CELEX: 62008CJ0456
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Direktiiv 93/37/EMÜ
Ehitustööde riigihange
Taotlejate ja pakkujate teavitamine riigihankelepingu sõlmimise otsusest
Direktiiv 89/665/EMÜ
Riigihanke vaidlustusmenetlus
Vaidlustamise tähtaeg
Kuupäev, millest vaidlustamise tähtaeg hakkab kulgema

Euroopa Komisjon palub oma hagis Euroopa Kohtul tuvastada, et siseriiklike õigusnormide tõttu, mis kehtestavad tähtajad, mille jooksul pakkujad võivad riigihankemenetluses kasutada õigust kohtulikule kontrollile, ja asjaolu tõttu, et kaebuse esitajale ei tehtud vaidlusaluses riigihankemenetluses teatavaks riigihankelepingu sõlmimise otsust, rikkus Iirimaa oma kohustusi, mis tulenevad nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivist 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (
EÜT L 395, lk 33
; ELT eriväljaanne 06/01, lk 246), mida on muudetud nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiiviga 92/50/EMÜ (
EÜT L 209, lk 1
; ELT eriväljaanne 06/01, lk 332), (edaspidi „direktiiv 89/665”), artikli 1 lõikest 1, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud, ja tuvastada, et nimetatud otsuse teatavaks tegemata jätmisega rikkus Iirimaa oma kohustusi, mis tulenevad direktiivi 89/665 artikli 1 lõikest 1, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud, ning kohustusi, mis tulenevad nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/37/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord (
EÜT 199, lk 54
; ELT eriväljaanne 06/02, lk 163), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 1997. aasta direktiiviga 97/52/EÜ (
EÜT L 328, lk 1
; ELT eriväljaanne 06/03, lk 3), (edaspidi „direktiiv 93/37”), artikli 8 lõikest 2.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigusnormid
Direktiivi 89/665 artikli 1 lõige 1 sätestab:
„Liikmesriigid võtavad seoses direktiivide 71/305/EMÜ [nõukogu 26. juuli 1971. aasta direktiiv, millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord (
EÜT L 185, lk 5
)], 77/62/EMÜ [nõukogu 21. detsembri 1976. aasta direktiiv, millega kooskõlastatakse riiklike tarnelepingute sõlmimise kord (
EÜT 1977 L 13, lk 1
),] ja 92/50/EMÜ reguleerimisalasse kuuluvate riigihankelepingute sõlmimise menetlustega vajalikud meetmed tagamaks, et tellijate otsuseid saaks läbi vaadata tõhusalt ning eelkõige võimalikult kiiresti kooskõlas järgmiste artiklitega ja eelkõige artikli 2 lõikega 7 põhjusel, et kõnealused otsused on vastuolus riigihankeid reguleeriva ühenduse õigusega või seda õigust rakendavate siseriiklike eeskirjadega.”
Direktiivi 89/665 artikli 2 lõige 1 sätestab:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et seoses artiklis 1 kindlaksmääratud läbivaatamise korraga võetavad meetmed sisaldavad järgmisi volitusi:
a)
võtta esimesel võimalusel vahemenetluse korras ajutisi meetmeid väidetava rikkumise heastamiseks või asjaomaste huvide edasise kahjustamise vältimiseks, sealhulgas meetmeid, mille eesmärk on riigihankelepingu sõlmimise menetluse või tellijate otsuste rakendamise peatamine või nende peatamise tagamine;
b)
jätta kõrvale ebaseaduslikud otsused või tagada nende kõrvalejätmine ning kõrvaldada pakkumiskutsest, lepingudokumentidest ning teistest kõnesolevat pakkumismenetlust käsitlevatest dokumentidest diskrimineerivad tehnilised, majanduslikud või finantsnäitajad;
c)
maksta kahjutasu isikutele, kellele on rikkumisega kahju tekitatud.”
Direktiivi 93/37 artikli 8 lõige 2 sätestab:
„Tellijad teatavad kandidaatidele ja pakkujatele viivitamata ja taotluse korral kirjalikult otsustest lepingute sõlmimise kohta, sealhulgas põhjustest, miks on otsustatud jätta sõlmimata leping, mille kohta avaldati pakkumiskutse, või miks on otsustatud menetlust uuesti alustada. Tellijad teatavad nendest otsusest ka Euroopa Ühenduste Ametlike Väljaannete Talitusele.”
Siseriiklik õigus
Rules of the Superior Courts’i (kõrgeimate kohtute kodukord), 1998. aasta Statutory Instrument’iga nr 374 kehtestatud versioonis, (edaspidi „RSC”) artikkel 84A, sätestab:
„Riigihankelepingu sõlmimise otsuse või riigihankelepingu sõlmimise peale tuleb esitada kaebus viivitamata, ja hiljemalt kolme kuu jooksul kaebuse aluseks olevate asjaolude ilmnemisest, välja arvatud juhul, kui kohus peab kaebuse esitamise tähtaja pikendamist õigustatuks.”
Vaidluse taust ja kohtueelne menetlus
National Roads Authority (riiklik maanteeamet; edaspidi „NRA”) on ametiasutus, kelle ülesanne on korraldada Iirimaal teede ehitamist ja hooldust.
SIAC Construction Ltd (edaspidi „SIAC”) on Iirimaal asuv piiratud vastutusega äriühing, kes tegutseb ehitussektoris.
NRA avaldas 10. juuli 2001. aasta Euroopa Liidu Teatajas hanketeate, milles kutsus üles esitama taotlusi osalemaks hankemenetluses, mille ese on Dundalk Western Bypass (edaspidi „Dundalki linna läänepoolne maanteeümbersõit”) planeerimine, ehitamine, rahastamine ja haldamine. Lepingupartner pidi looma NRA-ga avaliku ja erasektori partnerluse ja haldama kõnealust maanteed ligikaudu 30 aastat.
Neljale taotlejale esitati 2001. aasta detsembris läbirääkimistel osalemise kutse.
Kutse osaleda üksikasjalikematel läbirääkimistel esitati 2003. aasta aprillis nendest neljast taotlejast kahele, sh konsortsiumile EuroLink, milles osaleb SIAC, ja konsortsiumile Celtic Road Group (edaspidi „CRG”).
NRA tegi 8. augustil 2003 EuroLinkile ja CRG-le ettepaneku esitada parim ja lõplik pakkumus.
Eurolinkile teatati 14. oktoobril 2003, et NRA oli otsustanud tunnistada CRG eelistatud pakkujaks. Kõnealuses NRA kirjas täpsustati, et tegemist ei ole Eurolinki pakkumuse tagasilükkamisega. Kirjas selgitati, et NRA kavatseb jätkata läbirääkimisi CRG-ga, mille tulemusena loodetakse sõlmida kõnealuse projekti hankeleping. NRA jättis aga endale võimaluse kutsuda Eurolink läbirääkimistele juhul, kui CRG-ga peetavate läbirääkimiste tulemusena hankelepingut ei sõlmita.
NRA otsustas 9. detsembril 2003 sõlmida kõnealuse riigihankelepingu CRG-ga.
NRA sõlmis 5. veebruaril 2004 lepingu CRG-ga. Sellekohane teade oli pandud NRA internetilehele 9. veebruaril 2004. Kõnealuse riigihanke aruanne avaldati Euroopa Liidu Teatajas 3. aprillil 2004.
SIAC esitas 8. aprillil 2004 kaebuse High Court’i (käesolevas asjas esimese astme kohus Iirimaal), milles nõudis kahju hüvitamist. SIAC vaidlustas esiteks läbirääkimistega menetluse kohaldamise ja teiseks teatud õigusrikkumised, mis tema väitel pandi toime parimate lõplike pakkumuste esitamise ja hindamise etapis. Vaidlustamise tähtaja osas väitis SIAC, et see tähtaeg hakkas kulgema CRG-ga lepingu sõlmimise kuupäevast, st 5. veebruarist 2004.
High Court leidis, et kaebuse aluseks olevad asjaolud tekkisid kuupäeval, kui konsortsiumi, milles SIAC osaleb, teavitati sellest, kes on eelistatud pakkuja, st 14. oktoobril 2003. SIAC oleks vastavalt RSC artiklile 84A pidanud esitama kaebuse kolme kuu jooksul sellest kuupäevast arvates. Sellest tulenevalt jättis High Court 16. juuli 2004. aasta otsusega SIAC kaebuse hilinemise tõttu läbi vaatamata.
SIAC esitas komisjonile kaebuse. Komisjon saatis Iirimaale 10. aprillil 2006 märgukirja, millele kõnealune liikmesriik vastas 30. mail 2006.
Komisjon saatis 15. detsembril 2006 Iirimaale täiendava märgukirja, millele Iirimaa vastas 21. veebruaril 2007.
Jäämata saadud vastusega rahule, esitas komisjon 1. veebruaril 2008 Iirimaale põhjendatud arvamuse, kutsudes teda võtma arvamuse järgimiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul selle kättesaamisest. Iirimaa vastas sellele põhjendatud arvamusele 25. juunil 2008.
Jäämata selle vastusega rahule, esitas komisjon kõnealuse hagi.
Hagi
Esimene etteheide
Esimene komisjoni etteheide puudutab asjaolu, et NRA ei teatanud pakkujale, kelle pakkumus tagasi lükati, Dundalki linna läänepoolse maanteeümbersõidu planeerimise, ehitamise, rahastamise ja haldamise riigihankelepingu sõlmimise otsusest.
Poolte argumendid
Komisjon märgib, et riigihankelepingu sõlmimise otsusest nendele taotlejatele ja pakkujatele teatamine, kelle pakkumus tagasi lükati, on direktiivi 93/37 artikli 8 lõike 2 kohaselt kohustuslik. Komisjon kinnitab lisaks, et direktiivi 89/665 raames toob täielik õiguskaitse endaga kaasa taotlejatele ja pakkujatele kõnealusest otsusest teatamise kohustuse.
EuroLinkile NRA 14. oktoobri 2003. aasta kirjaga saadetud teade CRG eelistatud pakkujaks tunnistamise kohta ei kujuta endast EuroLinki esitatud pakkumuse tagasilükkamist. Seetõttu ei ole selle kirja puhul tegemist direktiivis 89/665 ja direktiivi 93/37 artikli 8 lõikes 2 ettenähtud riigihankelepingu sõlmimise otsusest teatamisega.
Kuna vaidlust ei ole selles, et SIAC ei saanud teadet riigihankelepingu lõpliku sõlmimise kohta, siis ei ole nimetatud õigusnorme järgitud.
Iirimaa möönab liikmesriikide kohustust teavitada viivitamata taotlejaid ja pakkujaid riigihankelepingu sõlmimise otsustest ja märgib, et ta on täielikult oma siseriiklikusse õigusesse üle võtnud direktiivi 93/37 artikli 8 lõike 2, millest see kohustus tuleneb. Komisjon ei väida pealegi, et Iiri õigusnormid selles valdkonnas ei ole kooskõlas ühenduse õigusest tulenevate nõuetega.
Dundalki maanteeümbersõidu riigihanke osas möönab Iirimaa, et EuroLinkile 14. oktoobril 2003 eelistatud pakkujast teatamine ei kujuta endast kõnealuse riigihankelepingu sõlmimise otsusest teatamist.
High Court’i 16. juuli 2004. aasta otsusest ilmnes siiski, et kõnealuseks kuupäevaks oli SIAC-le selgunud, et on tehtud asjaomane riigihankelepingu sõlmimise otsus. SIAC-ile ei saanud olla teadmata, et NRA oli algatanud menetluse CRG-ga lepingu sõlmimiseks. Iirimaa sõnul tuleneb sellest, et kohtuasja asjaoludel ei tekkinud kõnealuse riigihankelepingu sõlmimise otsusest teatamata jätmisest mingisugust kahju.
Iirimaa märgib, et kuna riigihankelepingu sõlmimist puudutavatest otsustest teatamise kord on siseriiklikusse õigusesse täielikult üle võetud, siis ei saa vaid ühe teatamata jätmise juhu alusel väita, et Iirimaa on rikkunud ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi.
Euroopa Kohtu hinnang
Direktiivi 93/37 artikli 8 lõikes 2 on sätestatud, et hankijad teatavad taotlejatele ja pakkujatele viivitamata riigihankelepingute sõlmimise kohta tehtud otsustest. Riigihankelepingu sõlmimise otsusest nendele taotlejatele ja pakkujatele teatamine, kelle pakkumus on tagasi lükatud, on nimetatud õigusnormi kohaselt kohustuslik.
Sama kohustus tuleneb ka direktiivi 89/665 artikli 1 lõikest 1, kuna võimalus kasutada hankija otsuse vastu tõhusat õiguskaitsevahendit eeldab, et taotlejaid ja pakkujaid teavitatakse õigeks ajaks (24. juuni 2004. aasta otsus kohtuasjas C-212/02: komisjon
vs
. Austria, punkt 21, ja 3. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas
C-444/06: komisjon
vs
. Hispaania, EKL 2008, lk I-2045
, punkt 38).
Vaidlust ei ole selles, et käesoleval juhul NRA ei teatanud EuroLinkile ametlikult üleüldse CRG-ga riigihankelepingu sõlmimise otsusest.
Sellekohase teabe avalikustamine 9. veebruaril 2004 NRA internetileheküljel ja selle avaldamine 3. aprillil 2004 Euroopa Liidu Teatajas ei muuda seda nõuetekohaseks.
Kõnealune teave avalikustati tegelikult pärast lepingu allkirjastamist 5. veebruaril 2004, samas kui selleks, et tagada taotlejate ja pakkujate tõhus õiguskaitse, oleks tulnud neid NRA tehtud riigihankelepingu sõlmimise otsusest teavitada teatud aja jooksul enne lepingu sõlmimist (vt eespool viidatud kohtuotsused komisjon
vs
. Austria, punkt 21, ja komisjon
vs
. Hispaania, punkt 38).
Seega ei järginud NRA kõnealuses riigihankes oma teavitamiskohustust, mis tuleneb direktiivi 93/37 artikli 8 lõikest 2 ja direktiivi 89/665 artikli 1 lõikest 1.
Iirimaa viitab selles osas NRA 14. oktoobri 2003 kirjale ja väidab, et SIAC ei kandnud käesolevas asjas siiski mingit kahju. Nimetatud liikmesriigi arvates ei saanud SIAC-ile olla teadmata, et NRA oli algatanud menetluse CRG-ga lepingu sõlmimiseks.
Selle argumentatsiooniga ei saa nõustuda.
Esiteks ei teatanud NRA oma 14. oktoobri 2003. aasta kirjaga otsusest sõlmida riigihankeleping. NRA vaid märkis, et peab CRG-d eelistatud pakkujaks. NRA täpsustas isegi, et juhul kui CRG-ga peetavate läbirääkimiste tulemusena hankelepingut ei sõlmita, jätab ta endale võimaluse kutsuda Eurolink CRG asemel läbirääkimisi pidama. Selles etapis ei olnud EuroLinki jaoks lõplikult välistatud kõik võimalused kõnealuse hankelepingu sõlmimiseks ja ta võis õiguspäraselt arvata, et kõnealune riigihankemenetlus ei ole lõppenud.
Teiseks ei sõltu liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamine mingil juhul asjaomasest rikkumisest põhjustatud kahjust (18. detsembri 1997. aasta otsus kohtuasjas
C-263/96: komisjon
vs
. Belgia, EKL 1997, lk I-7453
, punkt 30, ja 10. aprilli 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-20/01 ja C-28/01: komisjon
vs
. Saksamaa, EKL 2003, lk I-3609
, punkt 42).
Lõpuks rõhutab Iirimaa, et kõnealused siseriiklikud õigusnormid on kooskõlas ühenduse õigusnormidega kehtestatud teavitamiskohustustega. Neil asjaoludel ei õigusta vaid üks riigihankelepingu sõlmimise otsusest teatamata jätmise üksikjuhtum järeldust, et liikmesriik on rikkunud ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi.
Ka see põhjendus ei ole vastuvõetav.
Ilma et oleks vaja võtta seisukohta kinnituse osas, et ühenduse õigusest tulenevad nõuded on nõuetekohaselt üle võetud kõnealustesse siseriiklikesse õigusnormidesse, piisab selles osas meenutamisest, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei võimalda liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus mitte ainult kontrollida liikmesriigi õigus- ja haldusnormide kooskõla ühenduse õigusega, vaid ka tuvastada, et liikmesriigi ametiasutus on konkreetsel juhul rikkunud ühenduse õigust (vt riigihangete osas eespool viidatud 10. aprilli 2003. aasta kohtuotsus komisjon
vs
. Saksamaa, punkt 30, ja 15. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus C-275/08: komisjon
vs
. Saksamaa, punkt 27).
Seega on esimene etteheide põhjendatud.
Teine etteheide
Komisjoni teine etteheide koosneb kahest osast. Esiteks väidab komisjon, et käsitletavad siseriiklikud õigusnormid toovad endaga kaasa ebakindluse selles suhtes millist otsust vaidlustada. Teiseks märgib komisjon, et kõnealused õigusnormid tekitavad ebakindlust vaidlustamise tähtaegade kindlakstegemisel.
Teise etteheite esimene osa
– Poolte argumendid
Komisjon kinnitab et pakkujatel on raske mõista millise hankija otsuse nad peavad vaidlustama ja millisest tähtpäevast alates hakkab selle otsuse vaidlustamise tähtaeg kulgema. Komisjon väidab, et kõnealune ebakindlus tuleneb RSC artikli 84A lõike 4 sõnastusest ning selle ebakindlast tõlgendusest.
Komisjon rõhutab, et RSC-i artikli 84A lõikes 4 kasutatud väljend „riigihankelepingu sõlmimise otsus või riigihankelepingu sõlmimine” tähistab otsuseid, mida saab vaidlustada ja et see säte ei maini hankija varasemaid esialgseid otsuseid. High Court leidis oma 16. juuli 2004. aasta otsuses, et kõnealust sätet ei kohaldata mitte ainult riigihankelepingu sõlmimise otsusele või riigihankelepingu sõlmimisele, vaid ka hankija otsustele riigihankemenetluse käigus.
Komisjon leiab, et käsitletavad siseriiklikud õigusnormid ei näi olevat kooskõlas õiguskindluse aluspõhimõtte ja direktiivist 89/665 tuleneva tõhususe nõudega, mis on nimetatud põhimõtte rakendus, kuna pakkujad jäävad ebakindlasse olukorda juhul, kui nad soovivad vaidlustada hankija riigihankelepingu sõlmimise otsuse kaheetapilises hankemenetluses, kus lõplik hankelepingu sõlmimise otsus tehakse pärast ühe pakkuja väljavalimist.
Komisjon väidab, et pakkujatele tuleb selgelt täpsustada, et ESC artikli 84A lõiget 4 ei kohaldata mitte ainult riigihankelepingu sõlmimise otsustele vaid ka hankija sellistele esialgsetele otsustele riigihankemenetluses nagu eelkõige need, mis puudutavad eelistatud pakkuja väljavalimist.
Iirimaa meenutab, et direktiivi 89/665 artikkel 1 kohustab liikmesriike tagama, et mitte ainult riigihankelepingu sõlmimise otsuseid, vaid kõiki hankija otsuseid riigihankemenetlustes saaks läbi vaadata tõhusalt. Iirimaa on seisukohal, et siseriiklikud kohtud tõlgendavad ja kohaldavad RCS artikli 84A lõiget 4 vastavalt nimetatud nõuetele. High Court otsustas oma 16. juuli 2004. aasta otsuses sõnaselgelt, et kõnealune säte võimaldab vaidlustada kõik hankija riigihankemenetluses tehtud otsused, mis otseselt vastab direktiivi 89/665 artiklile 1.
Iirimaa meenutab kuupäeva osas, millest hakkab kulgema hankija esialgse otsuse vaidlustamise tähtaeg, et direktiiv 89/665 nõuab, et hankija otsuste peale saaks esitada kaebusi, mis vaadatakse läbi kiiresti. Kaebust on võimalik kiiresti läbi vaadata vaid siis, kui pooltel, kelle vahel on tekkinud vaidlus, on selle menetluse raames kohustus tegutseda kiiresti. Seda eesmärki ei ole võimalik saavutada, kui pooltel on enne kaebuse esitamist – hoolimata asjaolust, et pooltele on teada kõik vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud, et alustada sellist menetlust – lubatud oodata ametlikku teadet riigihankelepingu sõlmimise otsuse kohta.
Iirimaa märgib, et juhul kui pakkuja võib lihtsalt oodata ametlikku otsust, et temaga ei sõlmita riigihankelepingut, olenemata teadmisest, et seda riigihankelepingut temaga ei sõlmita – nagu High Court sedastas kohtuasjas, milles ta tegi otsuse 16. juulil 2004, toob see kaasa hankijate kõigi otsuste läbivaatamise tähtaegade tunduva pikenemise.
– Euroopa Kohtu hinnang
Euroopa Kohus on eelnevalt otsustanud, et direktiiviga 89/665 ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette, et kõik kaebused hankija otsuste peale tuleb esitada selleks ette nähtud tähtaja jooksul, mis peab olema mõistlik, ja kõikidest hankijapoolsetest menetlusnormi rikkumistest, millele kaebuses tuginetakse, tuleb teatada sama tähtaja jooksul, vastasel juhul see õigus lõpeb ja nimetatud tähtaja möödumisel ei ole enam võimalik niisugust otsust vaidlustada või selle rikkumise suhtes menetlust algatada (11. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-241/06: Lämmerzahl, EKL 2007, lk I 8415, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
Viidatud kohtupraktika põhineb kaalutlusel, et direktiivi 89/665 eesmärgi kahjustaks see, kui taotlejatel ja pakkujatel oleks lubatud igas hankemenetluse staadiumis viidata riigihankeid käsitlevate õigusnormide rikkumisele, kohustades hankijat rikkumiste heastamiseks kogu menetlust uuesti alustama (vt eespool viidatud kohtuotsus Lämmerzahl, punkt 51).
Seevastu ei tohi siseriiklikud õigustlõpetavad tähtajad, sh nende kohaldamise viisid, muuta praktiliselt võimatuks või üleliia raskeks huvitatud isiku nende õiguste kasutamist, mis antud juhul tulenevad ühenduse õigusest (vt eespool viidatud kohtuotsus Lämmerzahl, punkt 52).
RSC artikli 84A lõige 4 sätestab, et „riigihankelepingu sõlmimise otsuse või riigihankelepingu sõlmimise peale tuleb esitada kaebus” teatud tähtaja jooksul.
Nagu juhtus vaidluses, milles High Court tegi otsuse 16. juulil 2004, võivad Iiri kohtud seda sätet tõlgendada nii, et seda ei kohaldata mitte ainult lõplike riigihankelepingu sõlmimise otsuste suhtes, vaid ka hankija selliste vaheotsuste suhtes, mis hankija teeb asjaomase riigihankemenetluse käigus. Kui lõplik riigihankelepingu sõlmimise otsus tehakse pärast asjassepuutuva vaheotsuse vaidlustamse tähtaja möödumist, ei ole välistatud, et huvitatud taotlejal või pakkujal ei ole õiguse lõppemise tõttu võimalik kõnealuse riigihankelepingu sõlmimist vaidlustada.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei tohi siseriikliku õigustlõpetava tähtaja kohaldamine viia selleni, et see piiraks riigihankelepingu sõlmimise otsuste suhtes kaebeõiguse kasutamise tõhusust (vt selle kohta 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas
C-470/99: Universale-Bau jt, EKL 2002, lk I-11617
, punkt 72; 27. veebruari 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-327/00: Santex, EKL 2003, lk I-1877
, punktid 51 ja 57, ning eespool viidatud kohtuotsus Lämmerzahl, punkt 52).
Nagu kohtujurist on oma ettepaneku punktis 51 märkinud, suudavad taotlejad ja pakkujad vaid juhul, kui siseriiklikest õigusnormidest ilmneb selgelt, et õigustlõpetava tähtaja panevad kulgema isegi riigihankemenetluse ettevalmistavad dokumendid või hankija tehtud vaheotsused, võtta õigeks ajaks vajalikke meetmeid, et võimalikke riigihankealaste õigusnormide rikkumisi saaks vastavalt direktiivi 89/665 artikli 1 lõikele 1 läbi vaadata.
Seega ei vasta nimetatud direktiivi artikli 1 lõikest 1 tulenevatele nõuetele – ilma et RSC artikli 84A lõike 4 sõnastus seda sõnaselgelt sätestaks, et selles sättes ettenähtud vaidlustamise tähtaega laiendatakse ka kaebuste suhtes, mis on esitatud hankija riigihankemenetluses tehtud vaheotsuste peale.
Iirimaa vaidleb sellisele järeldusele vastu, et sedalaadi tähtaja kohaldamine vaheotsustele vastab direktiivi 89/665 eesmärkidele ja eelkõige kiire menetluse nõudele.
Siiski on selge, et direktiivi 89/665 artikli 1 lõige 1 kohustab liikmesriike tagama, et hankijate otsused saaks läbi vaadata tõhusalt ja võimalikult kiiresti. Kõnealuses direktiivis ettenähtud kiire menetluse eesmärgi täitmiseks on lubatav, et liikmesriigid kehtestavad sellised vaidlustamise tähtajad, mis sunnivad ettevõtjaid vaidlustama riigihankemenetluse raames võetud ettevalmistavad meetmed või tehtud vaheotsused lühikeste tähtaegade jooksul (vt eespool viidatud kohtuotsus Universale-Bau jt, punktid 75–79; 12. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-230/02: Grossmann Air Service, EKL 2004, lk I-1829
, punktid 30 ja 36–39, ning eespool viidatud kohtuotsus Lämmerzahl, punktid 50 ja 51).
Direktiiviga 89/665 seatud kiire menetluse eesmärki tuleb siseriiklikus õiguses ellu viia siiski lähtudes õiguskindluse nõuetest. Selleks on liikmesriigid kohustatud looma piisavalt täpsete, selgete ja ootuspäraste tähtaegade süsteemi, et isikud teaksid oma õigusi ja kohustusi (vt selle kohta 30. mai 1991. aasta otsus kohtuasjas
C-361/88: komisjon
vs
. Saksamaa, EKL 1991, lk I-2567
, punkt 24, ja 7. novembri 1996. aasta otsus kohtuasjas
C-221/94: komisjon
vs
. Luksemburg; EKL 1996, lk I-5669
, lk 22).
Kõnealune kiire menetluse eesmärk ei võimalda liikmesriikidel jätta kõrvale tõhususe põhimõtet, mille kohaselt siseriiklike õigustlõpetavate tähtaegade kohaldamise viisid ei tohi muuta võimatuks või üleliia raskeks nende õiguste kasutamist, mille annab huvitatud isikutele ühenduse õigus; see põhimõte on kõnealuse direktiivi artikli 1 lõikes 1 esitatud hankija otsuste läbivaatamise tõhususe eesmärgi taustaks.
RSC artikli 84A lõikest 4 tuleneva õigustlõpetava tähtaja laiendamine hankijate vaheotsustele riigihankemenetluses viisil, mis toob kaasa huvitatud isikute kaebeõiguse piiramise, ei ole kooskõlas õiguskindluse ega hankija otsuste läbivaatamise tõhususe eesmärgiga. Huvitatud isikuid tuleb piisavalt selgelt teavitada, et nimetatud tähtaegu puudutavat korda kohaldatakse kõnealustele vaheotsustele, et kehtestatud tähtaegade jooksul oleks võimalik õigeaegne vaidlustamine. Selle teabe puudumist ei saa õigustada menetluse kiiruse eesmärgiga.
Iirimaa märgib, et Iiri kohtud tõlgendavad ja kohaldavad RSC artikli 84A lõiget 4 direktiivi 89/665 nõuetega kooskõlas. Selle argumendiga vihjatakse kohtupraktika olulisele rollile
common law
riikides nagu Iirimaa.
Selles osas tuleb märkida, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei nõua direktiivi ülevõtmine tingimata direktiivi sätete formaalset ja sõnasõnalist kordamist selges ja täpses õigusnormis, vaid see võib piirduda üldise õigusliku raamistikuga; samas on vajalik, et asjaomane õiguslik olukord oleks piisavalt selge ja täpne, et asjassepuutuvad isikud mõistaksid täiel määral oma õigusi ning saaksid vajaduse korral neile õigustele siseriiklikus kohtus tugineda (29. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-474/08: komisjon
vs
. Belgia, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika).
RSC artikli 84A lõige 4 ei vasta käsitletud nõuetele, kuna see võimaldab siseriiklikel kohtutel kohaldada analoogia alusel õigustlõpetavat tähtaega – mille see säte näeb ette riigihankelepingute sõlmimise otsuste vaidlustamise osas – asjaomastes riigihangetes selliste hankija vaheotsuste vaidlustamise puhul, mille suhtes seadusandja ei ole kõnealust õiguse lõppemist sõnaselgelt ette näinud. Nii loodud õiguslik olukord ei ole piisavalt selge ja täpne, et välistada võimalust, et siseriiklik kohus ei võimalda taotlejatel ja pakkujatel kasutada neile kuuluvat õigust vaidlustada riigihankealaseid otsuseid, põhjendades seda kõnealusele sättele antud tõlgendusega.
Niisiis on teise etteheite esimene osa põhjendatud.
Teise etteheite teine osa
– Poolte argumendid
Komisjon meenutab, et RSC artikli 84A lõige 4 sätestab, et kaebused tuleb esitada „viivitamata, ja hiljemalt kolme kuu jooksul”. Komisjon väidab, et see sõnastus jätab ebakindlasse olukorda pakkujad, kes soovivad mõne hankija otsuse vastu kasutada neile ühenduse õigusega antud kaebeõigust. Tegelikult saavad pakkujad selle, mis moodi tõlgendatakse mõistet „viivitamata”, teada alles siis, kui nad on esitanud kaebuse ja pädev kohus on kohaldanud selle sätte tõlgendamiseks oma kaalutlusõigust. Sedalaadi olukord ei ole kooskõlas õiguskindluse põhimõttega.
Lisaks loob käsitletav säte ebakindlust ka küsimuses, millisel juhul kolmekuulist tähtaega kohaldatakse ja millistel muudel juhtudel on tähtaeg lühem, kuna kaebust oli võimalik esitada varem.
Seetõttu leiab komisjon, et RSC artikli 84A lõige 4 ei ole selge ja tekitab õiguslikku ebakindlust. Komisjon märgib, et õiguskindluse kohustuse puhul peab kohaldatav tähtaeg olema määratud nii, et kõik pakkujad saaksid seda tõlgendada selgelt ja ootuspäraselt.
Iirimaa vastab, et käesoleval ajal ei ole ükski Iiri kohus jätnud hilinemise tõttu läbi vaatamata mõnes riigihankemenetluses hankija otsuse peale esitatud kaebust, mis esitati kolmekuulise tähtaja jooksul ning mitte viivitamata. Iirimaa arvates ei saa ühegi sedalaadi tõlgendusega nõustuda, kuna väljend „hiljemalt” näitab, et kõik kolme kuu jooksul esitatud kaebused on tähtaegsed. Lisaks on High Court sõnaselgelt sedastanud, et vajaduse korral kolmekuulist tähtaega pikendatakse.
Iirimaa rõhutab, et RSC artikli 84A lõige 4 annab Iiri kohtutele õiguse kaebuse esitamise tähtaegu pikendada. Asjaolu, et siseriiklikud õigusnormid annavad kohtule sellise õiguse, on liikmesriikidele antud õiguspärane võimalus vaidlustamise tähtaegu reguleerida. Liikmesriigid ei ole kohustatud kehtestama muudetamatuid tähtaegu.
– Euroopa Kohtu hinnang
Kuna direktiiv 89/665 järgib kiiruse eesmärki, on liikmesriikidel õigus selle direktiivi rakendamiseks kehtestada huvitatud isikutele kõnealuses valdkonnas kaebuste esitamisel hoolsuskohustus.
RSC artikli 84A lõige 4 sõnastus, mille kohaselt kõik asjaomased kaebused tuleb esitada „viivitamata, ja hiljemalt kolme kuu jooksul” toob siiski kaasa ebaselguse. Ei ole välistatud, et selline säte annab siseriiklikele kohtutele õiguse jätta kaebused läbi vaatamata õiguse lõppemise tõttu ka enne kolmekuulise tähtaja möödumist, juhul kui nad leiavad et kaebus ei ole esitatud „viivitamata” nimetatud sätte tähenduses.
Õigustlõpetava tähtaja kestus ei ole huvitatud isikute jaoks etteaimatav juhul, kui seda võib asja lahendav kohtunik vabalt hinnata. Sel viisil ei taga siseriiklik õigusnorm, mis näeb ette sellise tähtaja, direktiivi 89/665 tõhusat ülevõtmist.
Iirimaa kinnitab niisuguse järelduse peale, et Iiri kohtud ei ole jätnud läbi vaatamata ühtegi riigihankealast kaebust põhjusel, et seda ei esitatud „viivitamata”.
Selles osas piisab märkimisest, et selle kindlaksmääramiseks, kas direktiivi ülevõtmine on ebapiisav, ei ole alati vaja tõendada direktiivi ülevõtva siseriikliku õigusakti tegelikku mõju. See ei ole nii, kui ülevõtmise ebapiisavus tuleneb asjaomase õigusakti enda tekstist (vt selle kohta 21. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas
C-392/96: komisjon
vs
. Iirimaa, EKL 1999, lk I-5901
, punkt 60).
Iirimaa selgitab, et RSC artikli 84A lõige 4 annab Iiri kohtutele õiguse vaidlustamise tähtaegu pikendada.
Tegelikult näeb see õigusnorm ette sätestatud tähtaja kohaldamise „välja arvatud juhul, kui kohus peab kaebuse esitamise tähtaja pikendamist õigustatuks”.
Tuleb tõdeda, et selline õigusnorm on iseenesest ja selle konteksti arvesse võtmata direktiivi 89/665 rakendamiseks lubatav. Sellises valdkonnas nagu riigihanked, kus menetlused võivad olla keerulised ja nende faktilised asjaolud väga erinevad, võib siseriikliku seadusandja poolt siseriiklikele kohtutele antud õigus pikendada õigluse põhjenduste alusel vaidlustamise tähtaegu olla korrakohase õigusmõistmise huvides.
Ometi ei ole kohtu õigus pikendada RSC artikli 84A lõikes 4 sätestatud kaebuse esitamise tähtaegu oma olemuselt selline, et see kõrvaldab direktiiviga 89/665 nõutud selguse ja täpsuse osas vaidlustamise tähtaegade süsteemis ebatäpsused, mis tulenevad kõnealusest sättest. Isegi kui asjaomane taotleja või pakkuja võtab arvesse nimetatud tähtaegade pikendamise õigust, ei suuda ta kindlalt ette näha milline tähtaeg talle vaidlustamiseks määratakse, kuna on olemas sätestatud kohustus, et kõik kaebused tuleb esitada viivitamata.
Järelikult tuleb teise etteheite teine osa tunnistada põhjendatuks.
Eeltoodut silmas pidades tuleb sedastada, et kuna
—
NRA ei teatanud pakkujale, kelle pakkumus tagasi lükati, Dundalki linna läänepoolse maanteeümbersõidu planeerimise, ehitamise, rahastamise ja haldamise riigihankelepingu sõlmimise otsusest, ja
—
on hoidnud jõus RSC artikli 84A lõike 4 sätted osas, milles need tekitavad ebakindlust selles suhtes millist otsust vaidlustada ja vaidlustamise tähtaegade kindlakstegemisel,
siis on Iirimaa esimese etteheite osas rikkunud direktiivi 89/665 artikli 1 lõikest 1 ning direktiivi 93/37 artikli 8 lõikest 2 tulenevaid kohustusi ja teise etteheite osas on Iirimaa rikkunud direktiivi 89/665 artikli 1 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Iirimaa on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

1.
Kuna,
—
National Roads Authority ei teatanud pakkujale, kelle pakkumus tagasi lükati, Dundalki linna läänepoolse maanteeümbersõidu planeerimise, ehitamise, rahastamise ja haldamise riigihankelepingu sõlmimise otsusest, ja
—
on hoidnud jõus Rules of the Superior Courts’i (kõrgeimate kohtute kodukord), Statutory Instrument’iga nr 374/1998 kehtestatud versioonis, artikli 84A lõike 4 sätted osas, milles need tekitavad ebakindlust selles suhtes millist otsust vaidlustada ja vaidlustamise tähtaegade kindlakstegemisel,
siis on Iirimaa esimese etteheite osas rikkunud nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivist 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (muudetud nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiiviga 92/50/EMÜ) artikli 1 lõikest 1 tulenevaid kohustusi ning nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/37/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 1997. aasta direktiiviga 97/52/EÜ) artikli 8 lõikest 2 tulenevaid kohustusi, ja teise etteheite osas on Iirimaa rikkunud direktiivi 89/665 (muudetud direktiiviga 92/50/EMÜ) artikli 1 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.

2.
Mõista kohtukulud välja Iirimaalt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.