CELEX: 61999CJ0230
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
EY:n perustamissopimuksen 30 artiklan (josta on tullut EY 28 artikla) rikkominen
Kansallinen lainsäädäntö, joka koskee kumista valmistettuja, elintarvikkeiden sekä ruoka- ja juomavalmisteiden kanssa kosketuksissa olevia materiaaleja ja tuotteita
Vastavuoroinen tunnustaminen
Säännönmukaisen virallisen huomautuksen puuttuminen
Kanteen tutkimatta jättäminen

Tuomion perustelut
1 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY 226 artiklan nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 15.6.1999 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen 30 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 28 artikla) mukaisia velvoitteitaan, koska se on tehnyt 9.11.1994 päätöksen, joka koskee kumista valmistettuja, elintarvikkeiden sekä ruoka- ja juomavalmisteiden kanssa kosketuksissa olevia materiaaleja ja tuotteita (JORF 2.12.1994, s. 17029; jäljempänä vuoden 1994 päätös), säätämättä nimenomaisesti muissa jäsenvaltioissa lain mukaan noudatettavien teknisten sääntöjen, standardien ja valmistusmenetelmien tunnustamisesta sekä tähän liittyvien toisessa jäsenvaltiossa virallisesti tunnustetun valvonta- ja tarkastusyksikön tai laboratorion suorittamien tarkastusten ja testien tulosten tunnustamisesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
2 Vuoden 1994 päätöksen 1 §:n mukaan "kumista valmistettujen materiaalien ja tuotteiden, joita pidetään kaupan tai hallussa myyntiä varten taikka myydään elintarvikkeiden sekä ruoka- ja juomavalmisteiden kanssa kosketuksissa käytettäväksi sekä tällaisten elintarvikkeiden ja valmisteiden kanssa kosketuksissa käytettävien materiaalien ja tuotteiden on oltava tämän päätöksen mukaisia".
3 Vuoden 1994 päätöksen 2 §:n toisen momentin ensimmäisessä virkkeessä säädetään seuraavaa:
"1 §:ssä tarkoitettujen materiaalien ja tuotteiden tuotantoon käytettävät synteettiset polymeerit on valmistettava ainoastaan liitteessä I olevassa taulukossa B mainituista monomeereistä, lähtöaineista ja muuntoaineista."
4 Vuoden 1994 päätöksen 4 §:n ensimmäisessä momentissa säädetään seuraavaa:
"1 §:ssä tarkoitettujen kumista valmistettujen materiaalien ja tuotteiden valmistusprosessissa saadaan päätöksen 2 §:ssä tarkoitettuihin polymeereihin lisätä ainoastaan liitteessä II lueteltuja lisäaineita."
5 Vuoden 1994 päätöksen 5 §:ssä säädetään vielä seuraavaa:
"Liitteessä II mainittujen aineiden yhteydessä voi olla numeroituja viittauksia, jotka osoittavat erityisten puhtauskriteerien tai vastaaviksi tunnustettujen puhtauskriteerien noudattamista, jotka Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioiden viranomaiset tai Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen osapuolet ovat vahvistaneet."
Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet
6 Ranskan viranomaiset ilmoittivat 18.11.1993 komissiolle teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 28 päivänä maaliskuuta 1983 annetun neuvoston direktiivin 83/189/ETY (EYVL L 109, s. 8) mukaisesti päätösluonnoksesta, joka koski elintarvikkeiden sekä ruoka- ja juomavalmisteiden kanssa kosketuksissa käytettäviä kumista valmistettuja materiaaleja ja tuotteita.
7 Koska jotkin tiedoksi annetun päätösluonnoksen säännökset olivat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, komissio lähetti 20.2.1994 yksityiskohtaisen lausunnon, jossa se ilmoitti, että päätösluonnoksessa oli nimenomaisesti säädettävä ensinnäkin muiden jäsenvaltioiden tai Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyn sopimuksen (EYVL 1994, L 1, s. 3; jäljempänä ETA-sopimus) osapuolten alueella lain mukaan noudatettavien teknisten säännösten, standardien ja valmistusmenetelmien tunnustamisesta sekä toiseksi toisen jäsenvaltion tai ETA-sopimuksen osapuolen virallisesti tunnustaman valvonta- ja tarkastusyksikön tai laboratorion suorittamien tarkastusten ja testien tulosten tunnustamisesta, asianmukaiset ja tyydyttävät tekniset, ammatilliset ja riippumattomuuden takeet tarjoten.
8 Ranskan viranomaiset vastasivat kirjeessään 9.8.1994, ettei komission ehdottama lähestymistapa niiden mielestä vaikuttanut perustellulta.
9 Ranskan viranomaiset tekivät ja sittemmin 5.1.1995 lähettivät komissiolle vuoden 1994 päätöksen, jossa toistetaan tiedoksi annetun luonnoksen säännökset ottamatta huomioon komission tältä osin tekemiä huomautuksia.
10 Useissa kahdenvälisissä kokouksissa ja komissiolle 15.1.1996 annetussa ilmoituksessa Ranskan viranomaiset pysyivät kannassaan.
11 Komissio antoi 3.12.1997 EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan (josta on tullut EY 226 artikla) nojalla perustellun lausunnon, jossa se katsoi Ranskan tasavallan laiminlyöneen perustamissopimuksen 30 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukaisia velvoitteitaan, kun se oli antanut vuoden 1994 päätöksen ottamatta huomioon komission esittämiä ehdotuksia. Komissio vaati niin ikään Ranskan hallitusta ryhtymään tarvittaviin toimenpiteisiin lausunnon noudattamiseksi kahden kuukauden määräajassa sen tiedoksiannosta.
12 Vastauksena perusteltuun lausuntoon Ranskan viranomaiset lähettivät komissiolle kirjeellä 18.2.1998 ilmoituksen, jossa ne ehdottivat, että vuoden 1994 päätökseen sisällytetään säännös päätöksen 2 ja 4 §:ssä tarkoitettujen "monomeerien, lähtöaineiden ja muuntoaineiden" vastavuoroisesta tunnustamisesta.
13 Komissio ehdotti kirjeessään 15.4.1998 Ranskan viranomaisille kyseiseen säännökseen sellaista muutosta, joka mahdollistaisi vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen täysimääräisen noudattamisen.
14 Ranskan viranomaiset vastasivat 4.6.1998 päivätyssä kirjeessään pysyttävänsä asianomaisen säännöksen vuoden 1994 päätöksessä alun perin esitetyssä muodossa, koska ne katsoivat, että kunkin jäsenvaltion oli pystyttävä takaamaan se, että kansanterveydelliset vaatimukset on otettu huomioon, sekä se, että muun muassa toksikologiset riskit on arvioitu ennen jonkin aineen markkinoille saattamisen sallimista.
15 Koska Ranskan tasavalta ei ollut noudattanut perusteltua lausuntoa määräajassa, komissio nosti esillä olevan kanteen yhteisöjen tuomioistuimessa.
16 Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa Ranskan tasavallan jättäneen perustamissopimuksen 30 artiklan mukaiset velvoitteensa noudattamatta tehdessään vuoden 1994 päätöksen ja että Ranskan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
17 Ranskan hallitus väittää aluksi, ettei kannetta voida ottaa tutkittavaksi.
Kanteen tutkittavaksi ottaminen
18 Ranskan hallituksen mukaan komissio on sekoittanut keskenään perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisen menettelyn ja direktiivissä 83/189/ETY tarkoitetun ennakkoilmoitusmenettelyn.
19 Ranskan mielestä tämä sekoittaminen loukkaa useita yleisiä oikeusperiaatteita.
20 Ensinnäkään komissio ei Ranskan mukaan voi korvata virallista huomautusta yksityiskohtaisella lausunnolla, koska tällaisella menettelyllä rikotaan perustamissopimuksen 169 artiklaa, jossa määrätään kolmesta menettelyvaiheesta, ja loukataan näin normihierarkian periaatetta.
21 Toiseksi komissio ei Ranskan näkemyksen mukaan ole noudattanut toisaalta esitöiden ja lausuntojen ja toisaalta sitovien toimenpiteiden välistä eroa. Tämä ero menettäisi nimittäin merkityksensä, jos komission yksityiskohtainen lausunto loisi jäsenvaltioille velvoitteita tai jos säädösluonnos rinnastettaisiin säädökseen.
22 Ranskan hallitus katsoo lisäksi, että komission menettely loukkaa kontradiktorista periaatetta, koska direktiivin 83/189/ETY mukaisen menettelyn soveltaminen merkitsee sitä, ettei virallista huomautusta anneta.
23 Komission mielestä kanne voidaan ottaa tutkittavaksi.
24 Komissio katsoo, että vaikka perustamissopimuksen 169 artiklassa velvoitetaan noudattamaan oikeudenkäyntiä edeltävää vaihetta, tässä määräyksessä ei täsmennetä sitä muotoa, joka sen suorittamilla toimenpiteillä on oltava kyseisessä vaiheessa.
25 Komissio myöntää, että käytännöksi on vakiintunut, että oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa ensimmäiseksi tapahtuva toimenpide on virallinen huomautus, jossa on lyhyesti tuotava esiin asianomaista jäsenvaltiota vastaan kohdistuvat moitteet.
26 Koska ilmaisua "virallinen huomautus" ei kuitenkaan perustamissopimuksen 169 artiklassa käytetä, ensimmäiselle oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa tapahtuvalle toimenpiteelle ei komission mukaan ole mitään määrämuotoa.
27 Tämän vuoksi komission mukaan ei ole estettä sille, että direktiivin 83/189/ETY 9 artiklan 1 kohdan nojalla annetun "yksityiskohtaisen lausunnon" voidaan katsoa vastaavan virallista huomautusta, koska tällainen lausunto sisältää ainakin suppean esityksen komission väitteistä, jotka koskevat jäsenvaltion jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä.
28 Komissio huomauttaa, että asiassa C-184/96, komissio vastaan Ranska, 22.10.1998 annetussa tuomiossa (Kok. 1998, s. I-6197) oli - kuten tässäkin tapauksessa - kyse yksityiskohtaisesta lausunnosta eikä virallisesta huomautuksesta. Vastaajana asiassa ollut Ranskan hallitus ei kuitenkaan esittänyt tältä osin vastaväitteitä, ja yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi implisiittisesti tämän lähestymistavan.
29 Vastauskirjelmässään Ranskan hallitus väittää, ettei säädösluonnos määritelmänsäkään mukaan sisällä oikeudellisesti sitovia säännöksiä. Luonnos ei siten voi sellaisenaan merkitä perustamissopimuksen tai johdetun oikeuden mukaisten velvoitteiden laiminlyöntiä. Lisäksi se seikka, että säädösehdotuksen tiedoksi antanut jäsenvaltio voi direktiivin 83/189/ETY mukaisessa kontradiktorisessa menettelyssä esittää oman näkemyksensä ja muuttaa tiedoksi annettua ehdotusta tai luopua siitä, sekä toiseksi se, että komissiolla on mahdollisuus määrätä kahdentoista kuukauden pituinen status quo -vaihe yhdenmukaistamista varten, osoittaa, ettei tilannetta tässä vaiheessa voida luonnehtia jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämiseksi.
30 Lisäksi se, että Ranskan hallitus ei ole tuonut esiin tätä menettelykysymystä edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska, ei Ranskan hallituksen mukaan estä sitä tekemästä tässä asiassa niin, eikä se varsinkaan estä yhteisöjen tuomioistuinta, joka ei omasta aloitteestaan käsittele tätä kysymystä, tutkimasta tätä esillä olevassa asiassa vastaajan vaatimuksesta.
31 Kuten yhteisöjen tuomioistuin on asiassa C-341/97, komissio vastaan Alankomaat, 13.9.2000 antamassaan määräyksessä (Kok. 2000, s. I-6611, 17 kohta) todennut, jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn oikeudenkäyntiä edeltävälle vaiheelle asetetusta tavoitteesta johtuu, että virallisen huomautuksen tarkoituksena on yhtäältä määritellä riidan kohde ja antaa jäsenvaltiolle, jota kehotetaan esittämään huomautuksensa, tarvittavat tiedot puolustuksensa valmistelemiseksi (asia C-289/94, komissio v. Italia, tuomio 17.9.1996, Kok. 1996, s. I-4405, 15 kohta), sekä toisaalta antaa tälle tilaisuus poistaa lainvastaisuus ennen kuin asia saatetaan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi (asia C-365/97, komissio v. Italia, tuomio 9.11.1999, Kok. 1999, s. I-7773, 23 ja 24 kohta).
32 Lisäksi on huomattava, että virallisen huomautuksen lähettäminen merkitsee sitä, että kyseessä olevan jäsenvaltion väitetään aikaisemmin jättäneen noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan (em. asia komissio v. Alankomaat, määräyksen 18 kohta).
33 On kuitenkin todettava, että direktiivin 83/189/ETY mukaista yksityiskohtaista lausuntoa annettaessa jäsenvaltion, jolle lausunto on osoitettu, ei voida katsoa syyllistyneen yhteisön oikeuden rikkomiseen, koska annettava säädös on tällöin vasta luonnosvaiheessa (em. asia komissio v. Alankomaat, määräyksen 19 kohta).
34 Päinvastainen näkemys johtaisi siihen, että yksityiskohtainen lausunto olisi ehdollinen virallinen huomautus, jonka olemassaolo riippuisi siitä, kuinka kyseessä oleva jäsenvaltio toimii lausunnon seurauksena. Tällainen epävarmuus on ristiriidassa oikeusvarmuuden kanssa, jonka edellytetään kuuluvan kaikkiin sellaisiin menettelyihin, jotka voivat johtaa oikeudenkäyntiin (em. asia komissio v. Alankomaat, määräyksen 20 kohta).
35 Näin ollen kanne on jätettävä tutkimatta.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
36 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
37 Ranskan tasavalta ei ole vaatinut, että komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Tämän vuoksi asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) Kanne jätetään tutkimatta.
2) Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.