CELEX: 62006CJ0262
Távközlési ágazat
Egyetemes szolgáltatás és felhasználói jogok
Az átmeneti időre fenntartott »kötelezettségek« fogalma
A 2002/21/EK irányelv (keretirányelv) 27. cikke (1) bekezdése és a 2002/22/EK irányelv (egyetemes szolgáltatási irányelv) 16. cikke (1) bekezdésének a) pontja
Beszédalapú telefonos szolgáltatások díjszabása
Közigazgatási engedély beszerzésének kötelezettsége

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (keretirányelv) (
HL L 108., 33. o.
; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 349. o.) 27. cikke első bekezdésének, illetve az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002. március 7-i 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (egyetemes szolgáltatási irányelv) (
HL L 108., 51. o.
; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 367. o.) 16. cikke (1) bekezdése a) pontjának értelmezésére vonatkozik.
A kérelmet a Németországi Szövetségi Köztársaság (képviseli: Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen [áram- és gázszolgáltatási, távközlési, postai és vasúti szövetségi hivatal, a továbbiakban: szabályozó hatóság]) és a Deutsche Telekom AG (a továbbiakban: Deutsche Telekom) közötti felülvizsgálati eljárás keretében terjesztették elő egy 2004. június 8-án kelt határozat tárgyában, amellyel a szabályozó hatóság azt állapította meg, hogy a Deutsche Telekom által alkalmazott díjak, valamint a hozzájuk kapcsolódó általános szerződési feltételek rendelkezéseinek tartalma egyes „ajánlatcsomagok” esetében az 1996. július 25-i távközlési törvény (Telekommunikationsgesetz) (BGBl. 1996. I, 1120. o., a továbbiakban: 1996. évi TKG) 25. §-ának (1) bekezdésében foglalt engedélyezési kötelezettség hatálya alá tartoznak.
Jogi háttér
A közösségi szabályozás
A nyílt hálózatellátás (ONP) beszédalapú telefóniára történő alkalmazásáról, valamint a távközlési egyetemes szolgáltatás versenykörnyezetben történő bevezetéséről szóló, 1998. február 26-i 98/10/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 1998. L 101, 24. o.
) 17. cikke díjakra vonatkozó elveket határoz meg a következőképpen:
„(1)   A díjak elfogadható jellegére vonatkozó 3. cikk különös rendelkezéseinek, illetőleg a (6) bekezdés rendelkezéseinek sérelme nélkül a nemzeti szabályozó hatóságok gondoskodnak arról, hogy mind a jelentős piaci erővel rendelkező beszédalapú telefónia-szolgáltató szervezetek, mind az 5. cikknek megfelelően kijelölt, jelentős piaci erővel rendelkező szervezetek megfeleljenek e cikk rendelkezéseinek.
(2)   A helyhez kötött nyilvános telefonhálózat és a helyhez kötött nyilvános telefonos szolgáltatások használati díjainak a 90/387/EGK irányelv II. mellékletében felsorolt költségek függvényében kell tiszteletben tartaniuk az iránymutatás alapelveit.
(3)   Az összekapcsolásról szóló 97/33/EK irányelv 7. cikke (3) bekezdésének sérelme nélkül, a helyhez kötött nyilvános telefonhálózathoz való hozzáférésért és az annak használatáért fizetett díjak függetlenek a felhasználók által végzett felhasználás jellegétől, kivéve, amennyiben azok más szolgáltatásokat vagy kiegészítő szolgáltatásokat igényelnek.
(4)   A kiegészítő szolgáltatások díjai, amelyek hozzáadódnak a helyhez kötött, nyilvános telefonhálózathoz való csatlakozás kiépítéséhez és a helyhez kötött, nyilvános telefonos szolgáltatásokhoz, a közösségi jognak megfelelően nem elegyíthetők egymással, ezért a felhasználó nem köteles fizetni azokért a kiegészítő szolgáltatásokért, amelyek nem szükségesek az igényelt szolgáltatáshoz.
(5)   A díjakban bekövetkező változások csak a fogyasztók előzetes tájékoztatásához elengedő idő eltelte után léptethetők életbe, amelyet a nemzeti szabályozó hatóság határoz meg.
(6)   Az elfogadható díjakra vonatkozó 3. cikk sérelme nélkül, a tagállamok felhatalmazhatják nemzeti szabályozó hatóságukat arra, hogy ne alkalmazza a jelen cikk (1), (2), (3), (4) vagy (5) bekezdését valamely adott földrajzi területen, amennyiben bizonyított, hogy hatékony verseny zajlik a helyhez kötött nyilvános telefonos szolgáltatások piacán.”
Az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és kapcsolódó eszközökhöz való hozzáférésről, valamint azok összekapcsolásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (hozzáférési irányelv) (
HL L 108., 7. o.
; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 323. o.) tizenkettedik preambulumbekezdése értelmében a meglévő megállapodások folytonosságának biztosítása és a joghézag elkerülése érdekében az új távközlési keretszabályozásnak hatályban kell tartania – azok felülvizsgálatáig – a korábbi szabályozás által előírt kötelezettségeket.
A keretirányelv 16. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy amint az ajánlás elfogadását vagy annak esetleges frissítése elfogadását követően lehetséges, a nemzeti szabályozó hatóságok – az iránymutatásokat a lehető legnagyobb mértékben figyelembe véve – elvégzik az érintett piacok elemzését. A tagállamok biztosítják, hogy ennek az elemzésnek az elvégzésére szükség szerint a nemzeti versenyhatóságokkal együttműködésben kerüljön sor.
A keretirányelv 27. cikkének első bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok a hozzáférési irányelv 7. cikkében és az egyetemes szolgáltatási irányelv 16. cikkében említett, a nemzeti jog által előírt minden kötelezettséget mindaddig fenntartanak, amíg e kötelezettségek tekintetében valamely nemzeti szabályozó hatóság ezen irányelv 16. cikkével összhangban nem határoz.”
A hozzáférési irányelv 7. cikke a következőket mondja ki:
„
A hozzáférésre és összekapcsolásra vonatkozó korábbi kötelezettségek felülvizsgálata
(1)   A tagállamok a nyilvános hírközlő hálózatokat szolgáltató vállalkozásokra vonatkozóan minden olyan, a hozzáférésre és összekapcsolásra vonatkozó kötelezettséget fenntartanak, amely ezen irányelv hatálybalépését megelőzően a 97/33/EK irányelv 4., 6., 7., 8., 11., 12. és 14. cikke alapján, a 98/10/EK irányelv 16. cikke alapján, valamint a 92/44/EK irányelv 7. és 8. cikke alapján hatályban volt, mindaddig, amíg az ilyen kötelezettségek felülvizsgálata meg nem történik, és a (3) bekezdés szerinti megállapításra sor nem kerül.
(2)   A Bizottság a [keret]irányelv 15. cikkével összhangban elfogadandó, az érintett termékpiacokról és szolgáltatási piacokról szóló első ajánlásban, valamint a tagországok közötti piacokat megjelölő határozatban feltünteti az (1) bekezdésben említett kötelezettségek szempontjából érintett piacokat.
(3)   A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok – ezen irányelv hatálybalépését követően, amint lehetséges, és azután rendszeresen – a 2002/21/EK irányelv (»keretirányelv«) 16. cikkével összhangban – piacelemzést végezzenek annak megállapítása végett, hogy az említett kötelezettségeket fenntartsák-e, módosítsák-e, illetve visszavonják-e. A kötelezettségek ilyen módosításáról, illetve visszavonásáról az érintetteket kellő időben értesíteni kell.”
Az egyetemes szolgáltatási irányelv 16. cikke a következőképpen rendelkezik:
„
A kötelezettségek felülvizsgálata
(1)   A tagállamok minden kötelezettséget fenntartanak:
a)
a nyilvános telefonhálózathoz való hozzáférés biztosításáért és az ilyen hálózat használatáért fizetendő kiskereskedelmi díjak tekintetében, amelyeket a nyílt hálózatellátás (ONP) beszédalapú telefóniára történő alkalmazásáról, valamint a távközlési egyetemes szolgáltatás versenykörnyezetben történő bevezetéséről szóló, 1998. február 26-i 98/10/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv [14] 17. cikke alapján írnak elő;
b)
a közvetítőválasztás vagy előválasztás tekintetében, amelyet az egyetemes szolgáltatásnak és az együttműködési képességnek a nyílt hálózatellátás (ONP) elvei alkalmazása révén történő biztosítását szolgáló távközlési összekapcsolásról szóló, 1997. június 30-i 97/33/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv [15] alapján írnak elő;
[…].”
A nemzeti szabályozás
Az 1996. évi TKG 24. §-a többek között kimondja, hogy a díjakat a szolgáltatások tényleges rendelkezésre bocsátásához kötődő költségek függvényében kell előirányozni, és azoknak a következő követelményeknek kell megfelelniük: nem tartalmazhatnak kizárólag a szolgáltatónak az adott távközlési piacon tapasztalható erőfölényes helyzetének köszönhetően kiszabott díjtöbbletet a versenykorlátozásokról szóló törvény (Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen, BGBl. 1989. I, 2486. o.) 19. cikke értelmében; nem tartalmazhatnak olyan kedvezményeket, amelyek veszélyeztethetik a távközlési piacon a többi vállalkozás versenylehetőségeit; és nem nyújthatnak a felhasználóknak előnyöket a hasonló vagy azonos távközlési szolgáltatások többi felhasználójához képest az adott távközlési piacon, kivéve ha annak objektív indokoltsága bizonyított.
Az 1996. évi TKG 25. §-a a következőképpen rendelkezik:
„(1)   E törvény 24. és 27–31. §-a értelmében a díjak és a rájuk vonatkozó általános szerződési feltételek, az átviteli módra és a beszédalapú telefonos szolgáltatásokra vonatkozó ajánlatot illetően az engedélyek harmadik és negyedik csoportja keretében a 6. cikk értelmében a szabályozó hatóság engedélyéhez kötöttek, mivel az engedély jogosultja az érintett piacon a versenykorlátozásokról szóló törvény 22. cikke értelmében erőfölényes helyzetben van.
(2)   Az érintett piacon a versenykorlátozásokról szóló törvény 22. cikke értelmében erőfölényes helyzetben lévő vállalkozások által érvényesített, az (1) bekezdésben foglaltaktól eltérő távközlési szolgáltatásokkal kapcsolatos egyéb díjak és a rájuk vonatkozó általános szerződési feltételek – a 24. cikk, a 27. cikk (4) bekezdése, és a 31. cikk értelmében – a 30. cikkben foglalt eljárás alá tartoznak.
(3)   Az (1) és (2) bekezdést megfelelően alkalmazni kell az olyan vállalkozás által alkalmazott díjakra és általános szerződési feltételekre is, amely az (1) bekezdés értelmében az engedély jogosultjával, vagy a (2) bekezdés értelmében valamely más vállalkozással azonos. Azonos vállalkozásnak minősülnek a versenykorlátozásokról szóló törvény 36. cikke (2) bekezdése, valamint 37. cikke (1) és (2) bekezdése értelmében egymással kapcsolatban álló vállalkozások.”
A 2005. július 7-i törvény (BGBl. 2005. I, 1970. o.) 3. §-ának (2) bekezdésével módosított, 2004. június 22-i távközlési törvény (Telekommunikationsgesetz) (BGBl. 2004. I, 1190. o., a továbbiakban: 2004. évi TKG) 150. §-a a díjakkal kapcsolatban a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A piacon a hatóság által még az e törvény hatálybalépése előtt megállapított erőfölényes helyzet, és az ebből eredő kötelezettségek továbbra is érvényben maradnak mindaddig, amíg azok helyébe a 2. résznek megfelelően újabb döntések nem lépnek. Ugyanez érvényes azokra az esetekre is, amelyekben a piacon az erőfölényes helyzet mindössze valamely közigazgatási aktus indokolásában került megállapításra. Az első mondatot megfelelően alkalmazni kell az 1996. évi TKG második változatának 36., 37. és 39. §-ában foglalt kötelezettségekre.
[…]”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
2003-ban a Deutsche Telekom különféle, távközlési szolgáltatásokra vonatkozó ajánlatcsomagokat értékesített, amelyek egyidejűleg magukban foglaltak olyan szolgáltatásokat, amelyek az 1996. évi TKG 25. §-ának (1) bekezdésében foglalt szabályozó hatóság engedélyének beszerzéséhez voltak kötöttek, és olyanokat is, amelyek nem voltak ilyen engedélyhez kötöttek.
A hozzá érkezett panaszok alapján a szabályozó hatóság 2003 decemberében vizsgálatot indított annak kiderítésére, hogy e csomagok egészükben az említett kötelezettség hatálya alá tartoznak-e.
Egy 2004. június 8-án kelt határozattal a szabályozó hatóság megállapította, hogy az alkalmazott díjak, valamint a rájuk vonatkozó általános szerződési feltételek az 1996. évi TKG 25. §-ában foglalt engedély beszerzéséhez kötöttek.
A Deutsche Telekom az említett határozattal szemben keresetet indított a Verwaltungsgericht Köln előtt, amely kereset ideiglenes intézkedések iránti kérelmet is tartalmazott.
2005. szeptember 15-i ítéletében az előbb említett bíróság helyt adott a Deutsche Telekom által benyújtott keresetnek, azzal az indokolással, hogy a 2004. évi TKG 150. §-a (1) bekezdésében foglalt átmeneti rendelkezés csak azokra a kötelezettségekre vonatkozik, amelyek nem igényelnek semmilyen hatálybaléptető aktust, és amelyek önmagukban alkalmazandók, mely kritériumoknak az 1996. évi TKG 25. §-ának (1) bekezdése nem felel meg.
Ezen ítélettel szemben a szabályozó hatóság felülvizsgálati kérelmet terjesztett a Bundesverwaltungsgericht elé, amely az eljárás felfüggesztéséről határozott és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell-e értelmezni a keretirányelv 27. cikkének első bekezdését, illetve az egyetemes szolgáltatási irányelv 16. cikkének a) pontját, hogy az e tekintetben erőfölényben lévő vállalkozás által az előfizetőknek nyújtott beszédalapú telefónia szolgáltatásért fizetendő díjak engedélyezésére irányuló, a korábbi nemzeti jogban előírt törvényi kötelezettséget – és ennélfogva az ezt megállapító közigazgatási aktust – átmenetileg fenn kell tartani?
Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
2)
Ellentétes-e az európai közösségi joggal az ilyen alkalmazási kör hatályban tartása?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a keretirányelv 27. cikke és az egyetemes szolgáltatási irányelv 16. cikke arra irányul-e, hogy átmenetileg fenntartsa az engedély beszerzésének törvényi kötelezettségét a korábbi nemzeti jog előírásainak megfelelően az érintett piacon erőfölényes helyzetben lévő vállalkozás által alkalmazott egyes telefondíjakat illetően, valamint az ezt megállapító közigazgatási aktust.
Annyi bizonyos, hogy a szabályozó hatóság semmilyen határozatot nem hozott a keretirányelv 16. cikke alapján, lévén, hogy a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyó eljárás idején a távbeszélő szolgáltatások érintett piacának vizsgálata még nem zárult le.
A keretirányelv 27. cikkének és az egyetemes szolgáltatási irányelv 16. cikkének értelmezése
A keretirányelv 27. cikkének szó szerinti értelmezését illetően hangsúlyozni kell, hogy a tagállamok jogalkotása által előírt, és a hozzáférési irányelv 7. cikkében, illetve az egyetemes szolgáltatási irányelv 16. cikkében foglalt minden kötelezettséget fenn kell tartani. Az említett 7. cikk a hálózatot biztosító és/vagy nyilvános távközlési szolgáltatásokat nyújtó vállalkozásokra vonatkozó, hozzáféréssel és összekapcsolással kapcsolatos azon kötelezettségekre vonatkozik, amelyek a keretirányelv hatálybalépése előtt is alkalmazandók voltak. Az egyetemes szolgáltatási irányelv 16. cikke (1) bekezdésének a) pontja az előfizetőkkel szemben a nyilvános telefonhálózathoz való hozzáférésért és annak használatáért alkalmazott díjszabásra vonatkozó összes kötelezettség fenntartásáról rendelkezik.
Következésképpen, ahogyan arra a főtanácsnok az indítványának 30. pontjában rámutatott, a tagállamok jogi szabályozásának hatására a keretirányelvből, a hozzáférési és az egyetemes szolgáltatási irányelvből, valamint az elektronikus hírközlő hálózatok és az elektronikus hírközlési szolgáltatások engedélyezéséről szóló, 2002. március 7-i 2002/20/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvből (engedélyezési irányelv) (
HL L 108., 21. o.
; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 337. o.; a továbbiakban: új keretszabályozás) összetevődő keretszabályozást megelőzően előírt és megszabott minden kötelezettséget, azok jellegétől függetlenül, átmenetileg fenn kell tartani.
Az a körülmény, hogy ezen átmeneti helyzetet – amely a keretirányelv 16. cikkében említett piac vizsgálatának elvégzéséből következik – megszüntető döntést a szabályozó hatóságra bízták, nem módosítja ezt az értelmezést, mivel e hatóság csupán végrehajtja azokból azon hatályos jogszabályokból rá háruló kötelezettségeket, amelyeket az új szabályozási háttér alapján hoztak meg. Ugyanis ez utóbbi szabályozási háttér határozza meg azokat a kötelezettségeket, amelyek majd módosításra, fenntartásra vagy hatályon kívül helyezésre fognak kerülni.
Ez az értelmezés egyben megfelel az új keretszabályozás keletkezéstörténetének és logikájának is.
Ami annak keletkezését illeti, bizonyos, hogy az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2000. július 12-i (COM (2000) 393 végleges) európai parlamenti és tanácsi irányelv-javaslatban nem szerepelt semmiféle kifejezetten átmeneti jellegű rendelkezés.
A Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye „a távközlési hálózatok és szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló 2001. január 24-i európai parlamenti és tanácsi javaslatról” (
HL C 123., 56. o.
) megemlíti, 4.4. pontjában, annak szükségességét, hogy „egyértelműen pontosítani kell, hogy a hatályos jogszabályokat kizárólag az új irányelvnek megfelelően elvégzett első piacelemzés eredményének bevárásáig kell alkalmazni”.
Az említett javaslat átvételre került a 2001. szeptember 17-én a Tanács által elfogadott, az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelv (keretirányelv) elfogadására tekintettel, a 38/2001/EK közös állásfoglalás (
HL C 337., 34. o.
) alapján, amelyből az olvasható ki, hogy a Tanács feladata biztosítani a jogi egyértelműséget, és figyelembe venni a nemzeti helyzetek sokféleségét.
Ebből következik, hogy a közösségi jogalkotó nyilvánvalóan nem akarta korlátozni a keretirányelv 27. cikkének első bekezdésében foglalt kötelezettségek kategóriáit.
Az új keretszabályozás logikáját illetően először is megjegyzendő, hogy a valamely meghatározott piacon erőfölényes helyzetben lévő vállalkozások kötelezettségei a korábbi keretszabályozásban magukban a jogszabályszövegekben voltak meghatározva, míg az új keretszabályozásban a nemzeti szabályozó hatóságok hatásköre meghatározni az érintett piacot, és alkalmazni a szabályozási eszközöket. Ugyancsak ezen hatóságoknak kell beavatkozniuk a piac vizsgálata alapján, és kijelölniük az előbbi piacon jelentős erővel rendelkező vállakozásokat.
Másodszor, a hozzáférési irányelv 7. cikke az ezen irányelv hatálybalépése előtt alkalmazandó kötelezettségek között említi, amelyet a tagállamok fenntartanak, egyrészt a 97/33 irányelv 4. cikkét, amely közvetlen kötelezettségeket ír elő a szolgáltatók számára, másrészt ezen utóbbi irányelv 6., 7., 8., 11., 12., és 14. cikkét, a 98/10 irányelv 16. cikkét és a 92/44 irányelv 7. és 8. cikkét, amelyek a tagállamokat bízzák meg az említett rendelkezések életbeléptetésével, amelyet vagy az állami jellegű hatóságok, vagy a nemzeti szabályozó hatóságok biztosítanak.
Harmadszor és utolsósorban, ki kell emelni, hogy az egyetemes szolgáltatási irányelv huszonnyolcadik preambulumbekezdése szükségesnek ítéli fenntartani a távközléssel kapcsolatos közösségi jogszabályokban előírt, bérelt vonali szolgáltatásokra vonatkozó hatályos rendelkezéseket, különösen a 92/44 irányelvben foglaltakat mindaddig, amíg a nemzeti szabályozó hatóságok úgy döntenek, hogy e rendelkezések a kellőképpen versengővé vált nemzeti piacon már nem szükségesek.
Először is, e folytonosságra vonatkozó célkitűzést az egyetemes szolgáltatási irányelvnek az ugyanezen irányelv 18. cikkében foglalt bérelt vonalak minimumfeltételeire vonatkozó VII. melléklete, valamint az említett irányelv 16. cikkének (1) bekezdése, amely a 92/44 irányelv 3.,4., 7., és 10. cikkében foglalt bérelt vonalakra vonatkozó kötelezettségek fenntartásáról rendelkezik, mely utóbbiak a tagállamok hatáskörébe utalták a kötelezettségeket, és a 92/44 irányelv 6. és 8. cikke, amelyek szabályozó jellege nem vitatható, kifejezetten életbe léptették.
Ezt követően, az egyetemes szolgáltatási irányelv 16. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontja mind a 98/10 irányelv 17. cikkében említett előfizetőkkel szemben alkalmazott díjszabásra vonatkozó kötelezettségek fenntartásáról, mind a 97/33 irányelvben foglalt szolgáltatók kiválasztásáról vagy előválogatásáról rendelkezik.
Az előbbiekben kifejtettekből következik, hogy a fent említett kötelezettségek az egyedi aktusokra, és a valamely olyan hatóság által alkalmazott szabályozási intézkedésekre egyaránt vonatkoznak, amelynek kijelölése az egyes tagállamok saját alkotmányos rendszerétől függ.
Végül ezt az értelmezést erősíti meg a szóban forgó rendelkezések céljának vizsgálata is.
Ugyanis a hozzáférési irányelv tizenkettedik preambulumbekezdése és 7. cikke egyaránt rendelkezik a korábbi és az új keretszabályozás közötti joghézagok elkerülésének szükségességéről. Ennek érdekében előírja, hogy az összes meglévő kötelezettséget, akármi is az alapjuk, fenn kell tartani.
Következésképpen, kifejezetten utalva a hozzáférési irányelv 7. cikkére, és az egyetemes szolgáltatási irányelv 16. cikkére, a keretirányelv 27. cikke szükségképpen ugyanezt a szerepet akarta betölteni, nevezetesen biztosítani a folytonosságot a korábbi és az új szabályozási háttér között, akármilyen is a szolgáltatókra rótt kötelezettségek jellege vagy alapja.
Az 1996. évi TKG 25. §-ának (1) bekezdése
Az 1996. évi TKG 25. §-ának (1) bekezdése előzetes engedélyezéshez kötötte azokat a díjakat, amelyeket az érintett piacon erőfölényes helyzetben lévő vállalkozások a végső fogyasztókkal szemben a távbeszélő szolgáltatásokért ugyanezen törvény 24. és 27–31. §-ának megfelelően alkalmaznak.
A 98/10 irányelvnek az egyetemes szolgáltatási irányelv 16. cikke (1) bekezdésének a) pontja által kifejezetten hatályban tartott, és a keretirányelv 27. cikkében foglalt 17. cikke, annak (1) bekezdésében meghatározza a nemzeti szabályozó hatóságok feladatait, és az érintett piacon erőfölényes helyzetben lévő engedélyesek kötelezettségét arra, hogy az általa előírt rendelkezéseknek megfeleljenek. Az említett 17. cikk második bekezdése kimondja, hogy a helyhez kötött, nyilvános telefonos hálózat, és a helyhez kötött, nyilvános telefonos szolgáltatások használati díjainak meg kell felelniük az iránymutatásul szolgáló alapelveknek a költségek függvényében.
Az 1996. évi TKG 24. §-ának megfelelően a díjakat a szolgáltatások tényleges rendelkezésre bocsátásához kötődő költségek függvényében kell meghatározni, és azoknak meg kell felelniük az e § (2) bekezdésében foglalt követelményeknek, amelyek többek között azt írják elő, hogy a díjak nem tartalmazhatnak kizárólag a szolgáltatónak az adott távközlési piacon tapasztalható erőfölényes helyzetének köszönhetően kiszabott díjtöbbletet.
Ebből következően az olyan rendelkezés, mint az 1996. évi TKG 25. §-a, amely valamely engedély beszerzésére vonatkozó általános kötelezettséget tartalmaz, és párhuzamosan utal az iránymutatásként szolgáló olyan rendelkezésben foglalt alapelvre, mint az e törvény 24. §-a, olyannak tekinthető, mint ami a 98/10 irányelv 17. cikkét lépteti életbe.
Az előzőekből következik, hogy az olyan kötelezettség, mint az 1996. évi TKG 25. §-ában foglalt, az egyetemes szolgáltatási irányelv 16. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett kötelezettséget jelent, és azt ennélfogva átmeneti jelleggel fenn kell tartani.
Igaz, hogy a Deutsche Telekom azt állítja, hogy a nemzeti szabályozó hatóság azáltal, hogy nem végezte el a piac vizsgálatát, így késleltetni tudta az új közösségi szabályok életbeléptetését. Mindenesetre ilyen esetben a nemzeti hatóságok és szükség esetén az illetékes bíróságok feladata levonni az ebből adódó következtetéseket, a Bizottságé pedig gyakorolni hatáskörét a közösségi jog teljes körű alkalmazása érdekében.
Figyelemmel az előzőekben kifejtett érvek összességére, az első kérdést úgy kell megválaszolni, hogy a keretirányelv 27. cikkének első bekezdését és az egyetemes szolgáltatási irányelv 16. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy átmenetileg fenn kell tartani az 1996. évi TKG 25. §-ában szereplőhöz hasonló, a piacon erőfölényes helyzetben lévő vállalkozások által az előfizetőkkel szemben a távbeszélő szolgáltatásokért alkalmazott díjakkal kapcsolatos engedély beszerzésére vonatkozó olyan törvényi kötelezettséget, amelyet a korábbi nemzeti jog írt elő az új keretszabályozásra, valamint az azt megállapító közigazgatási aktusokat.
Az első kérdésre adott válaszra figyelemmel a második kérdésre nem kell választ adni.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:

Az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (keretirányelv) 27. cikkének első bekezdését, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002. március 7-i 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (egyetemes szolgáltatási irányelv) 16. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy átmenetileg fenn kell tartani az 1996. július 25-i távközlési törvény (Telekommunikationsgesetz) 25. cikkében szereplőhöz hasonló, a piacon erőfölényes helyzetben lévő vállalkozások által az előfizetőkkel szemben a távbeszélő szolgáltatásokért alkalmazott díjakkal kapcsolatos engedély beszerzésére vonatkozó olyan törvényi kötelezettséget, amelyet az említett irányelvek eredményeként létrejött szabályozási hátteret megelőző nemzeti jog, valamint az arra vonatkozó megállapító közigazgatási aktusok írtak elő.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.