CELEX: 62008CJ0375
Žemės ūkis
Bendras rinkų organizavimas
Galvijiena
Reglamentas (EB) Nr. 1254/1999
Bendrijos finansinė parama, susijusi su specialiomis priemokomis už galvijų patinus ir ekstensifikacijos išmokomis
Paskyrimo sąlygos
Ūkyje laikomų gyvulių tankumo apskaičiavimas
"Turimo pašarų ploto" sąvoka
Reglamentai (EEB) Nr. 3887/92 ir (EB) Nr. 2419/2001
Integruota administravimo ir kontrolės sistema tam tikroms Bendrijos pagalbos schemoms
Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos Bendrijos finansinei paramai gauti nustatyta sąlyga pateikti galiojantį dokumentą, pateisinantį pašarų plotų naudojimą

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl paraiškas pagalbai „už gyvulius“ gauti reglamentuojančių Bendrijos teisės
aktų ir pirmiausia dėl 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1254/1999 dėl bendro galvijienos rinkos organizavimo
(OL L 160, p. 21; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 339) išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant baudžiamąją bylą prieš Luigi Pontini, Emanuele Rech, Giovanni Forato, Dino Bonora, Ivo
Colomberotto, Laura Forato ir Adele Adami. Jie kaltinami padarę įvairius nusikaltimus prieš Europos bendriją, nes, kaltintojo
teigimu, laikotarpiu nuo 2000 m. iki 2004 m. neteisėtai gavo Bendrijos finansinę paramą, susijusią su specialiomis priemokomis
už galvijų patinus ir ekstensifikacijos išmokomis.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
Reglamentas (EEB) Nr. 3508/92
1992 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3508/92, nustatančio tam tikrų Bendrijos pagalbos schemų integruotą administravimo
ir kontrolės sistemą (OL L 355, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 13 t., p. 223), 1 straipsnio 1 dalyje
numatyta, kad kiekviena valstybė narė įkuria integruotą administravimo ir kontrolės sistemą (toliau – integruota sistema),
taikomą augalininkystės ir gyvulininkystės sektoriuose.
Šio reglamento 2 straipsnyje, iš dalies pakeistame 2000 m. liepos 17 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1593/2000 (OL L 182, p. 4;
2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 30 t., p. 94), numatyta, kad integruotą sistemą sudaro kompiuterinė duomenų
bazė, žemės ūkio paskirties sklypų identifikavimo sistema, gyvulių identifikavimo ir registravimo sistema, paraiškos pagalbai
gauti ir integruota kontrolės sistema.
Reglamento Nr. 3508/92, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1593/2000, 6 straipsnyje įtvirtinta:
„1.      Kiekvienas ūkininkas, kad būtų įtrauktas į vieną arba kelias šio reglamento nustatytas Bendrijos schemas, kasmet pateikia
paraišką pagalbai „už plotą“ gauti, kurioje nurodo:
–        žemės ūkio paskirties sklypus, įskaitant pašarinėmis kultūromis apsėtus plotus, ir žemės ūkio paskirties sklypus, kuriems
taikoma priemonė dėl nenaudojamos dirbamos žemės, arba žemės ūkio paskirties sklypus, paliktus pūdymuoti,
–        kur taikytina [esant reikalui], bet kokią reikiamą informaciją, kurią numato su Bendrijos schemomis susiję reglamentai arba
konkreti valstybė narė.
<...>
6. Deklaruodami kiekvieną žemės ūkio paskirties sklypą, ūkininkai nurodo plotą ir jo vietą; ši informacija turi užtikrinti
galimybę identifikuoti žemės ūkio paskirties sklypus pagal identifikavimo sistemą.
<...>“
Reglamentas (EEB) Nr. 3887/92
1992 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3887/92, nustatančio išsamias integruotos administravimo ir kontrolės
sistemos taikymo tam tikroms Bendrijos pagalbos schemoms taisykles (OL L 391, p. 36), iš dalies pakeisto 1998 m. liepos 29 d.
Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1678/98 (OL L 212, p. 23), šeštoje ir septintoje konstatuojamosios dalyse nustatyta:
„<...> Bendrijos pagalbą reglamentuojančių teisės aktų laikymasis turi būti efektyviai kontroliuojamas; <...>
<...>
<...> atsižvelgiant į turimą patirtį ir proporcingumo principą bei į atskiras problemas, susijusias su
force majeure
atvejais ir į gamtines sąlygas, būtina priimti nuostatas, skirtas veiksmingai pažeidimų bei sukčiavimų prevencijai bei bausmėms
už juos; <...>“
Reglamento Nr. 3887/92 2 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta, kad jeigu pašarų plotai naudojami bendrai, kompetentingos
institucijos paskirsto juos tarp suinteresuotų ūkininkų proporcingai jų naudojamai daliai arba jų teisei naudotis šiais plotais.
Reglamento Nr. 3887/92 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Nepažeidžiant reikalavimų, susijusių su pagal individualias programas teikiama pagalba, pagalbos „plotai“ paraiškoje nurodoma
visa būtina informacija, ir ypač:
–        ūkininko tapatybė,
–        duomenys, leidžiantys nustatyti visas ūkiui priklausančios žemės dalis, jų plotą, vietą, paskirtį, ar žemės ūkio paskirties
sklypas yra drėkinamas, ir atitinkama pagalbos schema,
–        ūkininko pareiškimas, kad jis žino reikalavimus, susijusius su šios paramos taikymu.
„Naudojimas“ – tai ploto naudojimas turint omenyje įvairių rūšių pasėlius arba dirvos dangos sluoksnį, arba pasėlių nebuvimą.
<...>“
Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95
1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (OL
L 312, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 340) 4 straipsnio 3 dalyje numatyta:
„Jeigu nustatoma, kad veiksmais buvo siekiama gauti naudos, kuri neatitinka konkrečiu atveju taikomų Bendrijos teisės tikslų,
dirbtinai sukuriant sąlygas, būtinas tokiai naudai gauti, toji nauda, atsižvelgiant į kiekvieną konkretų atvejį, panaikinama
arba sutrukdoma ją gauti.“
Šio reglamento 8 straipsnyje nustatyta:
„1.      Pagal savo nacionalinius įstatymus ir kitus teisės aktus valstybės narės imasi priemonių, būtinų, kad būtų užtikrintas su
Bendrijų finansiniais interesais susijusių sandorių teisėtumas ir tikrumas.
2.       Patikrinimus numatančios priemonės turi atitikti kiekvieno sektoriaus konkretų pobūdį ir būti proporcingos siekiamiems tikslams.
<...>
<...>“
Reglamentas Nr. 1254/1999
Reglamento Nr. 1254/1999 13 konstatuojamojoje dalyje įtvirtinta, jog „atsižvelgiant į galvijienos gamybos intensyvėjimą, priemokos
galvijininkystei ribojamos, atsižvelgiant į pajėgumą apsirūpinti pašarais kiekviename ūkyje bei jame laikomų guvulių skaičių
ir rūšis; kadangi, siekiant išvengti pernelyg didelio gamybos intensyvumo, skiriant tokias priemokas turėtų būti atsižvelgiama
į tai, ar tenkinamas reikalavimas dėl didžiausio leistino gyvulių tankumo ūkyje“.
Kalbant apie poreikį numatyti lanksčią papildomų Bendrijos išmokų struktūrą, to paties reglamento 15 konstatuojamojoje dalyje
nustatyta, jog „ypač svarbu, kad valstybės narės būtų įpareigotos panaudoti savo nuožiūra vykdomus įgaliojimus vien tik remdamosi
objektyviais kriterijais ir atsižvelgtų į vienodų sąlygų koncepciją bei išvengtų rinkos ir konkurencijos iškraipymo“.
„Ūkio“ sąvoka Reglamento Nr. 1254/1999 3 straipsnio b dalyje apibrėžta kaip „visi gamybos vienetai, kuriuos valdo gamintojas
ir kurie yra vienos valstybės narės teritorijoje“.
Pagal to paties reglamento 4 straipsnio 1 dalį gamintojas, laikantis savo ūkyje galvijų patinus ir pateikęs paraišką, turi
teisę gauti specialią priemoką.
Šio reglamento 12 straipsnyje „Gyvulių tankumas“ nustatyta:
„1.      Bendras gyvulių, atitinkančių reikalavimus specialiai priemokai ir priemokai už karvę žindenę skirti, skaičius ribojamas taikant
gyvulių tankumo ūkyje reikalavimą, kuris yra du gyvulių vienetai (GV) viename hektare per kalendorinius metus. Šis gyvulių
tankumas išreiškiamas GV pašarų ploto vienetui ūkyje, kuriame laikomi gyvuliai. Tačiau gamintojas atleidžiamas nuo gyvulių
tankumo reikalavimo taikymo, jeigu jo ūkyje laikomų gyvulių, į kuriuos atsižvelgiama skaičiuojant gyvulių tankumą, skaičius
neviršija 15 GV.
2.      Nustatant gyvulių tankumą ūkyje, atsižvelgiama į:
a)      galvijų patinus, karves žindenes ir telyčias, avis ir (arba) ožkas, dėl kurių buvo pateiktos paraiškos priemokai gauti, taip
pat ir melžiamas karves, kurios reikalingos pagaminti tokį pieno kiekį, koks yra skirtas gamintojui pagal suteiktą bendrą
referencinį kiekį. Gyvulių skaičius perskaičiuojamas į GV pagal III priede nurodytą konversijos lentelę;
b)      pašarų plotą, t. y. ūkio plotą, kuris ištisus kalendorinius metus gali būti naudojamas galvijams ir avims bei (arba) ožkoms
auginti. Į pašarų plotą neįtraukiami:
–        pastatai, miškai, tvenkiniai, keliai,
–        plotai, naudojami kitoms kultūroms, už kurias galima gauti Bendrijos pagalbą, taip pat daugiametėms kultūroms ar sodo kultūroms
auginti, išskyrus daugiametes ganyklas, už kurias skiriamos išmokos pagal šio reglamento 17 straipsnį ir [1999 m. gegužės
17 d. Tarybos] Reglamento (EB) Nr. 1255/1999 [dėl bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo (OL L 160, p. 48; 2004 m.
specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 366)] 19 straipsnį,
–        plotai, atitinkantys reikalavimus paramai gauti pagal paramos sistemą, nustatytą tam tikrų lauko kultūrų augintojams, naudojami
pagal pagalbos schemą džiovintų pašarų gamybai, arba tie, kuriems taikoma nacionalinė arba Bendrijos atidėtų žemių schema.
Į pašarų plotus įeina bendro naudojimo ir mišrios žemdirbystės plotai.
3.      43 straipsnyje nustatyta tvarka Komisija priima išsamias šio straipsnio taikymo taisykles. Šios taisyklės pirmiausiai susijusios
su:
–      taisyklėmis dėl bendro naudojimo ir mišrios žemdirbystės plotų,
–      taisyklėmis, leidžiančiomis užkirsti kelią neteisingam gyvulių tankumo reikalavimo taikymui.“
Reglamento Nr. 1254/1999 12 straipsnio 1 dalis buvo pakeista 2001 m. liepos 23 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1512/2001 (OL
L 201, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 33 t., p. 194), po šios nuostatos pirmo sakinio prirašant tokį
sakinį:
„Nuo 2002 m. sausio 1 d. gyvulių tankumas yra 1,9 GV, o nuo 2003 m. sausio 1 d. – 1,8 GV.“
Reglamento Nr. 1254/1999 13 straipsnio „Ekstensifikacijos išmoka“ 1 dalyje numatyta:
„Gamintojai, gaunantys specialias priemokas ir (arba) priemokas už karves žindenes, gali gauti ekstensifikacijos išmoką.“
Reglamento Nr. 1254/1999 45 straipsnyje numatyta, kad 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1258/1999 dėl bendrosios
žemės ūkio politikos finansavimo (OL L 160, p. 103; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 414) ir tam
reglamentui įgyvendinti priimtos nuostatos taikomos produktams, išvardytiems Reglamento Nr. 1254/1999 1 straipsnyje.
Reglamentas Nr. 1258/1999
Pagal Reglamento Nr. 1258/1999 1 straipsnį Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fonde (EŽŪOGF) yra Garantijų skyrius,
kuris, be kita ko, finansuoja intervenciją, skirtą žemės ūkio rinkai stabilizuoti.
Šio reglamento 8 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės, laikydamosi įstatymuose ir kituose teisės aktuose pateiktų nacionalinių nuostatų, imasi priemonių:
a)      įsitikinti, kad iš Fondo lėšų finansuojamos operacijos yra tikrai atliktos ir atliktos teisingai;
b)      užkirsti kelią taisyklių pažeidimams ir su jais kovoti;
c)      išieškoti sumas, kurios buvo prarastos dėl taisyklių nesilaikymo ar aplaidumo.
Valstybės narės informuoja Komisiją apie priemones, kurių buvo imtasi šiems tikslams įvykdyti, ir ypač apie administracinių
ir teisminių procedūrų būklę.“
Reglamentas (EB) Nr. 1259/1999
1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1259/1999, nustatantis bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą
žemės ūkio politiką taisykles (OL L 160, p. 113; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 424), remiantis
jo 1 straipsniu, taikomas išmokoms, skiriamoms tiesiogiai ūkininkams pagal bendros žemės ūkio politikos (toliau – BŽŪP) numatytas
paramos schemas, jei šios išmokos visiškai ar iš dalies finansuojamos EŽŪOGF Garantijų skyriaus lėšomis, išskyrus išmokas
pagal 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF)
paramos kaimo plėtrai ir iš dalies pakeičiantį bei panaikinantį tam tikrus reglamentus (OL L 160, p. 80; 2004 m. specialusis
leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 391).
Remiantis Reglamento Nr. 1259/1999 7 straipsniu, nepaisant jokių konkrečių nuostatų, kurias numato pavienės paramos schemos,
išmokos negali būti skiriamos tiems paramos gavėjams, kurie dirbtinai sukūrė šioms išmokoms gauti reikalingas sąlygas, kad
įgytų pranašumą, prieštaraujantį paramos schemų tikslams.
Reglamentas (EB) Nr. 2419/2001
2001 m. gruodžio 11 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2419/2001, nustatančio išsamias integruotos administravimo ir kontrolės
sistemos taikymo tam tikroms Tarybos reglamente (EEB) Nr. 3508/92 nustatytoms Bendrijos pagalbos schemoms taisykles (OL L
327, p. 11; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 34 t., p. 308), 4 straipsnio „Žemės ūkio paskirties sklypų identifikavimas
ir mažiausias dydis“ 1 dalyje numatyta:
„Reglamento (EEB) Nr. 3508/92 4 straipsnyje nurodyta identifikavimo sistema taikoma žemės ūkio paskirties sklypams. Valstybės
narės gali numatyti, kad vietoj žemės ūkio paskirties sklypo būtų naudojamas kadastrinis sklypas arba gamybos padalinys. Tokiais
atvejais valstybės narės užtikrina patikimą žemės ūkio paskirties sklypų identifikavimą ir ypač reikalauja, kad pagalbos už
plotus paraiškose būtų pateikti duomenys arba kartu su jais būtų pateikiami kompetentingos institucijos nustatyti dokumentai,
pagal kuriuos būtų galima nustatyti kiekvieno žemės ūkio paskirties sklypo vietą ir jį išmatuoti.“
Reglamento Nr. 2419/2001 5 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta:
„Šiame reglamente:
<...>
b)      jeigu pašarų plotas naudojamas bendrai, kompetentingos institucijos teoriškai paskirsto jį tarp individualių ūkininkų proporcingai
jų naudojamai daliai arba jų teisei naudotis plotu;
c)      kiekvieną pašarų plotą būtina skirti gyvuliams auginti ne mažiau kaip septyniems mėnesiams, pradedant nuo datos, kurią turi
nustatyti valstybė narė ir kuri turi būti nuo sausio 1 iki kovo 31 d.“
Reglamento Nr. 2419/2001 10 straipsnyje „Reikalavimai, susiję su pagalbos už gyvulius paraiškomis“ tvirtinama:
„1.      Pagalbos už gyvulius paraiškoje nurodoma visa informacija, kurios reikia pagalbos reikalavimų atitikimui nustatyti, ypač:
a)      ūkininko tapatybė;
b)      nuoroda į pagalbos už plotą paraišką, jeigu ji jau buvo pateikta;
c)      kiekvienos rūšies gyvulių, nurodytų paraiškose dėl bet kokios pagalbos už gyvulius, skaičius ir gyvulio identifikavimo numeris,
jeigu prašoma skirti pagalbą už galvijus;
d)      jei reikia, ūkininko įsipareigojimas šios dalies c punkte nurodytus gyvulius laikyti savo ūkyje per išlaikymo laikotarpį ir
informacija apie vietą arba vietas, kur atitinkamą laikotarpį ar laikotarpius bus laikomi gyvuliai;
e)      jei reikia, atitinkamiems gyvūnams nustatytas individualus limitas arba individuali aukščiausia riba;
<...>
g)      ūkininko patvirtinimas, kad jis žino reikalavimus, susijusius su atitinkama pagalba.
Jeigu išlaikymo laikotarpiu gyvulys perkeliamas į kitą vietą, ūkininkas apie tai iš anksto raštu informuoja kompetentingą
instituciją.
2.      Valstybės narės garantuoja kiekvienam gyvulių laikytojui teisę be apribojimų ir laiku iš kompetentingos institucijos gauti
kompiuterinėje duomenų bazėje esančią informaciją apie jį ir jo gyvulius. Pateikdamas savo pagalbos paraišką, ūkininkas patvirtina,
kad jame nurodyti duomenys yra teisingi ir išsamūs, arba ištaiso bet kokius klaidingus duomenis, arba papildomai pateikia
trūkstamus duomenis.
<...>“
Pagal Reglamento Nr. 2419/2001 15 straipsnį administraciniai patikrinimai ir patikrinimai vietoje atliekami taip, kad būtų
užtikrintas veiksmingas pagalbos skyrimo sąlygų laikymosi patikrinimas.
Šio reglamento 22 straipsnyje „Plotų nustatymas“ numatyta:
„1.      Žemės ūkio paskirties sklypų plotai nustatomi bet kokiomis atitinkamomis kompetentingos institucijos numatytomis priemonėmis,
užtikrinančiomis tikslumą, bent jau lygiavertį tam, kuris nustatytas oficialiems matavimams pagal nacionalines taisykles.
2.      Gali būti atsižvelgiama į bendrą žemės ūkio paskirties sklypo plotą, jeigu jis naudojamas visas pagal įprastinius atitinkamos
valstybės narės ar rajono standartus. Kitais atvejais atsižvelgiama į faktiškai naudojamą plotą.
<...>
3.      Žemės ūkio paskirties sklypų atitikimas pagalbos skyrimo reikalavimams patvirtinamas bet kokiomis atitinkamomis priemonėmis.
Šiuo tikslu, jei būtina, reikalaujama papildomų įrodymų.“
Reglamento 2419/2001 53 straipsnio 1 dalimi Reglamentas Nr. 3887/92 panaikintas, kartu pažymint, kad jis toliau taikomas paraiškoms
pagalbai gauti, susijusioms su prekybos metais arba priemokų skyrimo laikotarpiais, kurie prasideda iki 2002 m. sausio 1 d.
Pagal Reglamento Nr. 2419/2001 54 straipsnio 2 dalį šis reglamentas taikomas paraiškoms pagalbai gauti, susijusioms su prekybos
metais arba priemokų skyrimo laikotarpiais, kurie prasideda 2002 m. sausio 1 d.
Reglamentas (EB) Nr. 1782/2003
2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą
žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiančio Reglamentus (EEB)
Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999,
(EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001 (OL L 270, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk.,
40 t., p. 269), 153 straipsnio 1 dalimi panaikintas Reglamentas Nr. 3508/92, kartu pažymint, kad jis ir toliau taikomas kalendorinių
metų iki 2005 m. tiesioginių išmokų paraiškoms.
Reglamentu Nr. 1782/2003 nuo 2005 m. sausio 1 d. taip pat panaikintos tam tikros Reglamento Nr. 1254/1999 nuostatos.

Nacionalinės teisės aktai
1999 m. gruodžio 1 d. Respublikos prezidento dekretas Nr. 503 dėl ūkininko ir žvejo chartijos priėmimo bei ūkių registro įsteigimo
(GURI, Nr. 305, 1999 m. gruodžio 30 d., toliau – Dekretas Nr. 503/1999) reglamentuoja informaciją, esančią ūkių registruose
ir ūkio ar gamintojo dokumentuose.
Pagal šio dekreto 3 straipsnio 1 dalies f punktą tarp šiame registre esančios informacijos apie kiekvieną ūkį, be kita ko,
turi būti nurodoma užimama teritorija, eksploatavimo pagrindas ir kadastro duomenys, jei tokie yra, apie nekilnojamąjį turtą,
įskaitant aerofotografinius, kartografinius ir nuotolinio aptikimo duomenis, kuriuos turi administracijos institucijos.
Remiantis sprendimu dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, taikytinuose nacionalinės teisės aktuose, t. y. Dekrete Nr. 503/1999
ir Žemės ūkio ir miškų politikos ministerijos 2000 m. balandžio 4 d., 2001 m. rugpjūčio 10 d. ir 2003 m. balandžio 17 d. dekretuose,
gamintojo pateiktinų dokumentų klausimu numatyta, jog kai minėtų ūkio plotų eksploatavimo pagrindas nėra nuosavybės teisė,
prie paraiškos paramai gauti pateikėjas turi pridėti šį eksploatavimą pagrindžiančius dokumentus.

Agenzia Veneta per i Pagamenti in Agricoltura
– AVEPA (toliau – AVEPA), mokėjimo agentūra Veneto regionui, nurodė, kad Dekretas Nr. 503/1999 įgyvendintas keliais
Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura
aplinkraščiais, tarp kurių – 2001 m. balandžio 24 d. Aplinkraštis Nr. 35. Jame numatyta:
„B. Atskiri reikalavimai paraiškoms [susijusioms su BŽŪP, toliau – BŽŪP paraiškos] dėl lauko kultūrų:
Siekiant pagerinti valdymą, susijusį su BŽŪP paraiškų dėl lauko kultūrų pateikimo etapu, suinteresuotojo gamintojo prašoma
pateikti naujausios kadastro pažymos dėl visų paraiškoje nurodytų žemės plotų kopiją.
Kai paraišką pateikiantis gamintojas nėra pirmoje pastraipoje nurodytose kadastro pažymose įvardytas savininkas, jis turi
įrodyti turintis šių žemės plotų eksploatavimo pagrindą (pavyzdžiui, nuomos, uzufrukto, ilgalaikės nuomos (
emphyteusis
) ir t. t. atveju), kartu pateikdamas patvirtintą pagal galiojančius teisės aktus tinkamai įregistruoto dokumento kopiją.
<...> Jeigu paraišką pateikiantis gamintojas negali pridėti dokumentų dėl šių eksploatavimo pagrindų ir (arba) jeigu sutartis
sudaryta žodžiu, jis turi pats patvirtinti, kad egzistuoja sutartiniai santykiai, kuriais grindžiama ši paraiška, ir įsipareigoti
laikytis reikalavimų pagal 1998 m. gruodžio 23 d. Įstatymą Nr. 448; tokiu asmeniniu patvirtinimu turi būti įrodyta, kad gamintojas
yra teisėtas žemės plotų naudotojas, ir jame turi būti išrašas apie savininko civilinę būklę, sutarties sudarymo ir pabaigos
datos, savo atsakomybe nurodant eksploatavimo pagrindą ir priežastis, kodėl reikia aptariamo patvirtinimo.“

Ginčo aplinkybės ir prejudicinis klausimas
Atlikus tyrimus,
Procura della Repubblica di Treviso
prašymu pradėtus 2004 m., L. Pontini ir kt.
Tribunale di Treviso
(Teviso teismas) iškelti kaltinimai remiantis atitinkamomis Italijos baudžiamojo kodekso nuostatomis dėl nusikalstamo susivienijimo
sudarymo ir ilgalaikio sukčiavimo stambiu mastu, darant žalą Europos bendrijai. Kaltintojai juos kaltina 2000–2004 metais
neteisėtai gavus Bendrijos finansinę paramą, t. y. specialias priemokas už galvijų patinus bei ekstensifikacijos išmokas,
numatytas atitinkamai Reglamento Nr. 1254/1999 4 straipsnio 1 dalyje ir 13 straipsnyje.
Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad kaltintojai tvirtina, jog kaltinamieji ėmėsi apgaulės ar
sukčiavimo, siekdami suklaidinti kompetentingas nacionalines institucijas ir nepagrįstai gauti naudos sau ar tretiesiems asmenims.
Kaltinimai pagrįsti tvirtinimu, kad specialios priemokos už galvijų patinus ir ekstensifikacijos išmokos gautos sukčiaujant,
prie paraiškų pridėjus panaudos sutartis dėl pašarų plotų, kuriuos naudojo paraišką paramai gauti pateikę asmenys, t. y. sutartys,
kurios surašytos atitinkamų žemės plotų savininkams nežinant.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, taikytinuose nacionalinės teisės aktuose numatyta, kad paraišką
paramai gauti pateikiantis asmuo prie paraiškos turi pridėti pašarų plotų, kuriuose jie apsirūpina pašarais, eksploatavimą
pagrindžiančius dokumentus. Kai pareiškėjas nėra žemės plotų, dėl kurių jis pateikia savo paraišką, savininkas, prie šios
paraiškos jis turi pridėti jų eksploatavimą pagrindžiančius dokumentus. Šio teismo teigimu, taikytini nacionalinės teisės
aktai turi būti aiškinami taip, kad paraišką paramai gauti teikiantis asmuo turi pateikti galiojantį dokumentą, pagrindžiantį
šių plotų eksploatavimą, ir kad, priešingai nei tvirtina kaltinamieji, nepakanka vien to, jog jie faktiškai naudoja pašarų
plotus, nepaisant pagrindo, kuriuo remiantis plotai jiems priklauso ar jie juos eksploatuoja.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme kaltinamieji tvirtino, kad kai kuriose valstybėse narėse suteikiant
pagrindinėje byloje nagrinėjamą Bendrijos finansinę paramą taikomas tik faktinio disponavimo tinkamais pašarų plotais ir faktinio
jų naudojimo reikalavimas, neatsižvelgiant į šių plotų eksploatavimo pagrindą.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar, atsižvelgiant į pagrindinėje byloje nagrinėjamos
Bendrijos finansinės paramos suteikimo sąlygas, Reglamente Nr. 1254/1999 numatytos griežtos sąlygos, nuo kurių valstybės narės
negali nukrypti, ar vis dėlto jame įtvirtintos bendros gairės, kompetentingoms nacionalinės valdžios institucijoms paliekant
teisę savo nuožiūra jas įgyvendinti ir reglamentuoti atskirus klausimus.
Manydamas, kad Reglamento Nr. 1254/1999 aiškinimas, visų pirma, kiek jis susijęs su jo 12 straipsnyje pateikta „turimo pašarų
ploto“ sąvoka, itin svarbus jo nagrinėjamai bylai išspręsti,
Tribunale di Treviso
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Kokios yra sąlygos priemokoms už galvijų patinus bei ekstensifikacijos išmokoms gauti[? Ir] visų pirma, ar pakanka tenkinti
reikalavimą naudoti pašarų plotus, neatsižvelgiant į tai, ar yra galiojantis teisinis pagrindas tai daryti?“
Manydamas, kad šis klausimas reikalauja skubaus Teisingumo Teismo atsakymo, ir atsižvelgdamas į tai, kad kaltinamiesiems iškelta
baudžiamoji byla jame nagrinėjama nuo 2004 m. ir per tą laiką kompetentinga nacionalinė institucija sustabdė visą Bendrijos
paramą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paprašė, kad Teisingumo Teismas nagrinėtų jo prašymą pagal
prašymo priimti prejudicinį sprendimą skubos tvarka procedūrą, taikant Teisingumo Teismo procedūros reglamento 104b straipsnio
pirmą pastraipą.
Teisingumo Teismo trečioji kolegija atmetė šį prašymą 2008 m. rugpjūčio 21 d. sprendimu dėl to, kad prašymas priimti prejudicinį
sprendimą nepateko į sritį, kuriai taikoma prašymų priimti prejudicinius sprendimus nagrinėjimo skubos tvarka procedūra pagal
Teisingumo Teismo statuto 23a straipsnį ir jo Procedūros reglamento 104b straipsnį, ir kad bet kuriuo atveju jis neatitinka
skubos reikalavimų šiai procedūrai taikyti.
Papildomai ir dėl tų pačių priežasčių prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paprašė Teisingumo Teismo šiam
prašymui taikyti pagreitintą procedūrą taikant Teisingumo Teismo procedūros reglamento 104a straipsnio pirmą pastraipą.
2008 m. rugsėjo 29 d. nutartimi Teisingumo Teismo pirmininkas atmetė šį prašymą, remdamasis tuo, kad 104a straipsnio pirmoje
pastraipoje numatytos sąlygos nėra įvykdytos.

Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar atitinkamos Bendrijos teisės aktų
nuostatos dėl paraiškų pagalbai „už gyvulius“ gauti, visų pirma Reglamentas Nr. 1254/1999, reikalauja prie paraiškų skirti
specialias priemokas galvijų patinams ar ekstensifikacijos išmokas pridėti galiojantį dokumentą, pateisinantį paraišką pagalbai
gauti pateikusio asmens teisę naudoti turimus pašarų plotus, dėl kurių pateikiama paraiška.
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad, kaip matyti iš kalbų Teisingumo Teismo posėdyje, dėl pagrindinės bylos faktinių aplinkybių
karštai ginčijamasi. Be kita ko, nesutariama, ar kaltinamieji arba kai kurie jų padirbo ir pateikė panaudos sutartis, siekdami
gauti Bendrijos priemokas, ir ar dauguma pagrindinėje byloje nagrinėjamose paraiškose pagalbai gauti nurodytų žemės plotų
gali būti laikomi turimais pašarų plotais, vadovaujantis Reglamentu Nr. 1254/1999.
Bet kuriuo atveju procese pagal EB 234 straipsnį, kuris pagrįstas aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo funkcijų
atskyrimu, Teisingumo Teismas turi teisę aiškinti Bendrijos teisės aktą ar spręsti dėl jo galiojimo tik remdamasis nacionalinio
teismo nurodytomis faktinėmis aplinkybėmis (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2009 m. vasario 19 d. Sprendimo
Schwarz
, C‑321/07, Rink. p. I‑1113, 49 punktą).
Vadinasi, nacionalinis teismas turi nustatyti faktines ginčo aplinkybes ir nuspręsti, kokią įtaką jos turi sprendimui, kurį
jo prašoma priimti (žr., be kita ko, 1999 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo
WWF ir kt
., C‑435/97, Rink. p. I‑5613, 32 punktą).
Kaltinamieji taip pat ginčija prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytų, šio sprendimo 34 punkte minėtų
dekretų, kaip taikytinų nacionalinės teisės aktų, ir AVEPA nurodytų, šio sprendimo 35 punkte minėtų aplinkraščių reikšmingumą;
jie nebuvo taikomi tuo metu, kai susiklostė faktinės bylos aplinkybės ir turi ne teisinę, o administracinę galią.
Vis dėlto būtent nacionalinis teismas, pateikdamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą, turi pateikti pakankamai informacijos
dėl pagrindinės bylos faktinių aplinkybių ir teisės nuostatų (žr. 2000 m. birželio 28 d. Nutarties
Laguillaumie
, C‑116/00, Rink. p. I‑4979, 23 punktą). Teisingumo Teismas neprivalo nustatyti, kurios nacionalinės teisės nuostatos yra
reikšmingos nagrinėjamai bylai, aiškinti šių nuostatų ir spręsti dėl nacionalinio teismo pateikto jų aiškinimo teisingumo
(šiuo klausimu žr. 2009 m. balandžio 23 d. Sprendimo
Angelidaki ir kt.
, C‑378/07–C‑380/07, Rink. p. I‑3071, 48 punktą).
Pagrindinėje byloje, be kita ko, nagrinėjamas Bendrijos reglamentavimas dėl paraiškų pagalbai „už gyvulius“ gauti; šiame reglamentavime
nustatytos sąlygos specialioms priemokoms už galvijų patinus ir ekstensifikacijos išmokoms, numatytoms Reglamento Nr. 1254/1999
4 ir 13 straipsniuose, gauti ir būdas, kaip atitinkamos kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos taiko Bendrijos
teisės aktus.
Kaltinamieji nurodo, jog šio reglamentavimo esmei prieštarautų toks aiškinimas, kad užsiimti galvijininkyste galima tik gamintojui
priklausančiame pašarų plote arba tame plote, dėl kurio jis gali pateikti konkretų eksploatavimą pagrindžiantį dokumentą,
nes šis reglamentavimas paremtas tais plotais, kuriuos gamintojas naudoja ar turi teisę eksploatuoti, absoliučiai nekreipiant
dėmesio į tai, kokiu pagrindu jie naudojami arba jais disponuojama. Kaltinamųjų teigimu, tai, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas
siekė nustatyti sąlygą, jog išmokos suteikiamos vien dėl pašarų plotų naudojimo ar jų turėjimo, matyti, be kita ko, iš Reglamento
Nr. 1254/1999 3, 12 ir 17 straipsnių, Reglamento Nr. 3508/92 1 straipsnio 4 dalies ir Reglamento Nr. 2419/2001 5, 6 ir 22 straipsnių.
Bendrijos reglamentavime specialių priemokų galvijų patinams ir ekstensifikacijos išmokų skyrimo srityje nieko nesakoma dėl
pašarų plotų eksploatavimo pagrindo. Nurodytas tik faktinis ganykloms skirtų žemės plotų naudojimas. Reglamente Nr. 1254/1999
numatyta daug griežtų sąlygų, skirtų užtikrinti, kad gyvulių augintojas savo ūkyje turėtų pakankamą skaičių galvijų priemokai
gauti. Pagrindinis kriterijus – tai deklaruoti gyvulių vienetai.
Tačiau AVEPA ir Italijos bei Graikijos vyriausybės mano, kad nacionalinės teisės aktai, kuriuose reikalaujama, kad paraišką
pagalbai gauti teikiantis asmuo pateiktų galiojantį teisinį dokumentą, įrodantį, kad jis disponuoja paraiškoje specialiai
priemokai už galvijų patinus ir ekstensifikacijos išmokai gauti nurodytu žemės plotu, neprieštarauja Bendrijos reglamentavimui
šioje srityje. Valstybės narės, įvedusios integruotą sistemą, privalo numatyti priežiūros priemones ir kontrolės tvarką, kad
veiksmingai kontroliuotų su Bendrijos pagalba susijusių nuostatų laikymąsi, bei įtvirtinti nuostatas, kuriomis siekiama veiksmingai
užkirsti kelią ir bausti už pažeidimus bei sukčiavimą.
AVEPA ir Italijos vyriausybė konkrečiai tvirtina, kad reikalavimu pateikti galiojantį dokumentą kontroliuojama, ar paraiškoje
pagalbai gauti nurodyti duomenys teisingi, siekiant išvengti, kad bus dukart atsižvelgta į pajėgumą apsirūpinti pašarais nagrinėjamame
plote, ir užkertamas kelias galvijų augintojams neleistinai pasinaudoti tretiesiems asmenims priklausančiais plotais, siekiant
apeiti reglamentavimą pagalbos srityje.
Kaip teisingai nurodo Komisija, reikia išnagrinėti, ar Bendrijos teisės aktuose, pirmiausia Reglamente Nr. 1254/1999, kaip
specialių priemokų už galvijų patinus ir ekstensifikacijos išmokų suteikiamo sąlyga yra numatyta pareiga pateikti galiojantį
pašarų plotų, dėl kurių pateikta paraiška pagalbai gauti, naudojimo dokumentą, ir, jeigu taip nėra, ar Bendrijos teisės aktais
draudžiama valstybėms narėms numatyti tokią pareigą savo nacionalinės teisės aktuose.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką aiškinant Bendrijos teisės nuostatas reikia atsižvelgti ne tik į jų formuluotes, bet
ir į kontekstą bei teisės akto, kuriam jos priklauso, tikslus (2007 m. kovo 1 d. Sprendimo
Schouten
, C‑34/05, Rink. p. I‑1687, 25 punktas ir 2007 gegužės 24 d. Sprendimo
Maatschap Schonewille-Prins
, C‑45/05, Rink. p. I‑3997, 30 punktas).
Pirmiausia, kalbant apie nagrinėjamų Bendrijos teisės nuostatų formuluotę, pasakytina, kad Reglamento Nr. 1254/1999 3 straipsnio
b dalyje ūkis apibrėžtas kaip visi gamybos vienetai, kuriuos valdo gamintojas ir kurie yra vienos valstybės narės teritorijoje.
Šio reglamento 12 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad bendras gyvulių, atitinkančių reikalavimus specialiai priemokai, numatytai
to paties reglamento 4 straipsnio 1 dalyje, gauti skaičius ribojamas taikant gyvulių tankumo ūkyje reikalavimą, kuris pagrindinėje
byloje nagrinėjamais metais pasikeitė nuo 2 iki 1,8 GV viename hektare per referencinius kalendorinius metus.
Kaip matyti iš šio reglamento 12 straipsnio 2 dalies a ir b punktų, gyvulių tankumo reikalavimas išreikštas trupmena, kurios
skaitiklis yra gyvulių, dėl kurių pateikta paraiška pagalbai gauti, skaičius, o vardiklis – ūkio plotas, kuris ištisus kalendorinius
metus gali būti naudojamas galvijams ir avims bei (arba) ožkoms auginti. Todėl kuo didesnis pašarų plotas, skirtas galvijams
auginti tam tikrais metais, tuo didesnis skaičius gyvulių, dėl kurių galima prašyti specialios priemokos.
Nei Reglamento Nr. 1254/1999 3 straipsnio b punkte esantis ūkio apibrėžimas, nei šio reglamento 12 straipsnio 2 dalies b punkte
esanti nuoroda į „turimą pašarų plotą“ neleidžia daryti išvados, kad pagal šį reglamentą, pateikdamas savo paraišką pagalbai
gauti, gamintojas, kad galėtų gauti šias priemokas, turi pateikti galiojantį dokumentą, įrodantį arba nuosavybės teisę į atitinkamą
žemės plotą, arba jo teisę naudoti šį plotą kitu pagrindu.
Kaip pažymi Komisija, šios nuostatos nepaneigia galimybės, kad paprastas faktinis pašarų ploto naudojimas per visus referencinius
kalendorinius metus gali būti šio ploto turėjimas, kaip tai suprantama pagal Reglamentą Nr. 1254/1999.
Tiek iš Reglamento Nr. 1254/1999 12 straipsnio 2 dalies paskutinės pastraipos, tiek iš Reglamento Nr. 3887/92 2 straipsnio
1 dalies b punkto matyti, kad pašarų plotai, dėl kurių pateikta paraiška pagalbai gauti, gali būti naudojami bendrai. Remdamosi
Reglamento Nr. 2419/2001 5 straipsnio 1 dalies b punktu, kuris taikomas paraiškoms pagalbai gauti, susijusioms su prekybos
metais arba priemokų skyrimo laikotarpiais, kurie prasideda 2002 m. sausio 1 d., kai pašarų plotai naudojami bendrai, kompetentingos
valdžios institucijos gali teoriškai paskirstyti juos tarp individualių ūkininkų proporcingai jų naudojamai daliai arba jų
teisei naudotis šiais plotais.
Reglamento Nr. 2419/2001 22 straipsnyje „Plotų nustatymas“ numatyta, kad žemės ūkio paskirties sklypų plotai nustatomi bet
kokiomis atitinkamomis kompetentingos institucijos numatytomis priemonėmis ir kad gali būti atsižvelgiama į bendrą žemės ūkio
paskirties sklypo plotą, jeigu jis naudojamas visas pagal įprastus atitinkamos valstybės narės ar rajono standartus.
Iš šių nuostatų matyti, kad nagrinėjamos priemokos gali būti skiriamos pagal, viena vertus, faktiškai naudojamus pašarų plotus
ir, kita vertus, šiuose plotuose laikomų gyvulių skaičių atitinkamais kalendoriniais metais, o ne dėl to, kad pateikiamas
galiojantis dokumentas, pateisinantis šių plotų naudojimą.
Toliau, kalbant apie Reglamentu Nr. 1254/99 siekiamus tikslus, reikia pažymėti, kad iš jo 4 ir 13 konstatuojamųjų dalių matyti,
jog vienas šio reglamento tikslų yra pažaboti galvijienos gamybos intensyvėjimą, nes gamintojai savo ūkiuose laiko nepaliaujamai
didėjantį skaičių galvijų nedidindami ploto ir kurio pakaktų šių gyvulių pašarams (minėto Sprendimo
Schouten
28 punktas).
Vadinasi, šio reglamento 12 straipsnyje nustatytu gyvulių tankumu siekiama skirti priemoką tik už gyvulius, laikomus ūkyje,
kurio plotas pakankamai prisideda prie jų šėrimo. Todėl, kaip teisingai tvirtina Komisija, gyvulių tankumo apskaičiavimas
remiantis turimu pašarų plotu ūkyje susijęs su turimais faktiniais pajėgumais apsirūpinti pašarais ir faktinio jų panaudojimo
kontrole, o ne formaliai ar teisėtai turimais, tačiau realiai nepanaudojamais šiame plote pajėgumais.
Kaip tvirtina kaltinamieji, įgyvendinant šį Reglamento Nr. 1254/1999 tikslą nereikalaujama, kad, kaip išankstinė atitinkamų
priemokų skyrimo sąlyga, būtų pateiktas galiojantis dokumentas, pateisinantis turimų pašarų plotų, dėl kurių pateikta paraiška
pagalbai gauti, naudojimą, nes šiuo klausimu pakanka įrodyti, kad šie plotai realiai naudojami.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Reglamento Nr. 1254/1999 12 straipsnyje nenustatyta sąlyga, jog tam, kad paraiška pagalbai
gauti atitiktų reikalavimus, reikia pateikti galiojantį dokumentą, įrodantį paraišką pagalbai gauti pateikusio asmens teisę
naudoti pašarų plotus, dėl kurių pateikta ši paraiška. Atitinkamos Reglamento Nr. 1254/1999 nuostatos, jų kontekstas ir, be
kita ko, šiuo reglamentu siekiami tikslai rodo, kad būtent faktinis parašų ploto naudojimas yra viena iš sąlygų, siekiant
įvykdyti nagrinėjamų priemokų skyrimo reikalavimus.
Vis dėlto, kaip matyti iš šio sprendimo 57 punkto, net jei tokia sąlyga ir nėra numatyta Bendrijos teisės aktuose, reikia
išnagrinėti, ar jais valstybėms narėms draudžiama savo nacionalinės teisės aktuose numatyti pareigą pateikti galiojantį dokumentą,
pateisinantį paraišką pagalbai gauti pateikusio asmens teisę naudoti turimus pašarų plotus, dėl kurių pateikiama paraiška.
Šiuo klausimu reikia išnagrinėti Bendrijos teisės aktuose nustatytos integruotos sistemos Bendrijos pagalbos schemos srityje
tikslus ir nustatyti, kokią vertinimo laisvę palikti valstybėms narėms kontroliuoti, ar laikomasi pagalbos suteikimo pagal
integruotą sistemą sąlygų.
Pagal Reglamento Nr. 3508/92 1 ir 2 straipsnius kiekviena valstybė narė įkuria integruotą sistemą, kurią sudaro kompiuterinė
duomenų bazė, žemės ūkio paskirties sklypų identifikavimo sistema, gyvulių identifikavimo ir registravimo sistema, paraiškos
pagalbai gauti ir integruota kontrolės sistema.
Remiantis Reglamento Nr. 3887/92 septinta ir devinta konstatuojamosiomis dalimis, integruota sistema skirta veiksmingai kontroliuoti
su Bendrijos pagalba susijusių nuostatų laikymąsi bei įtvirtinti nuostatas, kuriomis siekiama veiksmingai užkirsti kelią ir
bausti už pažeidimus bei sukčiavimą (šiuo klausimu žr. 1997 m. liepos 17 d. Sprendimo
National Farmers’ Union ir kt
., C‑354/95, Rink. p. I‑4559, 51 punktą; 2002 m. gegužės 16 d. Sprendimo
Schilling ir Nehring
, C‑63/00, Rink. p. I‑4483, 25 punktą bei 2004 m. liepos 1 d. Sprendimo
Gerken
, C‑295/02, Rink. p. I‑6369, 41 punktą).
Iš Bendrijos teisės aktų dėl integruotos sistemos, Bendrijos finansinių interesų apsaugos ir BŽŪP finansavimo aiškiai matyti,
kad valstybės narės turi priimti priemones, būtinas užtikrinti tinkamą integruotos sistemos veikimą, ir kad jos taip pat privalo
priimti priemones, būtinas įsitikinti, jog EŽŪOGF Garantijų skyriaus finansuojamos operacijos tikrai ir teisingai atliktos
bei užkirsti kelią taisyklių pažeidimams ir su jais kovoti.
Išnagrinėjus atitinkamas Bendrijos teisės aktų nuostatas Bendrijos pagalbos ir integruotos sistemos srityse matyti, kad valstybės
narės turi diskreciją šiai sistemai įgyvendinti ir rinktis nacionalines priemones, kurios, jų manymu, būtinos veiksmingai
pažeidimų bei sukčiavimų prevencijai ir bausmėms už juos.
Reglamento Nr. 3508/92 6 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad kiekvienas ūkininkas, kad būtų įtrauktas į Bendrijos schemas, kasmet
pateikia paraišką pagalbai „už plotą“ gauti, kurioje nurodo žemės ūkio paskirties sklypus, įskaitant pašarinėmis kultūromis
apsėtus plotus, ir prireikus „bet kokią reikiamą informaciją, kurią numato su (šiomis) Bendrijos schemomis susiję reglamentai
arba konkreti valstybė narė“.
Be to, Reglamento Nr. 3887/92 4 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad pagalbos „už plotus“ paraiškoje nurodoma visa būtina informacija
ir pirmiausia – duomenys, leidžiantys nustatyti visas ūkiui priklausančios žemės dalis, jų plotą, vietą, paskirtį.
Valstybių narių diskrecija tikrinti pagalbos paraiškas įtvirtinta Reglamente Nr. 2419/2001. Iš šio reglamento 48 konstatuojamosios
dalies matyti, kad valstybės narės turi imtis bet kokių tolesnių priemonių, užtikrinančių tinkamą šio reglamento veikimą.
Pagal jo 4 straipsnį valstybės narės užtikrina patikimą žemės ūkio paskirties sklypų identifikavimą ir ypač reikalauja, kad
pagalbos „už plotus“ paraiškose būtų pateikti duomenys arba kartu su jais būtų pateikiami kompetentingos institucijos nustatyti
dokumentai, pagal kuriuos būtų galima nustatyti kiekvieno žemės ūkio paskirties sklypo vietą ir jį išmatuoti. Pagal to paties
reglamento 22 straipsnio 3 dalį žemės ūkio paskirties sklypų atitikimas pagalbos skyrimo reikalavimams patvirtinamas bet kokiomis
atitinkamomis priemonėmis. Šiuo tikslu, jei būtina, reikalaujama papildomų įrodymų.
Reglamento Nr. 1259/1999 7 straipsnyje numatyta, kad išmokos negali būti skiriamos tiems paramos gavėjams, kurie dirbtinai
sukūrė šioms išmokoms gauti reikalingas sąlygas, kad įgytų pranašumą, prieštaraujantį paramos schemų tikslams.
Be to, šio sprendimo 75 punkte nurodytos priemonės, kurias turi priimti valstybės narės, kad įsitikintų, jog iš Bendrijų lėšų
finansuojamos operacijos tikrai ir teisingai atliktos, kaip matyti iš Reglamento Nr. 2988/95 8 straipsnio 1 dalies ir Reglamento
Nr. 1258/1999 8 straipsnio 1 dalies, turi būti priimtos laikantis įstatymuose ir kituose teisės aktuose pateiktų nacionalinių
nuostatų.
Iš visų paminėtų Bendrijos teisės aktų nuostatų pagalbos schemų ir integruotos sistemos taikymo tvarkos srityse aiškiai matyti,
kad valstybės narės turi diskreciją dėl informacijos ir įrodymų, kurių jos gali reikalauti pareiškėjo, kiek tai susiję su
jo paraiškoje nurodytais pašarų plotais. Atsižvelgiant į šią diskreciją, leidžiama, kad valstybės narės patikslintų, kokių
įrodymų reikia pateikti grindžiant paraišką pagalbai gauti, be kita ko, remdamosi esama įprasta praktika žemės ūkio srityje
savo teritorijoje, kiek ši praktika susijusi su pašarų plotų eksploatavimu ir naudojimu, bei kokius dokumentus pateikti dėl
šio naudojimo.
Vis dėlto reikia priminti, kad šiai diskrecijai taikomi tam tikri apribojimai.
Kaip matyti iš Reglamento Nr. 1254/1999 15 konstatuojamosios dalies, valstybės narės įpareigotos panaudoti savo nuožiūra vykdomus
įgaliojimus remdamosi vien objektyviais kriterijais ir atsižvelgti į vienodų sąlygų koncepciją bei išvengti rinkos ir konkurencijos
iškraipymo. Kadangi toks reikalavimas pateikti galiojantį dokumentą iš principo ir yra toks objektyvus kriterijus, prašymą
priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės patikrinti, ar reikalaujama, kad jį pateiktų visi nagrinėjamos pagalbos
pareiškėjai, esantys panašiose situacijose.
Be to, iš Reglamento Nr. 2988/95 8 straipsnio 1 ir 2 dalių matyti, jog kontrolės priemonės, kurių imasi valstybės narės, kad
būtų užtikrintas su Bendrijų finansiniais interesais susijusių sandorių teisėtumas ir tikrumas, turi atitikti konkretų kiekvieno
sektoriaus pobūdį ir būti proporcingos siekiamiems tikslams.
Todėl valstybėms narėms naudojantis savo diskrecija dėl įrodymų, kuriuos reikia pateikti grindžiant paraišką pagalbai gauti,
visų pirma kalbant apie galimybę įpareigoti pareiškėją pateikti galiojantį dokumentą, pagrindžiantį jo teisę eksploatuoti
paraiškoje nurodytą pašarų plotą, jos turi paisyti atitinkamais Bendrijos teisės aktais siekiamų tikslų ir bendrųjų Bendrijos
teisės, pirmiausia – proporcingumo, principų.
Kaip yra nusprendęs Teisingumo Teismas, šio principo, kuriuo reikalaujama, kad tam tikroje nuostatoje įtvirtintos priemonės
būtų tinkamos numatytam tikslui pasiekti ir neviršytų to, kas būtina jam įgyvendinti, turi laikytis ir Bendrijos teisės aktų
leidėjas, ir Bendrijos teisę taikantys nacionaliniai įstatymų leidėjai, ir teismai (šiuo klausimu žr. 2008 m. sausio 17 d.
Sprendimo
Viamex Agrar Handel
, C‑37/06 ir C‑58/06, Rink. p. I‑69, 33 punktą). Todėl šio principo turi laikytis ir kompetentingos nacionalinės valdžios
institucijos, taikydamos Reglamento Nr. 1254/1999 ir su BŽŪP susijusias nuostatas.
Kaip matyti iš šio sprendimo 75 punkto, Bendrijos teisės aktais dėl integruotos sistemos, Bendrijos finansinių interesų apsaugos
ir BŽŪP finansavimo reikalaujama, kad valstybės narės priimtų priemones, būtinas užtikrinti tinkamą integruotos sistemos veikimą,
ir tai, kad Bendrijos finansuojamos operacijos iš tikrųjų ir teisingai atliktos. Tokiu reglamentavimu, koks taikomas pagrindinėje
byloje, kuriuo, kaip matyti iš šio sprendimo 56 punkto, be kita ko, užkertamas kelias galvijų augintojams neleistinai pasinaudoti
tretiesiems asmenims priklausančiais plotais reglamentavimui pagalbos srityje apeiti, siekiama laikytis šių tikslų. Italijos
teisės aktuose įtvirtintas reikalavimas pateikti galiojantį dokumentą veikiausiai atitinka proporcingumo principo reikalavimus.
Vis dėl to prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės patikrinti, ar pagrindinės bylos aplinkybėmis šio
principo buvo laikytasi.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Bendrijos teisės aktuose, o pirmiausia Reglamente
Nr. 1254/1999, nenustatyta sąlyga, jog tam, kad paraiška skirti specialias priemokas galvijų patinams ar ekstensifikacijos
išmokas atitiktų reikalavimus, reikia pateikti galiojantį dokumentą, įrodantį paraišką pagalbai gauti pateikusio asmens teisę
naudoti pašarų plotus, dėl kurių pateikta paraiška. Vis dėlto Bendrijos teisės aktuose nedraudžiama, kad valstybės narės savo
nacionalinės teisės aktuose įtvirtintų reikalavimą pateikti tokį dokumentą, su sąlyga, kad paisoma atitinkamais Bendrijos
teisės aktais siekiamų tikslų ir bendrųjų Bendrijos teisės, pirmiausia – proporcingumo, principų.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
Bendrijos teisės aktuose, o pirmiausia 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 1254/1999 dėl bendro galvijienos
rinkos organizavimo, nenustatyta sąlyga, jog tam, kad paraiška skirti specialias priemokas galvijų patinams ar ekstensifikacijos
išmokas atitiktų reikalavimus, reikia pateikti galiojantį dokumentą, įrodantį paraišką pagalbai gauti pateikusio asmens teisę
naudoti pašarų plotus, dėl kurių pateikta paraiška. Vis dėlto Bendrijos teisės aktuose nedraudžiama, kad valstybės narės savo
nacionalinės teisės aktuose įtvirtintų reikalavimą pateikti tokį dokumentą, su sąlyga, kad paisoma atitinkamais Bendrijos
teisės aktais siekiamų tikslų ir bendrųjų Bendrijos teisės, pirmiausia – proporcingumo, principų.
Parašai.
*
Proceso kalba: italų.