CELEX: 62004TJ0252
Ochranná známka Spoločenstva
Námietkové konanie
Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva ASETRA
Skoršia národná a medzinárodná obrazová ochranná známka CAVIAR ASTARA
Relatívne dôvody zamietnutia
Pravdepodobnosť zámeny
Zamietnutie námietky z dôvodu nepredloženia dokumentov v stanovených lehotách
Dôkazy predložené prvýkrát pred odvolacím senátom
Prípustnosť
Rozsah skúmania odvolacími senátmi
Články 62 a 74 nariadenia (ES) č. 40/94

Právny rámec
Článok 59, článok 62 ods. 1 a článok 74 nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva
(Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) v znení zmien a doplnení stanovujú:
„Článok 59
Lehota a forma odvolania
Oznámenie o odvolaní [odvolaciemu senátu] musí byť podané v písomnej forme na úrad [pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné
známky a vzory)] do dvoch mesiacov odo dňa oznámenia rozhodnutia, proti ktorému sa podáva odvolanie. Oznámenie sa považuje
za podané iba vtedy, ak bol uhradený požadovaný poplatok za odvolanie. Do štyroch mesiacov odo dňa oznámenia rozhodnutia sa
musí podať písomné prehlásenie s uvedením dôvodov odvolania.
...
Článok 62
Rozhodnutia o odvolaní
1.      Po preskúmaní prípustnosti odvolania odvolací senát rozhodne o odvolaní. Odvolací senát môže vykonávať buď všetky právomoci
v rámci právomoci oddelenia zodpovedného za rozhodnutie, voči ktorému sa podáva odvolanie, alebo prípad postúpiť tomuto oddeleniu
na ďalšie stíhanie.
...
Článok 74
Preskúmanie skutočností z moci úradnej [
ex offo
–
neoficiálny preklad
]
1.      V priebehu konaní pred úradom preskúma úrad fakty na základe vlastnej iniciatívy; v prípade konaní týkajúcich sa relatívnych
dôvodov zamietnutia zápisu sa však úrad pri svojom skúmaní obmedzí na fakty, dôkazy a argumenty predložené stranami a na požadovaný
žalobný nárok [V konaniach pred úradom preskúma úrad skutočnosti
ex offo
; v konaniach týkajúcich sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu sa však úrad pri svojom skúmaní obmedzí na dôvody, dôkazy
a návrhy predložené účastníkmi konania –
neoficiálny preklad
].
2. Úrad môže nebrať do úvahy fakty alebo dôkazy, ktoré neboli predložené zúčastnenými stranami včas [Úrad nemusí zobrať do
úvahy skutočnosti alebo dôkazy, ktoré účastníci konania nepredložili včas –
neoficiálny preklad
].“

Okolnosti predchádzajúce sporu
Novomarket SA (ďalej len „ďalší účastník konania pred ÚHVT“) podal 18. apríla 2001 na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu
(ochranné známky a vzory) (ÚHVT) prihlášku ochrannej známky Spoločenstva podľa nariadenia č. 40/94.
Prihláška ochrannej známky bola podaná na zápis tohto obrazového označenia ASETRA:
Výrobky a služby uvedené v prihláške patria do tried 29 („kaviár, ryby a konzervované ryby, konzervované ikry a morské plody,
konzervované morské plody“), 31 („ikry a morské plody“) a 35 („informačné a poradenské služby týkajúce sa maloobchodného predaja,
dovoz a vývoz, správa obchodných záležitostí“) v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis
známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení.
Dňa 6. mája 2002 podal Caviar Anzali SAS námietku proti zápisu prihlasovanej ochrannej známky Spoločenstva. Námietka sa vzťahovala
len na časť výrobkov uvedených v prihláške ochrannej známky Spoločenstva, a to na:
–        „kaviár, ryby a konzervované ryby, konzervované ikry a morské plody, konzervované morské plody“ patriace do triedy 29,
–        „ikry a mäkkýše“ patriace do triedy 31.
Dôvodom uvedeným na podporu námietky bola pravdepodobnosť zámeny podľa článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 medzi
prihlasovanou ochrannou známkou a skoršou ochrannou známkou vo vlastníctve žalobcu. Predmetnou skoršou ochrannou známkou,
ktorá bola zapísaná pre kaviár (trieda 29) vo Francúzsku pod č. 92 432 018, s dátumom podania prihlášky 28. augusta 1992,
a ako medzinárodná ochranná známka pre ten istý výrobok pod č. 597 147, s dátumom podania prihlášky 18. februára 1993, je
táto obrazová ochranná známka CAVIAR ASTARA:
Námietka bola podaná vo francúzštine a na dôkaz zápisu skorších ochranných známok uvádzala kópiu osvedčenia o zápise z 19. novembra
2001 vydaného Institut national de la propriété industrielle (Národný inštitút priemyselného vlastníctva), francúzskou inštitúciou
s pôsobnosťou v oblasti zápisu ochranných známok, ako aj výpis z medzinárodného zápisu ochranných známok zo 14. novembra 2001
vydaný Svetovou organizáciou duševného vlastníctva (WIPO), tiež vo francúzskom jazyku.
Dňa 18. júna 2002 vyzvalo námietkové oddelenie ÚHVT žalobcu, aby si spomedzi angličtiny a španielčiny zvolil jazyk, ktorý
si želal stanoviť ako jazyk konania, a oznámilo mu, že všetku ďalšiu komunikáciu bude musieť predkladať v jazyku konania alebo
sprevádzanú prekladom. Ako odpoveď odoslal žalobca 1. júla 2002 námietku napísanú v angličtine.
Dňa 14. októbra 2002 oznámilo námietkové oddelenie žalobcovi, že mu do 15. februára 2003 plynie lehota na doplnenie skutočností,
dôkazov a pripomienok predložených na podporu jeho námietky. List uvádzal toto:
„Ak nepredložíte skutočnosti, dôkazy alebo tvrdenia v stanovenej lehote, [ÚHVT] vydá rozhodnutie o námietke na základe dôkazov,
ktoré má k dispozícii. Ak nepredložíte dokumenty potrebné na preukázanie skoršieho(-ích) práva(práv), na základe ktorého(-ých)
bola podaná námietka, resp. potrebné na preukázanie podstatných podmienok uplatnenia uvádzaných dôvodov vo vyššie stanovenej
lehote, námietka sa zamietne bez meritórneho preskúmania.
…
Pripomíname Vám, že všetky dokumenty musia byť predložené v jazyku konania, alebo ich musí sprevádzať preklad. [ÚHVT] nevezme
do úvahy dokumenty, ktoré neboli preložené do jazyku konania...
Preklad sa tiež vyžaduje pre každý dokument alebo osvedčenie, ktoré už boli založené do spisu, ak nie sú v jazyku konania...
Uvedený preklad treba predložiť vo forme samostatného dokumentu verne reprodukujúceho formu a obsah pôvodného dokumentu. Musí
obsahovať všetky podstatné náležitosti uvedené v priloženej inštrukcii.
...
V opačnom prípade [ÚHVT] nepreložené doklady nevezme do úvahy a rozhodnutie o námietke vydá tak, akoby k predloženiu týchto
dokladov nedošlo.“
K listu zo 14. októbra 2002 bola priložená inštrukcia o dôkazoch, ktoré majú byť predložené na podporu námietky, uvádzajúca
toto upresnenie:
„Preklady: ak sa má osvedčenie o zápise (resp. akýkoľvek dokument tohto druhu) preložiť do jazyka konania, je namietateľ povinný
preložiť všetky doklady, ktorých zoznam je uvedený vo vyššie uvedenej rubrike [„Skutočnosti, o ktorých sa má predložiť dôkaz“]
súvisiacej s článkom 8 ods. 1 vyššie uvedeného nariadenia č. 40/94, pričom použije štandardné názvy každého takého dokladu,
čo umožní jasným a jednoznačným spôsobom identifikovať povahu v ňom uvedených informácií. Nie je potrebné prekladať len administratívne
údaje, ktoré nemajú vplyv na obsah námietky.“
V stanovenej lehote, ktorá uplynula 15. februára 2003 (pozri bod 9 vyššie), žalobca nepredložil žiadne skutočnosti, dôkazy,
ani dodatočné pripomienky.
Dňa 10. apríla 2003 doručilo námietkové oddelenie žalobcovi pripomienky ďalšieho účastníka konania pred ÚHVT a uviedlo:
„Pripomíname Vám, že viac nie je možné predložiť nové pripomienky. [ÚHVT] Vám oznamuje, že vydá rozhodnutie zamietajúce námietku
ako nedôvodnú, pretože dôkazy o skorších právach neboli predložené v lehote stanovenej [ÚHVT]. V prípade nesúhlasu s týmto
záverom budete mať možnosť podať odvolanie po vydaní uvedeného rozhodnutia (článok 57 ods. 2 nariadenia č. 40/94).“
Dňa 14. apríla 2003 žalobca predložil v rámci odpovede na zásielku ÚHVT anglické preklady osvedčení o zápise, ktoré predtým
predložil vo francúzštine.
Námietkové oddelenie ÚHVT námietku 11. júna 2003 zamietlo. Domnievalo sa, že žalobca nepredložil doklady potrebné na preukázanie
skorších práv uvádzaných na podporu námietky. Preklady zaslané 14. apríla 2003 nevzal do úvahy z dôvodu, že ich žalobca predložil
po uplynutí lehoty stanovenej na preukázanie dôvodnosti námietky. Zdôraznilo, že žalobca si ako jazyk konania zvolil angličtinu,
že si bol vedomý svojej povinnosti predložiť preklad v súlade s pravidlom 17 ods. 2 nariadenia Komisie (ES) č. 2868/95 z 13. decembra
1995, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 303, s. 91; Mim. vyd. 17/001,
s. 189), a že mu bola stanovená lehota na predloženie skutočností, dôkazov, pripomienok a prekladov podľa pravidla 20 ods. 3,
pravidla 16 ods. 3 a pravidla 17 ods. 2 nariadenia č. 2868/95.
Dňa 5. augusta 2003 podal žalobca odvolanie proti rozhodnutiu námietkového oddelenia. Na podporu vyhlásenia o dôvodoch svojho
odvolania nanovo priložil osvedčenia o zápise spolu s prekladom do angličtiny.
Dňa 19. apríla 2004 druhý odvolací senát ÚHVT zamietol odvolanie žalobcu rozhodnutím R 479/2003-2 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).
Odvolací senát sa domnieval, že námietkové oddelenie bolo oprávnené zamietnuť námietku bez meritórneho preskúmania veci, pretože
žalobca nedoručil preklad osvedčení o zápise v jemu stanovenej lehote. Konštatoval, že námietkové oddelenie žalobcu riadne
oboznámilo s požiadavkami týkajúcimi sa prekladov a o prípadnom postihu pri ich nedodržaní, ale že žalobca ani nepredložil
uvedené preklady v stanovenej lehote, ani nežiadal o udelenie dodatočnej lehoty. Odvolací senát nakoniec preklady osvedčení
o zápise priložené k prehláseniu uvádzajúcemu dôvody odvolania odmietol ako neprípustné, pretože boli predložené po uplynutí
lehoty stanovenej námietkovým oddelením podľa pravidla 17 ods. 2 a pravidla 20 ods. 2 nariadenia č. 2868/95.

Návrhy účastníkov konania
Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
–        zrušil napadnuté rozhodnutie,
–        zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.
ÚHVT navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
–        zamietol žalobu,
–        zaviazal žalobcu na náhradu trov konania,
–        zaviazal ďalšieho účastníka konania pred odvolacím senátom na náhradu trov konania žalobcu v prípade zrušenia napadnutého
rozhodnutia.

Právny stav
Na podporu svojej žaloby žalobca v podstate uvádza tri žalobné dôvody zrušenia. Prvý z nich zakladá na porušení ustanovení
nariadení č. 40/94 a č. 2868/95 týkajúcich sa devolutívneho účinku odvolania pred odvolacím senátom. Druhý dôvod zakladá na
porušení všeobecnej zásady rovnosti zaobchádzania. V rámci tretieho dôvodu sa žalobca odvoláva na porušenie zásady správneho
úradného postupu a na nerešpektovanie „ducha“ nariadení č. 40/94 a č. 2868/95.

Argumentácia účastníkov konania
V rámci svojho prvého žalobného dôvodu sa žalobca domnieva, že napadnuté rozhodnutie porušuje ustanovenia týkajúce sa právomocí
odvolacieho senátu. Odkazuje na dvanáste odôvodnenie, na článok 57 ods. 1 a článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94, ako aj na
pravidlo 49 ods. 2 a pravidlo 50 ods. 1 nariadenia č. 2868/95. Z týchto ustanovení vyplýva, že odvolací senát vykonáva vo
vzťahu k námietkovému oddeleniu úplnú a nezávislú rozhodovaciu právomoc. Jeho preskúmanie nie je len preskúmaním zákonnosti
napadnutého rozhodnutia, ale prostredníctvom devolutívneho účinku odvolacieho konania novým posúdením sporu, pričom odvolací
senát je povinný preskúmať pôvodný návrh nanovo v celom rozsahu a vziať do úvahy včas poskytnuté dôkazy.
Podľa žalobcu je odvolací senát povinný podľa pravidla 49 ods. 2 a pravidla 50 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 oznámiť žalobcovi
všetky nedostatky spojené s predložením dokladu alebo poskytnutím prekladov. Pritom zdôrazňuje, že v tomto prípade mu odvolací
senát, ktorý obdržal preklady po druhýkrát, keďže tieto už boli priložené k prehláseniu uvádzajúcemu dôvody odvolania, žiaden
problém neoznámil. Žalobca sa domnieva, že ak by nebolo možné nanovo rozhodnúť o návrhu a dokladoch, dávala by sa tým námietkovému
oddeleniu možnosť prijať stanovisko poškodzujúce namietateľa, ktorého by potom vyzývalo na podanie odvolania s vedomím, že
toto bude pred odvolacím senátom neúspešné. Tým, že odvolací senát žalobcu nevyzval na nápravu konštatovaných nedostatkov,
pozbavil žalobcu možnosti podania účinného opravného prostriedku.
ÚHVT sa domnieva, že odvolací senát sa nedopustil žiadneho nesprávneho právneho posúdenia tým, že zamietol preklady, ktoré
mu boli poskytnuté.
ÚHVT sa domnieva, že rozsudok Súdu prvého stupňa z 23. septembra 2003, Henkel/ÚHVT – LHS (UK) (KLEENCARE) (T‑308/01, Zb. s. II‑3253)
nemožno vykladať tak, že účastníka konania oprávňuje predložiť skutočnosti a dôkazy na podporu námietky prvýkrát, alebo prípadne
druhýkrát, až odvolaciemu senátu, keď tento účastník nedodržal jemu stanovenú lehotu na predloženie týchto skutočností a dôkazov
námietkovému oddeleniu.
ÚHVT sa domnieva, že lehoty stanovené v pravidlách 16, 17, 20 a 22 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 sú premlčacími lehotami. Ak
sa nedodržanie tejto lehoty sankcionuje, ako je tomu v tomto prípade, stratou práva z dôvodu premlčacieho charakteru lehoty,
ÚHVT nemôže uplatniť na odsúhlasenie alebo odmietnutie dôkazov, ktoré neboli poskytnuté včas, diskrečnú právomoc vyplývajúcu
mu z článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94. Takýto záver vyplýva aj z vyššie citovaného článku 74 ods. 2, ktorý možno uplatniť,
len ak dôkazy neboli predložené „včas“ a nie, keď boli predložené „mimo lehoty“.
ÚHVT sa domnieva, že predloženie odvolania odvolaciemu senátu nemôže mať za účinok nové plynutie lehôt udelených námietkovým
oddelením. Také riešenie by viedlo k predĺženiu konania, ktoré by šlo na úkor zásady právnej istoty, ktorej súčasťou je ukončenie
konania v primeranej lehote. Podľa ÚHVT nemôže mať podanie odvolania retroaktívny účinok, ktorý umožní odstrániť dôsledky
nedodržania lehoty pôvodne stanovenej na prvom stupni. V opačnom prípade by ustanovenia týkajúce sa lehôt stratili svoj účinok.
Taký výklad je v súlade s judikatúrou vydanou v rozsudku Súdu prvého stupňa z 23. októbra 2002, Institut für Lernsysteme/ÚHVT
– Educational Services (ELS) (T‑388/00, Zb. s. II‑4301, bod 29).
ÚHVT odôvodňuje neprípustnosť prekladov tiež potrebou dodržať zásady práva na obranu prihlasovateľa ochrannej známky a rovnosti
prostriedkov účastníkov konania. Na jednej strane sa domnieva, že práva na obranu prihlasovateľa ochrannej známky vyžadujú,
aby sa tento od samého začiatku námietkového konania mohol presvedčiť o existencii a presnom rozsahu ochrany skoršieho práva
uvádzaného na podporu námietky, k tomu ale v tomto prípade nedošlo. Na druhej strane by došlo k porušeniu zásady rovnosti
prostriedkov účastníkov konania, ak by po zamietnutí námietky namietateľ mohol napraviť nepredloženie dokladov dodatočne.
Nedbanlivý namietateľ nemôže odôvodniť svoje opomenutie požiadavkou rešpektovania jeho práva byť vypočutý. Toto právo totiž
zanikne uplynutím lehoty stanovenej ÚHVT, okrem prípadu, že by nastala mimoriadna udalosť, ako napríklad faktická nemožnosť
poskytnúť skutočnosť alebo dôkaz počas stanovenej lehoty alebo odhalenie nových skutočností a dôkazov v priebehu konania.
Podľa ÚHVT skutočnosť, že existuje funkčná kontinuita medzi námietkovým oddelením a odvolacími senátmi, neumožňuje obmedziť
práva na obranu ďalšieho účastníka konania pred ÚHVT. Funkčná kontinuita naopak vyžaduje prijatie zhodných procesných pravidiel,
pokiaľ ide o lehoty, čo znamená, že právne dôsledky nedodržania lehoty zostávajú zachované pred odvolacím senátom.
ÚHVT popiera, že by pravidlo 49 ods. 2 nariadenia č. 2868/95 zaväzovalo odvolací senát oznámiť žalobcovi nedostatok týkajúci
sa prekladov. Podľa ÚHVT z judikatúry vydanej v rámci rozsudku Súdu prvého stupňa z 13. júna 2002, Chef Revival USA/ÚHVT −
Massagué Marín (Chef) (T‑232/00, Zb. s. II‑2749), vyplýva, že povinnosť oznámiť nedostatky aktu, ktorým sa podáva námietka,
sa týka len nedostatkov majúcich vplyv na prípustnosť odvolania, s vylúčením nedostatkov týkajúcich sa veci samej. ÚHVT (námietkové
oddelenia a odvolacie senáty) nie sú povinné oznámiť namietateľovi nedostatok týkajúci sa dôkazu skoršieho práva alebo jeho
prekladu, čo sú podmienky podstaty námietky.

Posúdenie Súdom prvého stupňa
Článok 62 ods. 1 nariadenia č. 40/94 stanovuje, že odvolací senát môže vykonávať buď všetky právomoci v rámci právomoci oddelenia
zodpovedného za rozhodnutie, voči ktorému sa podáva odvolanie, alebo prípad postúpiť tomuto oddeleniu na ďalšie konanie. Z tohto
ustanovenia, ako aj z textu nariadenia č. 40/94 vyplýva, že odvolací senát má pri rozhodovaní o odvolaní rovnaké právomoci
ako oddelenie, ktoré prijalo napadnuté rozhodnutie, a že jeho preskúmanie sa vzťahuje na spor v celom rozsahu až ku dňu, keď
o ňom rozhoduje.
Z tohto článku a z dobre ustálenej judikatúry tiež vyplýva, že medzi jednotlivými útvarmi ÚHVT, t. j. prieskumovým pracovníkom,
námietkovým oddelením, oddelením pre správu ochranných známok a právne otázky a výmazovými oddeleniami na jednej strane a odvolacími
senátmi na druhej strane, existuje funkčná kontinuita (pozri rozsudok KLEENCARE, už citovaný, bod 25 a citovanú judikatúru).
Z tejto funkčnej kontinuity medzi jednotlivými oddeleniami ÚHVT vyplýva, že v rámci nového preskúmania, ktoré sú odvolacie
senáty povinné uskutočniť v súvislosti s rozhodnutiami prijatými útvarmi ÚHVT rozhodujúcimi na prvom stupni, sú odvolacie
senáty povinné založiť svoje rozhodnutie na všetkých skutkových a právnych okolnostiach, ktoré dotknutý účastník konania predložil
buď v rámci konania v prvom stupni alebo v odvolacom konaní [rozsudky KLEENCARE, už citovaný, bod 32; z 1. februára 2005,
SPAG/ÚHVT – Dann a Backer (HOOLIGAN), T‑57/03, Zb. s. II‑287, bod 18, a z 9. novembra 2005, Focus Magazin Verlag/ÚHVT – ECI
Telecom (Hi-FOCuS), T‑275/03, Zb. s. II‑4725, bod 37].
Preto odvolacie senáty môžu bez toho, aby bol dotknutý článok 74 ods. 2 nariadenie č. 40/94, vyhovieť odvolaniu na základe
nových skutkových okolností uvedených účastníkom konania, ktorý podal odvolanie, alebo ešte na základe nových ním poskytnutých
dôkazov [rozsudky Súdu prvého stupňa z 3. decembra 2003, Audi/ÚHVT (TDI), T‑16/02, Zb. s II‑5167, bod 81, a KLEENCARE, už
citovaný, bod 26]. Preskúmanie odvolacími senátmi sa neobmedzuje na skúmanie zákonnosti napadnutého rozhodnutia, ale prostredníctvom
devolutívneho účinku odvolacieho konania v sebe zahŕňa nové posúdenie sporu v jeho celku, pričom odvolacie senáty sú povinné
preskúmať pôvodný návrh nanovo v celom rozsahu a vziať do úvahy včas poskytnuté dôkazy.
Na rozdiel od tvrdenia ÚHVT týkajúceho sa konania
inter partes
, funkčná kontinuita medzi jednotlivými oddeleniami ÚHVT nemá za následok, že účastník konania, ktorý pred útvarom rozhodujúcim
na prvom stupni nepredložil určité skutkové a právne okolnosti v lehotách stanovených týmto útvarom, sa nebude môcť v zmysle
článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94 dovolať týchto okolností pred odvolacím senátom. Naopak, funkčná kontinuita má za následok,
že tento účastník konania má právo odvolať sa na tieto okolnosti pred odvolacím senátom [rozsudok Hi-FOCuS, už citovaný, bod
37]. Tvrdenie ÚHVT znova popiera všeobecnú právomoc odvolacieho senátu na rozhodnutie o spore.
Pravidlo uvedené v článku 74 ods. 1 nariadenia č. 40/94, podľa ktorého ÚHVT pristúpi k preskúmaniu skutočností
ex offo
, stanovuje dve obmedzenia. Na jednej strane sa v rámci konaní týkajúcich sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu preskúmanie
obmedzí na skutočnosti týkajúce sa dôvodov, dôkazov a návrhov predložených účastníkmi konania. Na druhej strane odsek 2 tohto
článku priznáva ÚHVT fakultatívnu právomoc nevziať do úvahy dôkazy, ktoré účastníci konania nepredložili „včas“.
Pritom z funkčnej kontinuity, ktorá je pre vzťah medzi oddeleniami ÚHVT charakteristická, vyplýva, že pojem „včas“ sa má na
účely odvolacieho konania pred odvolacím senátom vykladať ako odkazujúci na lehotu uplatniteľnú pre podanie odvolania, ako
aj na lehoty stanovené v priebehu predmetného konania. Keďže sa tento pojem vzťahuje na všetky konania prebiehajúce na ÚHVT,
nebude mať plynutie lehôt stanovených útvarom rozhodujúcim na prvom stupni na predloženie dôkazov vplyv na otázku, či tieto
dôkazy boli predložené odvolaciemu senátu „včas“. Odvolací senát je tak povinný vziať do úvahy jemu predložené dôkazy nezávisle
od skutočnosti, či tie boli alebo neboli predložené námietkovému oddeleniu.
Tvrdenie ÚHVT, že pojem „nie včas“ nie je zhodný s pojmom „mimo lehoty“ a že existencia lehoty stanovenej námietkovým oddelením
podľa pravidla 22 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 bráni uplatňovaniu článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94 a tvorí prekážku diskrečnej
právomoci, ktorú toto ustanovenie priznáva ÚHVT, nemožno prijať. Na prvom mieste totiž z judikatúry vyplýva, že článok 74
ods. 2 nariadenia č. 40/94 priznáva ÚHVT voľnú úvahu pri zohľadňovaní dokladov predložených po uplynutí lehoty [rozsudok Súdu
prvého stupňa z 8. júla 2004, MFE Marienfelde/ÚHVT (HIPOVITON), T‑334/01, Zb. s. II‑2787, bod 57]. Na druhom mieste tvrdenie
ÚHVT sa znova snaží presadiť výklad vykonávacieho pravidla v rozpore s jasnými pojmami všeobecného nariadenia.
V tomto prípade je nesporné, že ak žalobca predložil preklad uvedených osvedčení o zápise do jazyka konania po uplynutí lehoty,
ktorú mu stanovilo námietkové oddelenie, v každom prípade tieto dokumenty priložil k svojmu prehláseniu uvádzajúcemu dôvody
odvolania podanému odvolaciemu senátu.
Preto, keďže žalobca sporné dokumenty predložil v rámci prílohy svojho prehlásenia podaného odvolaciemu senátu v štvormesačnej
lehote stanovenej článkom 59 nariadenia č. 40/94, nemožno ich predloženie posudzovať ako oneskorené v zmysle článku 74 ods. 2
nariadenia č. 40/94. Preto odvolací senát nemohol odmietnuť vziať tieto dokumenty do úvahy (pozri v tomto zmysle rozsudok
Hi-FOCuS, už citovaný, bod 38).
Za týchto okolností nie je už citovaný rozsudok Chef, na ktorý odkazuje ÚHVT, v ktorom nejde o dôkazy predložené odvolaciemu
senátu, ale o otázku, či námietkové oddelenie bolo povinné upozorniť namietateľa na nedostatok spočívajúci v jeho opomenutí
predložiť v lehote stanovenej na tento účel preklad osvedčenia o zápise skoršej národnej ochrannej známky, relevantný. Okrem
toho, berúc do úvahy, že namietateľ v tejto veci nepredložil preklad ani po uplynutí lehoty, Súd prvého stupňa nepokladal
za potrebné vyjadriť sa v súvislosti s otázkou, či a v akom rozsahu môžu alebo nemôžu byť skutočnosti a dôkazy predložené
po uplynutí lehoty stanovenej ÚHVT zohľadnené týmto orgánom na základe článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94 (rozsudky Chef,
už citovaný, body 63 až 65, a Hi-FOCuS, už citovaný, bod 39).
V tejto súvislosti nemožno ani prijať odkaz ÚHVT na už citovaný rozsudok ELS týkajúci sa predloženia dôkazov používania skoršej
ochrannej známky námietkovému oddeleniu po uplynutí lehoty stanovenej ÚHVT, pretože ak boli dôkazy odvolaciemu senátu predložené
včas, tento je povinný vziať ich do úvahy pri preskúmaní odvolania (rozsudky KLEENCARE, už citovaný, bod 32, a Hi‑FOCuS, už
citovaný, bod 40).
V rozpore s tvrdením ÚHVT, pripustenie nových dôkazov pred odvolacím senátom nijakým spôsobom nepredstavuje porušenie práv
prihlasovateľa ochrannej známky na obranu, pretože tento sa môže presvedčiť o existencii a presnom rozsahu ochrany skoršieho
práva uvádzaného na podporu svojej námietky. Ak sú tieto dokumenty súčasťou prejednania len v štádiu odvolacieho konania,
práva na obranu prihlasovateľa ochrannej známky nie sú porušené, ak tento môže spochybniť existenciu alebo rozsah skorších
práv pred odvolacím senátom na základe článku 61 ods. 2 nariadenia č. 40/94.
V tomto prípade predložil ďalší účastník konania pred ÚHVT vo svojom vyjadrení zo 4. októbra 2002 podanom námietkovému oddeleniu
svoje vysvetlenia vo veci samej ešte predtým, než ÚHVT požadoval od žalobcu poskytnúť dôkazy o námietke v jazyku konania a namietal
nezrozumiteľnosťou osvedčení vydaných vo francúzštine, ktoré žalobca predložil. Vzhľadom na vyššie uvedené ÚHVT nemôže tvrdiť,
že ďalší účastník konania pred odvolacím senátom sa nemohol presvedčiť o existencii a presnom rozsahu ochrany skorších práv
uvádzaných na podporu námietky. Treba teda vyvodiť záver, že v tomto spore nemala prípustnosť prekladov v štádiu odvolacieho
konania vplyv na rozsah práv na obranu ďalšieho účastníka konania pred ÚHVT alebo na zásadu rovnosti prostriedkov účastníkov
konania.
Okrem toho tvrdenie ÚHVT, že konanie o zápise ochranných známok Spoločenstva by sa výrazne predĺžilo, ak by účastníci konania
mohli predložiť skutkové okolnosti alebo dôkazy prvýkrát pred odvolacím senátom, nemožno v tomto prípade prijať. Naopak, práve
skutočnosť odmietnutia prijatia dodatočného prekladu predloženého odvolaciemu senátu mala za následok predĺženie tohto konania
(pozri v tomto zmysle rozsudok Hi-FOCuS, už citovaný, bod 42).
Z uvedeného vyplýva, že odvolací senát si tým, že nevzal do úvahy dokumenty, ktoré mu žalobca predložil v lehote stanovenej
v článku 59 nariadenia č. 40/94, nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú v rámci skúmania pravdepodobnosti zámeny podľa článku
8 ods. 1 písm. b) uvedeného nariadenia a porušil článok 74 uvedeného nariadenia (pozri v tomto zmysle rozsudok Hi-FOCuS, už
citovaný, bod 43).
V každom prípade je vhodné preskúmať dôsledky, ktoré treba vyvodiť z tohto nesprávneho právneho posúdenia. Podľa ustálenej
judikatúry totiž vada konania má za následok zrušenie rozhodnutia alebo jeho časti len v prípade, ak sa preukáže, že pri neexistencii
tejto vady by napadnuté rozhodnutie mohlo mať iný obsah (rozsudky Súdneho dvora z 29. októbra 1980, Van Landewyck a i./Komisia,
209/78 až 215/78 a 218/78, Zb. s. 2111, bod 47, a z 23. apríla 1986, Bernardi/Európsky parlament, 150/84, Zb. s. 1375, bod
28; rozsudky Súdu prvého stupňa zo 6. júla 2000, Volkswagen/Komisia, T‑62/98, Zb. s. II‑2707, bod 283, a z 5. apríla 2006,
Degussa/Komisia, T‑279/02, Zb. s. II‑897, bod 416). Rovnako z čítania článku 63 ods. 2 v spojení s ods. 3 tohto článku nariadenia
č. 40/94 vyplýva, že rozhodnutia odvolacích senátov môžu byť zrušené alebo zmenené len v prípade, ak došlo k vecnému alebo
formálnemu porušeniu [rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. decembra 2002, eCopy/ÚHVT (ECOPY), T‑247/01, Zb. s. II‑5301, bod 46].
V tomto prípade nemožno vylúčiť, že dôkazy, ktoré odvolací senát neprávom odmietol vziať do úvahy, mohli zmeniť obsah napadnutého
rozhodnutia a nie je v právomoci Súdu prvého stupňa nahradiť ÚHVT v posúdení predmetných podkladov.
Je teda potrebné zrušiť napadnuté rozhodnutie bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o ostatných žalobných dôvodoch.

O trovách
Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť
trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže ÚHVT nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu
trov konania v súlade s návrhom žalobcu.
Návrh ÚHVT, aby ďalší účastník konania pred ÚHVT, Novomarket, bol zaviazaný na náhradu trov konania žalobcu v prípade zrušenia
napadnutého rozhodnutia, treba zamietnuť. Rokovací poriadok totiž nestanovuje možnosť zaviazať na náhradu trov konania účastníka,
ktorý nevstúpil do konania pred Súdom prvého stupňa ako vedľajší účastník konania, čo v tejto veci platí pre Novomarket.
Z týchto dôvodov
SÚD PRVÉHO STUPŇA (prvá komora)
rozhodol a vyhlásil:
1.
Rozhodnutie druhého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z 19. apríla
2004 (vec R 479/2003) sa zrušuje.
2.
ÚHVT je povinný nahradiť trovy konania.
Cooke
García-Valdecasas
Labucka
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 11. júla 2006.
Tajomník

Predseda komory
E. Coulon

R. García-Valdecasas
*
Jazyk konania: francúzština.