CELEX: 62009CJ0209
Директива 2000/76/ЕО
Изгаряне на отпадъци
Инсталация за изгаряне
Инсталация за съвместно изгаряне
Комплекс, състоящ се от газов завод и от електроцентрала
Изгаряне в електроцентралата на непречистен газ от термичната обработка на отпадъци в газов завод

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 3 от Директива 2000/76/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 декември 2000 година относно изгарянето на отпадъците (
ОВ L 332, стр. 91
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 271).
Запитването е отправено в рамките на спор между Lahti Energia Oy (наричано по-нататък „Lahti Energia“), предприятие, притежавано от град Lahti, и Itä-Suomen Ympäristölupavirasto (служба по околната среда на Източна Финландия, наричана по-нататък „ympäristölupavirasto“), относно прилагането на изискванията на Директива 2000/76 спрямо комплекс, състоящ се от газов завод и от електроцентрала.
Правна уредба
Директива 2000/76
Съображения 5 и 27 от Директива 2000/76 гласят следното:
„(5)
Съобразно принципите на субсидиарност и на пропорционалност, посочени в член 5 на Договора, е необходимо да се предприемат действия на равнище Общност. Принципът на превенция предоставя база за последващи мерки. Настоящата директива се ограничава до минимални изисквания за инсталациите за изгаряне и за съвместно изгаряне.
[…]
(27)
Не трябва да се разрешава съвместното изгаряне на отпадъци в инсталации, които не са основно предназначени за изгаряне на отпадъци, което увеличава емисиите на вредни вещества във фракцията на обема на изгорелите газове, произлизащ[и] от такова съвместно изгаряне, в степен по-висока от разрешената за инсталации за изгаряне, специално предвидени за тази цел. Съвместното изгаряне трябва да бъде при това положение обект на подходящо ограничение.“
Съгласно член 3 от тази директива:
„За целите на настоящата директива:
1)
„отпадъци“: всякакъв твърд или течен отпадък, както е определен в член 1, буква а) от Директива 75/442/ЕИО [на Съвета от 15 юли 1975 година относно отпадъците (
ОВ L 194, стр. 39
)];
[…]
4)
„инсталация за изгаряне“: всяко оборудване или техническа единица, стационарна или подвижна, предназначена за термична обработка на отпадъци, със или без оползотворяване на отделената при горенето топлина. Термичната обработка включва горенето чрез [окисляване] или всеки друг процес [на термична обработка], като пиролиза, газообразуване или плазмено обработване в степен, при която веществата, произлизащи от това, биват впоследствие изгаряни.
Настоящото определение [обхваща площадката] и цялата инсталация, [състояща се] от всички линии на изгаряне, от инсталациите за приемане, за складиране и за предварителна обработка на [самата площадка] на отпадъците; системите за захранване с отпадъци, с гориво и с въздух; котела; инсталациите за обработка на изгорелите газове; на [площадката] — инсталациите за обработка или за складиране на остатъците и на използваните води; комина; апаратите и системите за командване на операциите по изгаряне и на записване и на наблюдение на условията на изгаряне;
5)
„инсталация за съвместно изгаряне“: стационарна или подвижна инсталация, чиято основна цел е да се произвежда енергия или материали и:
—
която използва отпадъци като обичайно или помощно гориво, или
—
в която отпадъците биват подложени на термична обработка с оглед тяхното унищожаване.
Ако съвместното изгаряне е извършено така, че основната цел на инсталацията е не да произвежда енергия или материални продукти, а по-скоро да бъде приложена термична обработка спрямо отпадъците, инсталацията трябва да [се счита] като инсталация за изгаряне по смисъла на точка 4.
Настоящото определение [обхваща площадката] и цялата инсталация, [състояща се от] всички линии за съвместно изгаряне, инсталациите за приемане, за складиране и за предварителна обработка на [самата площадка] на отпадъците; системите за захранване с отпадъци, с гориво и с въздух; котела; инсталациите за обработка на изгорелите газове; на [площадката] — инсталациите за обработка или за складиране на остатъците и на използваните води; комина; апаратите и системите за командване на операциите по изгаряне и на записване и на наблюдение на условията на [изгаряне];
[…]
12)
„разрешително“: едно или повече писмени решения, издадени от компетентния орган, издаващ разрешителни за експлоатиране на дадена инсталация, под уговорка за спазване на някои условия, които гарантират, че инсталацията удовлетворява всички предписания на настоящата директива. Едно разрешително може да бъде издадено за една или повече инсталации или части от инсталации на същото място, експлоатирани от същия ползвател.
13)
„остатък“: всяка течна или твърда материя (включително пепел и сгурии; летящи пепели и котелен прах; твърди продукти от реакция, произхождащи от обработката на газовете; утайката от почистване, произхождаща от обработката на използваните води; използваните катализатори и използвания активен въглен), отговарящ[а] на определението за „отпадък“, фигуриращо в член 1, буква а) на Директива 75/442/ЕИО, която е резултат от процеса на изгаряне или на съвместно изгаряне, на обработката на изгорелите газове или на използваните води или на всяка операция, осъществена в инсталацията за изгаряне или за съвместно изгаряне.“
Член 7 от Директива 2000/76, озаглавен „Норми за допустими емисии във въздуха“, предвижда:
„1.   Инсталациите за изгаряне се създават, оборудват, конструират и експлоатират така, че нормите за допустими емисии в изгорелите газове, установени в приложение V, да не бъдат превишавани.
2.   Инсталациите за съвместно изгаряне се създават, оборудват, конструират и експлоатират така, че нормите за допустими емисии в изгорелите газове, определени съобразно приложение II или посочени в приложение II, да не бъдат превишавани.
[…]“
Директива 2006/12/ЕО
Съгласно член 1 от Директива 2006/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2006 година относно отпадъците (
ОВ L 114, стр. 9
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 16, стр. 45), с която с оглед постигане на яснота и рационалност се извършва кодификация на Директива 75/442, „отпадък“ означава „всяко вещество или предмет от категориите, установени в приложение I, които притежателят изхвърля, възнамерява или се изисква да изхвърли“.
Спорът по главното производство и преюдициалното производство по дело C-317/07
Lahti Energia моли Ympäristölupavirasto за разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда относно дейността на газовия ѝ завод и на електроцентралата ѝ. Молбата за разрешително се отнася до комплекс, който се състои от две отделни инсталации, разположени на една и съща площадка, и включва завод, произвеждащ газ от отпадъци, както и електроцентрала, в чийто парен котел се изгаря произведеният в газовия завод и предварително пречистен газ.
Ympäristölupavirasto издава на Lahti Energia временно разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда, като посочва условията, при които се предоставя това разрешително. Така, посочената служба счита, че газовият завод, който произвежда газ, и централата, в която се изгаря този газ, заедно представляват инсталация за съвместно изгаряне по смисъла на Директива 2000/76.
Lahti Energia обжалва решението пред Vaasan hallinto-oikeus (Административен съд, Vaasa), като иска да се установи, че горенето в основния котел на газ, който е пречистен и рафиниран в отделна инсталация за производство на газ, не следва да се разглежда като съвместно изгаряне на отпадъци по смисъла на Директива 2000/76.
Vaasan hallinto-oikeus отхвърля жалбата. Той по-специално счита, че постигането на целите на Директива 2000/76 може да бъде застрашено от толкова стеснително тълкуване на нейното приложно поле, което води до неприлагане на изискванията на директивата към горенето на предварително обработени отпадъци. Посочената юрисдикция счита също, че като отделна функционална единица газовият завод не следва да се разглежда като инсталация за изгаряне по смисъла на Директива 2000/76, тъй като газообразуването е термична обработка, и за да се разглежда дадена инсталация като инсталация за изгаряне, тя трябва да разполага с линия, предназначена за изгаряне.
Vaasan hallinto-oikeus обаче приема, че газовият завод и електроцентралата заедно представляват инсталация за съвместно изгаряне по смисъла на Директива 2000/76.
Тогава Lahti Energia подава жалба пред Korkein hallinto-oikeus, (Върховен административен съд), който решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Следва ли член 3, [точка] 1 от Директива 2000/76/EО да се тълкува в смисъл, че тази директива не се прилага за горенето на газообразни отпадъци?
2)
Следва ли даден газов завод, в който чрез пиролиза се произвежда газ от отпадъци, да се разглежда като инсталация за изгаряне по смисъла на член 3, [точка] 4 от Директива 2000/76/EО дори и когато в този завод липсва линия за изгаряне?
3)
Следва ли горенето в котела на електроцентрала на газ, който е пречистен след процес на газообразуване в газов завод, да се разглежда като дейност, посочена в член 3 от Директива 2000/76/EО? От значение ли е фактът, че като гориво се използва пречистен газ вместо изкопаеми горива и че емисиите от електроцентралата за единица произведена енергия са по-малко при използване на пречистен газ от отпадъци, отколкото на други горивни вещества? От значение ли е за тълкуването на приложното поле на Директива 2000/76/EО фактът, че предвид техническите съображения за производство и разстоянието, на което са отдалечени един от друг, газовият завод и електроцентралата представляват една единствена инсталация, или фактът, че произведеният в газовия завод пречистен газ може да бъде транспортиран и използван другаде, например за производство на енергия, като гориво или за друга цел?
4)
При какви условия произведеният в газовия завод пречистен газ може да се разглежда като продукт, така че за него да не се прилагат разпоредбите относно отпадъците?“
По това преюдициално запитване е постановено Решение от 4 декември 2008 г. по дело Lahti Energia (C-317/07, Сборник, стр. I-9051), в което Съдът решава следното:
„1)
Понятието за отпадъци, съдържащо се в член 3, точка 1 от Директива 2000/76/ЕО […], не обхваща веществата, които са газообразни.
2)
Понятието за инсталация за изгаряне, посочено в член 3, точка 4 от Директива 2000/76, се отнася до всяко оборудване или техническа единица, в които се извършва термична обработка на отпадъци, при условие че произлизащите от използването на термичния процес вещества са впоследствие изгаряни, и в това отношение наличието на линия за изгаряне не е необходим критерий за такова квалифициране.
3)
При обстоятелства като разглежданите в главното производство:
—
газов завод, който има за цел получаването на газообразни продукти, в конкретния случай пречистен газ, като подлага отпадъците на термична обработка, трябва да се квалифицира като „инсталация за съвместно изгаряне“ по смисъла на член 3, точка 5 от Директива 2000/76,
—
електроцентрала, използваща като помощно гориво в замяна на изкопаемите горива, които основно се използват в производствената ѝ дейност, пречистен газ, получен от съвместното изгаряне на отпадъци в газов завод, не попада в приложното поле на тази директива.“
Факти, настъпили в спора по главното производство, и преюдициални въпроси, поставени по настоящото дело
След Решение по дело Lahti Energia, посочено по-горе, Korkein hallinto-oikeus приканва страните по главното производство да изложат становищата си.
Тогава Lahti Energia, противно на това, което е посочило в заявлението си за издаване на разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда, както и в жалбите си пред Vaasan hallinto-oikeus и запитващата юрисдикция, твърди, че в газовия завод вече няма да осъществява проекта си за пречистване на газ от термичната обработка на отпадъци. Жалбоподателят по главното производство обаче твърди, че от Решение по дело Lahti Energia, посочено по-горе, може да се заключи, че горенето на газообразно вещество в електроцентрала не може да представлява изгаряне на отпадъци по смисъла на Директива 2000/76. Според него такава централа може да се квалифицира като инсталация за съвместно изгаряне само при условие че това образувание използва основно синтетичен газ, получен от отпадъци. Централата на Lahti Energia обаче използва такъв газ само като помощно гориво, т.е. като остатък, поради което дейността на посочената централа не попада в приложното поле на тази директива.
При тези условия Korkein hallinto-oikeus отново решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли да се счита за дейност съгласно член 3 от Директива 2000/76/ЕО горенето като помощно гориво в котела на електроцентрала на газ от газов завод, ако този газ не е пречистен след газообразуването?
2)
Ако принципният отговор на първия въпрос е отрицателен — оказват ли влияние върху преценката характеристиките на отпадъците, които ще се изгарят, или съдържанието в предназначения за изгаряне газ на частици или други примеси?“
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали Директива 2000/76 се прилага за електроцентрала, която използва като помощно гориво газ, получен от приложена термична обработка към отпадъците в завод, в който посоченият газ не е пречистен, в допълнение към изкопаемите горива, използвани основно в производствената ѝ дейност.
В това отношение, както правилно подчертават запитващата юрисдикция, финландското, белгийското и германското правителство, както и Комисията на Европейските общности, даденият отговор на третия преюдициален въпрос в Решение по дело Lahti Energia, посочено по-горе, който изключва от приложното поле на Директива 2000/76 дейността на електроцентралата, е свързан с обстоятелството, че използваният в тази централа газ, независимо че е произведен от отпадъци, трябва да бъде пречистен в газов завод в рамките на дейността по съвместното изгаряне на посочените отпадъци.
Всъщност, както Съдът подчертава в точка 29 от това решение, веществата, произлизащи от термичната обработка на отпадъци в газовия завод, в конкретния случай суров газ, се филтрират с помощта на пречиствателно устройство, което да позволи получаването на пречистен газ, освободен от нежелани твърди частици и поради това годен да се използва като гориво.
Както е видно от точки 35, 36 и 41 от посоченото решение, Съдът отбелязва, че при това положение, доколкото полученият в завода газ, именно поради неговото филтриране в пречиствателното устройство, трябва да има свойства, аналогични на тези на изкопаемо гориво, дейността на електроцентралата не може да попадне в приложното поле на Директива 2000/76 само поради това че тя трябва да използва помощно гориво, получено от отпадъци.
Всъщност, когато процесът е бил доведен до край на територията на газовия завод, се счита, че пречистеният газ, използван в електроцентралата, има качеството на „продукт“ по смисъла на член 3, точка 5 от Директива 2000/76.
Както тогава подчертава генералният адвокат Kokott в точки 91 и 93 от заключението си към решението, постановено по дело Lahti Energia, посочено по-горе, горенето в електроцентралата на истински „продукт“, независимо че е получен от отпадъци, е основание да не се признае наличието на технико-функционална връзка между газовия завод и тази централа.
Различно обаче е положението, както в главното производство, когато газът, получен от термична обработка на отпадъци в газовия завод, вече не се пречиства на територията на посочения завод, а се превозва в непроменено състояние до електроцентралата, за да стане нейно помощно гориво.
При това положение, ако се разглежда дейността само на газовия завод, разглежданият по-нататък процес не представлява процес на просто унищожаване на отпадъците чрез термична обработка, който би позволил да се квалифицира такъв завод като „инсталация за изгаряне“ по смисъла на член 3, точка 4 от Директива 2000/76, ако веществата, които се получават от него, след това се изгарят (вж. в този смисъл Решение по дело Lahti Energia, посочено по-горе, точка 20).
Освен това посоченият завод не може вече и да бъде квалифициран само като инсталация за съвместно изгаряне, т.е. съгласно член 3, точка 5, първа алинея от Директива 2000/76 като инсталация, чиято основна цел е да произвежда енергия или материални продукти и която използва отпадъци като обичайно или помощно гориво, или в която отпадъците се подлагат на термична обработка с оглед тяхното унищожаване (вж. Решение от 11 септември 2008 г. по дело Gävle Kraftvärme, С-251/07, Сборник, стр. I-7047, точка 35 и Решение по дело Lahti Energia, посочено по-горе, точка 26).
Всъщност при положение като разглежданото сега в главното производство, в противоречие на това, което е било изтъкнато в точка 36 от Решение по дело Lahti Energia, посочено по-горе, започналият в газовия завод процес на термична обработка на отпадъците вече не завършва на територията на този завод, тъй като газът се превозва от посочения завод до електроцентралата, за да бъде използван за производството на енергия, въпреки че все още не притежава аналогични свойства на изкопаемо гориво, по-конкретно що се отнася до чистотата.
По принцип дейността на две отделни инсталации трябва несъмнено да бъде обект на отделно изследване за целите на прилагане на Директива 2000/76 (вж. в този смисъл Решение по дело Lahti Energia, посочено по-горе, точки 24 и 25).
В разглежданата в настоящото главно производство хипотеза обаче неизбежно се стига до извода, че газовият завод и електроцентралата могат в действителност да бъдат схващани като едно-единствено образувание, което е насочено не толкова към получаването на продукт, а към производството на енергия. Всъщност в това образувание с оглед на тяхното унищожаване отпадъците подлежат изцяло на термична обработка, която се разделя на два етапа — единият се осъществява в газовия завод и представлява прилагана към отпадъците термична обработка, а другият се осъществява в електроцентралата и представлява горене на газообразни вещества, получени в резултат на извършена в посочения завод термична обработка на отпадъците.
При това положение обаче, както генералният адвокат Kokott посочва в заключението си към решението, постановено по дело Lahti Energia, посочено по-горе, когато процесът на производство на енергия или на продукт е осъществен и завършен едва при прехвърлянето в електроцентралата на газообразните вещества, получени в резултат на приложената към отпадъците термична обработка в газовия завод, комплексът, състоящ се от завода и централата, трябва да се разглежда като едно цяло за целите на прилагането на Директива 2000/76 поради технико-функционалната връзка, която при това положение свързва двете инсталации. Освен това този извод се обосновава от обстоятелството, че вредните вещества, получени в резултат на приложената към отпадъците термична обработка, започнала в газовия завод, се освобождават и се отделят поне частично едва когато суровият газ е прехвърлен в електроцентралата.
Що се отнася до довода на Lahti Energia, според който разглежданата в главното производство електроцентрала може да се разглежда като „инсталация за съвместно изгаряне“ само ако в дейността си за производството на енергия тя използва непречистен газ, произведен основно в газов завод, достатъчно е да се напомни, както е видно от съображение 27 на Директива 2000/76, че не трябва да се разрешава съвместното изгаряне на отпадъци в инсталации, които не са основно предназначени за изгаряне на отпадъци, което увеличава емисиите на вредни вещества във фракцията на обема на изгорелите газове, произлизащи от такова съвместно изгаряне, в степен, по-висока от разрешената за инсталации за изгаряне, специално предвидени за тази цел.
Следователно на първия поставен въпрос трябва да се отговори, че електроцентрала, която използва като помощно гориво газ, получен в завод след приложена термична обработка към отпадъци, в допълнение към изкопаемите горива, използвани основно в производствената ѝ дейност, се счита заедно с газовия завод за „инсталация за съвместно изгаряне“ по смисъла на член 3, точка 5 от Директива 2000/76, когато посоченият газ не е пречистен на територията на посочения завод.
По втория въпрос
Korkein hallinto-oikeus поставя втория си въпрос само при условие че е даден отрицателен отговор на първия въпрос.
Предвид отговора, даден на първия въпрос, не следва да се дава отговор на втория въпрос на запитващата юрисдикция.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (осми състав) реши:

Електроцентрала, която използва като помощно гориво газ, получен в завод след приложена термична обработка към отпадъци, в допълнение към изкопаемите горива, използвани основно в производствената ѝ дейност, се счита заедно с газовия завод за „инсталация за съвместно изгаряне“ по смисъла на член 3, точка 5 от Директива 2000/76/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 декември 2000 година относно изгарянето на отпадъци, когато посоченият газ не е пречистен на територията на посочения завод.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: фински.