CELEX: 62009CJ0092
Fizinių asmenų apsauga tvarkant asmens duomenis
Informacijos apie paramos žemės ūkiui gavėjus skelbimas
Šį skelbimą numatančių ir jo tvarką nustatančių Sąjungos teisės nuostatų galiojimas
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija
7 ir 8 straipsniai
Direktyva 95/46/EB
18 ir 20 straipsnių aiškinimas

Prašymai priimti prejudicinį sprendimą susiję, pirma, su 2005 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1290/2005 dėl
bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (OL L 209, p. 1) su pakeitimais, padarytais 2007 m. lapkričio 26 d. Tarybos reglamentu
(EB) Nr. 1437/2007 (OL L 322, p. 1, toliau – Reglamentas Nr. 1290/2005), 42 straipsnio 8b punkto ir 44a straipsnio galiojimu
bei, antra, su 2008 m. kovo 18 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 259/2008, kuriuo nustatomos išsamios Reglamento Nr. 1290/2005
nuostatų dėl informacijos apie Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP)
paramos gavėjus skelbimo taikymo taisyklės (OL L 76, p. 28), ir 2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos
2006/24/EB dėl duomenų, generuojamų arba tvarkomų teikiant viešai prieinamas elektroninių ryšių paslaugas arba viešuosius
ryšių tinklus, saugojimo ir iš dalies keičiančios Direktyvą 2002/58/EB (OL L 105, p. 54) galiojimu. Jeigu Teisingumo Teismas
nepripažintų minėtų Sąjungos teisės aktų negaliojančiais, prašymais priimti prejudicinį sprendimą prašoma išaiškinti 1995 m.
spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo
tokių duomenų judėjimo (OL L 281, p. 31; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 15 t., p. 355) 7 straipsnį, 18 straipsnio
2 dalies antrą įtrauką ir 20 straipsnį.
Šie prašymai pateikti nagrinėjant bylas tarp
Volker und Markus Schecke GbR
bei H. Eifert (toliau – ieškovai pagrindinėse bylose) ir Heseno žemės (
Land Hessen
) dėl jų, kaip EŽŪGF arba EŽŪFKP paramos gavėjų, asmens duomenų paskelbimo Federalinės žemės ūkio ir mitybos tarnybos (
Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung
, toliau –
Bundesanstalt
) interneto svetainėje.
I –
Teisinis pagrindas
A –
Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencija
1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK)
8 straipsnyje „Teisė į privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą“ numatyta:
„1.      Kiekvienas turi teisę į tai, kad būtų gerbiamas jo privatus ir šeimos gyvenimas, būsto neliečiamybė ir susirašinėjimo slaptumas.
2.      Valstybės institucijos neturi teisės apriboti naudojimosi šiomis teisėmis, išskyrus įstatymų nustatytus atvejus ir kai tai
būtina demokratinėje visuomenėje valstybės saugumo, visuomenės saugos ar šalies ekonominės gerovės interesams, siekiant užkirsti
kelią viešos tvarkos pažeidimams ar nusikaltimams, taip pat žmonių sveikatai ar moralei arba kitų asmenų teisėms ir laisvėms
apsaugoti.“
B –
Sąjungos teisė
1.     Direktyva 95/46
Iš Direktyvos 95/46 1 straipsnio 1 dalies matyti, kad ja siekiama užtikrinti fizinių asmenų pagrindinių teisių ir laisvių,
o ypač jų teisės į privatų gyvenimą, apsaugą tvarkant asmens duomenis. Šios direktyvos 2 straipsnio a punkte nurodyta, kad
asmens duomenimis laikoma „bet kuri informacija, susijusi su asmeniu <...>, kurio tapatybė yra nustatyta arba gali būti nustatyta“.
Pagal minėtos direktyvos 7 straipsnį „valstybės narės numato, kad asmens duomenis galima tvarkyti tik tuo atveju, jeigu:
a)      duomenų subjektas yra nedviprasmiškai davęs sutikimą;
<...>
c)      tvarkyti reikia vykdant teisinę prievolę, kuri privaloma duomenų valdytojui;
<…>
e)      tvarkyti reikia vykdant užduotį, atliekamą visuomenės labui, arba įgyvendinant oficialius įgaliojimus, suteiktus duomenų valdytojui
arba trečiajai šaliai, kuriai atskleidžiami duomenys;
<…>“
Pagal Direktyvos 95/46 18 straipsnio 1 dalį „valstybės narės numato, kad duomenų valdytojas arba jo atstovas, jei toks yra,
privalo pranešti 28 straipsnyje nurodytai priežiūros institucijai, prieš atlikdamas bet kurią visiškai ar iš dalies automatinę
tvarkymo operaciją“.
Direktyvos 95/46 18 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje nurodyta, kad valstybės narės gali supaprastinti reikalavimą pranešti
arba atleisti nuo jo visų pirma šiais atvejais:
„kai duomenų valdytojas, laikydamasis jam taikomų nacionalinių įstatymų, paskiria pareigūną [įgaliotinį] asmens duomenų apsaugai,
kuris privalo:
–        nepriklausomai veikdamas užtikrinti, kad duomenų valdytojas laikytųsi pagal šią direktyvą priimtų nacionalinių nuostatų,
–        pildyti duomenų valdytojo atliktų tvarkymo operacijų registrą, kuriame būtų pateikta 21 straipsnio 2 dalyje nurodyta informacija,
tokiu būdu užtikrindamos, kad tvarkymo operacijos negalės neigiamai paveikti duomenų subjektų teisių ir laisvių.“
Direktyvos 95/46 19 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Valstybės narės nurodo, kokią informaciją reikia pateikti pranešime. Jame turi būti nurodyta bent:
a)      duomenų valdytojo ir jo atstovo, jei toks yra, pavadinimas ir adresas;
b)      tvarkymo tikslas ar tikslai;
c)      duomenų subjekto kategorija ar kategorijos bei su jais susijusių duomenų ar jų kategorijų aprašas;
d)      gavėjai, kuriems gali būti atskleisti duomenys, arba jų kategorijos;
e)      siūlomi duomenų perdavimai į trečiąsias šalis;
<…>“
Direktyvos 95/46 20 straipsnio „Išankstinė patikra“ 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.      Valstybės narės nusprendžia, kurios tvarkymo operacijos gali kelti konkretų pavojų duomenų subjekto teisėms ir laisvėms, ir
tikrina, ar šios tvarkymo operacijos yra ištiriamos prieš jas pradedant.
2.      Tokias išankstines patikras atlieka priežiūros institucija, gavusi pranešimą iš duomenų valdytojo, arba duomenų apsaugos pareigūnas
[įgaliotinis], kuris, kilus abejonių, privalo tartis su priežiūros institucija.“
Pagal Direktyvos 95/46 21 straipsnio 2 dalies pirmą ir antrą pastraipas „valstybės narės numato, kad priežiūros institucija
turi registruoti tvarkymo operacijas, apie kurias reikia pranešti pagal 18 straipsnį [kuriame] pateikiama bent 19 straipsnio
1 dalies a–e punktuose nurodyta informacija“.
Direktyvos 95/46 28 straipsnyje numatyta, kad kiekviena valstybė narė turi paskirti vieną ar daugiau valdžios institucijų,
kurioms būtų pavesta nepriklausomai prižiūrėti, kaip šios valstybės teritorijoje taikomos pagal šią direktyvą priimtos nacionalinės
nuostatos (toliau – Priežiūros institucija).
2.     Reglamentas Nr. 45/2001
2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms
ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 8, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių
k., 13 sk., 26 t., p. 102) 27 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodyta:
„1.      Tvarkymo veiksmus, galinčius kelti konkrečią riziką duomenų subjektų teisėms ir laisvėms dėl jų pobūdžio, jų apimties ar tikslų,
iš anksto patikrina Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas.
2.      Tokią riziką gali kelti toliau paminėti veiksmai:
a)      asmens duomenų apie sveikatą ir įtariamus nusikaltimus, nusikaltimus, teistumus ar saugos priemones tvarkymas;
b)      tvarkymo veiksmai, kuriais siekiama įvertinti duomenų subjekto asmenines savybes, įskaitant jo veiksnumą, darbingumą ir elgesį;
c)      tvarkymo veiksmai, leidžiantys sujungti skirtingais tikslais tvarkomus asmens duomenis nenumatytais nacionaliniuose ar Bendrijos
teisės aktuose atvejais;
d)      tvarkymo veiksmai, kuriais siekiama atimti asmenims teisę, naudą ar pašalinti juos iš sutarties.“
3.     Direktyva 2006/24
Direktyva 2006/24 valstybės narės įpareigojamos užtikrinti, kad būtų išsaugomi duomenys, kuriuos generuoja arba tvarko viešai
prieinamų elektroninių ryšių paslaugų ar viešųjų ryšių tinklų teikėjai teikdami atitinkamas ryšių paslaugas.
4.     Reglamentas Nr. 1290/2005
Reglamentu Nr. 1290/2005 nustatomos konkrečios bendrosios žemės ūkio politikos (toliau – BŽŪP) išlaidų finansavimo sąlygos
ir taisyklės.
Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnyje nustatyta, kad išsamias šio reglamento įgyvendinimo taisykles priima Komisija. Pagal
to paties reglamento 42 straipsnio 8b punktą Komisija, be kita ko, priima:
„Išsamias taisykles, taikomas informacijos apie 44a straipsnyje minimus lėšų gavėjus skelbimui ir praktiniams aspektams, susijusiems
su asmenų apsauga tvarkant jų asmens duomenis pagal Bendrijos teisės aktuose dėl duomenų apsaugos nustatytus principus. Šiomis
taisyklėmis visų pirma užtikrinama, kad lėšų gavėjai bus informuojami, kad šie duomenys gali būti paskelbti viešai ir gali
būti tvarkomi auditą ir tyrimą atliekančių įstaigų tam, kad būtų apsaugoti Bendrijų finansiniai interesai, be kita ko, nurodant
laiką, kada ši informacija bus paskelbta.“
Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsnyje „Lėšų gavėjų skelbimas“ nurodyta:
„<…> valstybės narės užtikrina, kad kiekvienais metais būtų
ex post
skelbiamas EŽŪGF ir EŽŪFKP fondų lėšų gavėjų [vardų] sąrašas ir sumos, kurias gavo kiekvienas gavėjas iš kiekvieno šių fondų.
Skelbiant privaloma pateikti šią informaciją:
a)      EŽŪGF atveju – sumą, padalytą į tiesiogines išmokas, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 2 straipsnio d punkte, ir
kitas išlaidas;
b)      EŽŪFKP atveju – bendrą viešojo finansavimo sumą kiekvienam gavėjui.“
Šiuo klausimu Reglamento Nr. 1437/2007, iš dalies keičiančio Reglamentą Nr. 1290/2005, 13 ir 14 konstatuojamosios dalys suformuluotos
taip:
„(13) Peržiūrint 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamentą (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui
taikomo finansinio reglamento [OL L 248, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 74], reglamentas
buvo [papildytas] nuostatomis dėl Europos Bendrijų biudžeto lėšų gavėjų [vardų] sąrašų
ex post
kasmetinio paskelbimo, kad būtų įgyvendinta Europos skaidrumo iniciatyva. Sektoriams skirtuose reglamentuose turi būti numatytos
su tokiu skelbimu susijusios priemonės. EŽŪGF ir EŽŪFKP yra bendrojo Europos Bendrijų biudžeto dalys, jų lėšomis finansuojamos
išlaidos susijusios su valstybių narių ir Bendrijos pasidalijamuoju valdymu. Todėl turėtų būti nustatytos informacijos apie
tų fondų lėšų gavėjus skelbimo taisykles. Šiuo tikslu valstybės narės turėtų užtikrinti, kad kiekvienais metais būtų
ex post
skelbiamas lėšų gavėjų [vardų] sąrašas ir sumos, kurias gavo kiekvienas gavėjas iš kiekvieno šių fondų.
(14)      Viešai skelbiant šią informaciją didinamas skaidrumas, susijęs su Bendrijos lėšų [BŽŪP] srityje naudojimu, ir gerinamas su
šiomis lėšomis susijęs patikimas finansų valdymas, visų pirma griežtinant naudojamų pinigų viešąją kontrolę. Atsižvelgiant
į siekiamų tikslų svarbos viršenybę, remiantis proporcingumo principu ir asmens duomenų apsaugos reikalavimu yra pagrįsta
numatyti nuostatą dėl bendro [neriboto] atitinkamos informacijos skelbimo, nes ja nesiekiama daugiau nei būtina demokratinėje
visuomenėje ir siekiama užkirsti kelią pažeidimams. Atsižvelgiant į Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūno 2007 m.
balandžio 10 d. nuomonę [OL C 134, p. 1], tikslinga numatyti nuostatą dėl fondų lėšų gavėjų informavimo apie tai, kad tie
duomenys gali būti paskelbti viešai ir juos gali tvarkyti auditą ir tyrimą atliekančios įstaigos.“
5.     Reglamentas Nr. 259/2008
Remdamasi Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punktu, Komisija priėmė Reglamentą Nr. 259/2008.
Šio reglamento 6 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„Viešai skelbiant šią informaciją [apie EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjus] didinamas Bendrijos fondų, veikiančių [BŽŪP] srityje,
naudojimo skaidrumas ir gerinamas šių fondų finansinis valdymas, visų pirma stiprinant naudojamų lėšų viešąją kontrolę. Atsižvelgiant
į esminę siekiamų tikslų svarbą, tikslinga remiantis proporcingumo principu ir asmens duomenų apsaugos reikalavimu numatyti
nuostatą dėl bendro [neriboto] atitinkamos informacijos skelbimo tiek, kiek tai būtina demokratinėje visuomenėje, ir siekiant
užkirsti kelią pažeidimams.“
To paties reglamento 7 konstatuojamojoje dalyje detalizuojama, jog tam, kad „nebūtų pažeisti duomenų apsaugos reikalavimai,
fondų paramos gavėjai apie duomenų, susijusių su jais, skelbimą turėtų būti informuoti iki informacijos paskelbimo“.
Reglamento Nr. 259/2008 1 straipsnio 1 dalyje sukonkretinamas Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsnyje numatyto skelbimo turinys,
nurodant, kad jame pateikiama ši informacija:
„a)      vardas ir pavardė, jei paramos gavėjas yra fizinis asmuo;
b)      visas įregistruotas juridinis pavadinimas, jei paramos gavėjas yra juridinis asmuo;
c)      visas asociacijos juridinis pavadinimas, kuris įregistruotas arba kitaip oficialiai pripažintas, jei paramos gavėjas yra fizinių
ir juridinių asmenų asociacija, neturinti juridinio asmens statuso;
d)      savivaldybė, kuriai paramos gavėjas priklauso arba kurioje yra registruotas, ir, jei yra, pašto kodas arba ta jo dalis, kuri
nurodo savivaldybę;
e)      skelbiant informaciją apie išlaidas, finansuojamas iš [EŽŪGF], atitinkamais finansiniais metais kiekvieno paramos gavėjo gauta
tiesioginių išmokų suma, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 2 straipsnio d punkte;
f)      skelbiant informaciją apie išlaidas, finansuojamas iš EŽŪGF, atitinkamais finansiniais metais kiekvieno paramos gavėjo gauta
išmokų suma, išskyrus e punkte nurodytą sumą;
g)      skelbiant informaciją apie išlaidas, finansuojamas iš [EŽŪFKP], atitinkamais finansiniais metais kiekvieno paramos gavėjo
gauta visa viešojo finansavimo suma, įskaitant Bendrijos ir nacionalinį įnašą;
h)      atitinkamais finansiniais metais kiekvieno paramos gavėjo gauta bendra e, f ir g punktuose nurodytų išmokų suma;
i)      šių sumų valiuta.“
Pagal Reglamento Nr. 259/2008 2 straipsnį „1 straipsnyje nurodyta informacija skelbiama vienoje bendroje valstybės narės internetinėje
svetainėje ir prieinama naudojantis paieškos priemone, kuria galima atlikti paramos gavėjų paiešką pagal vardą ir pavardę,
pavadinimą, savivaldybę, 1 straipsnio e, f, g ir h punktuose nurodytas sumas arba pagal šių kriterijų derinį ir visą atitinkamą
informaciją gauti kartu“.
Šio reglamento 3 straipsnio 3 dalyje patikslinama, kad „informacija internetinėje svetainėje išlieka prieinama dvejus metus
nuo pirmo jos paskelbimo dienos“.
Reglamento Nr. 259/2008 4 straipsnyje nurodyta:
„1.      Valstybės narės informuoja paramos gavėjus apie tai, kad jų duomenys bus skelbiami viešai pagal Reglamentą <...> Nr. 1290/2005
ir šį reglamentą ir kad jie gali būti tvarkomi Bendrijų ir valstybių narių auditą ir tyrimą atliekančių įstaigų, siekiant
užtikrinti Bendrijų finansinius interesus.
2.      Skelbiant asmens duomenis, 1 dalyje nurodyta informacija pateikiama pagal Direktyvos 95/46/EB reikalavimus, o paramos gavėjai
informuojami apie jų, kaip duomenų subjektų, teises pagal šią direktyvą ir apie naudojimosi šiomis teisėmis tvarką.
3.      1 ir 2 dalyse nurodyta informacija paramos gavėjams pateikiama ją įtraukiant į paraiškas gauti lėšas iš EŽŪGF ir EŽŪFKP arba
kitu būdu tuomet, kai renkami duomenys.
<…>“
II –
Pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai
Ieškovai pagrindinėse bylose yra Heseno žemėje įsteigta ūkinė bendrija (byla C‑92/09) ir šios žemės teritorijoje gyvenantis
ūkininkas (byla C-93/09), kurie verčiasi žemės ūkiu. Vietos kompetentingai institucijai jie pateikė prašymus skirti lėšų iš
EŽŪGF ir EŽŪFKP už 2008 finansinius metus ir šie prašymai buvo patenkinti 2008 m. gruodžio 5 d. (byla C-93/09) ir 2008 m.
gruodžio 31 d. (byla C-92/09) sprendimais.
Abiem atvejais prašymo formoje buvo nurodytas toks tekstas:
„Žinau, kad pagal Reglamento <...> Nr. 1290/2005 44a straipsnį reikalaujama skelbti informaciją apie EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos
gavėjus ir kiekvienam gavėjui išmokėtas sumas. Skelbiamos visos priemonės, kurių buvo prašoma bendrojoje paraiškoje, nurodytoje
Reglamento (EB) Nr. 796/2004 11 straipsnyje, ir skelbiama kasmet iki kitų metų kovo 31 d.“
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad
Bundesanstalt
interneto svetainėje viešai skelbiami EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjų asmenvardžiai, gyvenamoji arba įsteigimo vieta su pašto
kodu ir gautos metinės išmokos dydis. Svetainėje įdiegta paieškos funkcija.
2008 m. rugsėjo 26 d. (byla C-92/09) ir 2008 m. gruodžio 18 d. (byla C-93/09) ieškiniais ieškovai pagrindinėse bylose paprašė
uždrausti skelbti duomenis apie juos. Jie teigia, kad iš EŽŪGF ir EŽŪFKP gautų sumų paskelbimo nepateisina svarbesnis viešasis
interesas. Be to, Europos socialiniams fondams taikomomis taisyklėmis nereikalaujama, kad gavėjai būtų nurodyti pagal asmenvardžius.
Savo ieškiniais jie prašo įpareigoti Heseno žemę, kad ši, be apribojimų skelbdama informaciją apie jiems iš EŽŪGF ir EŽŪFKP
skirtas finansines lėšas, susilaikytų arba atsisakytų perduoti ar paskelbti atitinkamus duomenis.
Heseno žemė, mananti, kad pareiga paskelbti duomenis apie ieškovus pagrindinėse bylose kyla iš reglamentų Nr. 1290/2005 ir
259/2008, vis dėlto nusprendė neskelbti informacijos apie tai, kokias sumas iš EŽŪGF ir EŽŪFKP gavo ieškovai, iki bus priimtas
galutinis teismo sprendimas pagrindinėse bylose.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad iš Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsnio kylanti paskelbimo
pareiga yra nepateisinamas pagrindinės teisės į asmens duomenų apsaugą apribojimas. Jis mano, kad ši nuostata, kuria siekiama
padidinti Europos fondų lėšų naudojimo skaidrumą, nepagerina pažeidimų prevencijos, nes tam egzistuoja išsamūs kontrolės mechanizmai.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis 2003 m. gegužės 20 d. Sprendimu
Österreichischer Rundfunk ir kt.
(C‑465/00, C‑138/01 ir C‑139/01, Rink. p. I‑4989), mano, kad paskelbimo pareiga yra bent jau neproporcinga siekiamam tikslui.
Be to, šis teismas tvirtina, kad Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punktu Komisijai suteikiama pernelyg didelė diskrecija
nustatyti skelbtinus duomenis ir jų paskelbimo būdą, taigi jis nesuderinamas su EB 202 straipsnio trečia įtrauka ir EB 211 straipsnio
ketvirta įtrauka.
Atskirai nuo klausimo apie Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punkto ir 44a straipsnio galiojimą prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad Reglamentas Nr. 259/2008, kuriuo informaciją apie EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjus numatyta
skelbti tik internetu, pažeidžia pagrindinę teisę į asmens duomenų apsaugą. Jis atkreipia dėmesį į aplinkybę, kad šiuo reglamentu
prieiga prie atitinkamo interneto tinklalapio nėra ribojama taip, kad jį būtų galima pasiekti tik iš Europos Sąjungos teritorijoje
esančių „Interneto protokolo“ adresų (toliau – IP adresai). Be to, pašalinti atitinkamus duomenis iš interneto po dvejų metų
laikotarpio, kaip tai numatyta Reglamento Nr. 259/2008 3 straipsnio 3 dalyje, gali būti neįmanoma. Šis teismas tvirtina, kad
duomenų skelbimas tik internete turi ir atgrasomąjį poveikį. Viena vertus, norėdami susipažinti su atitinkama informacija
piliečiai privalo susirasti prieigą prie interneto. Kita vertus, piliečiams kyla rizika, susijusi su jų duomenų saugojimu,
kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2006/24. Todėl atrodo paradoksalu, kad, viena vertus, stiprinama telekomunikacijų kontrolė,
tačiau, kita vertus, numatoma, kad informacija, kuri įgalina piliečius dalyvauti tvarkant viešuosius reikalus, būtų prieinama
tik elektroninių ryšių priemonėms.
Jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad šio sprendimo 30 ir 31 punktuose minėtos nuostatos nėra negaliojančios, prašymą priimti
prejudicinį sprendimą pateikęs teismas norėtų žinoti, kaip aiškinti įvairias Direktyvos 95/46 nuostatas. Jis mano, kad asmens
duomenys gali būti skelbiami, tik jei imtasi šios direktyvos 18 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje numatytų priemonių.
Iš nacionalinio teismo pateiktos informacijos matyti, kad Vokietijos ir visų pirma Heseno žemės teisės aktų leidėjas pasinaudojo
šioje nuostatoje numatyta galimybe. Tačiau šis teismas nurodo, kad Heseno žemės už aplinką, kaimo vietoves ir vartotojų apsaugą
atsakingos ministerijos pateiktas pranešimas asmens duomenų apsaugos įgaliotiniui buvo neišsamus. Šiam įgaliotiniui nenurodyta,
kad duomenis šios žemės vardu tvarko
Bundesanstalt
, kuri prireikus pasitelkia trečiuosius asmenis, taip pat nepateikta konkrečios informacijos apie terminus, kuriems suėjus
duomenys ištrinami, apie prieigos prie šių duomenų teikėją ir apie IP adresų registracijos faktą.
Be to, prieš paskelbiant informaciją apie paramos žemės ūkiui gavėjus turėjo būti atlikta išankstinė patikra, numatyta Direktyvos 95/46
20 straipsnyje. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad nagrinėjamu atveju išankstinę patikrą
atliko ne centrinė priežiūros institucija, bet atitinkamos įmonės ar administracijos paskirtas duomenų apsaugos įgaliotinis,
be to, remdamasis neišsamiais duomenimis.
Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pateikia klausimą dėl naudotojų,
Bundesanstalt
interneto tinklalapyje ieškojusių informacijos apie EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjus, IP adresų registravimo teisėtumo Direktyvos 95/46
7 straipsnio e punkto atžvilgiu.
Tokiomis aplinkybėmis
Verwaltungsgericht Wiesbaden
nusprendė sustabdyti bylų nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui byloje C‑92/09 ir byloje C‑93/09 identiškai suformuluotus
prejudicinius klausimus:
„1.      Ar [Reglamento] Nr. 1290/2005 <...> [42] straipsnio 8b punktas ir 44a straipsnis, įtraukti [Reglamentu] Nr. 1437/2007 <...>,
yra negaliojantys?
2.      Ar [Reglamentas] Nr. 259/2008 <...>
a)      yra negaliojantis
b)      arba yra galiojantis tik todėl, kad [Direktyva 2006/24] yra negaliojanti?
Jei pirmajame ir antrajame klausimuose nurodytos nuostatos yra galiojančios:
3.      Ar [Direktyvos 95/46] 18 straipsnio 2 dalies antrą įtrauką reikia aiškinti taip, kad skelbti informaciją pagal [Reglamentą]
Nr. 259/2008 <...> galima tik tuomet, kai buvo atlikta šiame straipsnyje numatyta pranešimą priežiūros institucijai pakeičianti
procedūra?
4.      Ar [Direktyvos 95/46] 20 straipsnį reikia aiškinti taip, kad skelbti informaciją pagal [Reglamentą] Nr. 259/2008 <...> galima
tik atlikus nacionalinės teisės šiam atvejui numatytą išankstinę patikrą?
5.      Jei atsakymas į ketvirtąjį klausimą yra teigiamas: ar [Direktyvos 95/46] 20 straipsnį reikia aiškinti taip, kad nebuvo jokios
realios išankstinės patikros, tikrinant remtasi šios direktyvos 18 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje nurodytu registru,
kuriame nebuvo privalomos informacijos vienetų?
6.      Ar [Direktyvos 95/46/EB] 7 straipsnį, ypač jo e punktą, reikia aiškinti kaip neleidžiantį reguliariai išsaugoti interneto
svetainės naudotojo IP adresų be jo aiškaus sutikimo?“
2009 m. gegužės 4 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C‑92/09 ir C‑93/09 buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma
rašytinė ir žodinė proceso dalys bei priimtas galutinis sprendimas.
III –
Dėl prejudicinių klausimų
Prejudicinius klausimus sudaro, pirma, su reglamentų Nr. 1290/2005 ir Nr. 259/2008 galiojimu susiję klausimai (pirmasis ir
antrasis) ir, antra, su Direktyvos 95/46 aiškinimu susiję klausimai (trečiasis–šeštasis). Prieš pradedant nagrinėjimą iš esmės
reikia nuspręsti dėl antrojo klausimo antros dalies ir šeštojo klausimo priimtinumo.
A –
Dėl priimtinumo
Antrojo klausimo antra dalimi ir šeštuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia Teisingumo
Teismo atitinkamai dėl Direktyvos 2006/24 galiojimo ir Direktyvos 95/46 7 straipsnio e punkto aiškinimo, vertinant, ar Europos
Sąjungos ir Vokietijos teisės aktais numatytas tam tikrų duomenų apie interneto tinklalapių naudotojus išsaugojimas yra teisėtas.
Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia priminti, kad nors pagal jurisdikcijos vykstant prejudicinei procedūrai paskirstymą tik nacionalinis
teismas gali apibrėžti klausimų, kuriuos jis ketina pateikti Teisingumo Teismui, dalyką, šis yra nusprendęs, kad išskirtinėmis
aplinkybėmis jis turi įvertinti sąlygas, kuriomis į jį kreipėsi nacionalinis teismas, kad galėtų patikrinti savo paties kompetenciją
(2009 m. spalio 1 d. Sprendimo
Woningstichting Sint Servatius
, C‑567/07, Rink. p. I‑9021, 42 punktas).
Taip yra visų pirma tuo atveju, kai Teisingumo Teismui pateikta problema yra visiškai hipotetinė arba kai nacionalinio teismo
prašomas Sąjungos teisės normos išaiškinimas neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos faktais arba dalyku (šiuo klausimu žr. 1995 m.
gruodžio 15 d. Sprendimo
Bosman
, C‑415/93, Rink. p. I‑4921, 61 punktą; 2006 m. birželio 15 d. Sprendimo
Acereda Herrera
, C‑466/04, Rink. p. I‑5341, 48 punktą; 2008 m. sausio 31 d. Sprendimo
Centro Europa 7
, C‑380/05, Rink. p. I‑349, 53 punktą ir minėto Sprendimo
Woningstichting Sint Servatius
43 punktą).
Iš prašymų priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad abu ieškovai pagrindinėse bylose pareiškė ieškinius nacionaliniame teisme
ginčydami duomenų apie juos paskelbimą pagal reglamentus Nr. 1290/2005 ir Nr. 259/2008. Savo ieškiniais jie siekia, kad Heseno
žemė susilaikytų arba atsisakytų perduoti ar paskelbti informaciją apie paramą, kurią jie gavo iš EŽŪGF ir EŽŪFKP.
Antrojo klausimo antra dalis ir šeštasis klausimas nesusiję su pagrindinių bylų dalyku. Jų objektas yra ne duomenų apie minėtų
fondų paramos gavėjus, kaip antai ieškovai pagrindinėje byloje, paskelbimas, bet duomenų apie interneto tinklalapius peržiūrėjusius
asmenis išsaugojimas. Kadangi antrojo klausimo antros dalies ir šeštojo klausimo nagrinėjimas neturi jokios reikšmės pagrindinių
bylų baigčiai, nėra reikalo į juos atsakinėti.
B –
Dėl esmės
1.     Dėl pirmojo klausimo ir antrojo klausimo pirmos dalies
a)     Įvadinės pastabos
Pirmuoju klausimu ir antrojo klausimo pirma dalimi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo
Teismo įvertinti, pirma, Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsnio bei Reglamento Nr. 259/2008, kuriuo nustatyta šiame 44a straipsnyje
įtvirtintos paskelbimo pareigos įgyvendinimo tvarka, ir, antra, Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punkto, kuris yra
Reglamento Nr. 259/2008 priėmimo teisinis pagrindas, galiojimą.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad iš pirmesniame punkte paminėtų nuostatų kylanti pareiga paskelbti
duomenis apie EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjus yra nepateisinamas pagrindinės teisės į asmens duomenų apsaugą apribojimas.
Šiuo klausimu jis iš esmės nurodo EŽTK 8 straipsnį.
Reikia priminti, kad pagal ESS 6 straipsnio 1 dalį Sąjunga pripažįsta teises, laisves ir principus, išdėstytus Europos Sąjungos
pagrindinių teisių chartijoje (toliau – chartija), kuri „turi tokią pat teisinę galią, kaip ir Sutartys“.
Tokiomis aplinkybėmis Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punkto ir 44a straipsnio bei Reglamento Nr. 259/2008 galiojimą
reikia vertinti atsižvelgiant į chartijos nuostatas.
Šiuo klausimu svarbu pabrėžti, kad chartijos 8 straipsnio 1 dalyje nustatyta, jog „kiekvienas turi teisę į savo asmens duomenų
apsaugą“. Ši pagrindinė teisė yra glaudžiai susijusi su tos pačios chartijos 7 straipsnyje įtvirtinta teise į privatų gyvenimą.
Tačiau teisė į asmens duomenų apsaugą nėra absoliuti ir turi būti vertinama atsižvelgiant į jos socialinį tikslą (šiuo klausimu
žr. 2003 m. birželio 12 d. Sprendimo
Schmidberger
, C‑112/00, Rink. p. I‑5659, 80 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
Chartijos 8 straipsnio 2 dalimi leidžiama tvarkyti asmens duomenis, jei įvykdytos tam tikros sąlygos. Šioje nuostatoje nustatyta,
kad asmens duomenys „turi būti tinkamai tvarkomi ir naudojami tik konkretiems tikslams ir tik atitinkamam asmeniui sutikus
ar kitais įstatymo nustatytais teisėtais pagrindais“.
Be to, chartijos 52 straipsnio 1 dalyje numatyta galimybė apriboti naudojimąsi teisėmis, kaip antai įtvirtintos šios chartijos
7 ir 8 straipsniuose, jei šie apribojimai numatyti įstatymo, nekeičia minėtų teisių ir laisvių esmės ir, remiantis proporcingumo
principu, yra būtini bei tikrai atitinka Sąjungos pripažintus bendruosius interesus arba reikalingi kitų teisėms ir laisvėms
apsaugoti.
Galiausiai iš chartijos 52 straipsnio 3 dalies matyti, kad joje nurodytų teisių, atitinkančių EŽTK garantuojamas teises, esmė
ir taikymo sritis yra tokia, kaip nustatyta toje konvencijoje. Chartijos 53 straipsnyje šiuo klausimu dar nurodoma, kad jokia
chartijos nuostata negali būti aiškinama kaip ribojanti ar kitaip varžanti teises, pripažintas, be kita ko, EŽTK.
Tokiomis aplinkybėmis manytina, pirma, kad chartijos 7 ir 8 straipsniais pripažinta teisė į privataus gyvenimo gerbimą tvarkant
asmens duomenis siejama su visa informacija apie fizinį asmenį, kurio tapatybė nustatyta arba gali būti nustatyta (žr., be
kita ko, 2000 m. vasario 16 d. EŽTT sprendimo
Amann prieš Šveicariją, Recueil des arrêts et décisions
2000‑II, 65 punktą ir 2000 m. gegužės 4 d. Sprendimo
Rotaru prieš Rumuniją
,
Recueil des arrêts et décisions
2000‑V, 43 punktą), ir, antra, kad teisei į asmens duomenų apsaugą galimi taikyti apribojimai atitinka leidžiamus pagal EŽTK
8 straipsnį.
b)     Dėl Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsnio ir Reglamento Nr. 259/2008 galiojimo
Pirmiausia reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsnį ir šį straipsnį įgyvendinančio Reglamento Nr. 259/2008
reikalavimus skelbiamoje informacijoje visų EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjų, tarp kurių yra ir fizinių, ir juridinių asmenų,
tapatybė įvardyta nurodant jų vardus. Tačiau atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta 52 punkte, taip įvardijamas juridinis asmuo
gali remtis chartijos 7 ir 8 straipsniuose numatyta apsauga, tik jei iš jo oficialaus pavadinimo galima nustatyti vieno ar
kelių fizinių asmenų tapatybę.
Būtent toks yra byloje C-92/09 nagrinėjamas ieškovo pagrindinėje byloje atvejis. Atitinkamos bendrijos oficialiame pavadinime
tiesiogiai įvardyta tų jos narių, kurie yra fiziniai asmenys, tapatybė.
Antra, reikia patikrinti, ar Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsnis ir Reglamentas Nr. 259/2008 riboja tų EŽŪGF ir EŽŪFKP
paramos gavėjų, kurie yra nustatytos arba galimos nustatyti tapatybės fiziniai asmenys (toliau – atitinkami gavėjai), teises,
kurios jiems pripažįstamos chartijos 7 ir 8 straipsniais, ir, jei prireiktų, ar šis apribojimas pateisinamas pagal šios chartijos
52 straipsnį.
i)     Dėl chartijos 7 ir 8 straipsniais pripažįstamų teisių apribojimo egzistavimo
Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsniu valstybės narės įpareigojamos užtikrinti, kad kiekvienais metais būtų
ex post
skelbiami EŽŪGF ir EŽŪFKP lėšų gavėjų asmenvardžiai ir sumos, kurias gavo kiekvienas gavėjas iš kiekvieno šių fondų. Iš Reglamento
Nr. 1437/2007, iš dalies pakeitusio Reglamentą Nr. 1290/2005, 14 konstatuojamosios dalies matyti, kad ši informacija turi
būti „paskelbta bendrai [be apribojimų]“.
Reglamento Nr. 259/2008 1 straipsnio 1 dalies d punkte sukonkretinamas skelbimo turinys ir nurodoma, kad, be pirmesniame punkte
minėtų duomenų ir kitos informacijos apie gautą paramą, skelbiama ir „savivaldybė, kuriai paramos gavėjas priklauso arba kurioje
yra registruotas, ir, jei yra, pašto kodas arba ta jo dalis, kuri nurodo savivaldybę“. To paties reglamento 2 straipsnyje
numatyta, kad informacija skelbiama vienoje bendroje valstybės narės internetinėje svetainėje ir prieinama naudojantis paieškos
priemone.
Byloje neginčijama, kad atitinkamų gavėjų iš EŽŪGF ir EŽŪFKP gaunamos sumos neretai sudaro didžiąją jų pajamų dalį. Taigi
su asmenvardžiais susietų duomenų apie atitinkamus gavėjus ir tikslias jų gautas sumas paskelbimas internete, dėl ko šie duomenys
tampa prieinami tretiesiems asmenims, yra teisės į privatų gyvenimą, kaip ji suprantama pagal chartijos 7 straipsnį, apribojimas
(šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Österreichischer Rundfunk ir kt.
73 ir 74 punktus).
Šiam vertinimui nėra svarbu tai, kad skelbiami duomenys susiję su profesine veikla (žr. minėto Sprendimo
Österreichischer Rundfunk ir kt.
73 ir 74 punktus). Šiuo klausimu Europos Žmogaus Teisių Teismas, aiškindamas EŽTK 8 straipsnį, yra nusprendęs, kad terminas
„privatus gyvenimas“ neturi būti aiškinamas siaurai ir kad „jokia svarbi priežastis neleidžia pašalinti profesinės veiklos
<...> iš „privataus gyvenimo“ sąvokos apimties“ (žr., be kita ko, minėto EŽTT sprendimo
Amann prieš Šveicariją
65 punktą ir minėto Sprendimo
Rotaru prieš Rumuniją
43 punktą).
Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsniu ir Reglamentu Nr. 259/2008 reikalaujamas paskelbimas yra asmens duomenų tvarkymas,
patenkantis į chartijos 8 straipsnio 2 dalies taikymo sritį.
Tačiau Heseno žemė kvestionuoja net ieškovų pagrindinėje byloje privataus gyvenimo apribojimo egzistavimą, nes jie neva buvo
apie tai informuoti prašymo skirti paramą formoje nurodžius, kad jų asmens duomenys skelbiami privaloma tvarka, bet, pateikdami
prašymus, davė sutikimą skelbti šiuos duomenis, kurio reikalaujama pagal chartijos 8 straipsnio 2 dalį.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punkte numatyta tik tai, jog „gavėjai bus
informuojami, kad šie duomenys [apie juos, t. y. asmenvardžiai ir jų iš kiekvieno fondo gautos sumos] gali būti paskelbti
viešai“. Panaši formuluotė pateikta ir Reglamento Nr. 259/2008 4 straipsnio 1 dalyje: „valstybės narės informuoja paramos
gavėjus apie tai, kad jų duomenys bus skelbiami viešai.“
Taigi nagrinėjamais Sąjungos teisės aktais, kuriuose nurodoma tik tai, jog paramos gavėjai bus iš anksto informuoti apie jų
asmens duomenų paskelbimą, nesiekiama pagrįsti juose numatyto asmens duomenų tvarkymo atitinkamų gavėjų sutikimu. Be to, reikia
konstatuoti, kad ieškovai pagrindinėse bylose prašymų formose tik patvirtino, jog žino, „kad pagal Reglamento Nr. 1290/2005
44a straipsnį reikalaujama skelbti informaciją apie EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjus“.
Kadangi, pirma, su asmenvardžiais susietų duomenų apie atitinkamus gavėjus ir tikslias jų iš EŽŪGF ir EŽŪFKP gautas sumas
paskelbimas yra šių gavėjų teisių, jiems pripažintų chartijos 7 ir 8 straipsniais, apribojimas ir, antra, toks asmens duomenų
tvarkymas pagrįstas ne šių gavėjų sutikimu, reikia išnagrinėti, ar šis apribojimas yra pateisinamas pagal chartijos 52 straipsnio
1 dalį.
ii)  Dėl chartijos 7 ir 8 straipsniais pripažįstamų teisių apribojimo pateisinimo
Reikia priminti, kad chartijos 52 straipsnio 1 dalimi pripažįstama galimybė apriboti naudojimąsi jos 7 ir 8 straipsniuose
įtvirtintomis teisėmis, jei šie apribojimai numatyti įstatymo, nekeičia šių teisių ir laisvių esmės ir, remiantis proporcingumo
principu, yra būtini bei tikrai atitinka Sąjungos pripažintus bendruosius interesus arba reikalingi kitų teisėms ir laisvėms
apsaugoti.
Pirma, neginčijama, kad dėl su asmenvardžiais susietų duomenų apie atitinkamus gavėjus paskelbimo internete atsirandantis
apribojimas laikytinas „numatytu įstatymo“, kaip tai suprantama pagal chartijos 52 straipsnio 1 dalį. Šis paskelbimas aiškiai
numatytas Reglamento Nr. 259/2008 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse.
Antra, dėl nustatymo, ar šis apribojimas atitinka Sąjungos pripažintus bendruosius interesus, kaip jie suprantami pagal chartijos
52 straipsnio 1 dalį, iš Reglamento Nr. 1437/2007, iš dalies pakeičiančio Reglamentą Nr. 1290/2005, 14 konstatuojamosios dalies
ir Reglamento Nr. 259/2008 6 konstatuojamosios dalies matyti, kad EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjų vardų ir jų iš šių fondų
gautų sumų paskelbimu „didinamas Bendrijos fondų, veikiančių [BŽŪP] srityje, naudojimo skaidrumas ir gerinamas šių fondų finansinis
valdymas, visų pirma stiprinant naudojamų lėšų viešąją kontrolę“.
Reikia priminti, kad skaidrumo principas minimas ESS 1 ir 10 straipsniuose bei SESV 15 straipsnyje. Jis leidžia piliečiams
artimiau dalyvauti sprendimų priėmimo procese, taip pat garantuoja didesnį valdymo teisėtumą ir veiksmingumą bei aukštesnį
atskaitomybės piliečiams mastą demokratinėje sistemoje (žr. 2003 m. kovo 6 d. Sprendimo
Interporc prieš Komisiją
, C‑41/00 P, Rink. p. I‑2125, 39 punktą ir 2010 m. birželio 29 d. Sprendimo
Komisija prieš Bavarian Lager
, C‑28/08 P, Rink. p. I‑0000, 54 punktą).
Ginčijamomis nuostatomis reikalaujamas paskelbimas stiprina iš EŽŪGF ir EŽŪFKP mokamų sumų panaudojimo viešąją kontrolę ir
taip padeda užtikrinti, kad administracija tinkamai naudotų viešųjų fondų lėšas (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Österreichischer Rundfunk ir kt.
81 punktą).
Be to, šis informacijos apie atitinkamų žemės ūkio fondų mokamas sumas paskelbimas sudaro piliečiams geresnes sąlygas dalyvauti
viešosiose diskusijose dėl sprendimų, kuriais nustatomos BŽŪP gairės.
Taigi, Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsniu ir Reglamentu Nr. 259/2008 numatant BŽŪP priskiriamų fondų lėšų panaudojimo
skaidrumą siekiama Sąjungos pripažintų bendrų interesų.
Trečia, taip pat reikia patikrinti, ar chartijos 7 ir 8 straipsniuose įtvirtintų teisių apribojimai proporcingi siekiamam
teisėtam tikslui (žr., be kita ko, 1986 m. lapkričio 24 d. EŽTT sprendimo
Gillow prieš Jungtinę Karalystę
,
Série A n° 109
, 55 punktą bei minėto Sprendimo
Österreichischer Rundfunk ir kt
. 83 punktą).
Šiuo klausimu ieškovai pagrindinėse bylose nurodo, kad duomenys, kurių paskelbimą numato Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsnis
ir Reglamentas Nr. 259/2008, leidžia tretiesiems asmenims apskaičiuoti ieškovų pajamas. Jie paaiškina, kad ši parama atitinkamiems
gavėjams sudaro nuo 30 % iki 70 % visų gaunamų pajamų. Teisėtą visuomenės interesą patenkintų anoniminių statistinių duomenų
paskelbimas.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką proporcingumo principu, kuris yra vienas iš bendrųjų Bendrijos teisės principų, reikalaujama,
kad Sąjungos aktu įgyvendintos priemonės būtų tinkamos siekiamam tikslui įvykdyti ir neviršytų to, kas būtina jam pasiekti
(2010 m. birželio 8 d. Sprendimo
Vodafone ir kt.
, C‑58/08, Rink. p. I‑0000, 51 punktas ir nurodyta teismų praktika).
Byloje neginčijama, kad su asmenvardžiais susietų duomenų apie atitinkamus gavėjus ir tikslias jų iš EŽŪGF ir EŽŪFKP gautas
sumas paskelbimas internetu yra tinkama priemonė didinti atitinkamos paramos žemės ūkiui panaudojimo skaidrumą. Tokia piliečiams
pateikta informacija stiprina visuomenės galimybes kontroliuoti atitinkamų sumų panaudojimą ir padeda optimaliai naudoti viešųjų
fondų lėšas.
Dėl priemonės būtinumo reikia priminti, kad nagrinėjamu paskelbimu siekiamo tikslo negalima pasiekti neatsižvelgus į tai,
kad jį reikia tam tikru mastu derinti su chartijos 7 ir 8 straipsniuose įtvirtintomis pagrindinėmis teisėmis (šiuo klausimu
žr. 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo
Satakunnan Markkinapörssi ir Satamedia
, C‑73/07, Rink. p. I‑9831, 53 punktą).
Todėl reikia patikrinti, ar Europos Sąjungos Taryba ir Komisija nustatė subalansuotą santykį tarp, viena vertus, Sąjungos
intereso užtikrinti jos atliekamų veiksmų skaidrumą bei optimalų viešųjų fondų lėšų naudojimą ir, kita vertus, apribojimo,
kylančio atitinkamų gavėjų teisei į jų privataus gyvenimo gerbimą apskritai bei konkrečiai jų asmens duomenų apsaugai. Šiuo
klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad nuo duomenų apsaugos nukrypstančios nuostatos ir apribojimai turi griežtai
atitikti būtinumo sąlygą (minėto Sprendimo
Satakunnan Markkinapörssi ir Satamedia
56 punktas).
Valstybės narės, pateikusios Teisingumo Teismui savo pastabas, Taryba ir Komisija tvirtina, kad Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsniu
ir Reglamentu Nr. 259/2008 reikalaujamu paskelbimu siekiamo tikslo neįmanoma pasiekti priemonėmis, kurios mažiau ribotų atitinkamų
gavėjų teisę į privataus gyvenimo gerbimą apskritai ir konkrečiai jų asmens duomenų apsaugą. Informacijos pateikimas tik apie
tuos gavėjus, kurių gauta parama viršija tam tikrą sumą, mokesčių mokėtojams nepadėtų susidaryti tikrojo vaizdo apie BŽŪP.
Jiems galėtų susidaryti įspūdis, kad egzistuoja tik „stambūs“ atitinkamų žemės ūkio fondų paramos gavėjai, nors yra labai
daug „smulkių“ paramos gavėjų. Skelbiant informaciją tik apie juridinius asmenis taip pat nebūtų patenkinamų rezultatų. Komisija
šiuo punktu nurodo, kad stambiausi paramos žemės ūkiui gavėjai yra fiziniai asmenys.
Nors demokratinėje visuomenėje mokesčių mokėtojai iš tikrųjų turi teisę būti informuoti apie viešųjų fondų lėšų panaudojimą
(minėto Sprendimo
Österreichischer Rundfunk ir kt.
85 punktas), tai nepaneigia, kad subalansuoto santykio tarp įvairių nagrinėjamų interesų nustatymas reikalauja iš atitinkamų
institucijų prieš priimant skundžiamas nuostatas patikrinti, ar valstybės narės atliekamas su asmenvardžiais susietų duomenų
apie visus atitinkamus gavėjus ir tikslias kiekvieno jų iš EŽŪGF ir EŽŪFKP gautas sumas paskelbimas viename laisvai prieinamame
interneto tinklalapyje, nesvarbu, kokia paramos trukmė, jos mokėjimo dažnis, rūšis ir dydis, neviršija to, kas būtina įgyvendinant
siekiamus teisėtus tikslus ir paisant visų pirma grėsmės, kuri tokiu paskelbimu keliama chartijos 7 ir 8 straipsniuose įtvirtintoms
teisėms.
Tačiau, kalbant apie EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjus fizinius asmenis, reikia pažymėti, kad neatrodo, jog Taryba ir Komisija
būtų siekusios rasti šią subalansuotą santykį tarp, pirma, Sąjungos intereso užtikrinti savo veiksmų skaidrumą bei gerinti
fondų panaudojimą ir, antra, chartijos 7 ir 8 straipsniuose įtvirtintų pagrindinių teisių.
Nėra jokių duomenų, kad Taryba ir Komisija, priimdamos Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsnį ir Reglamentą Nr. 259/2008,
būtų įvertinusios tokius informacijos apie atitinkamus gavėjus paskelbimo būdus, kurie atitiktų tokio paskelbimo tikslą ir
mažiau ribotų šių gavėjų teisę į jų privataus gyvenimo gerbimą apskritai ir į jų asmens duomenų apsaugą konkrečiai, kaip antai
su asmenvardžiais susietų duomenų apie šiuos gavėjus skelbimo ribojimas, siejamas su paramos gavimo laikotarpiais, dažniu,
rūšimi ar net jos dydžiu.
Kartu su šiuo ribotu būdu skelbiama su asmenvardžiais susieta informacija prireikus galima pateikti atitinkamus paaiškinimus
apie kitus fizinius asmenis minėtų fondų paramos gavėjus ir jų gautas sumas.
Taigi institucijos turėjo išnagrinėti, subalansuotai pasverdamos skirtingus interesus, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamų
Sąjungos teisės aktų tikslui pasiekti nebūtų pakakę 81 punkte nurodytu būdu apriboto su asmenvardžiais susietos informacijos
paskelbimo. Neatrodo, kad toks apribojimas, kuris apsaugotų tam tikrus atitinkamus gavėjus nuo kišimosi į jų privatų gyvenimą,
neleistų piliečiui susidaryti pakankamai tikrovę atitinkančio EŽŪGF ir EŽŪFKP mokamos paramos vaizdo, kad būtų pasiektas šių
teisės aktų tikslas.
Kaip Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsniu ir Reglamentu Nr. 259/2008 reikalaujamo paskelbimo pateisinimą rašytines pastabas
pateikusios valstybės narės, Taryba ir Komisija taip pat nurodo aplinkybę, kad BŽŪP sudaro didelę Sąjungos biudžeto dalį.
Šį argumentą reikia atmesti. Primintina, kad prieš išplatindamos informaciją apie fizinį asmenį institucijos privalo nustatyti
subalansuotą santykį tarp Sąjungos intereso užtikrinti savo veiksmų skaidrumą bei chartijos 7 ir 8 straipsniais pripažintų
teisių. Automatiškai teikti pirmenybės skaidrumo tikslui, palyginti su teise į asmens duomenų apsaugą, negalima (šiuo klausimu
žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš Bavarian Lager
75–79 punktus), net jei tai susiję su svarbiais ekonominiais interesais.
Iš išdėstytų argumentų darytina išvada, jog neatrodo, kad institucijos būtų nustačiusios subalansuotą santykį tarp Reglamento
Nr. 1290/2005 44a straipsnio bei Reglamento Nr. 259/2008 tikslų ir fiziniams asmenims chartijos 7 ir 8 straipsniais pripažintų
teisių. Kadangi nuo asmens duomenų apsaugos nukrypstančios nuostatos ir jos apribojimai turi griežtai atitikti būtinumo sąlygą
(minėto Sprendimo
Satakunnan Markkinapörssi ir Satamedia
56 punktas) ir galima įsivaizduoti mažiau minėtą fizinių asmenų pagrindinę teisę apribojančias, tačiau leidžiančias veiksmingai
pasiekti Sąjungos teisės aktų tikslus priemones, reikia konstatuoti, kad Taryba ir Komisija, nustačiusios reikalavimą paskelbti
visų EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjų asmenvardžius ir tikslias jų gautas sumas, viršijo proporcingumo principu nustatytas ribas.
Galiausiai dėl EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjų juridinių asmenų, kiek jie gali remtis chartijos 7 ir 8 straipsniuose įtvirtintomis
teisėmis (žr. šio sprendimo 53 punktą), reikia nurodyti, kad iš Sąjungos teisės aktų nuostatų, kurių galiojimas ginčijamas,
kylanti paskelbimo pareiga neviršija proporcingumo principu nustatytų ribų. Teisės į asmens duomenų apsaugą apribojimas skirtingai
veikia juridinius subjektus ir fizinius asmenis. Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad juridiniams asmenims taikoma pareiga paskelbti
daug išsamesnius duomenis. Be to, kompetentingų nacionalinių institucijų pareiga prieš paskelbiant atitinkamus duomenis kiekvieno
EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjo juridinio asmens atveju išnagrinėti, ar iš jo pavadinimo galima nustatyti fizinius asmenis,
šioms institucijoms būtų nepamatuota administracinė našta (šiuo klausimu žr. 2009 m. kovo 2 d. EŽTT sprendimo
K.U. prieš Suomiją
, 2872/02, Rink. p. I‑0000, 48 punktą).
Tokiomis aplinkybėmis reikia manyti, kiek tai susiję su duomenų apie juridinius asmenis paskelbimu, kad Sąjungos teisės nuostatomis,
dėl kurių galiojimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kilo abejonių, išlaikyta tinkama pusiausvyra
tarp įvairių atitinkamu atveju nagrinėjamų interesų.
Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus, Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsnį ir Reglamentą Nr. 259/2008 reikia pripažinti
negaliojančiais tiek, kiek jais nustatomas reikalavimas paskelbti visų EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjų fizinių asmenų asmens
duomenis, neskirstant jų pagal reikšmingus kriterijus, kaip antai tokios paramos gavimo laikotarpis, jos mokėjimo dažnis,
rūšis ar dydis.
c)     Dėl Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punkto galiojimo
Reikia priminti, kad Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punktu Komisija įpareigojama nustatyti tik šio reglamento 44a straipsnio
įgyvendinimo tvarką.
Tačiau kadangi Reglamento Nr. 1290/2005 44a straipsnį reikia pripažinti negaliojančiu dėl pirmiau nurodytų priežasčių, šio
reglamento 42 straipsnio 8b punktą taip pat reikia pripažinti negaliojančiu.
Taigi į pirmąjį klausimą ir antrojo klausimo pirmą dalį reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punktas
ir 44a straipsnis bei Reglamentas Nr. 259/2008 yra negaliojantys tiek, kiek jais nustatomas reikalavimas paskelbti visų EŽŪGF
ir EŽŪFKP paramos gavėjų fizinių asmenų asmens duomenis, neskirstant jų pagal reikšmingus kriterijus, kaip antai tokios paramos
gavimo laikotarpis, jos mokėjimo dažnis, rūšis ar dydis.
d)     Dėl konstatuoto negaliojimo veikimo laiko atžvilgiu
Reikia priminti, kad esant pateisinamiesiems imperatyviems teisinio saugumo sumetimams, Teisingumo Teismas, vadovaudamasis
SESV 264 straipsnio antra pastraipa, pagal analogiją taikoma ir procese dėl pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti
prejudicinį sprendimą dėl Sąjungos akto galiojimo, turi diskreciją kiekvienu konkrečiu atveju nurodyti, kurie atitinkamo akto
padariniai laikytini galutiniais (šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimo
Regie Networks
, C‑333/07, Rink. p. I‑10807, 121 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
Atsižvelgiant į didelį paskelbimų, įvykdytų preziumuojant, jog teisės aktai galioja, skaičių valstybėse narėse reikia pripažinti,
kad 92 punkte minėtų nuostatų negaliojimas neleidžia kvestionuoti padarinių, atsiradusių minėtų nuostatų pagrindu nacionalinėms
institucijoms paskelbus EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjų sąrašus iki šio teismo sprendimo paskelbimo.
2.     Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 95/46 18 straipsnio
2 dalies antra įtrauka turi būti aiškinama taip, kad Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punktu ir 44a straipsniu bei
Reglamentu Nr. 259/2008 numatytas informacijos paskelbimas galimas, tik jei prieš tai asmens duomenų įgaliotinis išsamiai
pildė registrą, kaip tai suprantama pagal minėto 18 straipsnio 2 dalies antrą įtrauką.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Direktyvos 95/46 18 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas išankstinio pranešimo priežiūros institucijai
prieš atliekant visiškai ar iš dalies automatinę asmens duomenų tvarkymo operaciją arba operacijų grupę, numatytą vienam tikslui
ar keletui susijusių tikslų, principas. Tos pačios direktyvos 48 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, jog „pranešimo priežiūros
institucijai tvarka turi [siekiama] garantuoti, kad bet kurios tvarkymo operacijos tikslai ir pagrindiniai bruožai būtų atskleidžiami
taip, jog būtų galima patikrinti, ar tokia operacija atitinka pagal šią direktyvą priimtas nacionalines priemones“.
Tačiau Direktyvos 95/46 18 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje nurodyta, kad valstybės narės gali supaprastinti reikalavimą
pranešti arba priimti nuo šio reikalavimo nukrypstančią nuostatą visų pirma tuo atveju, kai duomenų valdytojas paskiria įgaliotinį
asmens duomenų apsaugai. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Heseno žemė buvo paskyrusi tokį pareigūną, kiek
tai susiję su duomenimis, skelbiamais pagal Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punktą ir 44a straipsnį bei Reglamentą
Nr. 259/2008.
Direktyvos 95/46 18 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje asmens duomenų įgaliotiniui numatytos įvairios pareigos, kuriomis
siekiama užtikrinti, kad tvarkymas nekeltų pavojaus duomenų subjektų teisėms ir laisvėms. Įgaliotiniui pavedama, be kita ko,
„pildyti duomenų valdytojo atliktų tvarkymo operacijų registrą, kuriame būtų pateikta [Direktyvos 95/46] 21 straipsnio 2 dalyje
nurodyta informacija“. Pastarojoje nuostatoje pateikta nuoroda į tos pačios direktyvos 19 straipsnio 1 dalies a–e punktus.
Tačiau, priešingai nei mano prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Direktyvos 95/46 18 straipsnio 2 dalies
antra įtrauka asmens duomenų įgaliotiniui nenustatyta pareiga suvesti šios direktyvos 21 straipsnio 2 dalyje, skaitomoje kartu
su jos 19 straipsnio 1 dalies a–e punktais, nurodytos informacijos į registrą prieš pradedant tvarkyti atitinkamus duomenis.
Registre, kuris minimas šios direktyvos 18 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje, turi būti pateikta informacija tik apie
„atliktas tvarkymo operacijas“.
Tokiomis aplinkybėmis išsamaus registro nebuvimas prieš pradedant tvarkyti duomenis, ką nurodė prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikęs teismas, negali paveikti paskelbimo pagal Reglamento 42 straipsnio 8b punktą ir 44a straipsnį bei Reglamentą
Nr. 259/2008 teisėtumo.
Todėl į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 95/46 18 straipsnio 2 dalies antra įtrauka turi būti aiškinama kaip
nenustatanti asmens duomenų įgaliotiniui pareigos iš anksto užpildyti šioje nuostatoje nurodytą registrą prieš atliekant asmens
duomenų tvarkymo operacijas, kaip antai numatytas Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punkte ir 44a straipsnyje bei
Reglamente Nr. 259/2008.
3.     Dėl ketvirtojo klausimo
Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 95/46 20 straipsnį
reikia aiškinti taip, kad skelbti informaciją pagal Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punktą ir 44a straipsnį bei
Reglamentą Nr. 259/2008 galima tik atlikus minėtame 20 straipsnyje numatytą išankstinę patikrą.
Iš pradžių reikia priminti, kad Direktyvos 95/46 20 straipsnio 1 dalyje nustatyta, jog „valstybės narės nusprendžia, kurios
tvarkymo operacijos gali kelti konkretų pavojų duomenų subjekto teisėms ir laisvėms, ir tikrina, ar šios tvarkymo operacijos
yra ištiriamos prieš jas pradedant“.
Darytina išvada, kad Direktyva 95/46 asmens duomenų tvarkymas nesiejamas su visuotinai taikoma išankstine patikra. Iš šios
direktyvos 52 konstatuojamosios dalies matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas šiuo klausimu nusprendė, jog „pakankama priemone
turi būti laikoma
ex post facto
patikra, kurią atlieka kompetentingos valdžios institucijos“.
Apie pavojų duomenų subjektų teisėms ir laisvėms keliančias tvarkymo operacijas, kurioms taikomas išankstinės patikros reikalavimas,
Direktyvos 95/46 53 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad šios operacijos gali kelti tokį pavojų „dėl savo pobūdžio, masto
ar tikslų“. Net jei šia direktyva valstybėms narėms leidžiama savo teisės aktuose apibrėžti pavojų duomenų subjektų teisėms
ir laisvėms keliančias tvarkymo operacijas, tokių atvejų grupė, kaip matyti iš 54 konstatuojamosios dalies, „turėtų būti labai
nedidelė“.
Taip pat reikia pažymėti, kad pagal Reglamento Nr. 45/2001 27 straipsnio 1 dalį asmens duomenų tvarkymo veiksmams, kuriuos
vykdo Sąjungos institucijos ir organizacijos ir kurie gali kelti konkrečią riziką duomenų subjektų teisėms ir laisvėms, taikoma
išankstinė patikra. To paties straipsnio 2 dalyje konkretinami tvarkymo veiksmai, galintys kelti tokią riziką. Atsižvelgiant
į paraleles tarp Direktyvos 95/46 ir Reglamento Nr. 45/2001 nuostatų, skirtų išankstinei patikrai, šio reglamento 27 straipsnio
2 dalyje išvardyti tvarkymo veiksmai, galintys kelti konkrečią riziką duomenų subjekto teisėms ir laisvėms, laikytini svarbiais
aiškinant Direktyvos 95/46 20 straipsnį.
Tačiau neatrodo, kad pagal Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punktą ir 44a straipsnį bei Reglamentą Nr. 1290/2005
reikalaujamas duomenų paskelbimas patektų į vieną iš Reglamento Nr. 45/2001 27 straipsnio 2 dalyje nurodytų tvarkymo veiksmų
kategorijų.
Tokiomis aplinkybėmis į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 95/46 20 straipsnis aiškintinas kaip neįpareigojantis
valstybių narių numatyti šioje nuostatoje minimos išankstinės patikros reikalavimo informacijos paskelbimui pagal Reglamento
Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punktą ir 44a straipsnį bei Reglamentą Nr. 259/2008.
Atsižvelgiant į ketvirtojo klausimo atsakymą, į penktąjį klausimą nebereikia atsakyti.
IV –
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
1.
2005 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo su pakeitimais,
padarytais 2007 m. lapkričio 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1437/2007, 42 straipsnio 8b punktas ir 44a straipsnis bei 2008 m.
kovo 18 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 259/2008, kuriuo nustatomos išsamios Reglamento Nr. 1290/2005 nuostatų dėl informacijos
apie Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos gavėjus skelbimo
taikymo taisyklės, yra negaliojantys tiek, kiek jais nustatomas reikalavimas paskelbti visų EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjų
fizinių asmenų asmens duomenis, neskirstant jų pagal reikšmingus kriterijus, kaip antai tokios paramos gavimo laikotarpis,
jos mokėjimo dažnis, rūšis ar dydis.
2.
Rezoliucinės dalies 1 punkte minėtų nuostatų negaliojimas neleidžia kvestionuoti padarinių, atsiradusių minėtų nuostatų pagrindu
nacionalinėms institucijoms paskelbus EŽŪGF ir EŽŪFKP paramos gavėjų sąrašus iki šio teismo sprendimo paskelbimo.
3.
1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl
laisvo tokių duomenų judėjimo 18 straipsnio 2 dalies antra įtrauka turi būti aiškinama kaip nenustatanti asmens duomenų įgaliotiniui
pareigos iš anksto užpildyti šioje nuostatoje nurodytą registrą prieš atliekant asmens duomenų tvarkymo operacijas, kaip antai
numatytas Reglamento Nr. 1290/2005 42 straipsnio 8b punkte ir 44a straipsnyje bei Reglamente Nr. 259/2008.
4.
Direktyvos 95/46 20 straipsnis aiškintinas kaip neįpareigojantis valstybių narių numatyti šioje nuostatoje minimos išankstinės
patikros reikalavimą informacijos paskelbimui pagal Reglamento Nr. 1290/2005 su pakeitimais, padarytais Reglamentu Nr. 1437/2007,
42 straipsnio 8b punktą ir 44a straipsnį bei Reglamentą Nr. 259/2008.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.