k tomu, aby konali a prijali vhodné opatrenia, najmä rozhodnutie 2000/766. Od zákazu používania mäsovej múčky v krmive
prežúvavcov vydaného Spojeným kráľovstvom trvalo Komisii a Rade dvanásť rokov, kým začali reagovať na závažnosť krízy a jej
následky.
Komisia sa domnieva, že vzhľadom na vysoký počet prijatých osobitných predpisov nie je možné inštitúciám vytýkať nečinnosť
v boji proti chorobe BSE. Tieto opatrenia v skutočnosti viedli k oslabeniu a zmierneniu krízy.
–       O porušení zásad správneho úradného postupu, legitímnej dôvery a obozretnosti
Žalobcovia v prvom rade tvrdia, že Komisia porušila zásadu správneho úradného postupu. Komisia totiž tým, že preukázala nevysvetliteľný
nedostatok riadnej starostlivosti, porušila svoju povinnosť ostražitosti, a tým, že nezohľadnila záujmy verejného zdravia
a uprednostnila ochranu hospodárskych záujmov Spojeného kráľovstva, nedodržala svoju povinnosť týkajúcu sa udržiavania predmetných
záujmov v primeranej rovnováhe. V zmysle zásady správneho úradného postupu sa od inštitúcií Spoločenstva vyžadovalo najmä
to, aby zohľadnili následky, ktoré môže mať zmiernenie pôvodne zavedených opatrení na kontrolu BSE v odvetví chovu (pozri
v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 19. marca 1997, Oliveira/Komisia, T‑73/95, Zb. s. II‑381, bod 32), k čomu zo
strany týchto inštitúcií nedošlo.
Žalované uvádzajú, že zásada správneho úradného postupu bola v danom prípade striktne dodržaná. Keď má zákonodarca Spoločenstva
pri prijímaní právnej úpravy posúdiť budúce účinky tejto právnej úpravy a keď sa tieto účinky nedajú presne predvídať, jeho
posúdenie možno kritizovať, iba ak sa zdá, že je zjavne nesprávnym z hľadiska okolností, ktoré boli známe v čase prijatia
právnej úpravy (rozsudky Súdneho dvora z 21. februára 1990, Wuidart a i., C‑267/88 až C‑285/88, Zb. s. I‑435, bod 14, a z 5. októbra
1994, Nemecko/Rada, C‑280/93, Zb. s. I‑4973, bod 90). V danom prípade sa však žalobcovia obmedzujú na všeobecné vyjadrenie
svojho nesúhlasu s vyvážením predmetných záujmov zo strany inštitúcií Spoločenstva bez toho, aby preukázali, že príslušné
ustanovenia boli v čase ich prijímania zjavne nesprávne (pozri v tomto zmysle rozsudok KYDEP/Rada a Komisia, už citovaný,
bod 47).
Žalobcovia v druhom rade uvádzajú, že Komisia porušila zásadu legitímnej dôvery tým, že v roku 1998 rozhodla o zrušení embarga,
ktoré bolo v roku 1996 uvalené na výrobky pochádzajúce zo Spojeného kráľovstva. Toto embargo vytvorilo legitímnu dôveru v odvetví
chovu, pokiaľ ide o následné udržanie tej istej úrovne kontroly. A tak keby hospodárske subjekty neboli dôverovali kontrole
situácie zo strany inštitúcií Spoločenstva, boli by zaviedli celý rad osobitných preventívnych opatrení, aby sa tak vyhli
tomu, že ich kríza priamo zasiahne.
Žalované pripomínajú, že hospodárske subjekty nemôžu legitímne očakávať, že bude zachovaný určitý existujúci stav, ktorý môže
byť zmenený orgánmi Spoločenstva v rámci ich voľnej úvahy (rozsudok Súdneho dvora zo 14. februára 1990, Delacre a i./Komisia,
C‑350/88, Zb. s. I‑395, bod 33). Koncept ochrany legitímnej dôvery takisto predpokladá, že očakávania dotknutej osoby sa zakladajú
na presných zárukách, ktoré poskytli správne orgány Spoločenstva (uznesenie Súdu prvého stupňa z 11. marca 1996, Guérin automobiles/Komisia,
T‑195/95, Zb. s. II‑171, bod 20). Žalobcovia však nepredložili žiadny dôkaz o tom, že inštitúcie im takéto záruky poskytli,
pričom z rozhodnutia 96/239 okrem iného jasne vyplýva, že má dočasný a prechodný charakter. V každom prípade bolo zrejmé,
že inštitúcie nemôžu zaručiť, že choroba nepostihne španielske územie, a už vôbec nemohli poskytnúť v tejto veci presné záruky.
V treťom rade žalobcovia tvrdia, že Komisia a Rada porušili požiadavky zásady obozretnosti, najmä vzhľadom na to, že neprijali
prísnejšie kontrolné opatrenia. V danom prípade totiž boli prijaté vhodné opatrenia až v roku 2000 napriek tomu, že riziko
spojené s BSE bolo vedecky dokázané koncom osemdesiatych rokov, a to pokiaľ ide o zdravie zvierat, a v roku 1996, pokiaľ ide
o ľudské zdravie. V každom prípade, aj keď sa Komisia a Rada mohli domnievať, že riziko nebolo úplne preukázané, mali prijať
oveľa prísnejšie ochranné opatrenia, a to po vhodnom zhodnotení súboru rizík, pričom mohli ísť dokonca ďalej, až za hranicu
dostupných vedeckých informácií.
Žalované tvrdia, že pri riešení krízy BSE nikdy neporušili zásadu obozretnosti. Uvádzajú, že opatrenia založené na tejto zásade
musia byť, pokiaľ ide o úroveň potrebnej ochrany, proporcionálne – bez toho, aby „chceli dosiahnuť nulovú úroveň rizika“,
–, ako aj nediskriminačné, koherentné a založené na preskúmaní výhod a prípadných nákladov súvisiacich s konaním alebo zdržaním
sa konania. Súdny dvor a Súd prvého stupňa pri rozhodovaní o uplatňovaní tejto zásady vo veciach týkajúcich sa platnosti rozhodnutia
96/239 uviedli, že ak pretrváva neistota, pokiaľ ide o existenciu a rozsah rizík pre ľudské zdravie, inštitúcie môžu prijať
ochranné opatrenia bez toho, aby čakali na úplne preukázanie reálnosti a závažnosti týchto rizík (rozsudok Spojené kráľovstvo/Komisia,
už citovaný, bod 99; rozsudok Súdu prvého stupňa zo 16. júla 1998, Bergaderm a Goupil/Komisia, T‑199/96, Zb. s. II‑2805, bod
66). Zo zásady obozretnosti v každom prípade nevyplýva, že inštitúcie Spoločenstva sú povinné riadiť sa každým vedeckým stanoviskom
bez akejkoľvek možnosti posúdenia. Prijaté opatrenia na riešenie krízy BSE teda vždy zohľadňovali existujúce riziká, v súlade
s posúdením inštitúcií Spoločenstva.
2. O vzniku škody
Žalobcovia sa odvolávajú na vznik jednak majetkovej ujmy, jednak nemajetkovej ujmy.
Žalobcovia v prvom rade uvádzajú, že im bola vznikom krízy BSE v Španielsku spôsobená priama, skutočná a určitá majetková
ujma, a to tým, že došlo k zvýšeniu ich nákladov (
damnum emergens
), ako aj tým, že prišli o príjmy, ktoré by boli získali, ak by kríza nenastala (
lucrum cessans
). Údajne vzniknutá škoda predstavuje škodu, ktorú vôbec nie je možné predvídať a ktorá presahuje prirodzené hospodárske riziká
typické pre činnosti v predmetnom odvetví (rozsudok Súdneho dvora z 26. júna 1990, Sofrimport/Komisia, C‑152/88, Zb. s. I‑2477,
bod). Výpočet výšky tejto škody žalobcovia zakladajú na troch kritériách. Po prvé poznamenávajú, že výskyt prvého prípadu
BSE v Španielsku spôsobil, že spotreba hovädzieho mäsa v tomto štáte poklesla o 25 až 47 %, čo malo za následok až 70 % zníženie
objemu porážok. Po druhé uvádzajú, že uvedené zníženie spotreby viedlo k značnému zníženiu ceny hovädzieho mäsa v Španielsku,
a to zo 484 španielskych pesiet (ESP) za kilogram v roku 2000 na 331 ESP za kilogram v priebehu prvých piatich mesiacov roku
2001. Po tretie žalobcovia uvádzajú „vedľajšie“ škody, medzi ktoré patria najmä: dlhšia starostlivosť o ustajnený dobytok
presahujúca zvyčajný cyklus kŕmenia, zvýšenie ceny živočíšnych krmív (v nadväznosti na zákaz používania živočíšnej múčky),
náklady na odstránenie ŠRM a straty spojené so znížením trhovej hodnoty jatočných tiel, z ktorých bola odstránená chrbtica,
a napokon nakladanie, preprava a zničenie mŕtvych tiel v nadväznosti na opatrenia, ktoré prijala Komisia. Celková výška majetkovej
ujmy spôsobenej žalobcom bez zohľadnenia týchto „vedľajších“ škôd dosahuje 19 438 372,69 EUR.
Rada pripomína, že na vznik zodpovednosti Spoločenstva je potrebné, aby údajná škoda presahovala hranice zvyčajných hospodárskych
rizík typických pre činnosti v príslušnom odvetví (rozsudok Ireks-Arkady/Rada a Komisia, už citovaný, bod 11). Rada sa domnieva,
že podľa navrhovaného spôsobu výpočtu nie je možné preukázať, či bola žalobcom spôsobená nejaká škoda, ani posúdiť rozsah
uvedených škôd, ktoré vznikli každému subjektu. Takisto je potrebné pripomenúť, že Spoločenstvo a členské štáty prijali nevyhnutné
opatrenia na zmiernenie straty príjmov chovateľov, pričom je potrebné tieto výhody zohľadniť pri výpočte údajnej škody (rozsudok
Súdneho dvora z 18. mája 1993, Komisia/Stahlwerke Peine‑Salzgitter, C‑220/91 P, Zb. s. I‑2393, bod 57). Komisia poznamenáva,
že vzhľadom na komplexnosť výpočtu uvádzanej majetkovej ujmy musí byť určenie tejto škody v danom prípade predmetom prípadnej
ďalšej analýzy v priebehu novej procesnej fázy. V každom prípade Komisia poznamenáva, že značnú časť údajných „vedľajších
škôd“ nie je možné nahradiť, keďže tieto škody boli spôsobené práve opatreniami určenými na potlačenie choroby, ktorých prijatie
žalobcovia požadovali.
Žalobcovia v druhom rade uvádzajú, že v dôsledku krízy BSE im bola spôsobená nemajetková ujma. Po prvé viedlo protiprávne
konanie inštitúcií a sociálny nepokoj spôsobený krízou k strate dôvery spotrebiteľov voči chovateľom a iným hospodárskym subjektom
v odvetví, ktorých profesijná česť bola poškodená. Po druhé bola atmosféra poznačená neistotou týkajúcou sa profesijnej budúcnosti
chovateľov. Okrem toho zdržanie sa konania, resp. nedostatočné konanie, zo strany inštitúcií spôsobilo aj stratu dôvery žalobcov
v orgány, ktoré zastupujú a ochraňujú ich záujmy. Po tretie bola žalobcom spôsobená psychická ujma spojená s pocitom bezmocnosti,
strachu, úzkosti a neistoty. Žalobcovia určili výšku nemajetkovej ujmy ako 15 % zo sumy nárokovanej každým zo žalobcov založenej
na znížení ceny, teda v celkovej výške 2 915 755,8 EUR.
Rada tvrdí, že žalobcovia nijako nekonkretizovali údajne spôsobenú nemajetkovú ujmu a že jej výšku určili svojvoľne, pričom
ju neodôvodnili. Komisia poznamenáva, že chovateľstvo je hospodárska činnosť, s ktorou je spojené riziko, že subjektom vzniknú
straty, a že údajné poškodenie profesijnej cti žalobcov a psychická ujma, ktorá im bola spôsobená, neboli nijako nepreukázané.
3. O existencii príčinnej súvislosti
Žalobcovia tvrdia, že v danom prípade je splnená podmienka, podľa ktorej musí existovať príčinná súvislosť medzi vytýkaným
protiprávnym konaním a nárokovanou škodou. Uvádzajú, že ak by Komisia a Rada prijali opatrenia potrebná potrebné na zabránenie
rozšírenia ohniska choroby, mohlo sa predísť škodám, ktoré boli spôsobené chovateľom. Vykonávaniu lepšej kontroly pôvodcov
zodpovedných za šírenie choroby mimo geografického územia, na ktorom sa táto choroba vyskytla, bránilo nesprávne riadenie
zo strany inštitúcií, ktoré je teda hlavnou príčinou krízy.
Žalobcovia uvádzajú, že je vedecky dokázané, že hlavným prenášačom BSE bola mäsovokostná múčka. Komisia a Rada však v tejto
súvislosti prijali vhodné opatrenia až v decembri 2000, a to rozhodnutím 2000/766, ktorým sa úplne zakázalo používanie spracovaných
živočíšnych bielkovín v krmive hospodárskych zvierat. V dôsledku prijatia týchto opatrení sa kríza už nešírila.
Žalobcovia okrem toho uvádzajú, že hlavnou príčinou šírenia choroby v Španielsku koncom roka 2000 bolo vydanie rozhodnutia
98/256, ktorým bolo zrušené embargo uvalené v roku 1996 na dobytok, mäso a živočíšne múčky pochádzajúce so Spojeného kráľovstva.
Toto predčasné zrušenie embarga umožnilo rozšírenie BSE do dovážajúcich krajín. Žalobcovia v tejto súvislosti poznamenávajú,
že hoci je priemerná inkubačná doba choroby 4 až 5 rokov, vedecké štúdie preukázali, že minimálna inkubačná doba je približne
22 mesiacov. K výskytu prvých prípadov v Španielsku pritom došlo dva roky po zrušení embarga.
Žalobcovia takisto uvádzajú, že skutkový stav daného prípadu sa odlišuje od skutkového stavu veci, v ktorej bol vydaný už
citovaný rozsudok Coldiretti a i./Rada a Komisia, ktorým Súd prvého stupňa zamietol žalobu z dôvodu, že zníženie spotreby
hovädzieho mäsa v roku 1996 bolo možné pripísať uverejneniu informácií o prenosnosti BSE na človeka. V danom prípade spotreba
hovädzieho mäsa v Španielsku v roku 2000 prudko poklesla bez toho, aby boli v tejto súvislosti uverejnené akékoľvek spopularizované
vedecké informácie. Príčinou tejto krízy bol hromadný výskyt nových prípadov BSE, okrem iného aj prvý prípad v Španielsku
zaznamenaný v novembri 2000. Ak by totiž španielski spotrebitelia vedeli, že choroba sa vyskytuje len na území Spojeného kráľovstva,
neprestali by konzumovať hovädzie mäso. Tlač nemôže byť zodpovedná za krízu v Španielsku na základe toho, že o tejto skutočnosti
uverejnila informácie. Okrem toho vo veci, v ktorej bol vydaný už citovaný rozsudok Coldiretti a i./Rada a Komisia, Súd prvého
stupňa uviedol, že nebolo preukázané, že ak by aj boli požadované opatrenia prijaté, chovateľom by v súvislosti s poklesom
na trhu nebola rovnako spôsobená škoda. V danej veci je predmetom kritiky neprijatie práve tých opatrení, ktoré Rada prijala
4. decembra 2000, iba pätnásť dní po zistení prvého prípadu BSE v Španielsku, teda tých, ktoré zaviedli úplný zákaz mäsovokostnej
múčky v krmive hospodárskych zvierat.
Žalobcovia napokon uvádzajú, že správa vyšetrovacieho výboru potvrdzuje, že Komisia a Rada sú zodpovedné za krízu, ktorú spôsobilo
šírenie BSE v členských štátoch. Hoci bola táto správa vypracovaná v roku 1997, jej závery je možné uplatniť na situáciu v danom
prípade, keďže ustanovenia prijaté žalovanými inštitúciami po roku 1997 sa prinajmenšom do decembra 2000 neriadili odporúčaniami
formulovanými v uvedenej správe.
Žalované tvrdia, že žalobcovia nepreukázali, že v danom prípade existuje priama príčinná súvislosť medzi vytýkaným protiprávnym
konaním a údajnou škodou.
Rada pripúšťa, že z vedeckých poznatkov o BSE vyplýva, že k prenosu choroby dochádza v prvom rade požitím mäsovokostnej múčky,
ktorá obsahuje infekčných pôvodcov. Zdôrazňuje však, že od júla 1994 boli členské štáty v zmysle rozhodnutia 94/381 povinné
zakázať používanie bielkovín získaných z tkanív cicavcov v krmive prežúvavcov.
Komisia uvádza, že ako to vyplýva z jej správy z 20. októbra 1997 (pozri bod 64 vyššie), viaceré členské štáty, medzi nimi
aj Španielsko, sa pri prijímaní opatrení v oblasti BSE dopustili nezrovnalostí a že vzhľadom na to rozhodla, že 26. júna 1997
začne konanie o nesplnení povinnosti proti desiatim štátom. Napokon je takisto potrebné zohľadniť prípadnú zodpovednosť britských
výrobcov múčky a Spojeného kráľovstva za rozšírenie choroby na kontinent.
Žalované navyše tvrdia, že žalobcovia nepreukázali, že výskytu prvého prípadu BSE v Španielsku sa mohlo predísť skorším konaním
zo strany žalovaných, resp. prijatím iných opatrení. Vzhľadom na dĺžku inkubačnej doby BSE, ako aj na porušenia, ktorých sa
dopustili členské štáty, sa žalované domnievajú, že šíreniu choroby by sa nevyhnutne nebolo zabránilo ani skorším a prísnejším
konaním inštitúcií Spoločenstva. Okrem toho z ničoho nevyplýva, že ak by aj boli prijaté iné opatrenia, k zníženiu cien by
nedošlo vzhľadom na údaje a informácie z iných krajín.
Žalované sa domnievajú, že reakcie španielskych spotrebiteľov boli spôsobené ich vlastným vnímaním rizika. Poplašná mediálna
kampaň, spustená po zistení prvého prípadu BSE v Španielsku tak vyvolala medzi spotrebiteľmi určitú paniku. Prijatie nových
zakazujúcich opatrení v decembri 2000, skutočnosť, že v Španielsku nebol zistený žiadny prípad Creutzfeldt-Jakobovej choroby
u človeka, ani znížený dosah BSE v tejto krajine v porovnaní s inými členskými štátmi nezmiernili krízu dôvery španielskych
spotrebiteľov.
Rada napokon namieta proti dôkaznej hodnote správy vyšetrovacieho výboru v danom prípade. Po prvé bola uvedená správa prijatá
viac ako jeden rok pred prijatím rozhodnutia 98/256. Po druhé sa tento dokument nezaoberá možnou právnou zodpovednosťou a obsahuje
len sériu odporúčaní a posúdenia z politického hľadiska.

Posúdenie Súdom prvého stupňa
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že uplatnenie mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva za protiprávne konanie jeho orgánov
podľa článku 288 druhého odseku ES je podriadené splneniu súboru podmienok, konkrétne: nezákonnosti konania vytýkaného inštitúciám,
existencie skutočnej škody a príčinnej súvislosti medzi údajným konaním a uvádzanou škodou (rozsudok Súdneho dvora z 29. septembra
1982, Oleifici Mediterranei/EHS, 26/81, Zb. s. 3057, bod 16; rozsudky Súdu prvého stupňa z 11. júla 1996, International Procurement
Services/Komisia, T‑175/94, Zb. s. II‑729, bod 44; zo 16. októbra 1996, Efisol/Komisia, T‑336/94, Zb. s. II‑1343, bod 30,
a z 11. júla 1997, Oleifici Italiani/Komisia, T‑267/94, Zb. s. II‑1239, bod 20).
Pokiaľ ide o prvú z podmienok, judikatúra vyžaduje, aby bolo preukázané dostatočne závažné porušenie právnej normy priznávajúcej
práva jednotlivcom (rozsudok Súdneho dvora zo 4. júla 2000, Bergaderm a Goupil/Komisia, C‑352/98 P, Zb. s. I‑5291, bod 42).
Pokiaľ ide o požiadavku, podľa ktorej musí byť porušenie dostatočne závažné, rozhodujúcim kritériom, na základe ktorého je
možné považovať túto požiadavku za splnenú, je kritérium zjavného a vážneho nerešpektovania obmedzení zo strany príslušnej
inštitúcie Spoločenstva, ktoré sú stanovené pre jej voľnú úvahu. Ak táto inštitúcia disponuje len značne obmedzenou alebo
dokonca nedisponuje žiadnou mierou voľnej úvahy, na preukázanie dostatočne závažného porušenia môže postačovať obyčajné porušenie
práva Spoločenstva (rozsudok Súdneho dvora z 10. decembra 2002, Komisia/Camar a Tico, C‑312/00 P, Zb. s. I‑11355, bod 54;
rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. júla 2001, Comafrica a Dole Fresh Fruit Europe/Komisia, T‑198/95, T‑171/96, T‑230/97, T‑174/98
a T‑225/99, Zb. s. II‑1975, bod 134).
Pokiaľ nie je splnená čo len jedna z týchto podmienok, žaloba musí byť zamietnutá ako celok bez toho, aby bolo potrebné preskúmať
ostatné podmienky (rozsudok KYDEP/Rada a Komisia, už citovaný, body 19 a 81, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. februára
2002, Förde-Reederei/Rada a Komisia, T‑170/00, Zb. s. II‑515, bod 37).
V danom prípade je potrebné najprv preskúmať otázku existencie príčinnej súvislosti medzi údajne protiprávnym konaním žalovaných
inštitúcií a škodou, ktorú si nárokujú žalobcovia.
Podľa ustálenej judikatúry sa za príčinnú súvislosť v zmysle článku 288 druhého odseku ES považuje určitý a priamy príčinný
vzťah medzi chybou, ktorej sa dopustila príslušná inštitúcia, a údajnou škodou, pričom predloženie dôkazu o jej existencii
prináleží žalobcom (rozsudok Súdneho dvora z 30. januára 1992, Finsider a i./Komisia, C‑363/88 a C‑364/88, Zb. s. I‑359, bod
25; rozsudok Coldiretti a i./Rada a Komisia, už citovaný, bod 101).
V danom prípade protiprávnosť, na ktorú poukazujú žalobcovia, pozostáva najmä z prijatia nedostatočných, nesprávnych, nevhodných,
resp. oneskorených, noriem a opatrení na boj s chorobou BSE. Žalobcovia takisto žalovaným inštitúciám vytýkajú, že si nesplnili
svoje povinnosti dohľadu a kontroly v oblasti zdravia zvierat a verejného zdravia najmä tým, že v prvom rade neuplatnili ustanovenia
článku 152 ods. 4 písm. b) a c) ES, v druhom rade tým, že neprijali ochranné opatrenia uvedené v smerniciach 89/662 a 90/425,
a v treťom rade tým, že nevykonávali kontrolu dodržiavania právnej úpravy Spoločenstva zo strany orgánov členských štátov,
najmä zo strany Spojeného kráľovstva. Žalobcovia presnejšie inštitúciám Spoločenstva vytýkajú, po prvé, že až príliš neskoro
zakázali používanie mäsovokostnej múčky v krmive hospodárskych zvierat, ako aj to, že dostatočne včas nezaviedli vhodné postupy
na spracovávanie živočíšneho odpadu na zabezpečenie inaktivácie pôvodcov BSE; po druhé, že až príliš neskoro zakázali používanie
ŠRM, a po tretie, že predčasne zrušili embargo, ktoré bolo v roku 1996 uvalené na hovädzí dobytok, hovädzie mäso a mäsovokostnú
múčku pochádzajúce zo Spojeného kráľovstva.
Žalobcovia uvádzajú, že toto údajne nesprávne riešenie krízy BSE zo strany Rady a Komisie malo za následok, že BSE nezostala
len na území Spojeného kráľovstva, na ktorom sa táto choroba prvýkrát objavila, ale umožnilo sa jej rozšírenie do niekoľkých
európskych kontinentálnych krajín, okrem iného aj do Španielska. Výskyt BSE v tejto krajine spôsobil žalobcom veľmi značné
majetkové ujmy, najmä vzhľadom na pokles spotreby hovädzieho mäsa a zníženie jeho cien, a takisto nemajetkovú ujmu. Podľa
žalobcov sú teda údajne nesprávne konania, resp. zdržania sa konaní, zo strany žalovaných inštitúcií v danom prípade priamou
príčinou nárokovaných škôd.
Rada a Komisia naopak tvrdia, že žalobcovia v danom prípade nepreukázali, že existuje priama príčinná súvislosť medzi týmito
údajne protiprávnymi konaniami a nárokovanými škodami. Tieto inštitúcie predovšetkým spochybňujú, že by ich konania a zdržania
sa konaní mohli byť považované za také, ktoré spôsobili výskyt BSE v Španielsku. Tvrdia, že sa nepreukázalo, že skoršie konanie
z ich strany alebo prijatie iných opatrení mohlo zabrániť výskytu prvého prípadu BSE v tomto štáte. Žalované inštitúcie Spoločenstva
okrem toho tvrdia, že v každom prípade krízu dôvery spotrebiteľov, ktorá bola príčinou zníženia cien a spotreby hovädzieho
mäsa na španielskom trhu, v skutočnosti zapríčinili poplašné mediálne správy o prvých prípadoch BSE v Španielsku.
Na úvod je opodstatnené skonštatovať, že v danom prípade sa spotreba a ceny na trhu hovädzieho mäsa v Španielsku znížili v nadväznosti
na zistenie prvého prípadu BSE v tomto štáte, ku ktorému došlo 22. novembra 2000, za ktorým nasledovalo odhalenie viac ako
70 prípadov BSE na španielskom území, a to v období od novembra 2000 do novembra 2001.
Je nesporné, že v danom období boli španielski spotrebitelia už niekoľko rokov informovaní jednak o existencii choroby šialených
kráv u dobytka zo Spojeného kráľovstva a z iných členských štátov – okrem iného aj z Francúzska a Portugalska, ktoré sú susednými
štátmi –, ako aj o riziku prenosnosti tejto choroby na človeka a jej smrteľných následkoch. Preto na rozdiel od skutkového
stavu vo veci, v ktorej bol vydaný už citovaný rozsudok Coldiretti a i./Rada a Komisia, keď bol pokles na trhu spôsobený uverejnením
oznámenia SEAC z 20. marca 1996, v ktorom bola zdôraznená možnosť prenosu choroby BSE na človeka (pozri bod 113 rozsudku Coldiretti
a i./Rada a Komisia, už citovaný), v tomto prípade nebolo zníženie dopytu, ktoré spôsobilo údajné škody, zapríčinené tým,
že by šírenie vedeckých informácií alebo spopularizovanie informácií o rizikách, ktoré predstavuje BSE pre ľudské zdravie,
ovplyvnilo verejnú mienku.
V danom prípade kríza dôvery spotrebiteľov, ktorá spôsobila zníženie spotreby hovädzieho mäsa v Španielsku, bola priamo zapríčinená
odhalením výskytu kráv postihnutých chorobou BSE v tomto štáte. Na rozdiel od toho, čo uvádzajú žalované inštitúcie, vyvolal
neistotu na strane španielskych spotrebiteľov samotný výskyt BSE v Španielsku, a nie zaobchádzanie španielskych médií s údajne
„poplašnými“ informáciami. V danom prípade totiž nie je možné na účely určenia príčinnej súvislosti oddeliť to, že došlo k výskytu
choroby v Španielsku, od medializácie uvedenej skutočnosti, nech už mala akokoľvek poplašný charakter.
Preto hoci bol pokles hovädzieho mäsa na španielskom trhu zapríčinený rozšírením choroby BSE do Španielska, zodpovednosť Komisie
za škody, ktoré boli spôsobené žalobcom, by vznikla iba vtedy, ak by údajne protiprávne činnosti, resp. opomenutia, zo strany
Rady a Komisie boli priamou príčinou výskytu tejto choroby v tomto štáte, a takisto za podmienky, že k rozšíreniu tejto choroby
do Španielska by pravdepodobne nebolo došlo v prípade, ak by tieto inštitúcie prijali opatrenia, ktorých neprijatie žalobcovia
týmto inštitúciám vytýkajú.
V dôsledku toho je potrebné následne posúdiť, či žalobcovia predložili dôkazy alebo nepriame dôkazy preukazujúce, že údajne
nesprávne činnosti, resp. opomenutia, vytýkané žalovaným inštitúciám možno považovať za určitú a priamu príčinu rozšírenia
BSE do Španielska.
1. O údajnom oneskorení pri zákaze používania mäsovokostnej múčky a pri zavedení vhodných postupov na spracovávanie živočíšneho
odpadu
Žalobcovia tvrdia, že kríza BSE, ktorá postihla Španielsko, by nevznikla, ak by žalované inštitúcie nariadili úplný zákaz
používania živočíšnej múčky v krmive hospodárskych zvierat už od roku 1990. Tento zákaz bol však nariadený až rozhodnutím
2000/766, ktoré nadobudlo účinnosť 1. januára 2001. Žalobcovia žalovaným inštitúciám vytýkajú aj oneskorené zavedenie vhodných
postupov na spracovávanie živočíšneho odpadu z cicavcov. Vhodné postupy boli zavedené až prijatím rozhodnutia 96/449, ktoré
nadobudlo účinnosť 1. apríla 1997.
Hneď na úvod je opodstatnené skonštatovať, že aj keď presný pôvod BSE nie je úplne známy, z vedeckých prác zaoberajúcich sa
touto chorobou vyplýva, že – okrem malého počtu prípadov (menej ako 10 %) spôsobených prenosom z matky – je BSE veľmi pravdepodobne
zapríčinená požitím mäsovokostnej múčky obsahujúcej infekčných pôvodcov
.
Ako vyplýva z rozhodnutia 94/381, odhaduje sa, že výskyt BSE u dobytka zapríčinili bielkoviny prežúvavcov, ktoré obsahovali
pôvodcu klusačky a neskôr pôvodcov BSE a ktoré neboli dostatočne spracované na účely inaktivácie infekčných pôvodcov. Z toho
vyplýva, že v boji proti šíreniu tejto choroby bolo potrebné najmä zabrániť tomu, aby do krmivového reťazca vstúpili tkanivá,
ktoré by mohli obsahovať pôvodcu BSE.
Je teda potrebné preskúmať opatrenia, ktoré v tejto veci prijali žalované inštitúcie, teda tie o používaní mäsovokostnej múčky
a o zavedení postupov na spracovávanie živočíšneho odpadu. V tejto súvislosti je v rámci činností týchto inštitúcií potrebné
rozlišovať dve obdobia: prvé obdobie, ktoré trvalo od zistenia choroby BSE v Spojenom kráľovstve v roku 1986 do prijatia rozhodnutia
Komisie 94/381 z 27. júna 1994, ktorým bolo v celom Spoločenstve zakázané používanie bielkovín pochádzajúcich z cicavcov v krmive
prežúvavcov, a druhé obdobie, ktoré plynie od prijatia uvedeného rozhodnutia až do úplného zákazu používania spracovaných
živočíšnych bielkovín v krmive hospodárskych zvierat, ktorý bol nariadený 4. decembra 2000 rozhodnutím 2000/766.
–       Činnosť žalovaných inštitúcií pred júnom 1994
Zdá sa, že žalované inštitúcie sa pôvodne domnievali, že BSE je problémom zdravia zvierat, ktorý sa vyskytuje výlučne na území
Spojeného kráľovstva, kde bola táto choroba prvýkrát zistená v roku 1986. Od roku 1989 tak tieto inštitúcie prijali prvú sériu
opatrení na zabránenie šírenia BSE do iných členských štátov, pričom zaviedli najmä niektoré obmedzenia týkajúce sa obchodu
s dobytkom pochádzajúcim zo Spojeného kráľovstva vnútri Spoločenstva (pozri najmä rozhodnutia 89/469, 90/59 a 90/261). Následne
boli rozhodnutím 90/200 zavedené opatrenia určené na obmedzenie obchodu s niektorými tkanivami a orgánmi (mozog, miecha, mandle,
týmus, slezina a črevá) pochádzajúcimi z dobytka staršieho ako šesť mesiacov, určeného na porážku, vnútri Spoločenstva medzi
Spojeným kráľovstvom a inými členskými štátmi, pričom sa takisto zakázalo odosielanie iných tkanív a orgánov, ktoré nie sú
určené na ľudskú spotrebu. Rozhodnutím 92/290 sa všetkým členským štátom uložila povinnosť zabezpečiť, aby sa neodosielali
embryá hovädzieho dobytka pochádzajúce zo samíc, u ktorých bola existencia BSE potvrdená alebo u ktorých je podozrenie z jej
výskytu; pokiaľ ide o Spojené kráľovstvo, týmto rozhodnutím bol zakázaný vývoz embryí pochádzajúcich zo zvierat narodených
pred júlom 1988.
V dôsledku toho je opodstatnené skonštatovať, že hoci orgány Spojeného kráľovstva zakázali na svojom území kŕmenie prežúvavcov
mäsovokostnou múčkou obsahujúcou bielkoviny prežúvavcov od júla 1988, žalované inštitúcie spočiatku obdobné opatrenia na úrovni
Spoločenstva neprijímali. Ako to už totiž bolo uvedené, používanie bielkovín pochádzajúcich z cicavcov v krmive prežúvavcov
bolo v celom Spoločenstve zakázané až od júna 1994, a to prijatím rozhodnutia 94/381. Takisto vývoz mäsovokostnej múčky zo
Spojeného kráľovstva do iných členských štátov bol výslovne zakázaný až v roku 1996, a to rozhodnutím 96/239.
Zaiste, v danom období neboli celkom známe príznaky choroby a najmä príčiny jej prenosu. Takisto bol pred rokom 1994 výskyt
BSE v iných štátoch, okrem Spojeného kráľovstva – a vo veľmi malom rozsahu v Írsku – značne obmedzený. V období od roku 1988
do roku 1994 sa totiž v kontinentálnej Európe BSE zistila iba v Nemecku (4 prípady), Dánsku (1 prípad), vo Francúzsku (10
prípadov), v Taliansku (2 prípady) a Portugalsku (18 prípadov). Okrem toho sa mnohé z týchto prípadov týkali kráv, ktoré boli
do týchto krajín dovezené.
Je však nepochybné, že už v roku 1989 Komisia považovala BSE za „novú vážnu a nákazlivú chorobu, ktorej výskyt [by mohol]
predstavovať riziko pre dobytok... členských štátov [
neoficiálny preklad
]“ (pozri druhé odôvodnenie rozhodnutia 89/469). Je takisto opodstatnené poznamenať, že opatrenia Spoločenstva prijaté v období
od roku 1989 do roku 1992, ktorými sa zavádzajú obmedzenia pre obchod s výrobkami pochádzajúcimi zo Spojeného kráľovstva,
sa týkajú najmä zvierat, ktoré sa v tomto členskom štáte narodili pred júlom 1988, teda tých, ktoré sa narodili predtým, ako
bol v Spojenom kráľovstve zavedený zákaz kŕmenia prežúvavcov mäsovokostnou múčkou obsahujúcou bielkoviny prežúvavcov (pozri
najmä článok 1 rozhodnutia 89/469, článok 2 ods. 2 rozhodnutia 90/200 a článok 2 ods. 1 a 2 rozhodnutia 92/290). Takisto je
potrebné pripomenúť, že v rozhodnutí 90/59 sa uvádza, že „dobytok narodený mimo územia Spojeného kráľovstva, ktorý bol do
Spojeného kráľovstva dovezený po 18. júli 1988, nebol v kontakte s pôvodcom choroby prostredníctvom nakazeného krmiva“ [
neoficiálny preklad
] (piate odôvodnenie rozhodnutia 90/59).
Preto sa zdá, že v roku 1990 žalované inštitúcie prinajmenšom v určitom rozsahu vedeli o riziku, ktoré predstavuje BSE pre
dobytok členských štátov, ako aj o možnej existencii príčinného vzťahu medzi prenosom tejto choroby a požívaním mäsovokostnej
múčky prežúvavcov. Je teda možné domnievať sa, že by bolo zo strany inštitúcií obozretné, keby pred júnom 1994 prijali osobitné
opatrenia o používaní uvedenej múčky, najmä na základe článku 9 ods. 3 a 4 smernice 89/662 a článku 10 ods. 3 a 4 smernice
90/425.
V každom prípade nie je možné dospieť k záveru, že prijatie takýchto opatrení už v tomto prvotnom období by bolo nevyhnutne
viedlo k zabráneniu rozšírenia BSE na kontinent, a presnejšie k zabráneniu výskytu tejto choroby v Španielsku v roku 2000.
Je totiž opodstatnené skonštatovať, že v období od roku 1989 do roku 1990 prijalo sedem členských štátov opatrenia, ktoré
zakazovali používanie bielkovín získaných z tkanív cicavcov v krmive prežúvavcov. Vo viacerých týchto štátoch však tieto ustanovenia
nezabránili výskytu BSE na ich územiach. Napríklad vo Francúzskej republike, ktorá zakázala používanie bielkovín z cicavcov
v krmive hovädzieho dobytka v júli 1990, bolo zaznamenaných 328 prípadov BSE v období od roku 1991 do mája 2001, pričom všetky
okrem jedného sa týkali dobytka narodeného v tejto krajine. Takisto Írsko, ktoré zakázalo kŕmenie prežúvavcov bielkovinami
prežúvavcov v auguste 1989, zaznamenalo 651 prípadov v období od roku 1989 do mája 2001, pričom väčšinu z nich pred rokom
1996, a po tomto dátume už nebol zaznamenaný žiadny prípad, ktorý by sa týkal dovezených zvierat. Napokon Holandské kráľovstvo
takisto zakázalo používanie bielkovín prežúvavcov v krmive prežúvavcov v auguste 1989, pričom 16 prípadov BSE bolo v tejto
krajine zaznamenaných v období od roku 1997 do mája 2001 a všetky sa týkali nedovezeného dobytka.
Okrem toho je opodstatnené skonštatovať, že keďže v tejto súvislosti neexistovali normy Spoločenstva, Španielske kráľovstvo
mohlo prijať vnútroštátne opatrenia o zákaze kŕmenia prežúvavcov mäsovokostnou múčkou obsahujúcou bielkoviny prežúvavcov na
svojom území, ako už bolo uvedené, takým spôsobom, ako to urobilo niekoľko členských štátov. Zaiste, keďže sa choroba v tomto
štáte vyskytla až v roku 2000, španielske orgány sa pred týmto dátumom mohli domnievať, že nariadenie týchto opatrení nie
je nevyhnutné. Nič to však nemení na tom, že BSE sa v štátoch susediacich so Španielskom vyskytla pomerne skoro (teda v roku
1990 v Portugalsku a v roku 1991 vo Francúzsku) a teda že španielske orgány mohli už pred rokom 1994 považovať za obozretné
prijatie osobitných opatrení týkajúcich sa používania mäsovokostnej múčky na svojom území.
–       Činnosť žalovaných inštitúcií v období od júna 1994 do decembra 2000
Od roku 1994 žalované postupne zavádzali stratégiu smerujúcu najmä k zabráneniu dovozu tkanív, ktoré by mohli obsahovať pôvodcu
BSE, do krmivového reťazca v celom Spoločenstve. Táto stratégia obsahovala jednak normy určené na minimalizáciu rizika nákazy
pri spracovávaní živočíšneho odpadu a takisto zákaz krmív, ktorého cieľom bolo zabezpečiť, aby v prípade zlyhania uvedených
systémov na spracovávanie odpadu nebol dobytok vystavený infekčným pôvodcom BSE prostredníctvom svojho krmiva.
Medzi týmito opatreniami je potrebné zdôrazniť rozhodnutie 94/381, ktorým sa v celom Spoločenstve zakázalo používanie bielkovín
pochádzajúcich z cicavcov v krmive prežúvavcov. Ako vyplýva z uvedeného rozhodnutia (štvrté odôvodnenie), Komisia po tom,
ako spolu s VVV podrobne preskúmali situáciu, dospela k záveru, že bielkoviny získané z tkanív prežúvavcov boli jediným možným
hlavným zdrojom pôvodcov spôsobujúcich spongiformné encefalopatie u náchylných druhov a že v dôsledku toho ich vylúčenie z krmiva
pre tieto druhy znižuje riziko nákazy. V každom prípade vzhľadom na skutočnosť, že rozlišovanie medzi spracovanými bielkovinami
získanými z prežúvavcov a spracovanými bielkovinami pochádzajúcimi z ostatných druhov cicavcov spôsobuje problémy, Komisia
zakázala používanie bielkovín získaných zo všetkých druhov cicavcov v krmive prežúvavcov – avšak s možnosťou v prípade potreby
povoliť uplatnenie systémov umožňujúcich odlíšenie bielkovín prežúvavcov od bielkovín pochádzajúcich z neprežúvavcov.
Žalobcovia uvádzajú, že tieto ustanovenia boli nedostatočné najmä preto, že rozhodnutie 94/381 zakázalo bielkoviny pochádzajúce
z cicavcov iba v krmive prežúvavcov, a teda nie v krmive iných hospodárskych zvierat – najmä ošípaných a hydiny. Podľa žalobcov
sa neskôr ukázalo, že tento čiastočný zákaz zapríčinil krížovú nákazu, a teda aj šírenie BSE.
Je opodstatnené poznamenať, že ako sa uvádza v stanovisku vedeckého riadiaceho výboru z 27. a 28. novembra 2000 (tretie odôvodnenie
rozhodnutia 2000/766), ako aj v osobitnej správe č. 14/2001 Dvora audítorov (body 29, 30, 32 a 33), neskôr sa ukázalo, že
používanie mäsovokostnej múčky získanej z cicavcov v krmive iných hospodárskych zvierat, ako sú prežúvavce, predstavuje riziko
nákazy pre krmivo prežúvavcov. Toto riziko „krížovej nákazy“ existovalo jednak v podnikoch na výrobu múčky, ako aj v chovných
zariadeniach.
Ako uvádzajú žalobcovia, úplný zákaz používania živočíšnych bielkovín v krmive všetkých hospodárskych zvierat bol v celom
Spoločenstve zavedený až rozhodnutím 2000/766, ktoré nadobudlo účinnosť 1. januára 2001. V každom prípade je potrebné uviesť,
že prijatie rozhodnutia 2000/766 sa stalo nevyhnutným vzhľadom na systematické nedostatky pri uplatňovaní pravidiel Spoločenstva
týkajúcich sa mäsovokostnej múčky vo viacerých členských štátoch (štvrté až šieste odôvodnenie rozhodnutia 2000/766).
Ako totiž vyplýva z osobitnej správy č. 14/2001 Dvora audítorov (bod 31), väčšina členských štátov (okrem iného aj Španielske
kráľovstvo) tolerovala určitú úroveň nákazy napriek tomu, že právna úprava Spoločenstva nestanovovala žiadnu mieru tolerancie.
Takisto z kontrol, ktoré v období od roku 1998 do roku 2000 vykonal Úrad pre kontrolu krmív a a veterinárnu kontrolu Komisie
(ÚKV), vyplynulo, že vo väčšine členských štátov sú v oblasti kontroly nad obchodovaním s touto múčkou nedostatky.
Okrem nesplnenia povinnosti členských štátov uplatniť vyššie uvedený zákaz týkajúci sa krmiva takisto z kontrol ÚKV vyplynulo,
že priemysel živočíšnych krmív – vrátane kafilérií a podnikov na výrobu krmív – nevyvinul dostatočné úsilie nato, aby zabránil
prieniku mäsovokostnej múčky do krmiva dobytka, a že príslušné krmivá neboli vždy správne označené (ako napríklad v Španielsku).
Tieto nedostatky prispeli k tomu, že podniky použili pre svoj dobytok potencionálne nakazené krmivá (osobitná správa č. 14/2001
Dvora audítorov, bod 33).
Okrem toho je potrebné poznamenať, že od roku 1994 Komisia postupne definovala spôsoby asanácie, ktoré sa mali použiť na zníženie
infekčného charakteru pôvodcov BSE prítomných v nakazenom živočíšnom odpade, ktorý bol spracovaný na mäsovokostnú múčku určenú
na použitie v krmivách iných hospodárskych zvierat, ako sú prežúvavce. Okrem toho Komisia zaviedla opatrenia na zabezpečenie
kontroly a homologizácie kafilérií a výrobcov krmív pre zvieratá.
Rozhodnutím 94/382 sa takisto zakázali niektoré postupy na spracovávanie odpadu z prežúvavcov, ktoré sa v zmysle jednej vedeckej
štúdie ukázali ako neúčinné na inaktiváciu pôvodcov BSE (siedme odôvodnenie rozhodnutia). Minimálne normy stanovené týmto
rozhodnutím sa výslovne označovali ako predbežné, pričom sa vzhľadom na budúce vedecké údaje predpokladala ich následná zmena
a doplnenie na účely zabezpečenia dostatočnej inaktivácie pôvodcov prostredníctvom všetkých postupov. V nadväznosti na vykonanie
nových štúdií totiž Komisia dospela k záveru, že iba jeden z testovaných systémov bol schopný úplne inaktivovať pôvodcov klusačky
v mäsovokostnej múčke – a to použitie tepla v systéme tavenia po častiach, pri ktorom sa spracovanie vykonáva pri minimálnej
teplote 133 °C pod tlakom 3 bary počas aspoň dvadsiatich minút, pričom sa uplatňuje ako samotné spracovanie alebo ako fáza
sterilizácie pred spracovaním alebo po spracovaní (piate a siedme odôvodnenie rozhodnutia 96/449). Vzhľadom na to sa rozhodnutím
96/449 s účinnosťou od 1. apríla 1997 stanovili minimálne parametre na spracovávanie živočíšneho odpadu s ohľadom na inaktiváciu
pôvodcov BSE, pričom sa členským štátom uložila povinnosť neschváliť postupy, ktoré nespĺňajú uvedené parametre. Aj keď teda
žalobcovia žalovaným inštitúciám vytýkajú, že postup spracovávania živočíšneho odpadu stanovený v rozhodnutí 96/449 nebol
zavedený skôr, pričom pripomínajú, že jeho zavedenie požadoval Parlament v roku 1993, nepredložili žiadny dôkaz, ktorý by
vo vzťahu k vedeckým poznatkom v danom období preukazoval, že pôvodné ustanovenia, najmä ustanovenia rozhodnutia 94/382, sa
mali v dobe ich prijatia považovať za zjavne nedostatočné alebo nesprávne.
Okrem toho je potrebné uviesť, že rozhodnutím 94/474 sa zakázal vývoz všetkých materiálov a výrobkov, na ktoré sa vzťahovalo
rozhodnutie 94/382 a ktoré boli vyrobené pred 1. januárom 1995, zo Spojeného kráľovstva. Následne bolo rozhodnutím 96/239
zo Spojeného kráľovstva úplne zakázané odosielanie mäsovokostnej múčky pochádzajúcej z cicavcov, ako aj výrobkov získaných
z hovädzieho dobytka porazeného v Spojenom kráľovstve, ktoré by mohli vstúpiť do krmivového reťazca. Komisia napokon rozhodnutím
97/735 v celom Spoločenstve zakázala odosielanie spracovaného živočíšneho odpadu z cicavcov, ktorý nebol spracovaný v súlade
s parametrami stanovenými rozhodnutím 96/449, do iných členských štátov alebo tretích krajín. Okrem toho uložila členským
štátom povinnosť zabezpečiť, aby uvedený odpad nevstúpil do krmivového reťazca.
Napokon je potrebné okrem iného poznamenať, že ako uvádza Dvor audítorov vo svojej osobitnej správe č. 14/2001 (bod 28), na
základe kontrol, ktoré vykonal ÚKV, boli vo väčšine členských štátov – medzi ktoré patrí aj Španielsko – zistené problémy
oneskoreného prebratia pravidiel Spoločenstva týkajúcich sa spôsobov asanácie a živočíšnych krmív, ako aj ťažkosti v postupoch
homologizácie kafilérií a pri kontrole dodržiavania príslušných noriem týkajúcich sa spracovávania.
–       Záver
Vzhľadom na vyššie uvedené je opodstatnené dospieť k záveru, že riešenie problémov týkajúcich sa používania mäsovokostnej
múčky v krmive hospodárskych zvierat a najmä prežúvavcov a spracovávania živočíšneho odpadu zo strany žalovaných inštitúcií
nie je možné považovať za určitú a priamu príčinu výskytu BSE v Španielsku. Nepreukázalo sa totiž, že ak by tieto inštitúcie
boli skôr prijali opatrenia, ktoré prijali neskôr, choroba BSE by sa do tohto štátu nepreniesla. V tejto súvislosti je potrebné
takisto uviesť, že údajná neúčinnosť niekoľkých opatrení, ktoré prijali žalované inštitúcie, bola spôsobená predovšetkým ich
nesprávnym a nedostatočným uplatnením zo strany orgánov členských štátov a súkromných subjektov.
2. O údajnom oneskorení pri zákaze používania ŠRM
Žalobcovia inštitúciám Spoločenstva vytýkajú, že na odporúčania skupiny expertov WHO z apríla 1996 a na závery VVV z októbra
1996 o potrebe odstránenia ŠRM zo všetkých potravinových a krmivových reťazcov reagovali príliš neskoro. Upozorňujú najmä
na to, že nadobudnutie účinnosti zákazu používania všetkých typov ŠRM, ku ktorému malo dôjsť podľa rozhodnutia 97/534 už 1. januára
1998, Komisia a Rada postupne takmer 3 roky odkladali, takže bol uplatnený až od 1. októbra 2000.
Je opodstatnené skonštatovať, že ako uvádzajú žalobcovia, návrhy Komisie smerujúce práve k vylúčeniu ŠRM z potravinových a krmivových
reťazcov boli prijaté a vykonané oneskorene.
V každom prípade je potrebné poznamenať, že žalované inštitúcie prijali opatrenia v danej oblasti pred prijatím rozhodnutia
97/534. Predovšetkým rozhodnutím 90/200 sa zo Spojeného kráľovstva zakázalo odosielanie materiálov, akými sú mozog, miecha,
týmus, mandle, slezina a črevá, pochádzajúcich z dobytka staršieho ako šesť mesiacov určeného na porážku
[článok 2 ods. 1 písm. a)]
. Takisto je potrebné zohľadniť ustanovenia prijaté žalovanými inštitúciami, ktoré sa týkajú používania mäsovokostnej múčky
v krmive prežúvavcov, ako aj vyššie uvedené ustanovenia o spracovávaní živočíšneho odpadu.
Okrem toho je opodstatnené uviesť, že už pred nadobudnutím účinnosti rozhodnutia 2000/418, ktorým sa napokon upravilo používanie
ŠRM v celom Spoločenstve, prijalo niekoľko členských štátov vnútroštátne normy o vylúčení ŠRM z potravinových a krmivových
reťazcov. Išlo konkrétne o Belgické kráľovstvo, Francúzsku republiku, Írsko, Luxemburské veľkovojvodstvo, Holandské kráľovstvo,
Portugalskú republiku a Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska. Španielske kráľovstvo a Talianska republika
vylúčili ŠRM pochádzajúce zo zvierat pôvodom z krajín, ktoré postihla BSE.
Predovšetkým je potrebné poznamenať, že 4. júla 1996 zakázalo Španielske kráľovstvo dovoz rizikových orgánov a materiálov
z hovädzieho dobytka pochádzajúceho z Francúzska, Írska, Portugalska a Švajčiarska na svoje územie a nariadilo ich zničenie,
ak išlo o hovädzí dobytok porazený v Španielsku, ktorý pochádzal z týchto krajín. Medzi výrobky, na ktoré sa tento zákaz vzťahoval,
patrili mozog, miecha, oči, týmus, mandle, slezina a črevá. Dňa 9. októbra 1996 sa pôsobnosť tohto opatrenia rozšírila na
niektoré orgány oviec a kôz pochádzajúcich z vyššie uvedených krajín a Spojeného kráľovstva, pričom Spojené kráľovstvo nebolo
uvedené v pôvodnom zozname vzhľadom na opatrenia, ktoré stanovovalo rozhodnutie 96/239.
Za týchto podmienok je opodstatnené dospieť k záveru, že oneskorenie, ktoré žalobcovia vytýkajú žalovaným inštitúciám, pokiaľ
ide o zákaz ŠRM v celom Spoločenstve, nie je možné považovať za príčinu výskytu BSE v Španielsku v roku 2000. Nepreukázalo
sa, že ak by tieto inštitúcie boli skôr prijali opatrenia, ktoré prijali neskôr, BSE by sa do tejto krajiny nepreniesla.
3. O údajne predčasnom zrušení embarga, ktoré bolo uvalené na hovädzí dobytok, hovädzie mäso a mäsovokostnú múčku pochádzajúce
zo Spojeného kráľovstva
Žalobcovia tvrdia, že embargo uvalené rozhodnutím 96/239 na britský hovädzí dobytok, výrobky z hovädzieho mäsa a múčku bolo
potrebné a vhodné na zabránenie šírenia BSE, a uvádzajú, že žalované inštitúcie nesprávne a predčasne ihneď zmiernili toto
embargo. V prvom rade sa rozhodnutím 96/362 zrušil zákaz vývozu takých výrobkov, ako sú spermie, želatína a loj. Po druhé
sa rozhodnutím 98/256 s účinnosťou od 1. júna 1998 zakázalo odosielanie dobytka, mäsa a múčky zo zvierat zo Spojeného kráľovstva.
Napokon, po tretie, prijatie rozhodnutia 98/692 predstavovalo posledné štádium tohto procesu postupného zrušenia embarga uvaleného
na túto krajinu. Podľa žalobcov bolo hlavnou príčinou šírenia choroby v Španielsku koncom roku 2000 toto predčasné zrušenie
embarga, najmä prijatie rozhodnutia 98/256.
Je opodstatnené pripomenúť, že 27. marca 1996 Komisia prijala rozhodnutie 96/239, ktorým sa dočasne zakázalo odosielanie všetkého
hovädzieho dobytka a hovädzieho mäsa alebo z neho získaných výrobkov, jeho spermií a embryí, ako aj mäsovokostnej múčky pochádzajúcej
z cicavcov z územia Spojeného kráľovstva do iných členských štátov a tretích krajín. Toto embargo bolo odôvodnené najmä neistotou,
ktorá vznikla v súvislosti s prenosom BSE na človeka, čo vyvolalo značné obavy na strane spotrebiteľov, a bolo uvalené v nadväznosti
na rozhodnutie niekoľkých členských štátov a tretích krajín zakázať dovoz živého hovädzieho dobytka a hovädzieho mäsa pochádzajúceho
zo Spojeného kráľovstva na svoje územie.
Následne, ako uvádzajú žalobcovia, rozhodnutím 96/362 sa zrušil zákaz vyvážať zo Spojeného kráľovstva spermie hovädzieho dobytka
a iné výrobky, ako sú želatína, fosforečnan vápenatý, aminokyseliny a peptidy, loj a výrobky alebo deriváty loja, najmä pod
podmienkou, že boli vyrobené podľa postupov uvedených v prílohe k tomuto rozhodnutiu v zariadeniach, ktoré sú pod úradnou
veterinárnou kontrolou. Ako sa uvádza v preambule uvedeného rozhodnutia, Komisia predtým rokovala s príslušnými vedeckými
výbormi, aby sa uistila, že tieto výrobky sa považujú za bezpečné pre zdravie zvierat. Žalobcovia teda svoje tvrdenia nijako
nepodložili ani nepredložili žiadny nepriamy dôkaz, ktorý by objasňoval, prečo malo mať odosielanie týchto výrobkov zo Spojeného
kráľovstva vplyv na výskyt BSE v Španielsku.
Pokiaľ ide o prijatie rozhodnutie 98/256, ktorým sa zrušilo rozhodnutie 96/239, je opodstatnené hneď na úvod skonštatovať,
že na rozdiel od tvrdení žalobcov neviedlo k zrušeniu obmedzení týkajúcich sa odosielania dobytka, živočíšnej múčky a hovädzieho
mäsa zo Spojeného kráľovstva ani k zmene príslušných kontrolných právomocí orgánov Spojeného kráľovstva a žalovaných inštitúcií.
Toto rozhodnutie iba zmiernilo zákaz vývozu vykosteného čerstvého mäsa, mletého mäsa a mäsových prípravkov a mäsových výrobkov
pochádzajúcich zo zvierat narodených a odchovaných v Severnom Írsku z certifikovaných stád, u ktorých bola vylúčená BSE, a porazených
v Severnom Írsku na bitúnkoch používaných výlučne na tento účel. Okrem tejto výnimky, ktorá bola veľmi obmedzená, bol v rozhodnutí
98/256 ponechaný zákaz vyvážať zo Spojeného kráľovstva živé zvieratá a embryá hovädzieho dobytka, mäsovú múčku, kostnú múčku
a mäsovokostnú múčku pochádzajúce z cicavcov, ako aj mäso a produkty, ktoré sa môžu dostať do potravinového a krmivového reťazca,
získané z hovädzieho dobytka porazeného v Spojenom kráľovstve. Aj mäsovokostná múčka vyrobená v Severnom Írsku bola vylúčená
z tejto čiastočnej výnimky zo zákazu vyvážať výrobky zo Spojeného kráľovstva [pozri článok 6 ods. 1 písm. c) rozhodnutia 98/256
v spojení s článkom 2 ods. 1 písm. a) bodu ii) smernice Rady 77/99/EHS z 21. decembra 1976 o riešení hygienických otázok pri
obchodovaní s mäsovými výrobkami v spoločenstve (Ú. v. ES L 26, s. 85; Mim. vyd. 03/003, s. 85)].
Z uvedeného vyplýva, že opatrenia zavedené rozhodnutím 98/256 nemohli spôsobiť výskyt BSE v Španielsku, keďže neumožňovali
odosielanie mäsovokostnej múčky a živého dobytka zo Spojeného kráľovstva. Najmä možnosť uvádzať na trh vykostené čerstvé mäso,
mleté mäso a mäsové výrobky pochádzajúce zo Severného Írska, ktorú poskytovalo rozhodnutie 98/256, nemohlo byť príčinou výskytu
BSE u španielskeho dobytka, pretože tieto výrobky sú výslovne určené na ľudskú spotrebu a prežúvavce ich nepožívajú.
Napokon, pokiaľ ide o rozhodnutie 98/692, je potrebné pripomenúť, že zmiernilo zákaz vývozu vykosteného čerstvého mäsa, mletého
mäsa a mäsových prípravkov a mäsových výrobkov a krmív určených pre domáce cicavce zo Spojeného kráľovstva, pochádzajúcich
z hovädzieho dobytka narodeného a odchovaného v Spojenom kráľovstve, ktorý bol porazený v tejto krajine na bitúnkoch, ktoré
sa nepoužívali na porážku hovädzieho dobytka, ktorý sa v zmysle DBES považoval za nevhodný. V prvom rade teda vzhľadom na
druh výrobkov, ktorých odosielanie bolo povolené, ani zmiernenie embarga týmto rozhodnutím nemohlo spôsobiť šírenie BSE mimo
Spojeného kráľovstva. Po druhé je potrebné poznamenať, že priemerná inkubačná doba BSE je štyri až päť rokov. Žalobcovia túto
inkubačnú dobu nespochybňujú, tvrdia však, že minimálna inkubačná doba tejto choroby je 22 mesiacov. Aj za predpokladu, že
sa táto minimálna 22 mesačná doba pripustí, je však v každom prípade potrebné dospieť k záveru, že keďže bol dátum začiatku
odosielaní, ktoré povolilo rozhodnutie 98/692, stanovený na 1. augusta 1999, toto čiastočné zrušenie embarga nemohlo spôsobiť
výskyt choroby u španielskeho dobytka v novembri 2000.
Vzhľadom na vyššie uvedené je opodstatnené dospieť k záveru, že protiprávnosť, ktorú žalobcovia vytýkajú žalovaným inštitúciám,
týkajúcu sa postupného zrušenia embarga uloženého v roku 1996 na výrobky pochádzajúce zo Spojeného kráľovstva, nie je možné
považovať za rozhodujúcu príčinu prenosu BSE do Španielska.
4. O údajnom nesplnení povinností dohľadu a kontroly v oblasti zdravia zvierat a verejného zdravia zo strany žalovaných inštitúcií
Okrem údajnej protiprávnosti, ktorá bola analyzovaná v predchádzajúcej časti, žalobcovia všeobecným spôsobom kritizujú činnosť
žalovaných inštitúcií počas obdobia od roku 1990 do roku 2000, pričom sa predovšetkým domnievajú, že žalované inštitúcie si
nesplnili svoje povinnosti dohľadu a kontroly. Žalobcovia žalovaným inštitúciám vytýkajú, že najmä neuplatnili ustanovenia
článku 152 ods. 4 písm. b) a c) ES – ktoré predpokladajú možnosť prijať opatrenia v oblasti veterinárnej starostlivosti a rastlinnej
výroby a podporných opatrení na ochranu a zlepšenie ľudského zdravia –, neprijali ochranné opatrenia stanovené smernicami
89/662 a 90/425 a nekontrolovali dodržiavanie právnej úpravy Spoločenstva zo strany orgánov členských štátov a najmä zo strany
orgánov Spojeného kráľovstva.
Je teda opodstatnené skonštatovať, že žalobcovia presne neuviedli, ktoré iné činnosti a opomenutia okrem tých, ktoré sa už
skôr analyzovali, predstavovali protiprávne konanie zo strany žalovaných inštitúcií. Žalobcovia a
fortiori
nijako nepodložili svoje tvrdenia o tom, aká bola konkrétna príčinná súvislosť medzi údajnou protiprávnosťou a výskytom BSE
v Španielsku v roku 2000.
Žalobcovia sa teda obmedzili na to, že odkazujú na správu vyšetrovacieho výboru, ktorá podľa ich názoru potvrdzuje, že Komisia
a Rada zodpovedajú za krízu, ktorú spôsobilo rozšírenie BSE do členských štátov. Je totiž potrebné poznamenať, že v uvedenej
správe sa dospelo k záveru, že žalované inštitúcie riešili krízu BSE v období od roku 1990 do roku 1994 nesprávne a že im
v tejto súvislosti vzniká zodpovednosť. Rade sa vytýka najmä jej nečinnosť počas tohto obdobia. Pokiaľ ide o Komisiu, vyšetrovací
výbor jej vytýka najmä to, že uprednostnila riadenie trhu pred verejným zdravím, pozastavila veterinárne kontroly v Spojenom
kráľovstve v období od júna 1990 do mája 1994, mala tendenciu problém zľahčovať, pričom uplatnila aj dezinformačnú politiku,
a oneskorene a neúčinne riešila problém týkajúci sa mäsovokostnej múčky. Z tejto správy takisto vyplýva, že pri činnosti a koordinácii
oddelení Komisie vznikajú nedostatky. Uvedená správa napokon kritizuje činnosť VVV a stáleho veterinárneho výboru.
V každom prípade je potrebné poznamenať, že v tejto správe vyšetrovacieho výboru sa dospelo k záveru, že najväčšiu zodpovednosť
za krízu BSE má vláda Spojeného kráľovstva, ktorá povolila zmenu systému výroby mäsovokostnej múčky, ktorá sa považuje za
zdroj nákazy anglického dobytka, a po roku 1988 nezabezpečila účinnosť zákazu kŕmiť prežúvavce takouto múčkou ani následne
správne uplatnenie právnej úpravy Spoločenstva vo veterinárnej oblasti týkajúcej sa BSE. V správe sa rozsiahlo kritizuje aj
činnosť výrobcov múčky a spracovávateľov živočíšneho odpadu v Spojenom kráľovstve, ktorí vyrábali výrobky nezodpovedajúce
požiadavkám a nevšímali si existujúce riziká nákazy.
Napokon je opodstatnené poznamenať, že správa vyšetrovacieho výboru bola vyhotovená v priebehu roku 1996 a prijatá vo februári
1997, takmer štyri roky pred výskytom BSE v Španielsku. Pritom na rozdiel od tvrdení žalobcov sa závery uvedenej správy nedajú
ľahko uplatniť na situáciu v danom prípade. Napriek tomu, že žalobcovia tvrdia, že žalované inštitúcie nevykonali do roku
2000 odporúčania uvedené v tejto správe, je potrebné uviesť, že v správe dočasného výboru Parlamentu povereného vykonaním
odporúčaní týkajúcich sa BSE zo 14. novembra 1997 sa skonštatovalo, že „Komisia úplne alebo čiastočne vykonala odporúčania
vyšetrovacieho výboru v oblasti BSE alebo sa zaviazala dodržať lehoty stanovené na ich vykonanie“.
V dôsledku toho sa Súd prvého stupňa domnieva, že odvolávanie sa na závery tejto správy na účely rozhodnutia v tejto veci
nestačí na preukázanie existencie priamej príčinnej súvislosti medzi činnosťami a opomenutiami vytýkanými žalovaným inštitúciám
a rozšírením BSE do Španielska v roku 2000.
Okrem toho, pokiaľ ide o tvrdenie žalobcov, podľa ktorého žalované inštitúcie nedostatočne kontrolovali dodržiavanie právnej
úpravy Spoločenstva vo veterinárnej oblasti, Súd prvého stupňa sa domnieva, že aj keby sa považovalo za preukázané, takúto
skutočnosť by nebolo možné považovať za určujúcu príčinu výskytu BSE v Španielsku. Zodpovednosť za účinnú kontrolu uplatňovania
právnych predpisov Spoločenstva vo veterinárnej oblasti majú totiž najmä členské štáty. Pokiaľ ide konkrétne o veterinárne
kontroly uplatniteľné na obchod vnútri Spoločenstva, zo smerníc 89/662 a 90/425 vyplýva, že tieto kontroly prináležia v prvom
rade orgánom členského štátu odosielajúceho tovary a v menšom rozsahu členskému štátu určenia. Orgánom členského štátu odosielajúceho
tovary teda prináleží prijať nevyhnutné opatrenia na zabezpečenie toho, aby výrobcovia dodržiavali veterinárne požiadavky
na všetkých stupňoch výroby, skladovania, uvádzania na trh a prepravy výrobkov (článok 4 smernice 89/662; článok 4 smernice
90/425). Členské štáty musia takisto v prípade výskytu každej zoonózy alebo ochorenia, ktoré by mohli viesť k vážnemu ohrozeniu
zdravia zvierat alebo ľudí, okamžite zaviesť zabraňujúce a preventívne opatrenia stanovené právnou úpravou Spoločenstva a prijať
akékoľvek iné vhodné opatrenia (článok 9 ods. 1 prvý a druhý pododsek smernice 89/662; článok 10 ods. 1 prvý a druhý pododsek
smernice 90/425). Okrem toho môže členský štát určenia z vážnych dôvodov ochrany verejného zdravia alebo zdravia zvierat prijať
ochranné opatrenia, kým dôjde k prijatiu opatrení zo strany Spoločenstva (článok 9 ods. 1 tretí a štvrtý pododsek smernice
89/662; článok 10, ods. 1 tretí a štvrtý pododsek smernice 90/425).
Okrem toho sa Súd prvého stupňa domnieva, že sa nepreukázalo, že ak by tieto inštitúcie prijali – resp. skôr prijali – prísnejšie
opatrenia, teda aj opatrenia, ktorých neprijatie im žalobcovia vytýkajú, táto choroba by nepostihla španielsky dobytok. Zo
spisu predovšetkým vyplýva, že normy Spoločenstva boli často nedodržané jednak zo strany vnútroštátnych orgánov, ako aj hospodárskych
subjektov. Ich činnosti a opomenutia sú prekážkou toho, aby v danom prípade bolo možné skonštatovať priamu príčinnú súvislosť,
ktorá musí existovať medzi údajným protiprávnym správaním inštitúcií Spoločenstva a nárokovanými škodami.
Ako vyplýva z osobitnej správy č. 14/2001 Dvora audítorov, z kontrol, ktoré od roku 1996 vykonal ÚKV, vyplynulo, že väčšina
členských štátov (medzi ktoré patrí aj Španielsko) dostatočne prísne nezabezpečila riadne vykonanie opatrení týkajúcich sa BSE
na svojom území. Podľa Dvora audítorov je potrebné skutočnosť, že v roku 2000 došlo k druhej kríze BSE, posudzovať z hľadiska
tohto nedostatočného vykonania právnej úpravy Spoločenstva zo strany členských štátov, najmä z dôvodu uplatňovania nevhodných
opatrení týkajúcich sa dohľadu a nedodržania zákazu používania mäsovokostnej múčky živočíšneho pôvodu v krmive prežúvavcov,
ako aj nedostatočných kontrol týkajúcich sa obchodu s uvedenou múčkou a živočíšnymi krmivami. Toto nedostatočné vykonanie
existujúcej právnej úpravy Spoločenstva zo strany členských štátov nepochybne prispelo k tomu, že sa zabránilo odstráneniu
BSE a podporilo jej rozšírenie.
Napokon je potrebné zohľadniť aj zodpovednosť niektorých súkromných hospodárskych subjektov za šírenie choroby. V uvedenej
osobitnej správe č. 14/2001 Dvora audítorov sa v tejto súvislosti konštatuje, že v poľnohospodársko-potravinárskom odvetví
sa dostatočne prísne neuplatnila právna úprava Spoločenstva týkajúca sa BSE, najmä pokiaľ ide o zákaz používania múčky a povinnosť
označovania.
Z uvedeného vyplýva, že sa nepreukázalo, že udajné nesplnenia povinností dohľadu a kontroly v oblasti verejného zdravia zo
strany Komisie a Rady boli rozhodujúce pri prenose BSE do Španielska.
5. Záver
Vzhľadom na vyššie uvedené Súd prvého stupňa je toho názoru, že nebolo preukázané, že údajne protiprávne činnosti a opomenutia
zo strany Rady a Komisie možno považovať za určitú a priamu príčinu výskytu choroby BSE v Španielsku v roku 2000 a následného
poklesu spotreby a cien hovädzieho mäsa v tomto štáte a že viedli k vzniku škôd, ktoré si žalobcovia nárokujú v tejto veci.
Okrem toho sa nepreukázalo, že ak by žalované inštitúcie prijali – resp. skôr prijali – opatrenia, ktorých neprijatie im žalobcovia
vytýkajú, táto choroba by nebola postihla španielsky dobytok.
V dôsledku toho je opodstatnené dospieť k záveru, že nebola preukázaná existencia príčinnej súvislosti medzi nárokovanou škodou
a údajne protiprávnym konaním zo strany inštitúcií Spoločenstva.
Preto je potrebné žalobu zamietnuť ako nedôvodnú bez toho, aby bolo potrebné v danom prípade rozhodnúť o splnení ostatných
podmienok mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva, teda o protiprávnych konaniach vytýkaných žalovaným inštitúciám a o vzniku
škody.

O trovách
Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť
trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobcovia nemali vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ich na
náhradu svojich vlastných trov konania a na náhradu trov konania, ktoré vznikli Rade a Komisii, v súlade s návrhom žalovaných.
Z týchto dôvodov
SÚD PRVÉHO STUPŇA
rozhodol a vyhlásil:
1.
Žaloba sa zamieta ako neprípustná v rozsahu, v akom sa týka Unió de Pagesos a Confederación de Organizaciones de Agricultores
y Ganaderos.
2.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta ako nedôvodná.
3.
Žalobcovia znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinní nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Rade a Komisii.
García‑Valdecasas
Cooke
Labucka
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 13. decembra 2006.
Tajomník

Predseda komory
E. Coulon

J. D. Cooke
Obsah
Skutkové okolnosti
Konanie a návrhy účastníkov konania
O prípustnosti
O prvej námietke neprípustnosti založenej na formálnej vade týkajúcej sa označenia žalobcov
Tvrdenia účastníkov konania
Posúdenie Súdom prvého stupňa
O druhej námietke neprípustnosti založenej na chýbajúcom upresnení skutkových a právnych okolností, na ktorých sa žaloba zakladá
Tvrdenia účastníkov konania
Posúdenie Súdom prvého stupňa
O tretej námietke neprípustnosti založenej na neexistencii právneho záujmu Unió de Pagesos a COAG na podaní žaloby
O veci samej
Tvrdenia účastníkov konania
1. O existencii protiprávneho konania zo strany Rady a Komisie
– O porušení právnej úpravy Spoločenstva týkajúcej sa ochrany zdravia zvierat a verejného zdravia
– O porušení zásad správneho úradného postupu, legitímnej dôvery a obozretnosti
2. O vzniku škody
3. O existencii príčinnej súvislosti
Posúdenie Súdom prvého stupňa
1. O údajnom oneskorení pri zákaze používania mäsovokostnej múčky a pri zavedení vhodných postupov na spracovávanie živočíšneho
odpadu
– Činnosť žalovaných inštitúcií pred júnom 1994
– Činnosť žalovaných inštitúcií v období od júna 1994 do decembra 2000
– Záver
2. O údajnom oneskorení pri zákaze používania ŠRM
3. O údajne predčasnom zrušení embarga, ktoré bolo uvalené na hovädzí dobytok, hovädzie mäso a mäsovokostnú múčku pochádzajúce
zo Spojeného kráľovstva
4. O údajnom nesplnení povinností dohľadu a kontroly v oblasti zdravia zvierat a verejného zdravia zo strany žalovaných inštitúcií
5. Záver
O trovách
*
Jazyk konania: španielčina.