CELEX: 62003CJ0495
Közös vámtarifa
Vámtarifaszámok
A kombinált nómenklatúrába történő besorolás
8709 vámtarifaszám
»Magnum ET120 Terminal Tractor« vontató
EK 234. cikk
A nemzeti bíróság előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztésére irányuló kötelezettsége
Feltételek
Más tagállam vámhatóságai által hasonló járművel kapcsolatban harmadik személy érdekében adott, kötelező érvényű tarifális felvilágosítás

1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 234. cikk, valamint az 1998. október 26‑i 2261/98/EK bizottsági rendelettel
(HL L 292., 1. o.) módosított, a vám- és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július
23‑i 2658/87/EGK tanácsi rendelet (HL L 256., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 382. o.) I. mellékletében
található kombinált nómenklatúra (a továbbiakban: KN) 8709 vámtarifaszámának az értelmezésére vonatkozik.
2       E kérelmet az Amszerdamban (Hollandia) letelepedett Intermodal Transports BV (a továbbiakban: Intermodal) és a Staatssecretaris
van Financiën (pénzügyminiszter) közötti jogvitában terjesztették elő bizonyos, „Magnum ET120 Terminal Tractor” elnevezésű
járműveknek a KN‑be való besorolásával kapcsolatban. Az említett járművek 2 500 percenkénti fordulatszámon 132 kW‑os teljesítményű
dízelmotorral, valamint négy előremeneti és egy hátrameneti fokozatú automata sebességváltóval rendelkeznek, továbbá zárt
fülkével és 60 cm‑es emelést lehetővé tévő emelőplatóval vannak ellátva. Teherbírásuk 32 000 kg, fordulási ívük sugara nagyon
rövid, és egytengelyes utánfutók ipari területeken, illetve épületeken belüli mozgatására tervezték őket.
3       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés arra vonatkozik, hogy mi a jelentősége a valamely tagállam vámhatósága
által adott kötelező érvényű tarifális felvilágosításnak annak megállapítása során, hogy kötelesek‑e a más tagállamok vámtarifa-besorolási
kérdést eldöntő nemzeti bíróságai előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordulni a Bírósághoz. A második kérdés az ügyben
szereplő járművek helyes besorolására vonatkozik.

Jogi háttér

A kombinált nómenklatúra
4       A KN a Vám Világszervezetté alakult Vámegyüttműködési Tanács által kidolgozott, és az 1983. június 14‑én Brüsszelben megkötött
nemzetközi egyezménnyel (a továbbiakban: HR-egyezmény) létrehozott harmonizált áruleíró és kódrendszeren (a továbbiakban:
HR) alapul, amely egyezményt és az azt módosító 1986. június 24‑i jegyzőkönyvet az 1987. április 7‑i 87/369/EGK tanácsi határozat
(HL L 198., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 288. o.) hagyott jóvá.
5       A 8701 és a 8709 vámtarifaszámok a KN második részében, a XVII. áruosztályban, a 87. árucsoportban szerepelnek. Ez az árucsoport
a járműveket, vontatókat, kerékpárokat és egyéb szárazföldi járműveket, valamint alkatrészeiket és tartozékaikat tartalmazza.
Az árucsoport 2. megjegyzése kimondja, hogy „[e]nnek az árucsoportnak az alkalmazásában a »vontató« elsősorban más jármű,
szerelvény, teher vontatására vagy tolatására alkalmas járművet jelent, amely rendeltetésszerű használatával összefüggésben
felszerelhető szerszám, vetőmag, műtrágya vagy más áru szállítására alkalmas szállítótérrel is. […]”.
6       Az alapügyben vitatott vámtartozás létrejöttének időpontjában a 8701 vámtarifaszám szövege a következő volt: „Vontató (a 8709 vtsz.
alá tartozó vontató kivételével)”. A 8701 20 10 alszám alá az „új egytengelyes utánfutókhoz használt közúti vonatók” tartoztak.
A 8709 vámtarifaszám alá tartozó áruk a következők voltak: „[ö]njáró targonca, emelőszerkezettel nem felszerelve, gyárban,
áruházban, kikötő területén vagy repülőtéren áru rövid távolságra történő szállítására; vasúti pályaudvar peronján használt
vontató; az idetartozó jármű alkatrésze”.
7       A KN értelmezésének általános szabályai, amelyek első része I. szakaszának A. címe alatt találhatók, a következőképpen szólnak:
„Az áruknak a Kombinált Nómenklatúrába történő besorolására a következő elvek az irányadók.
1.      Az áruosztályok, árucsoportok és árualcsoportok címe csak a hivatkozások megkönnyítésére szolgál; jogi szempontból az áruk
besorolását a vámtarifaszámokban szereplő árumegnevezések és az azokhoz kapcsolódó, az áruosztályokhoz, illetve az árucsoportokhoz
tartozó megjegyzések alapján, valamint – ha az adott vámtarifaszám vagy megjegyzés eltérően nem rendelkezik – a következő
rendelkezések alapján kell meghatározni.
[…]”
8       A HR-egyezmény 6. cikkének (1) bekezdése szerint a Vámegyüttműködési Tanácson belül létrejön az egyes szerződő felek képviselőiből
álló „Összehangolt [Harmonizált] Rendszer Bizottság”. A HR‑egyezmény 7. cikkének (1) bekezdése szerint e bizottság feladata
többek között az, hogy módosításokat javasoljon az egyezményhez, és magyarázó megjegyzéseket, besorolási állásfoglalásokat,
és a HR értelmezésére vonatkozó más állásfoglalásokat fogalmazzon meg.
9       A HR 8701 vámtarifaszámra vonatkozó magyarázó megjegyzése kimondja:
„E vtsz. értelmezése szerint vontatónak kell tekinteni azokat a kerekes vagy lánctalpas járműveket, amelyeket elsősorban más
jármű, szerelvény vagy teher vontatására, illetve tolatására szerkesztettek és alkalmaznak. […]
E vtsz. alá tartoznak (a 87.09 vtsz. alá tartozó, a vasúti pályaudvarokon használt targoncák kivételével) a vontatók (mezőgazdasági
vagy erdészeti munkára szolgáló vontatók, közúti vontatók, építési munkáknál használatos nagy teljesítményű vontatók, csörlős
vontatók, stb.), bármilyen meghajtásúak is (belső égésű dugattyús motorok, elektromotorok stb.) […]
[Az ide tartozó járművek] [f]el lehetnek szerelve […] pótkocsiknak vagy félpótkocsiknak a vontatóhoz történő hozzákapcsolására
szolgáló szerkezettel […]”
10     A HR 8709 vámtarifaszámra vonatkozó magyarázó megjegyzése szerint:
„Ide tartozik az önjáró járművek olyan csoportja, amelyeket gyárak, raktárak, kikötők területén, vagy repülőtereken használnak
különféle rakományok (áruk vagy tartályok) rövid távolságra történő szállítására […] vagy vasútállomások peronján kis pótkocsik
vontatására.
[…]
Ez alá a vtsz. alá tartozó targoncák közös fő jellegzetességei, amelyek alapján megkülönböztethetők a 87.01, 87.03 vagy 87.04 vtsz.
alá tartozó járművektől, a következőkben foglalhatók össze.
(1)      Felépítésük és rendeltetésüknek megfelelő különleges megjelenési formájuk miatt nem alkalmasak személyek vagy áruk országúton
vagy egyéb közúton történő szállítására.
(2)      Legnagyobb sebességük terhelten általában nem több 30–35 km/óránál.
(3)      Fordulási ívük sugara megközelítően azonos a jármű hosszával.
Az üzemi targoncáknak rendszerint nincs zárt vezetőfülkéje, a vezető elhelyezésére gyakran nincs több hely, mint egy plató,
amelyen állva irányítja a járművet. Bizonyos típusok el vannak látva a vezető helyét védő kerettel vagy fém védőráccsal, stb.
A gyalogosan irányítható egytengelyes targoncákat is ez alá a vtsz. alá kell osztályozni.
[…]
A vasúti pályaudvarokon használatos vontatókat elsősorban más járművek (pl. kis pótkocsik) vontatására vagy tolatására tervezik.
Maguk nem szállítanak árukat és általában könnyebbek és kisebb teljesítményűek, mint a 87.01 vtsz. alá tartozó vontatók. Az
ilyen típusú vontatókat rakpartokon, raktárakban, stb. is használhatják.
[…]”

A tarifális felvilágosítás
11     Az 1996. december 19‑i 82/97/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL 1997. L 179., 11. o.; magyar nyelvű különkiadás
2. fejezet, 8. kötet, 179. o.) módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi
rendelet (HL L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o., a továbbiakban: KVK) 4. cikke a következőképpen
rendelkezik:
„E Kódex alkalmazásában a következő meghatározásokat kell alkalmazni:
[...]
5.      »Határozat« a vámhatóságoknak a vámjogszabályokkal kapcsolatos bármely olyan hivatalos aktusa, amellyel valamely konkrét esetben
döntést hoznak, és amely egy vagy több meghatározott, illetve azonosítható személyre joghatással van; ez a kifejezés, többek
között, magában foglalja a 12. cikk értelmében vett kötelező érvényű felvilágosítást is;
[...]”
12     A KVK 9. cikkének (1) bekezdése így szól:
„[…] [A]z érintett személyre nézve kedvező határozatot vissza kell vonni vagy módosítani kell, ha a határozat kiadásához szükséges
feltételek közül egy vagy több nem teljesült, vagy időközben már nem áll fenn.”
13     A KVK 12. cikke szerint:
„[…]
(2) A kötelező érvényű tarifális felvilágosítás vagy kötelező érvényű származási felvilágosítás a vámhatóságokat a felvilágosítás
jogosultjával szemben csak a tarifális besorolás vagy az áru származásának meghatározása tekintetében köti.
[...]
(3) A felvilágosítás jogosultjának bizonyítania kell:
–       a vámtarifánál: hogy a vámáru-nyilatkozatban szereplő áruk minden tekintetben megegyeznek a felvilágosításban leírt árukkal,
[...]
(5) A kötelező érvényű felvilágosítás érvénytelenné válik:
a) a tarifális felvilágosítás esetében:
i.      ha valamely rendelet elfogadása esetén a felvilágosítás már nem felel meg az abban foglalt rendelkezéseknek;
ii.      ha az már nem egyeztethető össze a 20. cikk (6) bekezdésében említett nómenklatúrák magyarázatával:
–       közösségi szinten a Kombinált Nómenklatúrához fűzött magyarázó megjegyzések módosításai miatt vagy az Európai Közösségek Bíróságának
valamely ítélete következtében,
–       nemzetközi szinten valamely besorolási állásfoglalás vagy az 1952‑ben Vám-együttműködési Tanács elnevezéssel létrehozott Vámigazgatások
Világszervezete által elfogadott Harmonizált Áruleíró és Kódrendszer Nómenklatúrájához fűzött magyarázó megjegyzések módosítása
következtében;
iii.      ha azt a 9. cikknek megfelelően visszavonják vagy módosítják, feltéve, hogy a visszavonásról vagy a módosításról a jogosultat
értesítik.
Az i. és ii. alpontban szereplő esetekben a kötelező érvényű felvilágosítás érvénytelenné válásának időpontja az említett
intézkedések kihirdetésének napja vagy, nemzetközi intézkedések esetében, az
Európai Közösségek Hivatalos Lapja
»C« sorozatában közzétett bizottsági közlemény kelte.
[…]”
14     Az 1996. december 18‑i 12/97/EK bizottsági rendelettel (HL 1997. L 9., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 8. kötet,
3. o.) módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések
megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet (HL L 253., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet,
6. kötet, 3.ºo., a továbbiakban: a KVK végrehajtási rendelete) 5. cikkének (1) bekezdése a következőképpen határozza meg a
kötelező érvényű felvilágosítást: „olyan tarifális […] felvilágosítás, amely a Közösség tagállamainak vámigazgatásai számára
kötelező érvénnyel bír, amennyiben a 6. és 7. cikkben megállapított feltételek teljesülnek”.
15     A KVK végrehajtási rendeletének 10. cikke a következőket mondja ki:
„(1) A [KVK] 5. és 64. cikkének sérelme nélkül, a kötelező érvényű felvilágosítást kizárólag a felvilágosítás jogosultja használhatja
fel.
[…]
(3) A kötelező érvényű felvilágosítást annak jogosultja bizonyos áruk tekintetében csak akkor használhatja fel, amennyiben
megállapították
a)      tarifális kérdésekben a vámhatóságok megelégedésére, hogy a szóban forgó áruk minden szempontból megegyeznek azokkal, amelyeket
a benyújtott felvilágosításban leírnak;
[…]”
16     A KVK végrehajtási rendeletének 11. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A valamely tagállam vámhatóságai által 1991. január 1‑je után kiadott kötelező tarifális felvilágosítások azonos feltételek
mellett kötelező érvényűek a többi tagállam illetékes hatóságaira nézve.”

Az alapügy és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
17     1999. március 1‑jén az Intermodal vámáru-nyilatkozatot tett „Magnum ET120 Terminal Tractors” megjelölésű motoros járművek
szabad forgalomba bocsátása céljából. A nyilatkozat a járműveket a KN 8709 tarifaszáma alá sorolta be.
18     Ellenőrzést követően a holland vámhatóságok azonban úgy ítélték meg, hogy az említett járművek a KN 8701 20 10 alszáma alá
tartoznak. Ezért kiegészítő fizetési felszólítást intéztek az Intermodalhoz.
19     A kiegészítő fizetési felszólítás ellen a Gerechtshof te Amsterdamhoz benyújtott keresete alátámasztásául az Intermodal többek
között egy kötelező érvényű tarifális felvilágosítást (a továbbiakban: ktf) terjesztett elő, amelyet a finn vámhatóságok adtak
ki 1996. május 14‑én. Ez a hatályos okirat a Tamperében (Finnország) letelepedett Sisu Terminal Systems Oy társaságot jelölte
meg címzettjeként, és a „Sisu‑Terminaaltraktori” megnevezésű járműveket a KN 8709 tarifaszáma alá sorolja be.
20     Ezt a keresetet e bíróság 2002. május 21‑i határozatával elutasította. Minthogy úgy ítélte meg, hogy a KN értelmezésének a
KN első része I. szakasza A. címének 1. pontjában található általános szabályából, valamint a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából
az következik, hogy az áruk tarifális besorolásának általános szempontja általában a KN‑tarifaszám és az áruosztályokhoz,
illetve árucsoportokhoz fűzött megjegyzések szövegében meghatározott objektív jellemzőikben és tulajdonságaikban található
meg, az említett bíróság úgy találta, hogy mivel nem áruszállításra tervezték őket, és nem alkalmasak targoncák vontatására
sem, a vitatott járművek nem sorolhatók a 8709 vámtarifaszám alá.
21     Minthogy ezért úgy találta, hogy egyértelműen a 8701 20 10 alszám irányadó, és minthogy úgy ítélte meg, hogy ezt az értékelést
nem befolyásolja, hogy a finn hatóságok harmadik személy részére ettől eltérő ktf‑et adtak ki hasonló áru vonatkozásában,
a Gerechtshof te Amsterdam úgy döntött, hogy nem szükséges a Bíróságtól előzetes döntéshozatalt kérni.
22     Az Intermodal kérte e határozat felülvizsgálatát a Hoge Raad der Nederlandentől.
23     Noha úgy ítélte meg, hogy a KVK 4. cikkének 5. pontjából és 12. cikkének (2) és (3) bekezdéséből, valamint a KVK végrehajtási
rendeletének 10. cikkéből az következik, hogy az Intermodal nem alapíthat jogot olyan ktf‑re, amelynek nem ő a címzettje,
és amely más árura vonatkozik, a Hoge Raad der Nederlanden tudni szeretné, hogy olyan körülmények között, mint amelyek az
alapügyben fennállnak, nem köteles‑e előzetes döntéshozatalt kérni a Bíróságtól az a nemzeti bíróság, amely szerint az ilyen,
harmadik személy részére kiadott ktf a KN szempontjából nyilvánvalóan téves besorolást tartalmaz. A kérdést előterjesztő bíróság
szerint esetleg az e kérdésre adandó igenlő válasz mellett szólhat az, hogy a KVK 12. cikke (5) bekezdése a) pontja ii) alpontjának
első franciabekezdése értelmében a Bíróság valamely ítélete következtében a ktf érvénytelenné válik, ha már nem egyeztethető
össze a KN értelmezésével.
24     Az előterjesztő bíróság továbbá azt kívánja tudni, hogy a 8709 vámtarifaszámot szigorúan kell‑e értelmezni, és ezáltal kizárni
belőle az alapügyben szereplő járműveket azon az alapon, hogy nem szállítanak árut, és nem minősülnek pályaudvarokon használt
vontatóknak, illetve hasonló járműveknek, vagy pedig tágabban kell‑e értelmezni az említett vámtarifaszámot, amint azt a HR
magyarázó megjegyzései sugallják, amelyek úgy terjesztik ki a „vontató” fogalmát, hogy az magába foglalja a más járművek vontatására
vagy tolatására nemcsak a pályaudvarokon, hanem a kikötőkben, raktárakban stb. használtakat is.
25     E körülmények között a Hoge Raad der Nederlanden úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából
a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Ha a nemzeti bíróság által eldöntendő, meghatározott áru KN‑be történő besorolására vonatkozó jogvitában a megfizetésért felelős
személy valamely vámhatóság harmadik személy részére hasonló áru vonatkozásában kiadott [ktf‑ben] megnyilvánuló értékelésére
hivatkozik, miközben e bíróság szerint a [ktf] nem áll összhangban a KN‑nel, köteles‑e ez a bíróság a KN értelmezésére irányuló
kérdést terjeszteni az Európai Közösségek Bírósága elé?
2)      Úgy kell‑e értelmezni a KN 8709 vámtarifaszámát, hogy a vitatott járművek e vámtarifaszám alá tartoznak?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az első kérdésről
26     Ezzel a kérdéssel az előterjesztő bíróság azt szeretné megtudni, hogy az a nemzeti bíróság, amelynek valamely áru KN‑be való
besorolásával kapcsolatos jogvitát kell eldöntenie, és amely előtt más tagállam vámhatósága által az említett jogvitán kívül
álló személy részére hasonló áruval kapcsolatban kiadott ktf‑re hivatkoznak, köteles‑e értelmezési kérdést terjeszteni a Bíróság
elé, ha azon az állásponton van, hogy a ktf nem áll összhangban a KN‑nel, és el kíván térni a ktf‑ben foglalt tarifális besorolástól.
27     E tekintetben előzetesen le kell szögezni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság helyesen ítélte meg, hogy a KVK 12. cikkéből
az következik, hogy a ktf csak címzettje számára, és kizárólag a benne leírt áruk tekintetében keletkeztet jogokat. Amint
az a jelen ítélet 23. pontjából kitűnik, az említett bíróság arra is helyesen következtetett ebből, hogy az előtte folyamatban
lévő jogvitában az Intermodalnak nem volt alanyi joga arra, hogy a finn vámhatóságok által kiadott ktf‑re hivatkozzék.
28     Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés, illetve elsősorban azon nemzeti bíróságok tekintetében, amelyek határozatai
ellen a belső jog szerinti jogorvoslatra van lehetőség, az EK 234. cikk második bekezdéséből az következik, amint arra a holland
kormány és az Európai Közösségek Bizottsága emlékeztetett, hogy ezen bíróságoknak – ha úgy ítélik meg, hogy ítéletük meghozatalához
szükség van e kérdés eldöntésére – lehetőségük van értelmezésre irányuló előzetes döntéshozatalt kérni a Bíróságtól, de ez
nem kötelességük.
29     E tekintetben emlékeztetni kell különösen arra: annak, hogy az EK 234. cikk harmadik bekezdése azon bíróságok tekintetében,
amelyek határozatai ellen nincs jogorvoslati lehetőség, előírja, hogy előzetes döntéshozatalt kell kérniük a Bíróságtól, többek
között az a célja, hogy megakadályozza olyan ítélkezési gyakorlat kialakulását valamely tagállamban, amely nem áll összhangban
a közösségi jog szabályaival (lásd többek között a C‑393/98. sz. Gomes Valente-ügyben 2001. február 22‑én hozott ítélet [EBHT 2001.,
I‑1327. o.] 17. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
30     Márpedig ez a cél akkor is megvalósul, ha az előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztésére vonatkozó kötelezettség
– a Bíróság által elismert korlátokat nem érintve (a 283/81. sz., Cilfit és társai ügyben 1982. október 6‑án hozott ítélet
[EBHT 1982., 3415. o.]) – csak a legfelsőbb bíróságokat, valamint azon nemzeti bíróságokat terheli, amelyek határozatai ellen
nincs jogorvoslati lehetőség (lásd a C‑99/00. sz. Lyckeskog-ügyben 2002. június 4‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑4839. o.]
14. és 15. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
31     Ezzel szemben azok a nemzeti bíróságok, amelyek határozata ellen van belső jogi jogorvoslati lehetőség, az EK‑Szerződés szerint
szabadon mérlegelhetik, hogy adott esetben szükség van‑e arra, hogy előzetes döntéshozatal keretében értelmezést kérjenek
a Bíróságtól.
32     Az, hogy valamely másik tagállam vámhatóságai az ilyen bíróság által eldöntendő jogvitán kívül álló személy részére és az
említett jogvitában szereplő áruhoz hasonló áru tekintetében olyan ktf‑et adtak ki, amelyet a KVK 12. cikkéhez hasonló másodlagos
jogi rendelkezés írt elő, nem korlátozhatja az említett bíróságot az EK 234. cikk alapján megillető mérlegelési szabadságot.
33     Másodsorban azon nemzeti bíróságok tekintetében, amelyek határozatai ellen belső jog szerinti jogorvoslatra van lehetőség,
emlékeztetni kell rá, hogy az EK 234. cikk harmadik bekezdését az állandó ítélkezési gyakorlat szerint úgy kell értelmezni,
hogy ezeknek a bíróságoknak – ha közösségi jogi kérdés merül fel előttük – eleget kell tenniük azon kötelezettségüknek, hogy
a Bírósághoz forduljanak, kivéve ha megállapították, hogy a felmerült kérdés nem releváns, vagy hogy a szóban forgó közösségi
rendelkezést a Bíróság már értelmezte, vagy hogy a közösségi jog helyes alkalmazása olyan nyilvánvaló, hogy minden ésszerű
kétséget kizár. E helyzet fennállását a közösségi jog jellemzőire, értelmezésének sajátos nehézségeire és a Közösségen belüli
ítélkezési gyakorlat eltéréseinek kockázatára figyelemmel kell értékelni.
34     E tekintetben az a körülmény, hogy valamely más tagállam vámhatóságai az e bíróság előtt lévő jogvitán kívül álló személy
részére meghatározott áru vonatkozásában olyan ktf‑et adtak ki, amely a KN vámtarifaszámainak eltérő értelmezését tartalmazza,
mint amelyet az említett bíróság a jogvitában szereplő hasonló áru tekintetében követendőnek tart, kétségtelenül arra kell,
hogy késztesse ezt a bíróságot, hogy különösen figyelmesen értékelje a KN helyes alkalmazására vonatkozó ésszerű kétség esetleges
hiányát, és legyen figyelemmel nevezetesen az előző pontban említett három értékelési szempontra.
35     Az Intermodal és a Bizottság állításával szemben azonban, amint arra a holland és az osztrák kormány helyesen hivatkozott,
az ilyen ktf léte önmagában nem zárja ki, hogy a nemzeti bíróság a jelen ítélet 33. és 34. pontjában felidézett követelményeknek
megfelelő vizsgálat eredményeképpen arra a megállapításra jusson, hogy az adott esetben a KN vámtarifaszámának helyes alkalmazása
olyan nyilvánvaló, hogy többek között a Bíróság által a KN‑be történő besorolással kapcsolatban kifejlesztett állandó értelmezési
szempontokra tekintettel a felmerült kérdés megoldását illetően minden ésszerű kétséget kizár, és nem akadályozza meg azt
sem, hogy a nemzeti bíróság hasonló esetben eltekintsen attól, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesszen a Bíróság
elé, és saját hatáskörében oldja meg az említett kérdést (a fent hivatkozott Cilfit és társai ügyben hozott ítélet 16. pontja).
36     Először emlékeztetni kell arra, hogy a szabályozás esetleges eltérő alkalmazása egyes tagállamokban nem befolyásolhatja a
közös vámtarifának a vámtarifaszámok szövegén alapuló értelmezését (a C‑120/90. sz. Post-ügyben 1991. május 7‑én hozott ítélet
[EBHT 1991., I‑2391. o.] 24. pontja).
37     Másodszor, a C‑224/01. sz. Köbler-ügyben 2003. szeptember 30‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑10239. o.]) megállapításait nem
érintve, a fent hivatkozott Cilfit és társai ügyben hozott ítéletből következő ítélkezési gyakorlat kizárólag a nemzeti bíróság
feladatává teszi annak értékelését, hogy a közösségi jog helyes alkalmazása olyan nyilvánvaló‑e, hogy az minden ésszerű kétséget
kizár, és ennek következtében úgy döntsön, hogy eltekint attól, hogy a közösségi jog értelmezésével kapcsolatban előtte felmerült
kérdést a Bíróság elé terjessze (a C‑340/99. sz., TNT Traco ügyben 2001. május 17‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑4109. o.)
35. pontja).
38     Harmadszor, az előzetes döntéshozatal iránti kérelem benyújtására irányuló, az EK 234. cikk harmadik bekezdése által előírt
kötelezettség azon együttműködés keretébe illeszkedik, amely a nemzeti bíróságok – mint a közösségi jog alkalmazásáért felelős
bíróságok – és a Bíróság között abból a célból létesült, hogy a közösségi jog helyes alkalmazását és egységes értelmezését
valamennyi tagállamban biztosítsa (lásd többek között a fent hivatkozott Cilfit és társai ügyben hozott ítélet 7. pontját,
a C‑337/95. sz., Parfums Christian Dior ügyben 1997. november 4-én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑6013. o.] 25. pontját és a
fent hivatkozott Gomes Valente-ügyben hozott ítélet 17. pontját). Amint arra a jelen ítélet 29. pontja emlékeztet, ezen együttműködésnek
többek között az a célja, hogy megakadályozza, hogy bármely tagállamban a közösségi jog szabályaival összhangban nem álló
nemzeti ítélkezési gyakorlat alakuljon ki.
39     Ebben az összefüggésben a Bíróság csakugyan kimondta, hogy mielőtt arra a megállapításra jut, hogy a közösségi jog helyes
alkalmazása olyan nyilvánvaló, hogy a felmerült kérdés megoldását illetően minden ésszerű kétséget kizár, és ennek következtében
nem terjeszt előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bíróság elé, a nemzeti bíróságnak többek között meg kell győződnie arról,
hogy a helyes alkalmazás ugyanennyire nyilvánvaló a többi tagállam bíróságai és a Bíróság számára is (a fent hivatkozott Cilfit-ügyben
hozott ítélet 16. pontja). Az azonban nem követelhető meg ettől a bíróságtól, hogy arról is meggyőződjön, hogy a helyes alkalmazás
nem bírósági szervek – úgymint a közigazgatási hatóságok – számára ugyanilyen nyilvánvaló.
40     Negyedszer emlékeztetni kell arra, hogy az előzetes döntéshozatalra utalás EK 234. cikk által létrehozott mechanizmusa többek
között arra irányul, amint az már e rendelkezés szövegéből is kiderül, hogy azt a nemzeti bíróságot, amelynek döntenie kell
az adott jogvitában, ellássa a jogvita megoldásához szükséges felvilágosítással. Ezzel szemben a nemzeti bíróságnak nem kell
igénybe vennie e mechanizmust pusztán azért, mert valamely vámtarifaszámmal kapcsolatban a Bíróság által adandó értelmezés
alkalmas arra, hogy a másodlagos jog olyan rendelkezése értelmében, mint a KVK 12. cikke, megfossza érvényességétől a valamely
másik tagállam vámhatóságai által adott ktf‑et, vagy arra, hogy véget vessen valamely, az említett hatóságok által folytatott
gyakorlatnak, amikor sem a ktf, sem e gyakorlat nem tárgya az e bíróság előtt lévő jogvitának.
41     Ami azt illeti, hogy esetleg eltérő közigazgatási gyakorlatok és ítélkezési gyakorlatok állhatnának fenn két tagállamban,
ami – amint azt a Bizottság hangsúlyozza – árthatna a közös vámtarifa egységes alkalmazása követelményének, és – amint azt
az Intermodal hangsúlyozza – ahhoz vezetne, hogy hasonló árukat attól függően különbözőképpen sorolnak be, hogy az érintett
gazdasági szereplő e tagállamok közül melyikbe hozza be, rá kell mutatni arra, hogy – amint azt a holland és az osztrák kormány
hangsúlyozta – léteznek különböző olyan mechanizmusok, amelyek azt biztosítják, hogy az ilyen ellentmondások csak ideiglenesek
legyenek.
42     Először is a KVK 9. cikkéből és 12. cikke (5) bekezdése a) pontjának iii) alpontjából az következik, hogy a ktf visszavonható,
ha a kiadásához szükséges feltételek közül egy vagy több nem teljesült, vagy időközben már nem áll fenn. Ebből az következik,
hogy ha valamely vámhatóság úgy ítéli meg, hogy kezdeti értelmezése mérlegelési hiba vagy a tarifális besorolás fogalmainak
fejlődése következtében hibás volt, úgy dönthet, hogy a ktf kiadásához szükséges feltételek egyike időközben már nem áll fenn,
és visszavonhatja a ktf‑et annak érdekében, hogy módosíthassa az érintett áruk tarifális besorolását (lásd ebben az értelemben
a C‑133/02. és C‑134/02. sz., Timmermans Transport és Hoogenboom Production egyesített ügyekben 2004. január 22‑én hozott
ítélet [EBHT 2004., I‑1125. o.] 21–25. pontját).
43     Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy a KVK 12. cikke (5) bekezdése a) pontjának i) alpontja szerint a ktf érvénytelenné válik
nevezetesen, ha valamely besorolási rendelet elfogadása esetén már nem felel meg az így megállapított jognak. A 2658/67/EGK
rendelet 9. cikkének (1) bekezdése szerint a Bizottság a rendelet 10. cikkében meghatározott eljárással összhangban elfogadhat
ilyen besorolási rendeleteket.
44     Végül feltételezve, hogy az ily módon észlelt eltérések mindennek ellenére tartóssá válnak, ez a Bíróság elé kerülhetne az
EK 226. cikk alapján. E tekintetben arra kell emlékeztetni, hogy közigazgatási gyakorlat is lehet kötelezettségszegés megállapítása
iránti kereset tárgya, amennyiben kellően tartós és általános (lásd többek között a C‑387/99. sz., Bizottság kontra Németország
ügyben 2004. április 29‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑3751. o.] 42. pontját és a C‑494/01. sz., Bizottság kontra Írország
ügyben 2005. április 26‑án hozott ítélet [EBHT 2005.,I‑3331. o.] 28. pontját).
45     Tekintettel az eddigiekre, az első kérdésre azt kell válaszolni, hogy az EK 234.ºcikket úgy kell értelmezni, hogy amikor egy
meghatározott áru tarifális besorolására vonatkozó, nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő jogvita keretében valamely másik
tagállam vámhatóságai által a jogvitán kívül álló személy számára hasonló áru tekintetében kiadott ktf‑et terjesztenek elő,
és az említett bíróság a ktf‑ben foglalt tarifális besorolást hibásnak tartja, e két utóbbi körülmény
–       nem jár azzal a következménnyel, hogy az olyan bíróság, amelynek határozatai ellen a belső jog szerint van lehetőség jogorvoslatra,
köteles lenne értelmezési kérdést terjeszteni a Bíróság elé;
–       önmagában nem jár azzal az automatikus következménnyel, hogy az olyan bíróság, amelynek határozatai ellen a belső jog szerint
nincs lehetőség jogorvoslatra, köteles lenne értelmezési kérdést terjeszteni a Bíróság elé.
Annak a bíróságnak azonban, amelynek határozatai ellen a belső jog szerint nincs lehetőség jogorvoslatra, ha közösségi jogi
kérdés merül fel előtte, eleget kell tennie annak a kötelezettségének, hogy a Bírósághoz forduljon, kivéve, ha megállapította,
hogy a felmerült kérdés nem releváns, vagy hogy a szóban forgó közösségi rendelkezést a Bíróság már értelmezte, vagy hogy
a közösségi jog helyes alkalmazása olyan nyilvánvaló, hogy minden ésszerű kétséget kizár; e helyzet fennállását a közösségi
jog jellemzőire, értelmezésének sajátos nehézségeire és a Közösségen belüli ítélkezési gyakorlat eltéréseinek kockázatára
figyelemmel kell értékelni; e tekintetben a ktf léte arra kell, hogy késztesse az említett bíróságot, hogy különösen figyelmesen
értékelje a KN helyes alkalmazására vonatkozó ésszerű kétség esetleges hiányát, és legyen figyelemmel különösen a fent említett
három értékelési szempontra.

A második kérdésről
46     Második kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a KN 8709 vámtarifaszámát úgy kell‑e értelmezni,
hogy az alapügyben szereplő jármű tulajdonságaival rendelkező jármű e vámtarifaszám alá tartozik.
47     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a jogbiztonság biztosítása és az ellenőrzések megkönnyítése érdekében az áruk tarifális
besorolásának meghatározó szempontját általában azok objektív, a KN vámtarifaszám és az áruosztályok, illetve árucsoportok
szövegében meghatározott jellemzőiben és tulajdonságaiban kell keresni (lásd többek között a C‑396/02. sz. DFDS-ügyben 2004.
szeptember 16‑án hozott ítélet [EBHT 2004., I‑8439. o.] 27. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
48     A KN és a HR magyarázó megjegyzései fontos eligazítást nyújtanak az egyes vámtarifaszámok tartalmának értelmezéséhez, mindazonáltal
nem rendelkeznek kötelező hatállyal (lásd többek között a fent hivatkozott DFDS-ügyben hozott ítélet 28. pontját). E megjegyzések
szövegének ezért összhangban kell lennie a KN rendelkezéseivel, és a megjegyzések nem módosíthatják a KN rendelkezéseinek
hatályát (lásd többek között a C‑280/97. sz., ROSE Elektrotechnik ügyben 1999. február 9‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑689. o.]
23. pontját és a C‑42/99. sz., Eru Portuguesa ügyben 2000. szeptember 26‑án hozott ítélet [EBHT 2000., I‑7691. o.] 20. pontját).
49     A jelen ügyben a KN 8709 vámtarifaszáma alá az „[ö]njáró targonca, emelőszerkezettel nem felszerelve, gyárban, áruházban,
kikötő területén vagy repülőtéren áru rövid távolságra történő szállítására” és a „vasúti pályaudvar peronján használt vontató”,
valamint ezek alkatrésze tartozik.
50     Ez a megfogalmazás két járműkategória között tesz különbséget, amelyeket többek között egyes fizikai tulajdonságaik, illetve
lehetséges felhasználási területeik alapján határoz meg.
51     Az „önjáró targonca” tekintetében e megfogalmazás azokat a további feltételeket tartalmazza, hogy gyárban, áruházban, kikötő
területén vagy repülőtéren használt járművekről van szó, amelyek nincsenek ellátva emelőszerkezettel, és amelyek áruszállításra
szolgálnak. A HR magyarázó megjegyzései ez utóbbi tekintetében azt is hozzáteszik, hogy ezek az önjáró targoncák például platóval
vagy kocsiszekrénnyel vannak felszerelve, amelyre az árukat teszik.
52     Noha ipari üzemekben és raktárakban használják őket, az alapügyben szereplő járművek ezért nyilvánvalóan nem felelnek meg
az ily módon előírt objektív feltételeknek, hiszen – amint azt a holland kormány helytállóan hangsúlyozta – az előzetes döntéshozatalra
utaló határozatból kiderül, hogy e járművek maguk nem végeznek áruszállítást, hanem csak egytengelyes utánfutók emelőplatformmal
történő vontatására szolgálnak.
53     A „vontató” tekintetében – amelyet a 87. árucsoport 2. megjegyzése úgy határoz meg, hogy az „elsősorban más jármű, szerelvény,
teher vontatására vagy tolatására alkalmas járművet jelent, amely rendeltetésszerű használatával összefüggésben felszerelhető
szerszám, vetőmag, műtrágya vagy más áru szállítására alkalmas szállítótérrel is” – először is emlékeztetni kell rá, hogy
az arra vonatkozó 8701 vámtarifaszám kimondja, hogy a 8709 vtsz. alá tartozó vontató kivételével minden vontató a hatálya
alá tartozik.
54     A 8709 vámtarifaszám a pályaudvaron használt vontatóra vonatkozik. Egyes nyelvi változatok, mint az angol és a holland, konkrétabban
a vasúti pályaudvarok peronján használt vontatót említik.
55     E tekintetben emlékeztetni kell rá, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a termék rendeltetése a tarifális
besorolás terén objektív kritériumnak minősülhet, amennyiben szorosan kötődik a termékhez; az ilyen szoros kötődés a termék
objektív jellemzői és tulajdonságai alapján értékelhető (lásd többek között a C‑467/03. sz. Ikegami-ügyben 2005. március 17‑én
hozott ítélet [EBHT 2005., I‑2389. o.] 23. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
56     A 8709 vámtarifaszám meghatározó jelentőséget tulajdonít annak, hogy az érintett járművet vontatásra használják pályaudvarokon,
mégpedig – amint az egyes nyelvi változatokból kiderül – a vasúti pályaudvarok peronján.
57     Ez az ismérv a targonca objektív tulajdonságaira utal, amelyek alapján természetéből adódóan felhasználhatónak kell lennie
pályaudvarokon, különösen vasúti pályaudvarok peronján, és azonosnak kell lennie az e helyeken ténylegesen használt járművekkel,
vagy hasonlónak kell lennie hozzájuk.
58     A HR magyarázó megjegyzései megerősítik, hogy a 8709 vámtarifaszám alá a pályaudvarokon kis utánfutók vontatására használt
targoncák tartoznak.
59     A jelen ügyben, amint azt a kérdést feltevő bíróság megállapította, az alapügyben szereplő járművek 2 500 percenkénti fordulatszámon
132 kW‑os teljesítményű dízelmotorral, valamint négy előremeneti és egy hátrameneti fokozatú automata sebességváltóval rendelkeznek,
továbbá zárt fülkével és 60 cm‑es emelést lehetővé tévő emelőplatóval vannak ellátva. Teherbírásuk 32 000 kg, fordulási ívük
sugara nagyon rövid, és egytengelyes utánfutók mozgatására tervezték őket.
60     Ezen objektív tulajdonságokból az következik, hogy az alapügyben szereplő járművek nyilvánvalóan nem hasonlóak a pályaudvarokon,
különösen a vasúti pályaudvarok peronján ténylegesen vontatásra használt járművekhez, és ilyen célra természetükből adódóan
nem is használhatók.
61     Ebből az következik, hogy – amint arra a holland kormány helytállóan hivatkozott, és szemben az Intermodal és a Bizottság
álláspontjával – az ilyen járművek nem tartozhatnak a 8709 vámtarifaszám alá.
62     Megjegyezhető továbbá, hogy ezt a következtetést támasztják alá a HR magyarázó megjegyzéseiben foglalt egyéb részletek is.
A megjegyzések jelzik például, hogy azok a tulajdonságok, amelyek alapján e járművek megkülönböztethetők a 8701 vámtarifaszám
alá tartozó vontatóktól, többek között a következők: maximális sebességük korlátozott, amely általában nem haladja meg a 30‑35 km/h‑t;
fordulási ívük sugara, amely megközelítően saját hosszukkal egyenlő; az, hogy felépítésük és rendeltetésüknek megfelelő különleges
megjelenési formájuk miatt nem alkalmasak áruk országúton vagy egyéb közúton történő szállítására; továbbá az, hogy általában
könnyebbek és kisebb teljesítményűek, mint a 8701 vámtarifaszám alá tartozók. A megjegyzések azt is jelzik, hogy a 8709 vámtarifaszám
alá tartozó targoncáknak általában nincs zárt vezetőfülkéjük, a vezető helye gyakran csak egy plató, amelyen állva irányítja
a járművet.
63     Márpedig meg kell állapítani, hogy az alapügyben szereplő járművekből hiányoznak a HR magyarázó megjegyzéseiben felsorolt
tulajdonságok.
64     Figyelemmel a fentebb kifejtettekre, a második kérdésre azt kell válaszolni, hogy a KN 8709 vámtarifaszámát úgy kell értelmezni,
hogy nem vonatkozik azon járművekre, amelyek 2 500‑as percenkénti fordulatszámon 132 kW‑os teljesítményű dízelmotorral, valamint
négy előremeneti és egy hátrameneti fokozatú automata sebességváltóval rendelkeznek, zárt fülkével és 60 cm‑es emelést lehetővé
tévő emelőplatóval vannak ellátva, teherbírásuk 32 000 kg, fordulási ívük sugara nagyon rövid, és amelyeket egytengelyes utánfutók
ipari területeken, illetve épületeken belüli mozgatására terveztek. Az ilyen járművek az említett vámtarifaszám értelmében
nem minősülnek sem áruszállításra használt önjáró targoncának, sem vasúti pályaudvar peronján használt vontatónak.

A költségekről
65     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
1)
Az EK 234.ºcikket úgy kell értelmezni, hogy amikor egy meghatározott áru tarifális besorolására vonatkozó, nemzeti bíróság
előtt folyamatban lévő jogvita keretében valamely másik tagállam vámhatóságai által a jogvitán kívül álló személy számára
hasonló áru tekintetében kiadott kötelező érvényű tarifális felvilágosítást terjesztenek elő, és az említett bíróság az e
felvilágosításban foglalt tarifális besorolást hibásnak tartja, e két utóbbi körülmény
–
nem jár azzal a következménnyel, hogy az olyan bíróság, amelynek határozatai ellen a belső jog szerint van lehetőség jogorvoslatra,
köteles lenne értelmezési kérdést terjeszteni a Bíróság elé;
–
önmagában nem jár azzal az automatikus következménnyel, hogy az olyan bíróság, amelynek határozatai ellen a belső jog szerint
nincs lehetőség jogorvoslatra, köteles lenne értelmezési kérdést terjeszteni a Bíróság elé.
Annak a bíróságnak azonban, amelynek határozatai ellen a belső jog szerint nincs lehetőség jogorvoslatra, ha közösségi jogi
kérdés merül fel előtte, eleget kell tennie annak a kötelezettségének, hogy a Bírósághoz forduljon, kivéve, ha megállapította,
hogy a felmerült kérdés nem releváns, vagy hogy a szóban forgó közösségi rendelkezést a Bíróság már értelmezte, vagy hogy
a közösségi jog helyes alkalmazása olyan nyilvánvaló, hogy minden ésszerű kétséget kizár; e helyzet fennállását a közösségi
jog jellemzőire, értelmezésének sajátos nehézségeire és a Közösségen belüli ítélkezési gyakorlat eltéréseinek kockázatára
figyelemmel kell értékelni; e tekintetben a kötelező érvényű tarifális felvilágosítás léte arra kell, hogy késztesse az említett
bíróságot, hogy különösen figyelmesen értékelje az 1998. október 26‑i 2261/98/EK bizottsági rendelettel módosított, a vám-
és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23‑i 2658/87/EGK tanácsi rendelet I. mellékletében
található kombinált nómenklatúra helyes alkalmazására vonatkozó ésszerű kétség esetleges hiányát, és legyen figyelemmel különösen
a fent említett három értékelési szempontra.
2)
A kombinált nómenklatúra 8709 vámtarifaszámát úgy kell értelmezni, hogy nem vonatkozik azon járművekre, amelyek 2 500‑as percenkénti
fordulatszámon 132 kW‑os teljesítményű dízelmotorral, valamint négy előremeneti és egy hátrameneti fokozatú automata sebességváltóval
rendelkeznek, zárt fülkével és 60 cm‑es emelést lehetővé tévő emelőplatóval vannak ellátva, teherbírásuk 32 000 kg, fordulási
ívük sugara nagyon rövid, és amelyeket egytengelyes utánfutók ipari területeken, illetve épületeken belüli mozgatására terveztek.
Az ilyen járművek az említett vámtarifaszám értelmében nem minősülnek sem áruszállításra használt önjáró targoncának, sem
vasúti pályaudvar peronján használt vontatónak.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: holland.