CELEX: 61991CJ0185
Maantiekuljetukset
Kuljetusmaksujen vahvistaminen
Valtiollinen säännöstö

Tuomion perustelut
1  Landgericht Koblenz on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 14.6.1991 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 22.7.1991, ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen, joka koskee saman perustamissopimuksen 85 artiklan ja 5 artiklan toisen kohdan tulkintaa, voidakseen antaa päätöksen Saksan laissa säädetyn maantiekuljetusmaksujen pakollisen hyväksymismenettelyn yhteensopivuudesta kyseisten määräysten kanssa.
2  Tämä kysymys on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Bundesanstalt für den Güterfernverkehr (kaukoliikenteen tavarankuljetuksista vastaava liittovaltion virasto, jäljempänä Bundesanstalt) ja Gebrüder Reiff GmbH & Co. KG (jäljempänä Reiff) ja jossa Bundesanstalt on nostanut Reiffia vastaan kanteen vaatien tätä maksamaan liittovaltion liikenneministeriön päätöksen mukaisen kuljetusmaksun ja erään liikenteenharjoittajan Reiffilta tosiasiallisesti veloittaman hinnan välisen erotuksen.
3  Saksan liittotasavallassa maanteiden tavaraliikenne kuuluu Güterkraftverkehrsgesetz-nimisen säädöksen (laki maanteiden tavaraliikenteestä, jäljempänä GüKG) alaan; GüKG:n 7 pykälän mukaan kyseisen lain tarkoituksena on erityisesti varmistaa taloudellisesti järkevä työnjako eri liikennemuotojen välillä markkinahintoja vastaavan hinnoittelun ja eri liikennemuotojen välisen vilpittömän kilpailun keinoin.
4  Tariffivaliokunnat vahvistavat kuljetusmaksut tietyin laissa säädetyin perustein. Kyseiset valiokunnat muodostuvat tavaroiden kaukoliikenteen alan asianomaisten osa-alueiden tariffiasiantuntijoista, jotka liittovaltion liikenneministeriö valitsee kyseisen alan yritysten tai näiden yhteenliittymien sille ehdottamista henkilöistä. Laissa täsmennetään, että tariffivaliokuntien jäsenet hoitavat tehtäväänsä luottamustoimena lain perusteella, eikä heitä sido mitkään muut säännöt tai ohjeet. Ministeriö voi osallistua valiokuntien kokouksiin, lähettää niihin edustajansa tai valtuuttaa jonkun Bundesanstaltin henkilöstöstä osallistumaan niihin (GüKG:n 20 a, 21 ja 21 b pykälä).
5  Laissa säädetään, että tariffivaliokuntien on annettava kunkin valiokunnan yhteyteen perustetulle, kuljetusyritysten asiakkaiden edustajista muodostuvalle neuvoa-antavalle komitealle tilaisuus lausunnon antamiseen aina ennen kuljetusmaksujen vahvistamista (GüKG:n 21 a pykälä).
6  Tariffivaliokuntien päätöksiltä edellytetään, että liittovaltion liikenneministeriö hyväksyy ne yhteisymmärryksessä liittovaltion talousministeriön kanssa. Liittovaltion liikenneministeriö voi yhteisymmärryksessä liittovaltion talousministeriön kanssa vahvistaa kuljetusmaksut itse tariffivaliokunnan asemesta, jos yleinen etu näin vaatii. Vahvistetut ja hyväksytyt kuljetusmaksut julkaistaan päätöksen muodossa ja yritysten on noudatettava niitä (GüKG:n 20 a pykälä).
7  Jos kuljetuksesta veloitettu hinta on tariffia alhaisempi, liikenteenharjoittajan on vaadittava erotuksen maksamista. Jos yritys laiminlyö tämän vaatimuksen esittämisen, "tasaussaatava" siirtyy Bundesanstaltille, jonka on omissa nimissään vaadittava sen maksua siltä, joka on luovuttanut tavaran kuljetettavaksi (GüKG:n 23 pykälä).
8  Reiffin teetettyä erään kuljetuksen tariffia alhaisemmalla hinnalla Bundesanstalt nosti kanteen sitä vastaan vaatien sitä maksamaan liikenteenharjoittajalle maksetun hinnan ja tariffin välisen erotuksen.
9  Näissä olosuhteissa Landgericht Koblenz päätti lykätä asian käsittelyä esittääkseen yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Onko Saksan liittotasavallassa GüKG:n 20 pykälän ja sitä seuraavien pykälien nojalla sovellettava kuljetusmaksujen vahvistamismenettely sopusoinnussa ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan ja 5 artiklan toisen kohdan kanssa vai ovatko edellä mainittuja pykäliä noudattaen suoritetut kuljetusmaksujen vahvistamiset ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 2 kohdan mukaisesti mitättömiä sen vuoksi, että niillä rikotaan ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan ja 5 artiklan toisen kohdan määräyksiä?"
10  Pääasiaa koskevia tosiseikkoja, menettelyn kulkua sekä yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyjä kirjallisia huomautuksia koskevat tarkemmat tiedot ilmenevät suullista käsittelyä varten laaditusta kertomuksesta. Oikeudenkäyntiasiakirjojen näitä osia käsitellään jäljempänä vain, mikäli se on tarpeen tuomioistuimen perustelujen selvittämiseksi.
11  Ensinnäkin on huomautettava, että perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla vireille saatetun menettelyn yhteydessä yhteisöjen tuomioistuimen asiana ei ole ratkaista kansallisten oikeussääntöjen yhteensopivuutta yhteisön oikeuden kanssa, mutta yhteisöjen tuomioistuin on toimivaltainen esittämään kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset yhteisön oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, jotka auttavat kansallista tuomioistuinta sen arvioidessa näiden oikeussääntöjen yhteensopivuutta yhteisön säännöstön kanssa.
12  Seuraavaksi on aiheellista täsmentää, että kuten yhteisöjen tuomioistuin on yhdistetyissä asioissa 209-213/84, Asjes, 30.4.1986 antamassaan tuomiossa (Kok. 1986, s. 1425) todennut, perustamissopimuksen kilpailusääntöjä ja erityisesti sen 85-90 artiklan kilpailusääntöjä sovelletaan liikenteen alalla.
13  Näin ollen Landgericht Koblenzin esittämällä kysymyksellä on ymmärrettävä pyrittävän pääasiallisesti selvittämään, onko ETY:n perustamissopimuksen 3 artiklan f alakohdan, 5 artiklan toisen kohdan tai 85 artiklan vastaista säätää jäsenvaltion lainsäädännössä, että tariffivaliokunnat vahvistavat maanteiden kaukoliikenteen tavarankuljetusmaksut ja että nämä maksut tulevat kaikkien taloudellisten toimijoiden osalta pakollisiksi julkisen viranomaisen hyväksyttyä ne sellaisin edellytyksin kuin GüKG:ssä säädetään.
14  On aiheellista palauttaa mieliin, että perustamissopimuksen 85 artikla sinänsä koskee ainoastaan yritysten toimintaa, eivätkä sen kohteena ole jäsenvaltioiden lainsäädäntö- tai täytäntöönpanoelinten antamat säännökset ja määräykset. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 85 artiklassa, luettuna yhdessä 5 artiklan kanssa, asetetaan kuitenkin jäsenvaltioille velvoite olla toteuttamatta tai pitämättä voimassa sellaisia toimenpiteitä - vaikka ne olisivat lainsäädäntö- tai täytäntöönpanoelinten säännöksiä ja määräyksiä - jotka ovat omiaan poistamaan yrityksiin sovellettavien kilpailusääntöjen tehokkaan vaikutuksen. Tällaisesta tilanteesta on tämän oikeuskäytännön mukaan kyse silloin, kun jäsenvaltio joko yhtäältä määrää yritykset tekemään 85 artiklan vastaisia yritysten välisiä yhteistoimintajärjestelyjä, suosii tällaisia järjestelyjä taikka vahvistaa niiden vaikutuksia tai toisaalta poistaa omalta sääntelyltään sen valtiollisen luonteen siirtämällä yksityisille toimijoille vastuunsa tehdä taloutta ohjaavia päätöksiä (ks. asia 267/86, Van Eycke, tuomio 21.9.1988, Kok. 1988, s. 4769, 16 kohta).
15  Tarvittavan vastauksen antamiseksi kansalliselle tuomioistuimelle on näin ollen aiheellista tarkastella ensiksi sitä, voidaanko GüKG:n tyyppisestä säännöstöstä päätellä, että kyse on perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitetusta yritysten välisestä järjestelystä.
16  Mitä tulee taloudellisten toimijoiden toiminnan merkitykseen, yhteisöjen tuomioistuin on aiemmassa tuomiossaan todennut, että vaikka valtio nimeää hintojen vahvistamisesta vastaavan elimen jäseniksi niiden ammatillisten järjestöjen, joita asia välittömästi koskee, ehdottamia henkilöitä, silti on mahdollista, että kyse on perustamissopimuksen 85 artiklassa tarkoitetusta yritysten välisestä järjestelystä, jos kyseiset henkilöt ovat neuvotelleet ja sopineet hinnoista niiden järjestöjen edustajina, jotka heidän nimeämistään ovat ehdottaneet (ks. asia 123/83, BNIC v. Clair, tuomio 30.1.1985, Kok. 1985, s. 391).
17  Tältä osin on ensiksikin todettava, että GüKG:ssä säädetyt tariffivaliokunnat muodostuvat maantiekuljetusalan asianomaisten osa-alueiden tariffiasiantuntijoista, joita niiden yritysten tai yhteenliittymien määräykset tai ohjeet, jotka heidän nimeämistään ovat liittovaltion liikenneministeriölle ehdottaneet, eivät kuitenkaan sido. Näin ollen näitä valiokuntia ei voida pitää kyseisen alan yritysten edustajien kokouksina.
18  Lisäksi tariffivaliokunnat eivät GüKG:n mukaan voi vahvistaa kuljetusmaksuja yksinomaan liikenneyritysten tai näiden yhteenliittymien etujen mukaisesti, vaan valiokunnat velvoitetaan siinä ottamaan huomioon maatalousalan ja keskisuurten yritysten tai sellaisten alueiden edut, joiden talous on heikko ja liikennepalvelut puutteelliset. Kuljetusmaksut myös vahvistetaan vasta sitten, kun kuljetusyritysten asiakkaiden edustajista muodostuva neuvoa-antava komitea on antanut niistä pakollisen lausuntonsa.
19  Edellä esitetyistä näkökohdista seuraa, ettei tariffivaliokuntien jäseniä, jotka liittovaltion liikenneministeriö tosin valitsee niiden ammatillisten järjestöjen ehdotuksesta, joita asia välittömästi koskee, voida GüKG:ssä käyttöön otetun kaltaisessa maantiekuljetusmaksujen vahvistamista koskevassa järjestelmässä pitää kyseisten järjestöjen edustajina, jotka on kutsuttu neuvottelemaan ja sopimaan hinnoista.
20  Toiseksi on aiheellista tutkia, ovatko julkiset viranomaiset siirtäneet kuljetusmaksujen vahvistamista koskevan toimivaltansa yksityisille taloudellisille toimijoille.
21  Tältä osin on syytä todeta, että GüKG:n tarkoituksena on parhaan mahdollisen maantiekuljetuspalvelun toteuttaminen ja että siinä annetaan liittovaltion hallituksen tehtäväksi lähentää eri liikennemuotojen kilpailuedellytyksiä ja varmistaa taloudellisesti järkevä työnjako niiden välillä. Tätä tarkoitusta varten laissa annetaan liittovaltion liikenneministeriön nimenomaiseksi tehtäväksi yhdenmukaistaa palvelut ja hinnat eri liikennemuodoissa vilpillisen kilpailun estämiseksi etenkin maantie, rautatie- ja sisävesikuljetusten välillä.
22  Tämän tehtävän suorittamiseksi liittovaltion liikenneministeriöllä on toimivalta paitsi perustaa tariffivaliokunnat ja neuvoa-antavat komiteat ja päättää niiden kokoonpanosta ja rakenteesta, myös itse osallistua niiden kokouksiin, lähettää niihin edustajansa tai valtuuttaa jonkun Bundesanstaltin henkilöstöstä osallistumaan niihin. Kaiken lisäksi on niin, että jos tariffivaliokunnan päättämät kuljetusmaksut eivät ole yleisen edun mukaiset, liittovaltion liikenneministeriö voi yhteisymmärryksessä liittovaltion talousministeriön kanssa vahvistaa kuljetusmaksut itse tariffivaliokunnan asemesta.
23  Edellä esitetyistä näkökohdista seuraa, ettei julkisten viranomaisten voida katsoa GüKG:ssä käyttöön otetun kaltaisessa maantiekuljetusmaksujen vahvistamista koskevassa järjestelmässä siirtäneen kuljetusmaksujen vahvistamista koskevaa toimivaltaansa yksityisille taloudellisille toimijoille.
24  Näin ollen esitettyyn kysymykseen on vastattava, että perustamissopimuksen 3 artiklan f alakohta, 5 artiklan toinen kohta ja 85 artikla eivät ole esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan tariffivaliokunnat vahvistavat maanteiden kaukoliikenteen tavarankuljetusmaksut ja nämä maksut tulevat kaikkien taloudellisten toimijoiden osalta sitoviksi viranomaisen hyväksyttyä ne, jos kyseisten valiokuntien jäsenet, jotka viranomaiset tosin ovat valinneet niiden ammatillisten tahojen ehdotuksesta, joita asia koskee, eivät kuitenkaan ole näiden tahojen edustajia, joiden tehtävänä olisi neuvotella ja sopia hinnoista, vaan riippumattomia asiantuntijoita, joiden tehtävänä on vahvistaa kuljetusmaksut yleisen edun mukaisten näkökohtien perusteella, ja jos viranomaiset eivät luovu toimivaltuuksistaan vaan huolehtivat erityisesti siitä, että valiokunnat vahvistavat kuljetusmaksut yleisen edun mukaisin perustein, sekä tarvittaessa tekevät päätökset itse kyseisten valiokuntien asemesta.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
25  Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Belgian, Tanskan, Saksan, Kreikan, Espanjan, Ranskan, Irlannin, Italian, Alankomaiden, Portugalin ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksille sekä Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikuluista.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut Landgericht Koblenzin 14.6.1991 tekemällään päätöksellä sille esittämän kysymyksen seuraavasti:
ETY:n perustamissopimuksen 3 artiklan f alakohta, 5 artiklan toinen kohta ja 85 artikla eivät ole esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan tariffivaliokunnat vahvistavat maanteiden kaukoliikenteen tavarankuljetusmaksut ja nämä maksut tulevat kaikkien taloudellisten toimijoiden osalta sitoviksi viranomaisen hyväksyttyä ne, jos kyseisten valiokuntien jäsenet, jotka viranomaiset tosin ovat valinneet niiden ammatillisten tahojen ehdotuksesta, joita asia koskee, eivät kuitenkaan ole näiden tahojen edustajia, joiden tehtävänä olisi neuvotella ja sopia hinnoista, vaan riippumattomia asiantuntijoita, joiden tehtävänä on vahvistaa kuljetusmaksut yleisen edun mukaisten näkökohtien perusteella, ja jos viranomaiset eivät luovu toimivaltuuksistaan vaan huolehtivat erityisesti siitä, että valiokunnat vahvistavat kuljetusmaksut yleisen edun mukaisin perustein, sekä tarvittaessa tekevät päätökset itse kyseisten valiokuntien asemesta.