CELEX: 62009CJ0118
Az EK 234. cikk értelmében vett nemzeti bíróság
Oklevelek elismerése
89/48/EGK irányelv
Ügyvéd
Az oklevelet honosítótól eltérő tagállam szakmai kamarájába történő felvétel

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2001. május 14‑i 2001/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 206.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 138. o.) módosított, a legalább hároméves szakoktatást és szakképzést
lezáró felsőfokú oklevelek elismerésének általános rendszeréről szóló, 1988. december 21‑i 89/48/EGK tanácsi irányelv (HL 1989. L 19. o.,
16. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 337. o.; a továbbiakban: módosított 89/48 irányelv) értelmezésére
vonatkozik.
A kérelmet az R. Koller és a Rechtsanwaltsprüfungskommission des Oberlandesgerichts Graz (a grazi tartományi felsőbíróság
mellett működő, ügyvédi szakvizsgával foglalkozó bizottság) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, melynek
tárgya, hogy e bizottság elnöke megtagadta, hogy R. Kollert az ügyvédi hivatás Ausztriában történő gyakorlására vonatkozó
alkalmassági vizsgára bocsássa, vagy e vizsga alól felmentse.

Jogi háttér

Az uniós jog
A módosított 89/49 irányelv 1. cikkének a), b) és g) pontja értelmében:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
a)      oklevél: minden oklevél, bizonyítvány és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány, illetve ezek az oklevelek, bizonyítványok
és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok együttesen,
–      amelyeket az egyes tagállamban annak törvényi, rendeleti és közigazgatási előírásai szerinti illetékes hatósága állít ki,
–      amely azt igazolja, hogy az oklevél tulajdonosa legalább három évig tartó felsőfokú képzést vagy ennek megfelelő időtartamú
részképzést végzett el egyetemen, felsőoktatási intézményben vagy más hasonló szintű intézményben, és adott esetben a felsőfokú
képzésen felül szükséges szakmai gyakorlatot is megszerezte, és
–      amely azt igazolja, hogy az oklevél tulajdonosa rendelkezik olyan képesítéssel, amely egy szabályozott szakma megkezdéséhez
vagy gyakorlásához az adott tagállamban szükséges,
feltéve hogy az oklevéllel, bizonyítvánnyal és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvánnyal igazolt képzést az érintett
személy túlnyomórészt a Közösség területén szerezte meg, […].
Az első albekezdésben említett oklevéllel egyenértékű minden olyan oklevél, bizonyítvány és a képesítés megszerzéséről szóló
egyéb tanúsítvány, illetve ezek az oklevelek, bizonyítványok vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok együttesen,
amelyet az egyik tagállam illetékes hatósága állított ki egy, a Közösségen belül megszerzett, és ennek a tagállamnak az illetékes
hatósága által egyenértékűnek elismert képzés befejezésekor, és ebben a tagállamban a szabályozott szakma megkezdésével vagy
annak gyakorlásával kapcsolatban ugyanezeket a jogokat biztosítja;
b)      fogadó tagállam: az a tagállam, amelyben egy másik tagállam állampolgára egy szabályozott szakma gyakorlását kérvényezi, ha
nem abban a tagállamban szerezte meg azt az oklevelet, amelyre hivatkozik, vagy nem ott gyakorolta először az érintett foglalkozást;
[…]
g)      alkalmassági vizsga: a kérelmező szakmai tudását érintő, a fogadó állam illetékes hatóságai által lefolytatott vizsga, amelynek
célja a kérelmező arra való alkalmasságának felmérése, hogy az adott tagállamban gyakorolhatja‑e a szabályozott szakmát.
A vizsga céljaira az illetékes hatóságok listát készítenek azokról a szakterületekről, amelyeket az adott államban megkövetelt
képzés és a kérelmező addigi képzésének az összehasonlítása alapján a kérelmező által bemutatott oklevél vagy bizonyítványok
nem fednek le.
Az alkalmassági vizsgánál figyelemmel kell lenni arra, hogy a kérelmező hazájában vagy származási tagállamában szakképzettséggel
bír. A vizsga olyan szakterületeket fog át, amelyeket a felsorolásban szereplő szakterületek közül kell kiválasztani, és amelyeknek
ismerete a foglalkozás gyakorlásának lényeges feltétele a fogadó tagállamban. Ez a vizsga kiterjedhet az érintett tevékenységekre
vonatkozó, a fogadó államban érvényes foglalkozási szabályok ismeretére is. A szakmai alkalmassági vizsga részletes szabályait
– a közösségi jog rendelkezéseinek tiszteletben tartása mellett – a fogadó állam illetékes hatóságai határozzák meg.
[…]”
A módosított 89/48 irányelv 3. cikkének a) pontja a következőket írja elő:
„Ha egy szabályozott szakma megkezdését vagy gyakorlását a fogadó ország törvényei valamilyen oklevél megszerzésétől teszik
függővé, akkor az illetékes hatóság a hiányos képesítésre való hivatkozással nem tagadhatja meg egy tagállam állampolgárától
az adott foglalkozásnak a saját állampolgárával azonos feltételek szerinti megkezdésének vagy gyakorlásának jogát,
a)      amennyiben a kérelmező olyan oklevéllel rendelkezik, amely más tagállamban ahhoz szükséges, hogy annak területén az illető
a foglalkozást megkezdhesse vagy gyakorolhassa, és ezt az oklevelet az egyik tagállamban szerezte; […]”
Az említett irányelv 4. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A 3. cikk nem akadályozza meg a fogadó tagállamot abban, hogy a kérelmezőtől kérje:
a)      szakmai tapasztalat igazolását, amennyiben a 3. cikk a) és b) pontja alapján igazolt tanulmányainak időtartama a fogadó tagállamban
előírt képzési időtől legalább egy évvel rövidebb. […]
[…]
b)      egy, legfeljebb három évig tartó adaptációs időszak teljesítését vagy alkalmassági vizsga letételét:
–        amennyiben a megszerzett képzés a 3. cikk a) és b) pontjának megfelelően olyan tárgyakra vonatkozik, amelyek lényegesen különböznek
azoktól, amelyek a fogadó tagállamban előírt oklevél megszerzéséhez szükségesek, vagy
–        amennyiben a 3. cikk a) pontjában említett esetben a szabályozott szakma a fogadó tagállamban egy vagy több olyan szabályozott
szakmai tevékenységet is magában foglal, amely a kérelmező származási tagállamában vagy abban a tagállamban, ahonnan a kérelmező
érkezett, a szabályozott szakmának nem képezi részét, és amennyiben ez a különbség egy sajátos képzésben valósul meg, amelyet
a fogadó állam megkövetel, és amely olyan tárgyakra vonatkozik, amelyek lényegesen különböznek azoktól, amelyeket a kérelmező
a saját oklevele megszerzéséhez elsajátított, vagy
[…]
Ha a fogadó tagállam adaptációs időszak letöltését vagy alkalmassági vizsgát kíván meg a kérelmezőtől, előbb meg kell vizsgálnia,
hogy a kérelmezőnek a szakmai gyakorlat során megszerzett tudása teljesen vagy részben fedi‑e az első albekezdésben említett
lényegi különbséget.
Amennyiben a fogadó állam él ezzel a lehetőséggel, akkor a kérelmezőnek fel kell ajánlania az adaptációs időszak, illetve
a szakmai alkalmassági vizsga közötti választás lehetőségét. Ettől az alapelvtől eltérően a fogadó állam előírhatja az adaptációs
időszakot vagy az alkalmassági vizsgát, ha olyan foglalkozásokról van szó, amelyek gyakorlása megköveteli a nemzeti jog pontos
ismeretét, és amelyeknél a nemzeti jog kérdéseit illető tanácsadás és/vagy segítségnyújtás a szakmai tevékenység alapvető
és állandó része. Amennyiben a fogadó ország más foglalkozásoknál is el kíván térni a kérelmező választási lehetőségétől,
úgy a 10. cikk szerinti eljárást kell alkalmazni. […]
(2)      A fogadó tagállam azonban nem alkalmazhatja egyidejűleg az 1. bekezdés a) és b) pontját.”

A nemzeti jog
A szolgáltatások szabad áramlásáról és az európai ügyvédek Ausztriában letelepedéséről szóló szövetségi törvény (Bundesgesetz
über den freien Dienstleistungsverkehr und die Niederlassung von europäischen Rechtsanwälten, BGBl. I, 27/2000, a BGBl. I,
59/2004‑ben kihirdetett változat, a továbbiakban: EuRAG) 3. fejezete tartamazza többek közt a törvény 24–29. §‑át. Az EuRAG
24. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Az Európai Unió tagállamainak […] azon állampolgárait, akik olyan diplomát szereztek, amelyből kitűnik, hogy jogosultja megfelel
azon hivatásbeli feltételeknek, amelyek a jelen szövetségi törvény mellékletében felsorolt foglalkozás közvetlen gyakorlásához
szükségesek, kérelemre be kell jegyezni az ügyvédi névjegyzékbe […], ha eredményes alkalmassági vizsgát tettek.
(2)      Az (1) bekezdés értelmében vett diploma a […] 89/48[…] irányelv értelmében vett oklevél, bizonyítvány és a képesítés megszerzéséről
szóló egyéb tanúsítvány. […]”
Az EuRAG 25. §‑a a következőket írja elő:
„Az alkalmassági vizsga kizárólag a jelentkező szakmai ismereteire vonatkozó állami vizsga, amely alapján elbírálják az ügyvédi
hivatás Ausztriában történő gyakorlására vonatkozó képességét. Az alkalmassági vizsgának tekintettel kell lennie arra a körülményre,
hogy a jelentkező az ügyvédi hivatás gyakorlásához szükséges képesítéssel rendelkezik egy olyan államban, amely az Európai
Unió tagja […].”
Az EuRAG 27. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„Az alkalmassági vizsgára bocsátásról a jelentkező kérelmére az Oberlandesgericht [tartományi felsőbíróság] székhelye szerinti
ügyvédi kamara egyetértésével a Rechtsanwaltsprüfungskommission [ügyvédi szakvizsga bizottság] elnöke dönt, legkésőbb az összes
dokumentum jelentkező általi benyújtását követő négy hónapon belül.”
Az EuRAG 29. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„A Rechtsanwaltsprüfungskommission elnöke a 26. § szerint illetékes ügyvédi kamarával egyetértésben köteles a vizsgatárgyak
alól kérelemre felmentést adni, ha a kérelmező igazolja, hogy az eddigi tanulmányai vagy az eddigi szakmai tevékenysége során
valamely vizsgatárgyból megszerezte az ügyvédi hivatás Ausztriában történő gyakorlásához szükséges osztrák anyagi jogi és
eljárásjogi ismereteket.”
Az ügyvédek jogállásáról szóló törvény (Rechtsanwaltsordnung, RGBl. 96/1868., a BGBl. I, 128/2004. számában kihirdetett szöveg,
a továbbiakban: RAO) szövege a következő:
„(1)      Az ügyvédi hivatás [Ausztriában történő] gyakorlásához nincs szükség hatósági kinevezésre, hanem csak az alábbi követelmények
teljesítésének igazolására és az ügyvédi névjegyzékbe történő bejegyzésre […]:
(2)      Ezek a követelmények:
[…]
d)      gyakorlati idő teljesítése, a törvény szerinti módon és időtartamban;
e)      eredményesen letett ügyvédi szakvizsga;
[…]”
A RAO 2. §‑ának (2) bekezdése értelmében a gyakorlati idő öt év, amelyből belföldön legalább kilenc hónapot bíróságnál vagy
ügyészségnél, legalább három évet pedig ügyvédnél kell eltölteni.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
R. Koller osztrák állampolgár 2002. november 25‑én az Universität Grazon (Ausztria) megszerezte a „Magister der Rechtswissenschaften”
fokozatot, azaz a legalább nyolc félév tartamú egyetemi jogtudományi tanulmányokat záró diplomát.
2004. november 10‑i határozatával a spanyol Oktatás- és Tudományügyi Minisztérium a „Magister der Rechtswissenschaften” címet
a „Licenciado en Derecho” címmel egyenértékűnek ismerte el, mivel a kérelmező a madridi egyetemen (Spanyolország) kurzusokon
vett részt, és a spanyol belső jog által előírt honosítási eljárásnak megfelelően sikeres kiegészítő vizsgákat tett.
A madridi ügyvédi kamara, miután megállapította, hogy R. Koller rendelkezik a „Licenciado en Derecho” címmel, 2005. március
14‑én feljogosította őt az „abogado” foglalkozási megjelölés viselésére.
R. Koller 2005. április 5‑én azt kérte a Rechtsanwaltsprüfungskommission des Oberlandesgerichts Graztól, hogy bocsássák ügyvédi
alkalmassági vizsgára. Ezzel egyidejűleg az EuRAG 29. §‑ában előírt felmentést kérte az alkalmassági vizsga minden vizsgatárgya
vonatkozásában.
A Rechtsanwaltsprüfungskommission elnöke 2005. augusztus 11‑i határozatával az EuRAG 27. §‑a alapján elutasította az alkalmassági
vizsgára bocsátás iránti kérelmet. R. Koller ebben az időszakban Spanyolországban gyakorolta az ügyvédi hivatást. R. Koller
e határozat ellen az Oberste Berufungs- und Disziplinarkommissionhoz (az ügyvédek legfelső szintű jogorvoslati és fegyelmi
bizottsága, a továbbiakban: OBDK).
Az OBDK a 2006. január 31‑i határozatában elutasította a fellebbező érvelését. A bizottság először is abból indult ki, hogy
Spanyolországban – az Ausztriában alkalmazandó szabályozástól eltérően – az ügyvédi hivatás gyakorlásához nem szükséges gyakorlati
idő letöltése. Az OBDK ebből arra a következtetésre jutott, hogy R. Koller kérelmének célja az, hogy megkerülje az említett
szabályozás szerint megkövetelt ötéves gyakorlati időt.
Másodszor az OBDK álláspontja szerint a Licenciado en Derecho cím az EuRAG 3. fejezete értelmében nem elegendő az alkalmassági
vizsgára bocsátáshoz. E tekintetben a módosított 89/48 irányelv 1. cikke a) pontjának második francia bekezdése különbséget
tesz egyrészről a legalább három évig tartó sikeres felsőfokú képzés, másrészről pedig az e képzésen felül szükséges szakmai
képzés között. E körülmények között meg kell állapítani, hogy az EuRAG által megkövetelt alkalmassági vizsga kizárólag a kérelmező
szakmai ismereteinek értékelését célozza. Az OBDK álláspontja szerint R. Koller – mivel nem rendelkezik szakmai ismeretekkel –
nem bocsátható alkalmassági vizsgára. Végezetül az alkalmassági vizsgára bocsátás iránti kérelemnek a felmentésre irányuló
kérelemmel történő összekapcsolása valójában tudatosan az Ausztriában hatályos jogszabályok megkerülésére irányul.
Ezt a határozatot a Verfassungsgerichtshof (osztrák alkotmánybíróság) a kérelmező jogorvoslati kérelme alapján 2008. március
13–i ítéletével hatályon kívül helyezte, többek közt azzal az indokkal, hogy a kérelmező részéről nem álltak fenn visszaélésre
utaló jelek. Következésképpen az OBDK‑nak újból el kell bírálnia a R. Koller által előterjesztett, ügyvédi alkalmassági vizsgára
bocsátás iránti kérelmet.
E körülmények között az OBDK úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő
kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Alkalmazható‑e a 89/48[…] irányelv egy osztrák állampolgár esetében, ha ez az osztrák állampolgár
a)      Ausztriában eredményesen befejezte felsőfokú jogtudományi tanulmányait, és [erre vonatkozó határozat] útján megszerezte a
»Magister der Rechtswissenschaften« egyetemi fokozatot,
b)      majd a Spanyol Királyság Oktatás- és Tudományügyi Minisztériuma által kiadott, elismerést tanúsító bizonyítvány birtokában
– a kiegészítő vizsgák valamely spanyol egyetemen történt letételét követően, amelyek esetében azonban a képzésre fordított
idő nem érte el a három évet – jogosulttá vált az osztrák címmel egyenértékű spanyol »Licenciado en Derecho« cím viselésére,
és
c)      a madridi ügyvédi kamarához történt bejelentést követően megszerezte az »abogado« foglalkozási megjelölés használatára való
jogosultságot, és Spanyolországban ténylegesen ügyvédi tevékenységet folytatott, mégpedig a kérelem benyújtását megelőzően
három hétig, az elsőfokú határozat meghozatalának időpontjáig pedig legfeljebb öt hónapig.
2)      Amennyiben az első kérdésre igenlő válasz adandó:
Összeegyeztethető‑e a 89/94[…] irányelvvel az EuRAG 24. §‑ának olyan értelmezése, amely szerint az osztrák jogtudományi tanulmányok
lezárását, valamint a kiegészítő vizsgák valamely spanyol egyetemen történt letételét követően a három évnél rövidebb időtartam
alatt megszerzett, a spanyol »Licenciado en Derecho« cím viselésére való jogosultság akkor sem elegendő Ausztriában az EuRAG 24. §‑ának
(1) bekezdése szerinti alkalmassági vizsgára bocsátáshoz szükséges, a nemzeti jog (a RAO 2. §‑ának (2) bekezdése) által megkövetelt
gyakorlathoz, ha a kérelmező Spanyolországban a gyakorlat hasonló megkövetelése nélkül »abogado«‑ként működhet, és ott e foglalkozást
a kérelem benyújtását megelőzően három hétig, az elsőfokú határozat meghozatalának időpontjáig pedig legfeljebb öt hónapig
gyakorolta?”

A Bíróság hatásköréről
Először is vizsgálni kell, hogy az OBDK az EK 234. cikk értelmében bíróságnak minősül‑e, és következésképpen a Bíróságnak
van‑e hatásköre arra, hogy az e bizottság által elé terjesztett kérdésekre választ adjon.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint annak értékeléséhez, hogy az előzetes döntéshozatalt
kezdeményező szervezet az EK 234. cikk szerinti „bíróság” jellemzőivel rendelkezik‑e, amely kizárólag uniós jogi kérdés, a
Bíróság bizonyos tényezők összességét veszi figyelembe, amelyek közé tartozik az, hogy a szervezet jogszabály alapján jött‑e
létre, állandó jelleggel működik‑e, hatásköre kötelező jellegű‑e, az eljárása kontradiktórius jellegű‑e, a szervezet jogszabályokat
alkalmaz‑e, valamint hogy a szervezet független‑e (a C‑54/96. sz. Dorsch Consult ügyben 1997. szeptember 17‑én hozott ítélet
[EBHT 1997., I‑4961. o.] 23. pontja, a C‑53/03. sz., Syfait és társai ügyben 2005. május 31‑én hozott ítélet [EBHT 2005.,
I‑4609. o.] 29. pontja, valamint a C‑246/05. sz. Häupl‑ügyben 2007. június 14‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑4673. o.] 16. pontja).
Márpedig a kötelező jellegű hatáskörrel vitathatatlanul rendelkező OBDK, amint a főtanácsnok az indítványának 52. pontjában
megállapította, rendelkezik valamennyi olyan jellemzővel, amely ahhoz szükséges, hogy az EK 234. cikk értelmében bíróságnak
minősülhessen.
A Bíróság következésképpen hatáskörrel rendelkezik arra, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdésekre választ
adjon.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az első kérdésről
A kérdést előterjesztő bíróság az első kérdésével lényegében arra vár választ, hogy a szabályozott ügyvédi hivatásnak a fogadó
államban való megkezdése céljából, mely alkalmassági vizsga sikeres letételétől függ, hivatkozhat‑e a módosított 89/48 irányelv
rendelkezéseire az, aki az e tagállamban adott, és több mint három év tartamú felsőfokú tanulmányokat lezáró címmel, valamint
a kevesebb mint három év tartamú kiegészítő képzést követően más tagállamban adott egyenértékű, és ezen utóbbi tagállamban
a szabályozott ügyvédi hivatás gyakorlására jogosító címmel rendelkezik, és a szabályozott ügyvédi hivatást ténylegesen gyakorolta
ezen utóbbi tagállamban abban az időpontban, amikor az alkalmassági vizsgára bocsátást kérelmezte.
Emlékeztetni kell arra, hogy az „oklevélnek” a módosított 89/48 irányelv 1. cikkének a) pontjában meghatározott fogalma képezi
az alapját az ezen irányelvben szereplő, a felsőfokú oklevelek általános elismerésére szolgáló rendszernek (lásd többek közt
a C‑286/06. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. október 23‑án hozott ítélet [EBHT 2008., I‑8025. o.] 53. pontja).
A módosított 89/48 irányelv 4. cikke rendelkezéseinek sérelme nélkül, az irányelv 3. cikke első bekezdésének a) pontja minden,
valamely tagállamban a szabályozott szakma gyakorlását lehetővé tevő, az ezen irányelv értelmében vett „oklevéllel” rendelkező
kérelmező számára biztosítja a jogot ugyanezen szakma valamely másik tagállamban történő gyakorlására (lásd a fent hivatkozott
Bizottság kontra Spanyolország ügyben hozott ítélet 54. pontját).
Azon képesítéseket illetően, amelyekre R. Koller hivatkozik, hangsúlyozni kell, hogy a módosított 89/48 irányelv 1. cikkének
a) pontja értelmében vett „oklevél” több, a képesítés megszerzéséről szóló tanúsítványból is állhat, együttesen.
A módosított 89/48 irányelv 1. cikke a) pontjának első francia bekezdésében foglalt feltételt illetően meg kell állapítani,
hogy a C‑311/06. sz. Consiglio Nazionale degli Ingegneri ügyben 2009. január 29‑én hozott ítélet (EBHT 2009., I‑415. o.) alapjául
szolgáló ügyben a Bíróság az ítélet 48. pontjában megállapította, hogy az Olaszországban a mérnökök névjegyzékébe való felvételt
kérelmező által hivatkozott tanúsítványok tekintetében teljesül e feltétel, mivel a kérelmező valamennyi tanúsítványát a spanyol,
illetve olasz törvényi előírások szerint illetékes hatóság állította ki. Az említett feltétel azon tanúsítványok tekintetében
is teljesül, amelyekkel R. Koller rendelkezik, mivel ezek közül mindegyiket az osztrák, illetve spanyol törvényi előírások
szerint illetékes hatóság állította ki.
A módosított 89/48 irányelv 1. cikke a) pontjának második francia bekezdése szerinti feltételt illetően a Bírósághoz benyújtott
iratokból megállapítható, hogy az R. Kollerhez hasonló személy, amint azt a Bíróság a fent hivatkozott Consiglio Nazionale
degli Ingegneri ügyben hozott ítéletének 49. pontjában is megállapította az ezen ítélet alapjául szolgáló ügy által érintett
személy vonatkozásában, megfelel annak a feltételnek, miszerint az oklevél tulajdonosának legalább három évig tartó felsőfokú
képzést kellett elvégeznie valamely egyetemen. Ezt a körülményt ugyanis egyértelműen igazolja a grazi egyetem által az érdekelt
részére kiállított, képesítés megszerzéséről szóló tanúsítvány.
A módosított 89/48 irányelv 1. cikke a) pontjának harmadik francia bekezdése szerinti feltételt illetően a spanyol Oktatás-
és Tudományügyi Minisztérium által kiállított honosítási okiratból, és mindenesetre R. Kollernek a madridi ügyvédi kamara
névjegyzékébe való felvételéből következik, hogy R. Koller rendelkezik a valamely szabályozott szakma Spanyolországban történő
gyakorlásához szükséges szakképesítésekkel (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Consiglio Nazionale degli Ingegneri
ügyben hozott ítélet 50. pontját).
Ezenfelül, ellentétben azzal a honosító tanúsítvánnyal, amellyel a fent hivatkozott Consiglio Nazionale degli Ingegneri ügyben
hozott ítélet alapjául szolgáló tényállás által érintett személy rendelkezett, és amely a spanyol oktatási rendszerben semmilyen
releváns képzést nem zárt, és nem is alapult sem vizsgán, sem pedig Spanyolországban szerzett szakmai tapasztalaton, az R. Koller
által hivatkozott spanyol cím tanúsítja, hogy R. Koller az Ausztriában elvégzett képesítéshez képest kiegészítő képesítéssel
rendelkezik.
Következésképpen, bár a szakmai képesítést tanúsító cím e módosított 89/48 irányelv értelmében vett oklevéllel nem azonosítható
az e címet adó tagállam oktatási rendszere keretében részben vagy egészben megszerzett képesítés nélkül (lásd ebben az értelemben
a fent hivatkozott Consiglio Nazionale degli Ingegneri ügyben hozott ítélet 55. pontját), ez nem áll fenn az R. Koller által
az alapügyben hivatkozott címet illetően.
Ezenfelül az a körülmény, hogy ez a spanyol cím nem tanúsít Spanyolországban végzett, három év tartamú szakmai képzést, e
tekintetben irreleváns. Az említett irányelv 1. cikke a) pontjának első francia bekezdése ugyanis nem követeli meg, a legalább
három év tartamú felsőfokú tanulmányokat vagy annak a részidőben elvégzett megfelelőjét a fogadó államtól eltérő tagállamban
végezzék el.
Az R. Kollerhez hasonló személy tehát a módosított 89/48 irányelv 1. cikkének a) pontja értelmében vett „oklevéllel” rendelkezik.
Következésképpen az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a szabályozott ügyvédi hivatásnak a fogadó államban való megkezdése
céljából, mely alkalmassági vizsga sikeres letételétől függ, a módosított 89/48 irányelv rendelkezéseire hivatkozhat az, aki
az e tagállamban adott, és több mint három év tartamú felsőfokú tanulmányokat lezáró címmel, valamint a kevesebb mint három
év tartamú kiegészítő képzést követően más tagállamban adott egyenértékű, és ezen utóbbi tagállamban a szabályozott ügyvédi
hivatás gyakorlására jogosító címmel rendelkezik, és a szabályozott ügyvédi hivatást ténylegesen gyakorolta ezen utóbbi tagállamban
abban az időpontban, amikor az alkalmassági vizsgára bocsátást kérelmezte.

A második kérdésről
A kérdést előterjesztő bíróság a második kérdésével lényegében arra vár választ, hogy a módosított 89/48 irányelvet úgy kell‑e
értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha a fogadó tagállam illetékes hatóságai megtagadják az alapügy felpereséhez hasonló helyzetben
lévő személy ügyvédi alkalmassági vizsgára bocsátását amiatt, hogy nem igazolta az e tagállam szabályozása által előírt szakmai
gyakorlat teljesítését.
Az R. Kollerhez hasonló személy, aki a módosított 89/48 irányelv 1. cikkének a) pontja értelmében vett „oklevéllel” rendelkezik,
ezen irányelv 3. cikke első bekezdésének a) pontja értelmében a fogadó tagállamban megkezdheti a szabályozott ügyvédi hivatás
gyakorlását.
Ugyanakkor az olyan szakma tekintetében, amelynek a gyakorlása megköveteli a nemzeti jog pontos ismeretét, és amelyeknél a
nemzeti jog kérdéseit illető tanácsadás és/vagy segítségnyújtás a szakmai tevékenység alapvető és állandó része, a módosított
89/48 irányelv 3. cikke az irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján nem képezi akadályát annak, hogy a fogadó
tagállam a kérelmezőtől azt is megkövetelje, hogy alkalmassági vizsgát tegyen, feltéve hogy e tagállam előzetesen megvizsgálja,
hogy a kérelmezőnek a szakmai gyakorlat során megszerzett tudása teljesen vagy részben fedi‑e ezen utóbbi rendelkezés első
albekezdésében említett lényegi különbséget.
Mivel azonban a kérelmezőnek a fogadó tagállamban alkalmassági vizsgát kell tennie, amelynek a célja éppen annak bizonyítása,
hogy a kérelmező alkalmas arra, hogy e tagállamban gyakorolja a szabályozott szakmát, a fogadó tagállam a módosított 89/48
irányelv 4. cikke alapján nem tagadhatja meg az alapügy felpereséhez hasonló helyzetben lévő személlyel szemben az ilyen alkalmassági
vizsgára bocsátást azzal az indokkal, hogy az érintett nem teljesítette az e tagállam szabályozása által előírt szakmai gyakorlatot.
Következésképpen a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a módosított 89/48 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy
azzal ellentétes, ha a fogadó tagállam illetékes hatóságai megtagadják az alapügy felpereséhez hasonló helyzetben lévő személy
ügyvédi alkalmassági vizsgára bocsátását amiatt, hogy nem igazolta az e tagállam szabályozása által előírt szakmai gyakorlat
teljesítését.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A szabályozott ügyvédi hivatásnak a fogadó államban való megkezdése céljából, mely alkalmassági vizsga sikeres letételétől
függ, a 2001. május 14‑i 2001/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a legalább hároméves szakoktatást
és szakképzést lezáró felsőfokú oklevelek elismerésének általános rendszeréről szóló, 1988. december 21‑i 89/48/EGK tanácsi
irányelv rendelkezéseire hivatkozhat az, aki az e tagállamban adott, és több mint három év tartamú felsőfokú tanulmányokat
lezáró címmel, valamint a kevesebb mint három év tartamú kiegészítő képzést követően, más tagállamban adott egyenértékű, és
ezen utóbbi tagállamban a szabályozott ügyvédi hivatás gyakorlására jogosító címmel rendelkezik, és a szabályozott ügyvédi
hivatást ténylegesen gyakorolta ezen utóbbi tagállamban abban az időpontban, amikor az alkalmassági vizsgára bocsátást kérelmezte.
2)
A 2001/19 irányelvvel módosított 89/48 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha a fogadó tagállam illetékes
hatóságai megtagadják az alapügy felpereséhez hasonló helyzetben lévő személy ügyvédi alkalmassági vizsgára bocsátását amiatt,
hogy nem igazolta az e tagállam szabályozása által előírt szakmai gyakorlat teljesítését.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.