CELEX: 62004CJ0195
Nesplnenie povinnosti členským štátom
Verejné obstarávanie na dodanie vybavenia pre stravovacie zariadenie
Článok 28 ES
Množstevné obmedzenia dovozu
Opatrenia s rovnakým účinkom
Zásada zákazu diskriminácie
Povinnosť transparentnosti

1       Komisia Európskych spoločenstiev sa svojím návrhom domáha, aby Súdny dvor určil, že Fínska republika si tým, že umožnila Senaatti-kiinteistöt
(pôvodne Valtion kiinteistölaitos), orgánu správy nehnuteľností fínskej štátnej správy, v rámci zmluvy týkajúcej sa vybavenia
stravovacieho zariadenia porušiť základné pravidlá Zmluvy o ES a najmä zásadu zákazu diskriminácie, ktorá implikuje povinnosť
transparentnosti, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 28 ES.

Skutkové okolnosti sporu a konanie pred podaním žaloby
2       V marci 1998 Senaatti-kiinteistöt v rámci užšej súťaže verejného obstarávania uverejnil v
Úradnom vestníku Európskych Spoločenstiev
a v
Suomen säädöskokoelma
(
Úradný vestník Fínskej republiky
) výzvu na predloženie ponúk týkajúcich sa prác na obnove a prestavbe budov regionálnej správy v Turku (ďalej len „pôvodná
výzva na predloženie ponúk“).
3       Uvedená zákazka je tvorená položkami, ktorých individuálna hodnota sa pohybuje medzi 1 000 000 až 22 000 000 FIM. Ponuky sa
mohli týkať jednej položky, viacerých položiek alebo celej zákazky. Jedna z uvedených položiek sa týkala dodania a inštalácie
kuchynského vybavenia stravovacieho zariadenia uvedenej správy.
4       Účastníci konania sa nezhodujú v otázke, či bola v uvedenom štádiu konania o verejnom obstarávaní obstarávateľovi predložená
ponuka týkajúca sa uvedenej položky. Podľa Fínskej republiky predložila jedinú ponuku spoločnosť Kopal Markkinointi Oy, hoci
podľa Komisie to tak nebolo.
5       Na začiatku roku 2000 sa verejný obstarávateľ obrátil priamo na štyri podniky, ktoré vyzval na predloženie ponúk týkajúcich
sa dodania a inštalácie vybavenia pre stravovacie zariadenie.
6       Listom zo 14. februára 2000 verejný obstarávateľ informoval vyššie uvedených adresátov o tom, že sa z dôvodu príliš vysokých
cien doručených ponúk rozhodol všetky ponuky odmietnuť. Fínska republika a Komisia sa nezhodujú v tom, či bol uvedený list
zaslaný všetkým podnikom, ktoré predložili ponuky súvisiace s dodaním a inštaláciou vybavenia pre stravovacie zariadenie v rámci
pôvodnej výzvy.
7       V tom istom liste zadávateľ tiež uviedol, že poveril spoločnosť Amica Ravintolat Oy, nájomcu stravovacieho zariadenia regionálnej
správy v Turku, aby na účet uvedeného verejného obstarávateľa a v maximálnej výške 1 050 000 FIM uskutočnila nákup vybavenia
tohto zariadenia, a vyzval adresátov uvedeného listu, aby predložili svoje ponuky priamo uvedenej spoločnosti.
8       Amica Ravintolat Oy nakoniec nakúpila predmetné vybavenie od spoločnosti Hackman-Metos Oy.
9       Na základe sťažnosti týkajúcej sa regulárnosti postupu Senaatti-kiinteistöt zaslala Komisia 17. júla 2002 Fínskej republike
výzvu listom, v ktorom ju vyzvala, aby jej predložila svoje vyjadrenia v lehote dvoch mesiacov od prijatia tohto listu.
10     Fínske orgány na túto výzvu odpovedali listom z 3. septembra 2002.
11     Keďže Fínska republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 28 ES, Komisia jej zaslala 19. decembra 2002 odôvodnené
stanovisko, v ktorom ju vyzvala na prijatie opatrení potrebných na to, aby tomuto stanovisku vyhovela v lehote dvoch mesiacov
od jeho doručenia.
12     V liste z 12. februára 2003 fínske orgány spochybnili nesplnenie povinnosti, ktoré vytýka Komisia, a uviedli, že v prejednávanej
veci sa dodržal ako článok 28 ES, tak zásada zákazu diskriminácie a z nej vyplývajúca povinnosť transparentnosti.
13     Keďže Komisia sa domnievala, že vysvetlenia podané fínskymi orgánmi nie sú dostatočné, rozhodla sa podať túto žalobu.
14     Uznesením zo 14. októbra 2004 predseda Súdneho dvora povolil vstup Dánskemu kráľovstvu, Spolkovej republike Nemecko a Holandskému
kráľovstvu do konania ako vedľajším účastníkom konania, ktorí podporujú návrhy Fínskej republiky.

O prípustnosti žaloby
15     Fínska republika tvrdí, že žaloba Komisie je neprípustná.
16     Podľa uvedeného členského štátu totiž odôvodnené stanovisko neuvádza tie isté dôvody, ktoré sa uvádzajú v žalobe. V danom
stanovisku Komisia uviedla, že verejný obstarávateľ mal vykonať dozor nad dostatočnou transparentnosťou a že vytýkané nesplnenie
povinnosti bolo dôsledkom toho, že nájomca reštaurácie regionálnej správy v Turku ako splnomocnená osoba uvedeného obstarávateľa
uzavrel zmluvu o dodaní vybavenia pre stravovacie zariadenie, zatiaľ čo vo svojej žalobe Komisia tvrdila, že verejný obstarávateľ
bol povinný zorganizovať verejné obstarávanie, a že nesplnenie povinnosti vyplýva z toho, že pôvodná výzva nebola úspešná
a, následne, predmetná zákazka nebola predmetom uverejnenej výzvy na predkladanie ponúk.
17     Komisia tým rozšírila predmet sporu definovaný v rámci konania pred podaním žaloby.
18     Predmet žaloby podanej podľa článku 226 ES je síce vymedzený konaním pred podaním žaloby uvedeným v tomto ustanovení, a teda
Komisia musí svoje odôvodnené stanovisko a žalobu založiť na rovnakých výhradách, táto požiadavka však nemôže za každých okolností
spočívať na úplnej zhode ich znení, pokiaľ predmet sporu nebol rozšírený alebo zmenený, ale bol naopak jednoducho zúžený (rozsudky
z 12. júna 2003, Komisia/Fínsko, C‑229/00, Zb. s. I‑5727, body 44 a 46; zo 14. júla 2005, Komisia/Nemecko, C‑433/03, Zb. s. I‑6985,
bod 28, a z 30. januára 2007, Komisia/Dánsko, C‑150/04, Zb. s. I‑1163, bod 67). Je potrebné pripomenúť, že Komisia môže upresniť
svoje pôvodné výhrady uvádzané vo svojom návrhu, avšak za podmienky, že tým nedôjde k zmene predmetu sporu (rozsudky z 11. septembra
2001, Komisia/Írsko, C‑67/99, Zb. s. I‑5757, bod 23; z 12. októbra 2004, Komisia/Grécko, C‑328/02, neuverejnený v Zbierke,
bod 32, a z 26. apríla 2005, Komisia/Írsko, C‑494/01, Zb. s. I‑3331, bod 38).
19     Pritom je potrebné konštatovať, že v prejednávanej veci Komisia nerozšírila, nezmenila ani neobmedzila predmet sporu definovaný
v odôvodnenom stanovisku z 19. decembra 2002.
20     Zo znenia návrhov odôvodneného stanoviska a zo žaloby Komisie, ktorej formulácia je takmer totožná, nevyplýva len, že sú založené
na tých istých dôvodoch, ale zdá sa tiež, že uplatnením v žalobe, že verejný obstarávateľ bol povinný zorganizovať uverejnenie
výzvy. Komisia iba upresnila dôvod pôvodne uvedený v odôvodnenom stanovisku, teda že zákazka týkajúca sa dodania vybavenia
pre stravovacie zariadenie určené pre regionálnu správu v Turku mala byť predmetom dostatočného zverejnenia.
21     Na úvod treba pripomenúť, že Súdny dvor môže aj bez návrhu preskúmať, či sú splnené podmienky na podanie žaloby o nesplnenie
povinnosti stanovené v článku 226 ES (rozsudky z 31. marca 1992, Komisia/Taliansko, C‑362/90, Zb. s. I‑2353, bod 8; z 15. januára
2002, Komisia/Taliansko, C‑439/99, Zb. s. I‑305, bod 8, a zo 4. mája 2006, Komisia/Spojené kráľovstvo, C‑98/04, Zb. s. I‑4003,
bod 16).
22     Zároveň je potrebné pripomenúť, že z článku 38 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora a z príslušnej judikatúry
vyplýva, že každý návrh na začatie konania musí označiť predmet konania a obsahovať zhrnutie dôvodov a že toto označenie musí
byť dostatočne jasné a presné, aby umožnilo žalovanému pripraviť si svoju obhajobu a Súdnemu dvoru vykonávať preskúmanie.
Podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých je žaloba založená, musia teda vyplynúť koherentným a zrozumiteľným spôsobom
už z textu samotného návrhu (rozsudky z 9. januára 2003, Taliansko/Komisia, C‑178/00, Zb. s. I‑303, bod 6, a zo 14. októbra
2004, Komisia/Španielsko, C‑55/03, neuverejnený v Zbierke, bod 23, a z 15. septembra 2005, Írsko/Komisia, C‑199/03, Zb. s. I‑8027,
bod 50) a že návrhy Komisie musia byť formulované jednoznačne, aby Súdny dvor nerozhodol nad rámec návrhov alebo neopomenul
rozhodnúť o niektorom žalobnom dôvode (rozsudky z 20. novembra 2003, Komisia/Francúzsko, C‑296/01, Zb. s. I‑13909, bod 121,
a z 15. júna 2006, Komisia/Francúzsko, C‑255/04, Zb. s. I‑5251, bod 24).
23     V prejednávanej veci však žaloba Komisie uvedené požiadavky nespĺňa.
24     Svojou žalobou sa Komisia domáha, aby sa určilo, že Fínska republika si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku
28 ES, z toho dôvodu, že Senaatti-kiinteistöt v súvislosti so zmluvou týkajúcou sa vybavenia stravovacieho zariadenia porušila
základné pravidlá Zmluvy a najmä zásadu zákazu diskriminácie, ktorá implikuje povinnosť transparentnosti.
25     Ako uviedla generálna advokátka v bode 45 svojich návrhov, žalobné návrhy, tak ako sú formulované, nie sú jasné a neumožňujú
jasne a presne určiť, čo Komisia vytýka Fínskej republike, pretože uvádzajú súčasne článok 28 ES, základné ustanovenia Zmluvy,
zásadu zákazu diskriminácie, ako aj povinnosť transparentnosti.
26     Navyše aj za predpokladu, že cieľom žaloby Komisie bolo určiť porušenie článku 28 ES, ani žalobné návrhy, ani ich znenie neuvádzajú
jasne a presne, aké opatrenia predstavuje v prejednávanej veci kvantitatívne obmedzenie dovozu alebo opatrenie s rovnocenným
účinkom v zmysle uvedeného článku.
27     Komisia sa obmedzuje na spochybnenie postoja verejného obstarávateľa „v rámci zmluvy týkajúcej sa vybavenia stravovacieho
zariadenia“.
28     Okrem toho Komisia v žiadnej z častí konania nepredložila súvislý a presný výklad skutkových okolností, na ktorých sa zakladajú
žalobné dôvody, ktorých sa dovoláva na podporu svojej žaloby.
29     Vo svojej žalobe neposkytuje žiadne upresnenie vo veci pôvodnej výzvy, ale obmedzuje sa výlučne na poznámku, že „nebola úspešná
pri nadobudnutí vybavenia pre stravovacie zariadenie“.
30     V tejto súvislosti ani znenie žaloby, ani odpovede Komisie na otázky, ktoré položil Súdny dvor v ústnej časti konania, neumožňujú
s istotou určiť, či ponuka týkajúca sa dodania a inštalovania vybavenia pre stravovacie zariadenie bola predložená verejnému
obstarávateľovi v rámci tejto výzvy.
31     Rovnako vo svojej odpovedi Komisia bez toho, aby to však preukázala, na jednej strane potvrdzuje, že aspoň jeden z podnikov,
ktoré predložili takúto ponuku, nebol medzi štyrmi kontaktovanými podnikmi, ktoré boli oslovené verejným obstarávateľom v roku
2000, a že na druhej strane položka týkajúca sa dodania a inštalácie vybavenia pre stravovacie zariadenie, ktorá je súčasťou
zákazky vyhlásenej v rámci pôvodnej výzvy, nemala rovnaký predmet ako zákazka, na ktorej základe došlo ku kontaktom v priebehu
toho istého roka.
32     Za týchto okolností Súdny dvor nemá k dispozícii dostatok údajov, ktoré by mu umožnili presne posúdiť rozsah porušenia práva
Spoločenstva, ktoré sa vytýka Fínskej republike, a overiť existenciu nesplnenia povinností, ktoré uvádza Komisia (pozri v tomto
zmysle rozsudok Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný, bod 18).
33     V dôsledku toho treba žalobu zamietnuť ako neprípustnú.

O trovách
34     Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Fínska republika navrhla zaviazať Komisiu na náhradu trov konania a žaloba Komisie
bola vyhlásená za neprípustnú, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
1.
Žaloba sa zamieta ako neprípustná.
2.
Komisia Európskych Spoločenstiev je povinná nahradiť trovy konania.
Podpisy
*
Jazyk konania: fínčina.