CELEX: 62003CJ0109
Telekomunikace
Směrnice 98/10/ES
Otevřený přístup k síti pro hlasovou telefonii
Poskytnutí informací týkajících se účastníků
Stanovení cen

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 6 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/10/ES ze dne
26. února 1998 o uplatňování otevřeného přístupu k síti (ONP) pro hlasovou telefonii a o univerzální službě v oblasti telekomunikací
v konkurenčním prostředí (Úř. věst. L 101, s. 24, dále jen „směrnice“).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi KPN Telecom BV (dále jen „KPN“) a Onafhankelijke Post en Telecommunicatie Autoriteit
(nezávislý orgán pošt a telekomunikací, dále jen „OPTA“) ve věci poskytnutí soukromým podnikům některých informací týkajících
se účastníků KPN za účelem vydání telefonních seznamů těmito podniky.

Právní rámec
Článek 1 odst. 1 směrnice stanoví:
„Tato směrnice se týká sladění podmínek pro otevřený a účinný přístup k pevným veřejným telefonním sítím a pevným veřejným
telefonním službám, stejně tak jako pro jejich užívání, v prostředí otevřeného a konkurenčního trhu, v souladu se zásadami
poskytnutí otevřeného přístupu k síti (ONP).
Cílem je zajistit dostupnost kvalitních pevných veřejných telefonních služeb v rámci Společenství a vymezit soubor služeb,
ke kterým by měli přístup všichni uživatelé, včetně spotřebitelů, v rámci univerzální služby za dostupnou cenu a s přihlédnutím
ke konkrétním vnitrostátním podmínkám.“ (
neoficiální překlad
)
Článek 2 odst. 2 písm. f) směrnice vymezuje pojem „univerzální služba“ jako „definovaný minimální soubor služeb, které jsou
dostupné ve stanovené kvalitě všem uživatelům za dostupnou cenu nezávisle na jejich geografické lokaci a s přihlédnutím ke
specifickým vnitrostátním podmínkám“. (
neoficiální překlad
)
Článek 6 směrnice stanoví:
„1.      Ustanovení tohoto článku podléhají požadavkům relevantních právních předpisů na ochranu osobních dat a soukromí, tak jako
směrnice 95/46/ES a směrnice 97/66/ES.
2.      Členské státy zajistí, aby:
a)      účastníci měli právo na zapsání do veřejně dostupných telefonních seznamů, na jeho ověření a, pokud je třeba, na opravu či
na žádost toto zapsání vymazat;
b)      telefonní seznamy všech účastníků, kteří nevyloučili uveřejnění svého jména v seznamu, včetně telefonních čísel pevných linek,
mobilních a osobních čísel, byly k dispozici uživatelům ve formě schválené státním normalizačním úřadem, ať již ve formě tištěné
nebo elektronické, či obou, a aby byly pravidelně aktualizovány;
c)      alespoň jedna informační služba o telefonních číslech pokrývající všechna uvedená účastnická čísla byla k dispozici všem uživatelům,
včetně uživatelů veřejných telefonních automatů.
3.      Za účelem zajištění poskytnutí služeb uvedených v odst. 2 písm. b) a c) členské státy zajistí, aby všechny subjekty, které
přidělují telefonní čísla účastníkům, vyhověly všem oprávněným žádostem o zpřístupnění relevantních informací ve smluveném
formátu a za podmínek, které jsou spravedlivé, nákladově orientované a nediskriminační.
4.      Členské státy zajistí, aby subjekty poskytující služby uvedené v odst. 2 písm. b) a c) dodržovaly zásadu zákazu diskriminace
při zpracování a prezentaci informací jim poskytnutých.“ (
neoficiální překlad
)
V Nizozemsku je oblast, které se týká směrnice, upravena Wet op de telecommunicatievoorzieningen (zákon o telekomunikacích)
ze dne 26. října 1988 (
Staatsblad
1988, s. 520, dále jen „WTV“) a Besluit ONP huurlijnen en telefonie (nařízení týkající se pronajatých linek a telefonie ONP)
ze dne 10. listopadu 1998 (
Staatsblad
1998, s. 639, dále jen „BOHT“), provádějící tento zákon, zejména jeho články 7.1 a 7.5.
Článek 43 BOHT stanoví:
„Kdokoliv přidělí telefonní číslo […] zpřístupní na žádost tato čísla spolu se souvisejícími informacemi ve smluveném formátu
a za podmínek, které jsou spravedlivé, nákladově orientované a nediskriminační s cílem vydání telefonních seznamů a zajištění
informační služby o telefonních číslech […].“

Spor v původním řízení a předběžné otázky
KPN je poskytovatelem univerzální služby hlasové telefonie v Nizozemsku. Denda International vof, nyní Denda Multimedia BV
(dále jen „Denda“), se sídlem v Nizozemsku, a Topware CD‑Service AG (dále jen „Topware“), se sídlem v Německu, byly v rozhodné
době sporu před předkládajícím soudem podniky vytvářejícími zejména tištěné a elektronické telefonní seznamy, vydávané nejdříve
na CD‑ROM a určené následně k umístění na internetu.
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že Denda a Topware požádaly PTT Telecom BV, který byl až do roku 1998 předchůdcem KPN,
aby jim zpřístupnil informace týkající se jeho účastníků služby hlasové telefonie za účelem vyhotovení jejich vlastních seznamů.
Kromě pouhých základních údajů, jako je jméno, adresa, bydliště a telefonní číslo, eventuálně směrovací číslo účastníka a
uvedení skutečnosti, že číslo je používáno výhradně jako číslo telefaxu, měly tyto dva podniky zvláště zájem o zpřístupnění
dalších informací, s výjimkou reklamní inzerce, obsažených v bílých stránkách seznamu vytištěného předchůdcem KPN. Jednalo
se například o další informaci o povolání, dalším jménu, o záznam v jiné obci nebo další čísla mobilních telefonů účastníků.
Předchůdce KPN odmítl tyto další informace podnikům Denda a Topware poskytnout. Odmítl jim taktéž zpřístupnit základní informace
za cenu nižší než 0,85 NLG za informaci, což bylo podle těchto podniků cenou vysoce nepřiměřenou. Tyto podniky se tedy obrátily
na OPTA se stížností za účelem  určení, že předchůdce KPN porušil ustanovení WTV a BOHT.
Rozhodnutím ze dne 29. září 1999 OPTA rozhodl, že KPN jednak není povinen podnikům Denda a Topware zpřístupnit další informace,
o které žádaly, a jednak že cena požadovaná KPN za dodání základních informací musí být nižší než 0,005 NLG za informaci.
KPN stejně jako Denda a Topware podaly stížnost proti tomuto rozhodnutí OPTA. Dvěma rozhodnutími ze dne 4. prosince 2000 OPTA
opravil svůj původní postoj a shledal, že KPN musí rovněž poskytnout další informace týkající se jednoho nebo více čísel mobilních
telefonů, povolání účastníka a případných záznamů o účastníkovi v jiných obcích.
KPN a Denda podaly proti tomuto rozhodnutí žalobu k Arrondissementsrechtbank te Rotterdam (Nizozemsko), ale tato žaloba byla
zamítnuta jako neopodstatněná. College van Beroep voor het bedrijfsleven, ke kterému bylo podáno odvolání, má pochybnosti
ohledně výkladu dotčených ustanovení WTV a BOHT ve světle směrnice.
Vzhledem k tomu, že College van Beroep voor het bedrijfsleven měl za to, že výklad čl. 6 odst. 3 směrnice je nutný pro rozhodnutí
jím projednávaného sporu, rozhodl se tedy přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Musí být slova ,relevantní informace‘ v čl. 6 odst. 3 směrnice 98/10/ES […] vykládána v tom smyslu, že se týkají pouze telefonních
čísel přidělených dotyčnými subjekty, společně se jménem, adresou, bydlištěm a poštovním směrovacím číslem osoby, které bylo
číslo přiděleno, stejně jako případným uvedením skutečnosti, že číslo je (výhradně) používáno jako číslo telefaxu, nebo se
týkají rovněž jiných informací, které mají tyto subjekty k dispozici, jako jsou další označení povolání, dalšího jména, jiné
obce nebo čísel mobilních telefonů?
2)      Musí být výraz ,vyhověly všem oprávněným žádostem […] za podmínek, které jsou spravedlivé, nákladově orientované a nediskriminační‘,
uvedený v ustanovení zmíněném v první otázce, vykládán v tom smyslu, že:
a)      čísla společně se jménem, adresou, bydlištěm a poštovním směrovacím číslem osoby, které bylo číslo přiděleno, musí být zpřístupněna
pouze za náhradu mezních nákladů za samotné zpřístupnění a
b)      jiné informace než ty, které jsou uvedeny pod písmenem a), musí být zpřístupněny za náhradu určenou k pokrytí nákladů, ohledně
kterých poskytovatel prokáže, že je vynaložil pro získání nebo poskytnutí těchto informací?“

K první otázce
Podstatou první otázky je to, kterých informací se týká pojem „relevantní informace“, uvedený v čl. 6 odst. 3 směrnice.
Úvodem je třeba konstatovat, že čl. 6 odst. 3 směrnice nevymezuje pojem „relevantní informace“ týkající se účastníků, které
mají subjekty přidělující telefonní čísla zpřístupnit třetím osobám. Je tedy třeba vykládat tento pojem vzhledem ke kontextu,
ve kterém se nachází, a vzhledem k účelu směrnice.
Jak vyplývá z čl. 1 odst. 1 druhého pododstavce směrnice, cílem směrnice je zajistit dostupnost kvalitních pevných veřejných
telefonních služeb v rámci Společenství a vymezit soubor služeb, ke kterým by měli mít přístup všichni uživatelé, včetně spotřebitelů,
v rámci  univerzální služby za dostupnou cenu a s přihlédnutím ke specifickým vnitrostátním podmínkám  a, jak to vyplývá z názvu
směrnice, „v konkurenčním prostředí“.
Cílem směrnice je tedy zajistit rovnováhu mezi specifickými zájmy poskytovatele univerzální služby a zájmy podniků konkurenčního
sektoru a také zájmy uživatelů, včetně spotřebitelů.
Co se v první řadě týče univerzální služby, je třeba připomenout, že univerzální služba je definována v čl. 2 odst. 2 písm.
f) směrnice jako definovaný minimální soubor služeb, který je dostupný ve stanovené kvalitě všem uživatelům za dostupnou cenu,
nezávisle na jejich geografické lokaci a s přihlédnutím ke specifickým vnitrostátním podmínkám.
Jak oprávněně uplatňuje Komise, vyplývá z výrazu „[z]a účelem zajištění poskytnutí služeb uvedených v odst. 2 písm. b) a c)“,
uvedeného na začátku čl. 6 odst. 3 směrnice, že povinnost členských států zajistit, aby všechny subjekty, které přidělují
telefonní čísla účastníkům, vyhověly všem oprávněným žádostem o zpřístupnění relevantních informací, souvisí s poskytováním
univerzální služby.
Je tedy třeba přezkoumat, jaké informace jsou nutné pro zajištění poskytování takové služby.
Článek 6 odst. 2 písm. b) směrnice v tomto ohledu pouze uvádí, že v telefonních seznamech musí být za účelem dostupnosti těchto
údajů uživatelům uvedeni všichni účastníci, kteří nevyloučili uveřejnění svého jména v seznamu, včetně telefonních čísel pevných
linek, mobilních a osobních čísel. Z toho vyplývá, jak KPN správně uvedla, že jiné informace než ty, které jsou uvedeny v tomto
ustanovení, nejsou pro vydání telefonního seznamu v rámci univerzální služby nezbytné.
Otázkou nicméně zůstává, zda takové omezení informací v rámci poskytnutí informací soutěžitelům poskytovatele univerzální
služby odpovídá požadavkům na liberalizaci trhu telekomunikací, se kterým tato směrnice souvisí. OPTA a Denda důrazně zpochybňují
takovou možnost a uplatňují, že pouze široký výklad pojmu informace, které mají být poskytnuty, může zajistit spravedlivé
soutěžní podmínky.
Podle KPN však směrnice nemá za cíl, aby třetí osoby měly prospěch z takového úsilí vynaloženého poskytovatelem univerzální
služby, jako je nákladné získávání dalších informací, neboť takové úsilí není součástí povinností týkajících se této služby
ve striktním smyslu slova. Jakýkoli jiný výklad směrnice by vedl k narušení soutěže mezi podniky vydávajícími seznamy, neboť
některý z nich by byl povinen pomoci svým konkurentům, aniž by jeho konkurenti byli podrobeni povinnosti vzájemnosti.
V tomto ohledu je nesporné, že na více místech směrnice je uveden její účel, kterým je podporovat  otevření konkurenčního
trhu v oblasti telekomunikací. Co se týče konkrétně seznamů, uvádí sedmý bod odůvodnění směrnice, že „poskytování telefonních
seznamů je konkurenční činnost“. Článek 6 odst. 3 směrnice mimoto potvrzuje tento účel tím, že stanoví zpřístupnění některých
informací týkajících se účastníků konkurenčním podnikům.
V dotyčném členském státě totiž existence jiných podniků vydávajících seznamy, než je poskytovatel univerzální služby, jako
je Denda a Topware, dokazuje, že konkurenční trh seznamů je skutečně rozvinut.
Není však vyloučeno, že zamítnutí poskytnout dotčené údaje ve sporu v původním řízení by mohlo ovlivnit podmínky, za kterých
se takový konkurenční trh seznamů může rozvíjet. Co se týče těchto podmínek, čl. 6 odst. 3 směrnice stanoví, že musí být „spravedlivé,
nákladově orientované a  nediskriminační“. Pokud poskytovatel univerzální služby dodrží požadavky stanovené tímto ustanovením,
není povinen poskytnout mimo jiné všechny další informace, které si soutěžitelé přejí obdržet.
Z toho vyplývá, že odmítnutí zpřístupnit třetím osobám jiné informace než ty, které jsou vyjmenovány v čl. 6 odst. 2 písm.
b) směrnice, je v souladu s liberalizací trhu telekomunikací, která je jedním z cílů  směrnice.
Konečně, co se týče specifických zájmů uživatelů včetně spotřebitelů, jsou to hlavně oni, kdo má mít podle čl. 1 odst. 1 druhého
pododstavce směrnice prospěch z konkurenčního prostředí dotčeného trhu. Sedmý bod odůvodnění směrnice totiž uvádí, že uživatelé
a spotřebitelé „žádají komplexní seznamy a informační službu o telefonních číslech, která by pokrývala všechny v seznamu uvedené
telefonní účastníky a jejich čísla (včetně telefonních čísel pevných linek, mobilních a osobních telefonních čísel)“, a tento
výraz je převzat v čl. 6 odst. 2 písm. b) této směrnice.
Takové potřebě informací uživatelů však odpovídá také právo, jak vyplývá z čl. 6 odst. 2 písm. a) směrnice, nejen na zapsání
do seznamu, ale rovněž na žádost celkově nebo částečně vymazat některé v něm uvedené informace. Stejně tak, jak Komise oprávněně
zdůraznila, odkazuje čl. 6 odst. 1 směrnice výslovně na některé předpisy Společenství týkající se ochrany osobních dat a soukromí.
Mimoto, jak rozhodl Soudní dvůr, i když v jiném kontextu, který se však vztahuje k použití čl. 6 odst. 2 směrnice, z tohoto
ustanovení vyplývá zásada, podle které každý operátor vede seznam vlastních účastníků, kteří si nepřejí, aby jejich jméno
bylo uvedeno v univerzálním seznamu, a nezpřístupní jména těchto účastníků vydavateli telefonního seznamu (rozsudek ze dne
6. prosince 2001, Komise v. Francie, C‑146/00, Recueil, s. I‑9767, bod 68).
Je tedy nesporné, že ochrana osobních dat a soukromí je prvořadým faktorem, který musí být zohledněn při určení, které informace
je operátor povinen zpřístupnit jinému soutěžiteli. Široký výklad, který by vyžadoval zpřístupnění bez rozdílu všech informací,
které má operátor k dispozici, každopádně s výjimkou těch, které se týkají účastníků, kteří si nepřejí být žádným způsobem
uvedeni na zveřejněném seznamu, není v souladu s ochranou jak těchto informací, tak soukromí dotyčných osob.
Z toho vyplývá, že zohlednění specifických zájmů uživatelů dotčených služeb, včetně spotřebitelů, taktéž nesvědčí ve prospěch
širokého výkladu pojmu „relevantní informace“.
Ze všech těchto úvah, týkajících se různých přítomných zájmů, vyplývá, že výraz „relevantní informace“, uvedený v čl. 6 odst.
3 směrnice, nutně vyžaduje striktní výklad. Subjekty, které přidělují telefonní čísla, musí tedy předat třetím osobám pouze
informace týkající se účastníků, kteří nevyloučili uveřejnění svého jména ve zveřejněném seznamu, a které jsou dostatečné,
aby umožnily uživatelům seznamu identifikovat účastníky, které hledají. Tyto informace v zásadě obsahují jméno a adresu účastníka,
včetně poštovního směrovacího čísla, a telefonní číslo nebo čísla, která jim byla dotyčným subjektem přidělena.
Je tedy možné, jak to uplatňuje Komise a jak to uvedl generální advokát v bodě 28 svého stanoviska, že na národní úrovni existují
odlišnosti v žádosti uživatelů služeb hlasové telefonie. Jelikož účelem směrnice, vzhledem k použití výrazu „relevantní informace“,
není celkově sladit všechna kritéria, která se mohou jevit jako nezbytná pro identifikaci účastníků, zůstávají členské státy
příslušné pro určení, zda ve specifickém vnitrostátním kontextu musí být třetím osobám zpřístupněny některé další informace.
Na první otázku je tedy třeba odpovědět tak, že čl. 6 odst. 3 směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že výraz „relevantní
informace“ se týká pouze informací týkajících se účastníků, kteří nevyloučili uveřejnění svého jména v seznamu, a které jsou
dostatečné pro to, aby umožnily uživatelům seznamu identifikovat účastníky, které hledají. Tyto informace v zásadě obsahují
jméno a adresu účastníka, včetně poštovního směrovacího čísla, a telefonní číslo nebo čísla, která jim byla dotyčnými subjekty
přidělena. Členské státy však každopádně mohou stanovit, že další informace budou zpřístupněny uživatelům, pokud se vzhledem
ke specifickým vnitrostátním podmínkám jeví nezbytné pro identifikaci účastníků.

Ke druhé otázce
Podstatou druhé otázky je to, které náklady týkající se získání, aktualizace a zpřístupnění relevantních informací týkajících
se účastníků mohou být zahrnuty do ceny za zpřístupnění informací v rámci čl. 6 odst. 3 směrnice.
V tomto ohledu stačí konstatovat, jak správně uplatňují OPTA a Denda, že získání základních informací týkajících se účastníků,
tedy jméno, adresa a telefonní číslo účastníků, je neoddělitelně spjato se službou telefonie a nevyžaduje žádné zvláštní úsilí
ze strany poskytovatele univerzální služby.
Jak totiž uvedl generální advokát v bodě 49 svého stanoviska, náklady spojené se získáním nebo přidělením těchto informací,
na rozdíl od nákladů vynaložených na zpřístupnění informací třetím osobám, nese totiž poskytovatel služby hlasové telefonie
a tyto náklady jsou již zahrnuty v nákladech a příjmech týkajících se takové služby. Za těchto podmínek by přenesení nákladů
týkajících se získání nebo přidělení informací na osoby žádající o jejich zpřístupnění vedlo k neodůvodněně nadměrné kompenzaci
daných nákladů.
Z toho vyplývá, že během zpřístupnění těchto informací konkurenčním podnikům na trhu s telefonními seznamy, mohou být poskytovatelem
univerzální služby fakturovány pouze další náklady spojené se zpřístupněním, nikoli však náklady spojené se získáním těchto
informací.
Řešení by však bylo odlišné, pokud by se jednalo o další informace, pro jejichž získání musel poskytovatel univerzální služby
sám vynaložit další náklady. V takovém případě, pokud by se poskytovatel rozhodl třetím osobám tyto informace zpřístupnit,
aniž by tak byl povinen učinit podle směrnice, žádné ustanovení směrnice nebrání tomu, aby takové další náklady byly třetím
osobám fakturovány, pokud  je zaručeno, že nedojde k diskriminaci třetích osob.
Na druhou otázku je tedy třeba odpovědět tak, že čl. 6 odst. 3 směrnice v tom, že stanoví, aby byly třetím osobám zpřístupněny
relevantní informace za podmínek, které jsou spravedlivé, nákladově orientované a nediskriminační, musí být vykládán v tom
smyslu, že:
–        co se týče informací, jako je jméno a adresa osob, stejně tak jako telefonní číslo, které jim bylo přiděleno, mohou být poskytovatelem
univerzální služby fakturovány pouze náklady na zpřístupnění těchto informací třetím osobám;
–        co se týče dalších informací, které tento poskytovatel není povinen zpřístupnit třetím osobám, má poskytovatel právo fakturovat
kromě nákladů na zpřístupnění další náklady, které on sám musel vynaložit na získání těchto informací, pokud je zaručeno,
že nedojde k diskriminaci třetích osob.

K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
1)
Článek 6 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/10/ES ze dne 26. února 1998 o uplatňování otevřeného přístupu k síti
(ONP) pro hlasovou telefonii a o univerzální službě v oblasti telekomunikací v konkurenčním prostředí musí být vykládán v tom
smyslu, že výraz „relevantní informace“ se týká pouze informací týkajících se účastníků, kteří nevyloučili uveřejnění svého
jména ve zveřejněném seznamu, a které jsou dostatečné pro to, aby umožnily uživatelům seznamu identifikovat účastníky, které
hledají. Tyto informace obsahují v zásadě jméno a adresu účastníka, včetně poštovního směrovacího čísla, a telefonní číslo
nebo čísla, která jim byla dotyčnými subjekty přidělena. Členské státy však každopádně mohou stanovit, že další informace
budou zpřístupněny uživatelům, pokud se vzhledem ke specifickým vnitrostátním podmínkám jeví nezbytné pro identifikaci účastníků.
2)
Článek 6 odst. 3 nařízení směrnice 98/10 v tom, že stanoví, aby byly zpřístupněny třetím osobám relevantní informace za podmínek,
které jsou spravedlivé, nákladově orientované a nediskriminační, musí být vykládán v tom smyslu, že:
–
co se týče informací, jako je jméno a adresa osob, stejně tak jako telefonní číslo, které jim bylo přiděleno, mohou být poskytovatelem
univerzální služby fakturovány pouze náklady na skutečné zpřístupnění těchto informací třetím osobám;
–
co se týče dalších informací, které tento poskytovatel není povinen zpřístupnit třetím osobám, má poskytovatel právo fakturovat
kromě nákladů na zpřístupnění další náklady, které on sám musel vynaložit na získání těchto informací, pokud je zaručeno,
že nedojde k diskriminaci třetích osob.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: nizozemština.