CELEX: 61999TJ0342
Konkurents
Tühistamishagi

Asjaolud ja menetlus
Ühendkuningriigi äriühing Airtours plc, kes tegutseb peamiselt reisikorraldajana ning pakettreiside pakkujana, teatas 29. aprillil
1999 oma kavatsusest omandada 100% suurune osalus ühes oma konkurentidest, Ühendkuningriigi reisikorraldajas First Choice
plc‑s.
Samal päeval teavitas Airtours komisjoni sellest koondumise kavast vastavalt nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määruse (EMÜ)
nr 4064/89 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (EÜT L 395, lk 1, ELT eriväljaanne 08/01, lk 31; parandused
EÜT 1990, L 257, lk 13), viimati muudetud nõukogu 30. juuni 1997. aasta määrusega (EÜ) nr 1310/97 (EÜT L 180, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01,
lk 164), (edaspidi „määrus nr 4064/89”) artiklile 4.
Komisjon leidis 3. juuni 1999. aasta otsusega, et koondumine tekitab tõsiseid kahtlusi kokkusobivuses ühisturuga, ning otsustas
vastavalt määruse nr 4064/89 artikli 6 lõike 1 punktile c algatada põhjaliku uurimise menetluse.
9. juulil 1999 saatis komisjon hagejale määruse nr 4064/89 artikli 18 alusel vastuväiteteatise, milles ta esitas põhjused,
miks ta leidis eelkõige, et kavandatav koondumine tekitab kollektiivse valitseva seisundi Ühendkuningriigi turul lähivälismaa
pakettreiside osas. Hageja vastas sellele vastuväiteteatisele 25. juulil 1999.
Arutelude eest vastutav komisjoni ametnik viis 28. ja 29. juulil 1999 läbi suulise arutelu vastavalt komisjoni 1. märtsi 1998. aasta
määruse (EÜ) nr 447/98 määruses nr 4064/89 ettenähtud teatiste, tähtaegade ja ärakuulamiste kohta (EÜT L 61, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01,
lk 284) artiklitele 14, 15 ja 16.
Hageja pakkus 7. septembril 1999 määruse nr 4064/89 artikli 8 lõike 2 alusel välja rea kohustusi, et lahendada tuvastatud
konkurentsiprobleemid.
9. septembril 1999 kogunes ettevõtjate koondumisega tegelev nõuandekomitee ning andis oma arvamuse koondumise ning hageja
pakutud kohustuste kohta.
15. septembril 1999 toimus hageja ja komisjoni esindajate vaheline koosolek, mille lõpus esitas hageja siduva ettepaneku kohustuste
võtmiseks muudetud kujul.
22. septembri 1999. aasta otsusega (juhtum IV/M.1524 – Airtours/First Choice) (otsus K(1999) 3022 (lõplik), avaldatud numbri
2000/276/EÜ (EÜT 2000, L 93, lk 1; edaspidi „otsus”) all) tunnistas komisjon vastavalt määruse nr 4064/89 artikli 8 lõikele 3
koondumise ühisturuga ja Euroopa Majanduspiirkonna toimimisega kokkusobimatuks, kuna koondumine tekitab lähivälismaa pakettreiside
Ühendkuningriigi turul kollektiivse valitseva seisundi, mis takistab märkimisväärselt konkurentsi ühisturul. Komisjon täpsustas
otsuses, et 7. septembril 1999 Airtoursi pakutud kohustused ei olnud piisavad, et vältida kollektiivse valitseva seisundi
tekkimist, ning et 15. septembril 1999 esitatud kohustused võeti liiga hilja, et neid oleks menetluse selles staadiumis võimalik
arvesse võtta.

Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas 2. detsembril 1999 käesoleva hagiavalduse.
Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Esimese Astme Kohus alustada suulist menetlust ning kutsus menetlust korraldavate
meetmete raames hagejat ja komisjoni esitama teatavaid dokumente ning vastama kirjalikult hulgale küsimustele.
Komisjoni 27. juuli 2001. aasta ning 3. augusti 2001. aasta kirjaga ning hageja 31. augusti 2001. aasta kirjaga täitsid pooled
need nõuded, mille Esimese Astme Kohus esitas menetlust korraldavate meetmete raames.
Poolte kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu küsimustele kuulati ära 11. oktoobril 2001 toimunud kohtuistungil.
Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
–        tühistada otsus;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Esimese Astme Kohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.

Põhiküsimus
Hageja esitab oma hagi toetuseks neli väidet. Esimene väide puudutab ilmseid hindamisvigu asjaomase tooteturu määratlemisel
ning EÜ artikli 253 rikkumist. Teise väite kohaselt on rikutud määruse nr 4064/89 artiklit 2 ja õiguskindluse põhimõtet, kuna
komisjon kohaldas käesoleva asja uurimisel kollektiivse valitseva seisundi uut ja vale mõistet, samuti on rikutud EÜ artiklit 253.
Kolmas väide puudutab määruse nr 4064/89 artikli 2 rikkumist, kuna komisjon leidis, et teatatud koondumine tekitab kollektiivse
valitseva seisundi, samuti EÜ artikli 253 rikkumist. Neljanda väite kohaselt on rikutud määruse nr 4064/89 artikli 8 lõiget 2
ning proportsionaalsuse põhimõtet, kuna komisjon ei nõustunud tema pakutud kohustustega.

Esimene väide, et kõnealune tooteturg on määratletud ekslikult ning rikutud on EÜ artiklit 253
A –
Otsus
Mis puudutab Ühendkuningriigi tarbijatele välismaa pakettreiside korraldamise kui kõnealuste teenuste turu määratlust, mille
hageja on ainsana vaidlustanud, siis otsuses eristatakse kahte eraldiseisvat turgu, nimelt kaugsihtkohaga pakettreiside (edaspidi
„kaugreisid”) ning lähisihtkohaga pakettreiside (edaspidi „lähireisid”) jaoks. Siinkohal on otsuses täpsustatud, et reiside
korraldamisel loetakse kaugsihtkohaks sihtkohta, mille puhul lennuaeg Ühendkuningriigist on märkimisväärselt üle kolme tunni,
välja arvatud lennud Vahemere idaosas asuvatele saartele või Kanaari saartele, mis võivad kesta kuni ligikaudu neli tundi.
Seetõttu kuuluvad kõik reisisihtkohad Euroopas (mandril ja saartel) ning Põhja-Aafrikas kategooria „lähisihtkohad” alla vastupidi
sihtkohtadele, mis asuvad näiteks Kariibi meres, Ameerikas või Kagu-Aasias, mille puhul on lendude kestus märkimisväärselt
(üldjuhul vähemalt kaks korda) pikem (otsuse põhjendused 10–13).
Otsuse põhjendustes 16–28 on esitatud põhjused, miks komisjon leidis, et erinevused kaugreiside ja lähireiside vahel on konkurentsiõiguslikust
aspektist lähtudes suuremad kui sarnasused, mistõttu on teatatud koondumise hindamisel õigustatud lähtuda kahest eraldiseisvast
turust. Need põhjendused on järgmised:
a)      ühelt poolt kauglendude ja lähilendude piiratud asendatavust lennuettevõtjate jaoks (ja seega vertikaalselt integreeritud
reisikorraldajate jaoks), arvestades piiratud võimalusi kasutada samu lennukeid lähi‑ ja kaugsihtkohtadel, kasutuskulu suurtel
õhusõidukitel võrreldes väiksemate lennukite omaga ning raskusi, mida tšarterlennuettevõtjad (sh nendega seotud ettevõtjad)
peavad ületama, kui nad püüavad „märkimisväärselt ümber kujundada [oma] lennukiparki kauglennu- ja lähilennumahtude vahel”,
nimelt investeeringute vajadus, selleks vajalik aeg ning keerukus rentida lennukeid lühikeseks perioodiks, kuna tšarterlennuettevõtjad
(sh nendega seotud ettevõtjad) omavad suuremat osa oma lennukitest või rendivad neid suhteliselt pikaks perioodiks (tavapäraselt
viieks aastaks), et vähendada kulusid, tagada kvaliteet ning kindlustada pakkumise jätkuvus (otsuse põhjendused 16–18);
b)      teiselt poolt asjaolu, et lõpptarbija hinnangul esineb rida märkimisväärseid erinevusi lähivälismaa pakettreiside ja kaugvälismaa
pakettreiside vahel:
–        esiteks mis puudutab puhkusereisi kirjeldust või ideed: kaugreisid näivad eksootilisemad ning on seega kohasemad üksikutele
või lasteta paaridele; lähireisid näiteks sihtkohaga Vahemere äärde on huvipakkuvamad pigem peredele (otsuse põhjendus 20);
–        teiseks mis puudutab puhkusereisile mineku aega: kaugreisid on vähem kohased koos perekonnaga reisivale Ühendkuningriigi tarbijale,
kes eelistab välismaa pakettreise suveperioodil (ligikaudu juuli keskel kuni augusti lõpuni), mis langeb kokku koolivaheajaga
(ja teatavates piirkondades ka ettevõtete kollektiivpuhkustega) (otsuse põhjendus 20);
–        kolmandaks mis puudutab reisijateveo kestust: oluliselt pikem lennuaeg võib teatavaid tarbijaid sundida loobuma kaugreisidest,
isegi kui need oleksid lähireisidega võrreldavad oma muudelt omadustelt, nagu ilm, asukoht, hind, viisakohustus, meditsiinilised
nõuded jne (otsuse põhjendus 21);
–        neljandaks mis puudutab asendatavuse puudumist lähisihtkoha ja kaugsihtkoha hindade vahel: hinnad on oluliselt kõrgemad kaugreisidel
ning hinnad ühtivad piiratud osas vaid võrreldavat liiki kaug- ja lähireiside puhul. Kuigi mõlemat liiki puhkusereiside hinnad
võivad eelkõige teatavatel aegadel aastas (näiteks halbade ilmastikutingimuste korral) olla identsed või sarnased, ei piisa
siiski sellest väga piiratud kattumisest, et mõjutada hindu kogu lähisihtkoha turul, kuna asjaomased puhkusereisid kaugsihtkohta
on tegelikult asendatavad vaid klientidest väga väikese osa puhul (otsuse põhjendused 22–26).
B –
Kõnealuse tooteturu mõiste
Kõigepealt tuleb märkida, et kõnealuse turu kohane määratlemine on määruse nr 4064/89 käesolevas asjas kohaldamisel oluline
eeltingimus, et hinnata teatatud koondumise mõju konkurentsile (vt selle kohta Euroopa Kohtu 31. märtsi 1998. aasta otsus
liidetud kohtuasjades C‑68/94 ja C‑30/95: Prantsusmaa jt
vs.
komisjon, nn Kali & Salzi kohtuasi, EKL 1998, lk I‑1375, punkt 143).
Koondumisega seotud toodete turu määratlemisel tuleb arvesse võtta majanduslikku konteksti tervikuna, nii et oleks võimalik
hinnata kõnealus(t)e ettevõtja(te) tegelikku majanduslikku võimsust, ning selleks tuleb eelnevalt määratleda tooted, mis –
olemata asendatavad teiste toodetega – on vastastikku piisavalt asendatavad ettevõtja(te) pakutavate toodetega mitte üksnes
nende objektiivsete tunnuste, vaid ka konkurentsitingimuste ning pakkumise ja nõudluse struktuuri poolest turul (vt selle
kohta Euroopa Kohtu 14. novembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑333/94 P: Tetra Pak
vs.
komisjon, EKL 1996, lk I‑5951, punktid 10 ja 13, ning Esimese Astme Kohtu 6. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas T‑83/91:
Tetra Pak
vs.
komisjon, EKL 1994, lk II‑755, punkt 63).
Hageja vaidleb vastu otsuses esitatud kõnealuse tooteturu määratlusele. Selle asemel et piirata asjaomane turg lähivälismaa
pakettreiside turuga, oleks komisjon pidanud turu määratlema turuna, mis sisaldab kõiki välismaa pakettreise, sh kaugvälismaa
pakettreise. Hageja heidab komisjonile ette, et viimane kaldus kõrvale oma varasemast praktikast välismaa pakettreiside turu
määratlemise kohta, ning väidab, et komisjon ei hinnanud nõuetekohaselt nõudluse asendatavust ja pakkumise asendatavust. Selle
põhjendamisvea tõttu on otsuses ilmsed hindamisvead, millest tulenevalt on rikutud õigusnormi.
Komisjoni käsitluse osas, mille kohaselt kaug- ja lähireiside puhul ei ole nõudlus asendatav, leiab hageja, et komisjoni argumendid
esiteks toote erinevate tunnuste ning teiseks kaug- ja lähireiside keskmiste hindade erinevuse kohta on valed.
Esiteks viitab hageja toote omadustele ning vaidleb vastu komisjoni väidetele, et kaugreisid on eksootilisemad, sobivad vähem
perekondadele ning on seotud pikema lennukestusega. Nii on sellised lähisihtkohad nagu Türgi või Põhja-Aafrika „eksootilisemad”
kui kaugsihtkohad nagu Florida ja Dominikaani Vabariik, mis on pigem „perereiside sihtkohad”. Mis puudutab aga reisi kestust
kuni majutuskohani, siis võib see lähireisi puhul olla sama pikk kui kaugreisi puhul, kuna oluline on reisi kogukestus, mis
hõlmab majutuskohta registreerimist ja kohalevedu, mitte aga lennukestust kitsas tähenduses. Lõpuks leiab hageja, et reisikorraldajad
pakuvad nii kaugreiside kui lähireiside segmendis erinevaid reisiliike, et arvestada erinevaid elustiile (näiteks koos või
ilma pereta) ning eelistusi (eeskätt seoses majutusega, toitlustusega, tegevustega, huvidega jms).
Teiseks väidab hageja puhkusereiside hindade erinevuste osas, et oluline ei ole märkida, et kaugreiside keskmised hinnad ületavad
lähireiside omi, kui nagu käesolevas asjas on tegemist väga erinevate toodetega. Hageja viitab ka hindade kattuvusele puhkusereisi
mõlema liigi vahel, kuna osa lende lähisihtkohta on samast hinnaklassist kui teatavad lennud kaugsihtkohta.
Esimese Astme Kohus leiab, et toimikust nähtub, et võttes arvesse tarbijate eelistusi, lendude keskmist kestust, keskmist
hinnataset ning igat liiki sihtkoha jaoks kasutatava lennukipargi piiratud vahetatavust, jõudis komisjon järeldusele, et lähireiside
turg on eraldiseisev kaugreiside turust. Komisjon jõudis sellele järeldusele vaidlemata seejuures vastu sellele, et kaugvälismaa
pakettreisid muutuvad tarbijate hulgas üha populaarsemaks, ega ka sellele, et vastuses vastuväiteteatisele hageja viidatud
turu-uuringud (vt British National Travel Survey, 1998, volume 4, ja The 1998 Holiday Market, ja Mintel, „Holidays: The booking
procedure, 1997”) toovad esile Ühendkuningriigi tarbijate tendentsi laiendada oma puhkusereiside geograafilist piiri eelkõige
teisele poole Atlanti. Komisjon ei vaielnud vastu ka asjaolule, et esiteks reisis oluline osa puhkusereisijatest (36%), kes
käisid lähireisidel viie viimase aasta jooksul, sel perioodil ka kaugsihtkohtadesse, ning teiseks veel olulisem osa puhkusereisijaid
(62%) teevad seda „väga” või „piisavalt” suure tõenäosusega järgneva viie aasta jooksul, nagu mainis hageja oma vastuse vastuväiteteatisele
tabelis 2.4.
Seega peab Esimese Astme Kohus kontrollima, kas komisjon tegi ilmse hindamisvea, leides, et need tegurid õigustavad kõnealuse
tooteturu kitsast määratlust, välistades kaugreisid, mille puhul ta leidis, et need ei ole vastastikku piisavalt asendatavad
lähireisidega.
Esiteks mis puudutab lendude keskmist kestust, siis rõhutas komisjon, ilma et hageja oleks talle selles punktis vastu vaielnud,
olulist erinevust kaugsihtkoha lendude keskmise kestuse, mis on üle kaheksa tunni, ja lähisihtkoha lendude keskmise kestuse
vahel, mis on enamasti alla kolme tunni (Ühendkuningriigist võivad lennud Vahemere idaosas asuvatele saartele või Kanaari
saartele kesta kuni ligikaudu neli tundi). Hageja väidab, et praktikas ei ole tarbijate jaoks oluline mitte lennu kestus,
vaid kogu veo kestus kodukohast sihtkoha hotelli. Siiski ei saa ta tugineda sellele argumendile, et suhestada vaieldamatut
erinevust lendude keskmise kestuse vahel, mis on keskmiselt kolm tundi lendude puhul lähisihtkohta ja kaheksa tundi lendude
puhul kaugsihtkohta, kuna lennujaamast hotelli kohaleveo kestus võib sõltumata sihtkohast ka tegelikkuses varieeruda.
Teiseks mis puudutab nende hindade olulisust, millega müüakse kahte liiki puhkusereise, ning nende hindade mõju tarbijatele,
siis leiab komisjon, et erinevused kaugreiside ja lähireiside keskmise hinna vahel on sellised, mis õigustavad eraldiseisvate
turgude määratlust. Selles osas tuleb märkida, et komisjon möönab, et mõlemat liiki puhkusereiside hindade vahel on teatav
ühtimine. Siiski väidab komisjon, et see ühtimine ei ole piisav, et mõlemat toodet võiks käsitleda asendatavatena või et ühe
toote hinnad võiksid mõjutada teise hindu.
Komisjon esitab otsuse põhjenduses 23 põhjused, miks ta leidis, et kahte liiki puhkusereiside vahel puudub hindade asendatavus.
Ta leiab, et tarbijatele pakutud hinnad on märkimisväärselt kõrgemad kaugreiside puhul, mis nähtub komisjoni teabenõudele
29. juuni 1999. aasta vastuse lisas 1a hageja esitatud teabest.
Esiteks leidis komisjon, et 1998. aasta suve kaugreiside keskmise „kataloogihinna” ja lähireiside vastava hinna vahel oli
erinevus üle 100%. Komisjon käsitles seda küsimust ka sarnaseid pakettreise (neliteist ööd, kolm tärni, ilma söögita) Floridas
ja Hispaanias võrreldes ning leidis, et lähireisid on keskmiselt ligikaudu poole odavamad kaugreisidest. Sarnane võrdlus Florida
ja Kreeka või Kanaaride vahel andis peaaegu samad tulemused (erinevus ligikaudu 30–40% toitlustusega ööbimise puhul). Otsus
sisaldab Airtoursi brošüürides pakutavate teatavate lähi- ja kaugreisisihtkohtade kohta üksikasjalikke näitlikke hinnavõrdlusi,
mis kinnitavad olulisi erinevusi hindades kahe sihtkohaliigi vahel.
Hageja leiab, et keskmised hinnad ei ole kohane meede, et võrrelda hinna mõju tarbijate otsustele, kui tooted on selgelt eristatud.
Ta väidab, et kõnealuse toote turu määratlemisel on oluline „piiripealsete klientide” käitumine ning küsimus, kas nad on kaugreisidega
valmis asendama lähireise, kui viimaste hind peaks tõusma. Komisjon möönab, et keskmised hinnad ei peegelda tingimata piiripealseid
hindu, kuid ta leiab, et kui erinevused on nii suured, nagu käesolevas asjas, on vähetõenäoline, et esineb piisav valik tõepoolest
võrreldavaid kaugreise piisavalt sarnaste hindadega, selleks et need hinnad võiksid avaldada konkurentsisurvet lähireiside
hindadele, kuna vastavaid kaugreise loeb üksnes väga väike osa tarbijatest tegelikuks asendusvõimaluseks.
Seega tuleb uurida, kas komisjon tegi ilmse hindamisvea piiriala suuruse küsimuses, st kui suur on nende klientide arv, kes
on lähireiside hindade tõusu korral valmis reageerima sellega, et nad hakkavad ostma kaugreise, võrreldes selliste klientide
koguarvuga, kes ostavad reisikorraldajatelt tavaliselt lähireise.
Siinkohal tuleb kõigepealt märkida, et poolte vahel puudub vaidlus, et välismaa pakettreiside Ühendkuningriigi tarbijad on
üldiselt nende toodete osas väga hinnatundlikud.
Komisjoni käsitlus on esitatud otsuse põhjenduses 24, kus komisjon möönab, et „teatavate kaugreiside hinnad võivad eeskätt
teatavatel aegadel aastas (näiteks halbade ilmastikutingimuste korral) olla identsed või sarnased kõrgema hinnaklassi lühireiside
hindadega (suvine kõrghooaeg, kvaliteetsem majutus)”. Sellegipoolest leidis ta, et „ei saa ka oodata, et sellest väga piiratud
kattumisest piisaks konkurentsisurve avaldamiseks hindadele kogu lühireiside turul, kuna kaugsihtkohtade vastavaid puhkusereise
loeb hinna poolest või muudel põhjustel üksnes väga väike osa tarbijatest tegelikuks asendusvõimaluseks”.
Selle seisukoha toetuseks rõhutas komisjon otsuse põhjenduses 25, et mitte ükski kaugsihtkohtadest, millele hageja viitas
oma vastuses vastuväiteteatisele (tabel 2.6) oma arvamuse toetamiseks hindade kattumise osas, ei kuulu samasse hinnaklassi
sellega, mille ta tõi välja eelnevalt.
Komisjoni 15. ja 21. juuni 1999. aasta infonõuetele vastuseks hageja saadetud 29. juuni 1999. aasta kirja lisade 1a ja 2 (dokumendid
esitas komisjon menetlust korraldavate meetmete raames, vt komisjoni esitatud esimese dokumendikogumiku lisa 6b/7b) uurimisel
selgub, et komisjon väitis õigesti, et keskmiste hindade vahelised erinevused on märkimisväärsed, eeskätt kui võrdlus puudutab
sama hooaja (suvi või talv) hindu. Lisa 1a näitab nimelt, et 1996, 1997 ja 1998 suvehooajal olid keskmised hinnad Inglise
naeltes (GBP) lähireisidel nädala kohta vastavalt 354, 378 ja 369 GBP, samas kui kaugreiside puhul olid need vastavalt 676,
757 ja 781 GBP.
Lisaks kinnitab nende dokumentide uurimine seda, et otsuse põhjenduses 25 sisalduv komisjoni hinnang on põhjendatud. Nimelt
tuleneb hageja 29. juuni 1999. aasta kirja lisast 2, et lähisihtkohtade puhul juhtis hageja tähelepanu sellele, et tüüpiline
puhkusereis, näiteks üks nädal poolpansioniga kolmetärnihotellis Mallorcal, maksis 2000. aasta juulis või augustis 485 GBP.
Need arvud on aga oluliselt väiksemad kui arvud, mis on toodud vastuse vastuväiteteatisele leheküljel 21 asuvas tabelis 2.6,
mida on mainitud otsuse põhjenduses 25. Üksnes hinnapakkumised detsembriks 1999 puhkusereisidele Jamaicale (699 GBP), Mehhikosse
(649 GBP) ja Sri Lankale (699 GBP) lähenesid lähisihtkohtade 2000. aasta suveperioodi keskmistele hindadele.
Ka hageja esitatud dokumendid toetavad komisjoni käsitlust. Nagu on toodud otsuse põhjenduses 26, selgub, et kaugsihtkohaga
pakettreiside BA Holidaysi reklaamis, mille hageja esitas kohtuistungil (vt otsuse põhjendus 26, 23. joonealune märkus), pakutakse
nelja sihtkohta väga konkurentsivõimeliste hindadega: Barbados (399 GBP), Tobago (499 GBP), Grenada (529 GBP) ja Saint Lucia
(799 GBP). Nagu komisjon rõhutab, sisaldab siiski vaid Saint Lucia pakett  toitlustust, teised paketid hõlmavad üksnes ööbimist
ja lendu. Lisaks on tegemist madalhooaja hindadega, mis kehtivad septembris ja oktoobris 1999.
Tuleb lisada, et 29. juuni 1999. aasta vastuses komisjoni 15. ja 21. juuni 1999. aasta küsimustele tõi hageja näitena tema
pakutava tüüpilise toote kohta välja puhkusereisi Mallorcale kolmetärnihotellis hinnaga ligikaudu 485 GBP, millele lisandub
lennu hind.
Edasi möönis hageja kohtuistungil, et ta üllitab eraldi katalooge lähireiside ja kaugreiside jaoks.
Neil asjaoludel ei saa ilmselgelt valeks lugeda komisjoni käsitlust, et Ühendkuningriigi peamiste reisikorraldajate klientidest
üksnes väike osa leiab, et lähireisid on hinna ja kvaliteedi suhte poolest (
value for money
) asendatavad kaugreisidega.
Seda järeldust ei lükka ka ümber teised hageja esitatud argumendid.
Hageja väidab, et asjaomases sektoris teostatud uuringud käsitlesid kaugreise kui osa valitsevast suunast. Ta viitab eeskätt
Minteli trükisele „Holidays: The Booking procedure”, milles on kirjas: „Kaugreisid on sisenenud valitseva suuna puhkusereiside
turule. Selle taga on soov reisida kaugemale ning näha maailma väljaspool Euroopat, kusjuures hinnad on tarbijate otsustusprotsessis
muutunud vaieldamatult võtmeteguriks.” Lisaks oleks komisjon pidanud arvesse võtma tema uurimise käigus kolmandatelt reisikorraldajatelt
saadud ütlusi, viimased rõhutasid samuti lühireiside kaugreisidega asendatavuse kasvavat tähtsust.
Käesoleva juhtumiga seotud asjaoludel ei piisa siiski seoses turu määratlemisega asjaolust, et komisjon ei omistanud otsustavat
tähtsust tarbijate eelistuste arengule, lähireiside asendatavusele selliste kaugreisidega reisid nagu Floridasse ja Dominikaani
Vabariiki, ega lõpuks ka kaugreiside turu viimastel aastatel aset leidnud kasvule, selleks et järeldada, et komisjon ületas
oma hindamispädevuse piire, leides, et lähisihtkohaga pakettreisid ei kuulu sama tooteturu alla kui kaugsihtkohaga pakettreisid.
Kolmandaks ei saa seoses hageja põhjendustega pakkumisepoolse asendatavuse ning lühi- ja kauglendudel kasutatavate lennukite
omavahelise asendatavuse kohta komisjonile ette heita seda, et ta ei pidanud asjaolu, et teatavaid mitmeotstarbelisi lennukeid
nagu Boeing 757 saab teataval määral üheaegselt kasutada nii kaug- kui lähisihtkohtade teenindamisel, piisavalt oluliseks,
arvestades ülejäänud järeldusi toote asendatavuse kohta nõudluse seisukohast, selleks et jõuda turu laiema määratlemiseni.
Selles osas tuleb viidata, nagu tegi ka hageja, komisjoni teatise asjaomase turu mõiste kohta ühenduse konkurentsiõiguses
(EÜT 1997, C 372, lk 5; ELT eriväljaanne 08/01, lk 155) punktile 13, mis sätestab:
„Majanduslikust aspektist on asjaomase turu määratlemisel konkreetse toote pakkujate suhtes kõige vahetum ja tõhusam distsiplineeriv
jõud nõudluse asendatavus, eelkõige seoses nendepoolse hinnakujundusega.”
Lõpuks ei saa hageja tugineda sellele, et asjaomase turu määratlemine on jäetud põhjendamata.
Komisjon pühendas olulise osa otsusest (põhjendused 5–28) põhjendustele, miks ta leidis, et kõnealune turg on piiratud lähireiside
turuga. Otsusest nähtub kõnealuse turu määratlemise kohta selgelt ja üheselt komisjoni arutluskäik, mis võimaldab ühenduse
kohtul teostada oma kontrolli ning huvitatud isikutel mõista võetud meetme põhjuseid selleks, et nad saaksid oma õigusi kaitsta
(Euroopa Kohtu 14. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑350/88: Delacre jt
vs.
komisjon, EKL 1990, lk I‑395, punkt 15).
Seega tuleb esimene väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Teine väide, et rikutud on määruse nr 4064/89 artiklit 2, õiguskindluse põhimõtet ja EÜ artiklit 253, kuna komisjon kohaldas
käesoleva asja uurimisel kollektiivse valitseva seisundi vale mõistet
Hageja heidab komisjonile ette, et viimane kohaldas otsuses uut ja vale mõistet „kollektiivne valitsev seisund”, mida on tervikuna
käsitletud otsuse põhjendustes 51–56, kaldudes kõrvale oma varasemast otsustuspraktikast, ühenduse kohtupraktikast ning mõistlikkusest
lähtuvatest majanduspõhimõtetest, rikkudes seejuures määruse nr 4064/89 artiklit 2. Sellega rikkus komisjon ka õiguskindluse
põhimõtet ja EÜ artiklit 253, kuna otsus on puudulikult põhjendatud.
Komisjon eitab, et ta kasutas uut lähenemist, ning väitab, et ta kohaldas kollektiivse valitseva seisundi seda kriteeriumi,
mida ta kasutas juba varasemates asjades ja mida on Esimese Astme Kohus kinnitanud oma 25. märtsi 1999. aasta otsuses kohtuasjas T‑102/96:
Gencor
vs.
komisjon (EKL 1999, lk II‑753).
Tuleb rõhutada, et eespool mainitud otsuse põhjendused (51–56) asuvad otsuse osas VA, kus komisjon selgitas üksnes sissejuhatavalt
ja kokkuvõtlikult, miks ta jõudis järeldusele, et teatatud koondumine toob endaga kaasa turgu valitseva seisundi tekkimise,
ning kus ta andis üldises haldusmenetluses vastuse hageja esitatud märkustele kollektiivse valitseva seisundi teatavate tunnuste
kohta.
Teatatud koondumise õigusliku analüüsi selles sissejuhatavas peatükis esitab komisjon vaid üldjoontes oma hinnangu koondumise
mõju suhtes, kirjeldades ja selgitades seda üksikasjalikult otsuse põhjendustes 57–180.
Kuna otsus kujutab endast määruse nr 4064/89 artikli 2 alusel antud akti konkreetse koondumise kohta, peab Esimese Astme Kohus
selle otsuse õiguspärasuse kontrollimisel lähtuma sellest, millise seisukoha võttis komisjon teatatud koondumise suhtes, st
ta peab kontrollima, kuidas kohaldati õigust asjaoludele, ning otsustama, kas komisjoni hinnang teatatud koondumise mõju osas
konkurentsile on põhjendatud. Käesolevas asjas on konkreetne hinnang koondumise mõju kohta konkurentsile, mille tõttu leidis
komisjon, et koondumine tuleb keelata, kirjeldatud ja selgitatud otsuse põhjendustes 57–180 ning hageja vaidleb sellele vastu
oma kolmandas väites.
Seega tuleb kõigepealt kontrollida, kas kolmanda väite raames hageja esitatud argumendid on põhjendatud, võttes seejuures
arvesse tema argumente otsuse põhjendustes 51–56 sisalduva komisjoni üldise hinnangu kohta.

Kolmas väide, et rikutud on esiteks määruse nr 4064/89 artiklit 2, kuna komisjon leidis, et teatatud koondumine tekitab kollektiivse
valitseva seisundi, ja teiseks EÜ artiklit 253
Selle väitega soovib hageja näidata, et komisjon tegi hindamisvea, leides, et kavatsetud koondumine tuleb keelata. Hageja
leiab, et otsuses ei ole õiguslikult piisavalt tõendatud, et koondumise tulemusel tekib kollektiivne valitsev seisund, mis
võib märkimisväärselt takistada konkurentsi kõnealusel turul. Koondumise keelamisega rikkus komisjon ka määruse nr 4064/89
artiklit 2.
A –
Üldised põhjendused
Määruse nr 4064/89 artikli 2 lõige 2 sätestab, et koondumine, mis ei tekita ega tugevda turgu valitsevat seisundit, mille
tulemusel tõhus konkurents oleks ühisturus või selle olulises osas märkimisväärselt takistatud, kuulutatakse ühisturuga kokkusobivaks.
Määruse artikli 2 lõike 3 kohaselt kuulutatakse ühisturuga kokkusobimatuks koondumine, mis tekitab või tugevdab turgu valitsevat
seisundit, mille tulemusel tõhus konkurents oleks ühisturus või selle olulises osas märkimisväärselt takistatud.
Kui komisjon uurib määruse nr 4064/89 kohaldamise raames võimalikku kollektiivset valitsevat seisundit, peab ta kindlaks tegema,
kas koondumise otsene ja kohene tagajärg on niisuguse seisundi tekkimine või tugevdamine selliselt, et turul takistatakse
märkimisväärselt ja kestvalt olemasolevat tõhusat konkurentsi (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Gencor
vs.
komisjon, punkt 94). Kui tegelikku konkurentsi oluliselt ei moonutata, tuleb koondumine heaks kiita (vt selle kohta Esimese
Astme Kohtu 19. mai 1994. aasta otsus kohtuasjas T‑2/93: Air France
vs.
komisjon, EKL 1994, lk II‑323, punktid 78 ja 79, ning eespool viidatud kohtuotsus Gencor
vs.
komisjon, punktid 170, 180 ja 193).
Kohtupraktikast tuleneb, et „väidetava kollektiivse valitseva seisundi korral on komisjon viidatud turgu käsitleva prognoosiva
analüüsi põhjal kohustatud hindama, kas menetletav koondumine toob endaga kaasa olukorra, kus tõhus konkurents asjaomasel
turul on märkimisväärselt takistatud koondumises osalevate ettevõtjate ja ühe või mitme muu ettevõtja poolt, kes tänu omavahelistele
sidemetele võivad koos kasutusele võtta ühise käitumisviisi turul ja tegutseda märkimisväärsel määral sõltumatult teistest
konkurentidest, oma klientidest ja lõpuks ka tarbijatest” (eespool viidatud kohtuotsus Kali & Salz, punkt 221, ja eespool
viidatud kohtuotsus Gencor
vs.
komisjon, punkt 163).
Esimese Astme Kohus on otsustanud, et „õiguslikult või majanduslikult ei ole ühtegi põhjust välistada majandusliku seose mõistest
oligopoli liikmete vahel esinev omavahelise sõltuvuse suhe, kui need ettevõtjad suudavad selle oligopoli sees vastavate tingimustega
turul – milleks on eeskätt turu koondumine, läbipaistvus ja toote homogeensus – vastastikust käitumist ette näha ja kui neil
on seega tugev ajend ühtlustada oma käitumine turul, et viia ühine kasum maksimumini tootmise piiramise teel, et tõsta hindu.
Sellises kontekstis teab iga ettevõtja, et tema tugevalt konkureeriv tegu tema turuosa suurendamiseks (näiteks hinna langetamine)
toob kaasa teiste ettevõtjate samasugused teod, nii et ta ei saa oma algatusest mingit eelist. Seega mõjutab hinnataseme langetamine
kõiki ettevõtjaid” (eespool viidatud kohtuotsus Gencor
vs.
komisjon, punkt 276.)
Kollektiivne valitsev seisund, mis oluliselt kahjustab tõhusat konkurentsi ühisturul või selle olulises osas, võib seega tekkida
koondumise tagajärjel, kui asjaomase turu omadusi ja selle turu struktuuris koondumise toimumisega tekkivat muutust silmas
pidades on selle tagajärjeks see, et üldisi huve arvestades peab turgu valitseva seisundiga oligopoli iga liige võimalikuks,
majanduslikult mõistlikuks ja seega eelistatuks võtta jäädavalt ühine käitumisviis turul, et müüa konkureerivatest hindadest
odavamalt, ilma et nad peaksid sõlmima kokkuleppe või läbi viima kooskõlastatud tegevust EÜ artikli 81 tähenduses (vt selle
kohta eespool viidatud kohtuotsus Gencor
vs.
komisjon, punkt 277), ja teha seda ilma, et olemasolevad või potentsiaalsed konkurendid või ammugi kliendid või tarbijad saaksid
tõhusalt reageerida.
Nagu väitis hageja ja millega komisjon oma vastuses nõustus, on selliselt määratletud kollektiivse valitseva seisundi tekkimiseks
vajalikud kolm tingimust:
–        esiteks peab turgu valitseva seisundiga oligopoli igal liikmel olema võimalik teada saada, kuidas käituvad teised liikmed,
et saaks kontrollida, kas nad järgivad ühist käitumisviisi. Nagu komisjon sõnaselgelt märgib, ei piisa, kui turgu valitseva
seisundiga oligopoli iga liige on teadlik, et kõik võivad turul sõltumatust käitumisest kasu saada, vaid igal liikmel peab
olema ka vahend, et saada teada, kas teised ettevõtjad valivad ja säilitavad sama strateegia. Seega peab turg olema piisavalt
läbipaistev, et turgu valitseva seisundiga oligopoli igal liikmel oleks piisavalt täpselt ja kiiresti võimalik teada saada
kõigi teiste liikmete käitumise muutumisest turul;
–        teiseks peab vaikiv koostöö kestma teatava aja ehk peab olema ajend ühisest tegevusliinist turul mitte kõrvale kalduda. Nagu
märgib komisjon, vaid siis, kui turgu valitseva seisundiga oligopoli kõik liikmed säilitavad paralleelse käitumise, võivad
nad sellest kasu saada. Sellele tingimusele on seega omased survemeetmed juhuks, kui kaldutakse kõrvale ühisest käitumisviisist.
Pooled jagavad siin ühist arvamust, et kollektiivse valitseva seisundi kestmiseks peab olema piisavalt hoiatusmeetmeid, et
püsivalt tagada ajend ühisest tegevusliinist turul mitte kõrvale kalduda, mis eeldab, turgu valitseva oligopoli iga liige
teab, et tema tugevalt konkureeriv tegutsemine, mis on suunatud tema turuosa suurendamisele, toob kaasa samasuguse tegevuse
teiste poolt, nii et tal ei ole oma algatusest mingit kasu (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Gencor
vs.
komisjon, punkt 276);
–        kolmandaks peab kollektiivse valitseva seisundi olemasolu õiguslikult piisavaks tõendamiseks komisjon ka näitama, et olemasolevate
ja potentsiaalsete konkurentide ning tarbijate prognoositav reaktsioon ei muuda küsitavaks ühisest tegevusviisist oodatavaid
tulemusi.
Prognoosiv analüüs, mille komisjon peab tegema koondumiste kontrollimisel, kui tegu on kollektiivse valitseva seisundiga,
eeldab nende asjaolude tähelepanelikku uurimist, mis on juhtumist sõltuvalt asjakohased hindamaks selle koondumise mõju konkurentsitingimustele
viidatud turul (eespool viidatud kohtuotsus Kali & Salz, punkt 222). Nagu komisjon ise rõhutas oma 20. mai 1998. aasta otsuse
Price Waterhouse/Coopers & Lybrand (juhtum IV/M.1016) (EÜT 1999, L 50, lk 27) punktis 104, nähtub ka kohtuotsusest Kali & Salz,
et kui komisjon leiab, et koondumine tuleb keelata, kuna see tekitab kollektiivse valitseva seisundi, peab ta esitama veenvad
tõendid. Need tõendid peavad puudutama nimelt asjaolusid, mis on olulised kollektiivse valitseva seisundi tekkimise hindamisel,
nagu tõhusa konkurentsi puudumine ettevõtjate vahel, kes on turgu valitseva seisundiga oligopoli väidetavad liikmed, ning
nõrk konkurentsisurve, mida teatavatel asjaoludel võivad avaldada teised turuosalised.
Lisaks tuleb märkida, et määruse nr 4064/89 materiaalõigusnormid, iseäranis selle artikkel 2 annavad komisjonile teatava kaalutlusõiguse
eelkõige majanduslike asjaolude hindamisel ning et järelikult tuleb ühenduste kohtul sellise kaalutlusõiguse üle kontrolli
teostamisel, mis on oluline koondumise valdkonna õigusnormide määratlemisel, arvesse võtta kaalutlusruumi, mis tuleneb koondumist
reguleerivatest majandusliku sisuga õigusnormidest (eespool viidatud kohtuotsus Kali & Salz, punktid 223 ja 224, ning eespool
viidatud kohtuotsus Gencor
vs.
komisjon, punktid 164 ja 165).
Seega tuleb eespool toodut võtta arvesse hageja nende etteheidete põhjendatuse uurimisel, millega hageja püüab näidata, et
komisjon tegi hindamisvea, leides, et kollektiivse valitseva seisundi tingimused või tunnused on täidetud, kui teatatud koondumisele
antakse luba.
B –
Otsus
Otsus eristab (vt põhjendused 72 ja 75) kahte liiki turuosalisi, esiteks suured reisikorraldajad ning teiseks väikesed reisikorraldajad:
–        suuri reisikorraldajaid iseloomustab nende suhteliselt oluline suurus, kuna nende turuosa on üle 10% (komisjoni andmetel oli
müügikäive Thomsonil 27%, Airtoursil 21%, Thomas Cookil 20% ja First Choice’il 11%, seega kokku 79%; Airtoursi andmetel oli
müügikäive Thomsonil 30,7%, Thomas Cookil 20,4%, Airtoursil 19,4% ja First Choice’il 15%, seega kokku 85,5%) ning kuna nad
kõik on integreeritud ettevõtjatena turustusahelas tegevad eelnevatel turgudel (tšarterlennuettevõtete käitamine) ja järgnevatel
turgudel (reisibüroode käitamine);
–        väikesed reisikorraldajad on väiksema suurusega, neist ühegi turuosa ei ole üle 5% ning üldjuhul ei ole neil oma tšarterlennuettevõtet
ega oma reisibürood. Lisaks äriühingutele Cosmos (kes erandina väikestest reisikorraldajatest on vertikaalselt integreeritud,
kuna ta on seotud Ühendkuningriigi ühe peamise lennuettevõtja Monarchiga), Manos ja Kosmar, kes on viies, kuues ja seitsmes
reisibüroo ning kelle müügikäive on vastavalt 2,9%, 1,7% ja 1,7%, on mitusada konkureerivat väikest reisikorraldajat, kellest
ühegi käive ei ületa 1%.
Otsusest nähtub (vt otsuse põhjendustes 168–172 komisjoni hinnangu kokkuvõte), et komisjon oli seisukohal, et kavandatav koondumine
tekitab turgu valitseva seisundi Ühendkuningriigi lähivälismaa pakettreiside turul, mille tulemusel on määruse nr 4064/89
artikli 2 lõike 3 tähenduses tõhus konkurents ühisturus märkimisväärselt takistatud järgmistel põhjustel:
–        kavandatav koondumine kõrvaldab konkurentsi pärast koondumist allesjäänud kolme suure reisikorraldaja vahel (Airtours/First
Choice, Thomson ja Thomas Cook koos); turu struktuuri ja toimimise laadi tõttu, mis sõltub otsustest mahu kohta ning turu
suurest koondumisastmest (80% kolmel allesjäänud suurel reisikorraldajal, kui ettevõtjad koonduksid), kaoks neil ajend konkureerida
(otsuse põhjendus 169);
–        koondumine suurendab juba olemasoleva läbipaistvuse ja vastastikuse sõltuvuse astet, nii et kolmel allesjääval reisikorraldajal
on täielik huvi tegutseda paralleelselt turule toodavate pakettreiside arvu kindlaksmääramisel, vähendades pakkumise mahtu,
mis on vajalik turu suunamiseks (otsuse põhjendus 170);
–        varasema konkurentsi uurimine tugevdab seda järeldust, kuna sellest nähtub, et kõnealusel turul oli juba teatav kalduvus kollektiivse
valitseva seisundi tekkeks (otsuse põhjendused 128–138);
–        olemas on hoiatusmeetmed või survevõimalused, mis on seotud asjaoluga, et kui üks kolmest allesjäänud reisikorraldajast otsustab
mitte piirata oma mahtu, võivad kaks ülejäänut teha sama, mis põhjustaks „ülepakkumise” ja neist kõigi jaoks rasked rahalised
tagajärjed (otsuse põhjendus 170);
–        väikesed reisikorraldajad või uued turule tulijad, st olemasolevad ja potentsiaalsed konkurendid muutuksid koondumise tõttu
veelgi vähem tähtsaks, kuna nad kaotaksid First Choice’i nii lennuki istekohtade pakkujana kui ka võimaliku turustuskanalina;
igal juhul ei ole neil turuosalistel võimalik kompenseerida kolme allesjäänud suure reisikorraldaja võimalikke rakendatavaid
mahulisi piiranguid (otsuse põhjendus 171).
Koondumise mõju osas tõhusale konkurentsile leidis komisjon, et turul kogumahu piiramine võib endaga kaasa tuua turu sulgumise
ning turgu valitseva seisundiga oligopoli liikmete hindade ja kasumi kasvu (vt eelkõige otsuse põhjendus 56 ja põhjenduse 168
lõpp).
C –
Komisjoni väidetavad hindamisvead
Hageja väidab, et vastupidi komisjoni seisukohale ei esinenud kollektiivse valitseva seisundi iseloomustamiseks otsuses arvesse
võetud asjaolusid koondumisest teatamise hetkel ning need ei oleks koondumisel ka aset leidnud.
Täpsemalt leiab hageja esiteks, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et kõnealuse turu laadi arvestades toob
koondumine kaasa selle, et kolm allesjäävat suurt reisikorraldajat ei konkureeri enam omavahel.
Teiseks on ta arvamusel, et isegi kui eeldada, et selline ajend on olemas, takistaks kohaste hoiatusmeetmete või survevõimaluste
puudumine väidetava turgu valitseva oligopoli tekkimist.
Kolmandaks vaidlustaksid väikesed reisikorraldajad ja uued turule tulijad, st olemasolevad ja potentsiaalsed konkurendid igal
juhul võimalikud rakendatavad mahulised piirangud ning sellele reageeriksid tarbijad, nii et koondumise tulemusel ei suuda
kolm allesjäävat suurt reisikorraldajat enam koos märkimisväärses ulatuses teistest konkurentidest ja tarbijatest sõltumatult
tegutseda.
Lõpuks väidab hageja, et komisjon tegi hindamisvea, hinnates ebaõigesti koondumise mõju konkurentsile kõnealusel ühisturul.
1.     Sissejuhatavad märkused
Hageja väidab kõigepealt, et kõnealuste turuosaliste loomulik tendents määrata ettevaatlikult kindlaks nende pakkumiste mahud
ei takistanud neil omavahel minevikus konkureerida ning et ei ole põhjust arvata, et kavandatava koondumise tulemusel kaoks
see konkurents seetõttu, et kolmel allesjääval suurel reisikorraldajal tekib ühine valitsev seisund.
Otsus on iseäranis lünklik koondumisest teatamise hetkel valitsenud konkurentsiolukorra kirjeldamise osas. Kindel on siiski
see, et komisjon jõudis järeldusele, et kavandatav koondumine mitte ei tugevda, vaid tekitab turgu valitseva seisundi (otsuse
põhjendus 194). Komisjon kinnitas oma kirjalikus vastuses, et ta ei väida, et koondumisest teatamise hetkel oli turgu valitsev
oligopoolne olukord, ning et tegemist on kollektiivse valitseva seisundi tekitamise, mitte tugevdamisega. Seega ei vaidle
komisjon vastu sellele, et suured reisikorraldajad ei pidanud võimalikuks ega kasumlikuks enne kavandatava koondumise läbiviimist
piirata oma mahte, et tõsta oma hindu ja suurendada kasumit.
Sellest tuleneb, et Esimese Astme Kohus peab käesolevas asjas võtma kontrollimisel lähtepunktiks olukorra, kus – komisjoni
enda andmetel – neli suurt reisikorraldajat ei suutnud järgida ühist käitumisviisi turul ega tegutsenud seega ühtse üksusena
oma konkurentide, äripartnerite ja tarbijate suhtes ning kus neil puudub turuvõim, mis on omane kollektiivsele valitsevale
seisundile.
Neil asjaoludel pidi komisjon tõendama, et arvestades Ühendkuningriigi tarbijatele lähisihtkohaga pakettreiside korraldamise
turu tunnuseid ning võttes arvesse teatatud koondumist, oleks komisjoni antav luba tekitanud konkurentsi piirava kollektiivse
valitseva seisundi, kuna Airtours/First Choice’il, Thomsonil ja Thomas Cookil oleks siis olnud turuvõim – mida neil varem
ei olnud – tegutseda turul ühiselt, leppides kokku madalamates mahtudes, kui need on tavapärased konkurentsile avatud turul,
mida juba iseloomustab teatav ettevaatlikkus mahtude osas.
Eespool toodud põhjendusi arvesse võttes tuleb kontrollida käesolevas asjas hageja esitatud etteheiteid ja argumente.
2.     Järeldus, et koondumise tulemusel ei ole kolm allesjäänud suurt reisikorraldajat enam motiveeritud omavahel konkureerima
Hageja väidab, et järeldus, et koondumise tulemusel ei ole kolm allesjäänud suurt reisikorraldajat enam motiveeritud omavahel
konkureerima, on ekslik, kuna komisjon ei võtnud esiteks arvesse – nagu ta seda tegema pidi – koondumisest teatamise hetkel
peamiste reisikorraldajate vahel valitsenud konkurentsi ning teiseks tegi vigu oma hinnangus turu tunnuste kohta, millele
ta viitas kui kaudsetele tõenditele, et leida kinnitust turul kollektiivse valitseva seisundi tekkimise kohta, nimelt nõudluse
varasem ja prognoositav areng, nõudluse volatiilsus ning turu läbipaistvuse aste.
a)     Hinnang peamiste reisikorraldajate vahel valitseva konkurentsi kohta
Hageja väidab, et enne koondumisest teatamist valitsenud konkurentsi (nn varasem konkurents) analüüsimisel on käesolevas asjas
ülioluline roll, kuna komisjoni viidatud peamised motivatsiooniallikad, nimelt väidetav jäikus mahu osas, on omased turu tavapärasele
toimimisele, puudutavad kogu tegevusharu ning neid ei mõjuta kavandatud koondumine. Hageja leiab, et kõnealusel turul toimus
viimastel aastatel konkurents, ning vaidleb vastu komisjoni väitele, et võis juba märgata kalduvust kollektiivse valitseva
seisundi tekkeks. Iseäranis kritiseerib hageja viisi, kuidas komisjon võttis arvesse väidetavat kalduvust kollektiivse valitseva
seisundi tekkeks, uurimata enne seda kavandatava koondumise teostamist ja ajalooliste turuosade volatiilsust.
Komisjon väidab, et olulised ei ole see, kuidas turg toimis varem ning konkurents minevikus, kuna otsus tugineb järeldusele,
et kavandatav koondumine tekitab kollektiivse valitseva seisundi, st muudab turutingimusi nii, et mineviku osas uuritud motivatsiooniallikad
ja käitumine ei ole enam asjakohased tegurid, mille abil kindlaks määrata turuosaliste reaktsioon uues turuolukorras. Seetõttu
on oluline küsimus see, kas kavandatav koondumine muudab turu praegusi tingimusi nii, et peamised turuosalised ei tegutse
enam nagu minevikus. Nii ei tähenda asjaolu, et nelja suure reisikorraldajaga turul valitses konkurents, seda, et konkurents
oleks püsinud ka siis, kui neid on vaid kolm. Komisjon vaidleb samuti vastu hageja argumentidele, millega ta soovib tõendada,
et peamiste turuosaliste vahel oli ja on tugev konkurents.
Esimese Astme Kohus märgib siiski, et seoses väidetava kollektiivse valitseva seisundiga peab komisjon uurima muu hulgas küsimust,
kas koondumine, mille suhtes ta peab otsuse tegema, hakkab oluliselt takistama tõhusat konkurentsi kõnealusel turul (eespool
viidatud kohtuotsus Kali & Salz, punkt 221, ja eespool viidatud kohtuotsus Gencor
vs.
komisjon, punkt 163). Kui varasem konkurents oluliselt ei muutu, tuleb anda koondumiseks luba, kuna koondumisel puudub konkurentsi
piirav mõju (vt eespool punkt 58). Seega on koondumisest teatamise hetkel turul valitsev konkurents otsustav tegur, et määruse
nr 4064/89 kohaldamise raames kindlaks määrata kollektiivse valitseva seisundi võimalik tekkimine.
Nagu hageja on väitnud, on enne koondumisest teatamist valitsenud konkurentsi analüüs käesolevas asjas eriti oluline, kuna
vaikiva koostöö eesmärk, milleni komisjoni arvates koondumise tulemusel jõutakse, oli piirata pakkumise mahtu turul kolme
integreeritud reisikorraldaja poolt, kes jäävad oma mahu kavandamisel ettevaatlikumaks loomulikust tasemest, mida komisjon
ise pidas turu normaalsel toimimisel kohaseks.
i) Väidetav suund kollektiivse valitseva seisundi tekkimiseks enne kavandatava koondumise läbiviimist
Kõigepealt tuleb tuvastada, et kuigi komisjon pühendas ühe osa otsusest sellele, et ta kontrollis „konkurentsistruktuuri minevikus”
(põhjendused 128–138), nähtub selle osa põhjenduste täpsemal analüüsil, et tegelikult ei võtnud komisjon seisukohta sellel
turul valitsenud konkurentsi ulatuse kohta. Komisjon nimetab (põhjendused 128–138) vaid rea asjaolusid või juhtumeid, mis
leidsid sel turul aset koondumisest teatamisele eelnenud aastate jooksul, et jõuda järeldusele (otsuse põhjendus 138), et
„mitmest asjaolust nähtub, et selles sektoris on juba suund kollektiivsele valitsevale seisundile, eeskätt mis puudutab mahtude
kindlaksmääramist”. Otsuse neis katkendites ei ole siiski mainitud seda, et enne koondumisest teatamist võis konkurents turul
olla teataval määral vähenenud.
–       Asjaolu, et suured reisikorraldajad planeerisid mahtu ettevaatlikult ning võtsid eriti arvesse peamiste konkurentide hinnanguid
Otsuse põhjendustes 135 ja 136 selgitab komisjon, et suured reisikorraldajad planeerisid mahtu ettevaatlikult ning võtsid
eriti arvesse peamiste konkurentide hinnanguid (otsuse põhjenduses 136 tsiteeritakse Ühendkuningriigi suurte integreeritud
reisikorraldajate juhatajate seisukohti, mis peaksid kinnitama seda ettevaatlikkust planeerimisel). Eelnevas põhjenduses (135)
esitatakse suvel 1995 aset leidnud juhtum, mis komisjoni arvates illustreerib ülepakkumise tagajärgi turul: 1994. aasta planeerimise
perioodil ülehindasid reisikorraldajad 1995. aasta suvehooaja nõudlust ning neil jäi osa oma mahust müümata, mille tõttu pidid
nad tegema suuri allahindlusi, mis tõi neile märkimisväärse kahjumi.
Hageja väidab, et suurtele reisikorraldajatele ei saa ette heita, et nad planeerisid mahtu ettevaatlikult, jälgides erilise
tähelepanuga teiste suurte reisikorraldajate hinnanguid plaanide kohta, kuna ühenduste kohus on leidnud, et sõltumatuse nõue
ei võta ettevõtjatelt õigust mõistlikult kohanduda oma konkurentide juba võetud või tulevikus võetavate meetmetega (Euroopa
Kohtu 16. detsembri 1975. aasta otsus liidetud kohtuasjades 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73: Suiker
Unie jt
vs.
komisjon, EKL 1975, lk 1663, punktid 173 ja 174). Hageja leiab, et see ettevaatlikkus ei ole vastuolus väga agressiivse konkurentsiga
säilitada või suurendada oma turuosa oma peamiste konkurentide kahjuks. Selles osas viitab hageja suurte reisikorraldajate
selgitustele, milles nad kirjeldavad oma kasvuambitsioone.
Komisjon väidab, et hageja poolt suurtele reisikorraldajatele omistatud kavatsused peegeldasid kavandatava koondumise eelset
olukorda ja puudutasid seega teistsuguseid asjaolusid. Ta ei väida, et varem oli turgu valitsev oligopoolne seisund. Lisaks
toimus „agressiivne kasv”, millele viitavad teatud selgitused, ülevõtmiste kujul minevikus ja nii peab see ka tulevikus toimuma.
Lõpuks teatas Thomas Cook komisjonile, et ta ei pea enam muretsema oma suuruse, vaid hoopis kasumlikkuse pärast (otsuse põhjendus 131).
Tuleb meenutada, et otsuses mainitakse korduvalt, et see loomulik suund ettevaatlikkusele mahu planeerimisel kujutab endast
üht iseärasustest kõnealusel turul selle hetkeseisundis, kus puudub konkurentsi piirav kollektiivne valitsev seisund, ning
et see ei puuduta üksnes suuri reisikorraldajaid, vaid kõiki turuosalisi, kuigi suured reisikorraldajad on sellega iseäranis
seotud (vt otsuse põhjendused 60–66, 97 ja 136). Nii on komisjon otsuse põhjenduses 97 leidnud, et „[n]õudluse volatiilsus
sunnib planeeritud mahtu nimelt piirama ning seejärel seda taas tõstma, kui nõudlus osutub iseäranis suureks [ning et t]arnijad
kaitsevad ennast nii nõudluse järsu languse eest”, ning põhjenduses 136, et „[s]uured reisikorraldajad on mahtude planeerimisel
ettevaatlikud ja võtavad eriti arvesse peamiste konkurentide hinnanguid”.
Kuna komisjon ei vaielnud vastu sellele, et kõnealusel turul valitses enne koondumisest teatamist, nimelt 1995. aasta kriisi
ajal konkurents, ei saa sel aastal aset leidnud episood, mida otsuses peetakse väga oluliseks, neil asjaoludel kujutada endast
kaudset tõendit selle kohta, et selles sektoris oli suund kollektiivsele valitsevale seisundile. Asjaolu, et 1994. aasta kavandamise
perioodil olid ettevõtjad eksinud oma arvutustes ning said suuri kahjumeid, kuna nad ülehindasid 1995. aasta suvehooaja nõudlust,
saab lugeda vaid näiteks sellele turule omaste riskide kohta, mille väga erilist toimimist kirjeldati otsuse põhjendustes 59–66.
Kuigi otsuse põhjenduses 136 esitatud selgitustest küll nähtub, et suurte reisikorraldajate juhatajad olid eelkõige tänu 1995. aasta
episoodist saadud õppetunnile ning asjaolu tõttu, et kasumlikkuse võti peitub mahu kohandamises nõudluse järgi, teadlikud
riskidest, mis olid seotud laienemisele suunatud strateegiate järgimisega asjaomasel turul (vt otsuse põhjendus 60), ei sisalda
need selgitused vähimatki viidet sellele, et suurte reisikorraldajate vahel puudus konkurents.
Lõpuks ei saa vastupidi komisjoni väidetule (vt otsuse põhjendused 137 ja 138) käsitleda asjaolu, et teatavas ulatuses (30–40%
osalusest) on Airtoursil, First Choice’il ja Thomsonil samad institutsionaalsed investorid, kui viidet, et selles sektoris
on juba suund kollektiivsele valitsevale seisundile. Piisab, kui sedastada, et – nagu komisjon ise möönis oma kostja vastuses
(punkt 73) – otsuses ei ole väidetud, et institutsionaalsete aktsionäride grupp on homogeenne kogum, mis võimaldab kontrollida
neid börsil noteeritud äriühinguid või loob teabe vahetamise mehhanismi kolme ettevõtja vahel. Lisaks ei saa komisjon väita,
et need aktsionärid on täiendav tagatis mahtude ettevaatlikuks juhtimiseks, ilma et ta oleks kontrollinud, mil määral sekkuvad
need aktsionärid kõnealuste äriühingute juhtimisse. Lõpuks, isegi kui eeldada, et on võimalik mõjutada ettevõtjate juhtimist,
kuna institutsionaalsete aktsionäride ühine mure kasvu ja seega mahu suhtes on vaid kõnealusele turule iseloomulik tunnus,
on komisjon jätnud tõendamata, et selliste institutsiooniliste investorite osalus nelja suure reisikorraldaja aktsiakapitalis
kujutab endast asjaolu, mis viitab sellele, et on juba suund kollektiivsele valitsevale seisundile.
Eespool toodust nähtub, et kuna komisjon ei ole vaielnud vastu asjaolule, et sellel turul valitses konkurents, ei saanud komisjon
lugeda ettevaatlikkust mahtude planeerimisel, mis iseloomustavad seda turgu tavapärastes tingimustes, märgiks oma selle väite
õigsuse kohta, mille kohaselt on selles sektoris juba suund kollektiivsele valitsevale seisundile.
–       Hinnang suuna kohta horisontaalsele ja vertikaalsele integratsioonile, mis iseloomustab turgu alates Monopolies and Mergers
Commission’i raporti avaldamisest
Hageja väidab, et Ühendkuningriigi Monopolies and Mergers Commission, mis on üks Ühendkuningriigi konkurentsiametitest (edaspidi
„MMC”), uuris kõnealusel turul 1997. aastal valitsenud konkurentsi ja koostas raporti pealkirjaga „Foreign package holidays:
a report on the supply in the UK of tour operators’ services and travel agents’ services in relation to foreign package holidays”
(edaspidi „MMC raport”). Hageja väidab, et MMC tuvastas selles raportis, et sellel turul valitseb piisav konkurents.
Komisjon leiab, et turuolukord muutus märkimisväärselt pärast MMC raporti koostamist 1997. aastal mitte üksnes suurte reisikorraldajate
vertikaalse integratsiooni suurenemise tõttu, nagu väidab hageja, vaid ka aset leidnud tähelepanuväärse horisontaalse kontsentratsiooni
tõttu.
Otsuse põhjendustes 128–134 toob komisjon välja suuna horisontaalsele ja vertikaalsele integratsioonile kui suuna kollektiivsele
valitsevale seisundile, mis iseloomustas Ühendkuningriigi välismaa pakettreiside sektorit viimastel aastatel ning mis kiirenes
pärast MMC raporti avaldamist detsembris 1997 just seetõttu, et neli suurt reisikorraldajat omandas teatud hulga keskmise
suurusega ettevõtjaid.
Esimese Astme Kohus leiab siiski, et nende suundade lähemal uurimisel nähtub, et otsuse põhjenduses 134 viidatud reisikorraldajate,
lennuettevõtjate ja reisibüroode omandamine suurte reisikorraldajate poolt ei toonud endaga kaasa suuremaid muudatusi turul,
mis võiksid 1999. aastal muuta kehtetuks MMC poolt 1997. aasta lõpus tehtud järeldused konkurentsi kohta sellel turul, ning
et seetõttu ei saa neid omandamisi lugeda kaudseks tõendiks, et esineb suund kollektiivsele valitsevale seisundile.
Kõigepealt tuleb sedastada, et – nagu märkis hageja – MMC leidis oma 1997. aastal avaldatud raportis, et välismaa pakettreiside
sektor on dünaamiline sektor, kus valitseb tõhus konkurents ning kus turuletuleku tõkked ei ole märkimisväärsed. Ta jõudis
sellele järeldusele pärast seda, kui ta oli eriti üksikasjalikult uurinud (üle 300 lehekülje) reisisektori olukorda ja toimimist,
kusjuures uurimine viidi 12 kuu jooksul läbi suure hulga dokumentide ja arvamuste alusel, mis pärinesid Ühendkuningriigis
välismaa reiside müügi sektoris tegutsevatelt isikutelt. Oma raporti koostamiseks tegi MMC välistele konsultanditele ülesandeks
teostada neli turu-uuringut ning raport koostati novembris 1997, s.o vaid poolteist aastat enne seda, kui komisjon uuris teatatud
koondamise raames seda turgu.
Täpsemalt leidis MMC raporti punktis 1.6 järgmist:
„Reisisektor ei olnud viimasel 10 aastal kaugeltki staatiline ning see muutus, suunaga suuremale vertikaalsele integratsioonile.
Kõigist peamistest turuosalistest, keda kirjeldati välismaa pakettreise puudutava, 1986. aastal meie läbiviidud uurimise käigus,
säilitas Thomson ainsana oma varasema positsiooni. Me leidsime arvukalt tõendeid selle kohta, et konkurents on selles sektoris
tugev, ning me nõustume üldjoontes selle seisukohaga. Kuigi koondumine viimase viie aasta jooksul suurenes, ei ole see siiski
eriti tugev. Aastakasumid ei ole liiga suured. Turuosalised tulevad ja lähevad. Reisikorraldajate ja reisibüroode turule sisenemisel
puuduvad märkimisväärsed tõkked.”
Komisjon ei seadnud seda analüüsi otsuses kahtluse alla ning viitas korduvalt MMC hinnangutele selles raportis seoses muude
küsimustega (otsuse põhjendused 9, 11, 47, 70, 76, 81, 114, 115, 123, 128, 129, 131, 133 ja 134). Sellest tuleneb, et ta ei
vaidle vastu MMC järeldusele, et asjaomasel turul valitses 1997. aastal tugev konkurents.
Siiski väidab komisjon (otsuse põhjendus 123), et konkurentsitingimused on sellel turul alates 1997. aastast nimelt otsuse
põhjenduses 134 kirjeldatud suurenenud koondumise ja vertikaalse integratsiooni tõttu oluliselt muutunud. Selles osas leiab
komisjon, et keskmise suurusega reisikorraldajate välistamine muudab oluliselt konkurentsistruktuuri ning suurendab suurte
reisikorraldajate võimalusi tegutseda paralleelselt.
Siiski tuleb sedastada, et suund horisontaalsele ja vertikaalsele integreerumisele, mis oli tuvastatav Ühendkuningriigi välismaa
pakettreiside sektoris alates MMC raporti avaldamisest, on vähem oluline, kui väidab komisjon.
Horisontaalse integreerumise osas tuleneb toimikust (komisjonile esitatud koondumise teate lk 33a, mis on hagiavalduse lisa 5,
MMC 1997. aasta raporti punkt 4.18 ning otsuse põhjendus 72), et Thomsoni, Airtoursi ja First Choice’i turuosad ajavahemikus
1996–1999 ei suurenenud oluliselt lähisihtkohtade turul. Nähtuvalt graafikust, mis kirjeldab reisikorraldajate turuosade arengut,
hõlmates kõiki sihtkohti, ei olnud Thomsoni välismaa reisipakettide müük, mis 1996. aastal ulatus 25%‑ni välismaa reisipakettide
müügist, 1998. aastal suurem kui 22%, samas kui Airtoursi vastav müük oli 16% 1996. ja 1998. aastal ning First Choice’i vastav
müük kukkus 10%‑lt 1996. aastal 9%‑le 1998. aastal. Kolme kõige suurema 1997. aastal turul tegutsenud reisikorraldaja välismaa
pakettreiside müük oli seega 1996. aastal 51% ning 1998. aastal 47%. Seda hinnangut toetab üksnes lähisihtkohta puudutavate
andmete kontroll. MMC raporti punktist 4.18 tuleneb, et 1997. aastal oli MMC integreeritud reisikorraldajate turuosasid ka
otsuses esitatud tooteturu kitsa mõiste alusel, kuna Thomas Cook oli toona arvamusel, et on põhjust uurida turgu ka sellise
kitsa mõiste alusel. Kui uurida võrdlevalt turuosade arvulist suurust 1996. aastal (MMC raporti punkt 4.18) ning 1998. aastal
(otsuse põhjendus 72), siis selgub, et Thomsoni turuosa langes 33%‑lt 30%‑le või 27%‑le sõltuvalt allikast, Airtoursi turuosa
langes või tõusis 20%‑lt 19%‑le või 21%‑le sõltuvalt allikast ning First Choice’i turuosa tõusis või langes 12%‑lt 15%‑le
või 11%‑le sõltuvalt allikast. Üksnes Thomas Cooki turuosa suurenes oluliselt, nimelt 6%‑lt 20%‑le.
Sellest järeldub, et võtmeroll koondumisel välismaa pakettreiside sektoris alates 1997. aastast on Thomas Cookil, kes pärast
paari aastat väljapoole kasvamist (Sunworldi omandamine juunis 1996, Flying Colorsi, kellele kuulus 3% välismaa pakettreiside
sektorist, ning Carlson/Inspirationsi, kellele kuulus 1–3% sektorist, omandamised 1998. aastal) muutus väikesest ettevõtjast
suureks reisikorraldajaks (MMC raport, tabel 4.1, lk 76; otsuse põhjendused 131 ja 134). Tänu sellele kasvule sai Thomas Cook
1998. aastal neljandaks suureks reisikorraldajaks, kes oli vertikaalselt integreeritud ning kellel oli teiste integreeritud
reisikorraldajatega konkureerimisel seega parem positsioon. Seda asjaolu ei saa pidada märgiks konkurentsi puudumise kohta
turul.
Erandina Thomas Cookist puudutavad reisikorraldajate omandamised, millele viidatakse otsuse põhjenduses 134, peamiselt selliste
väikeste ettevõtjate ostu, mis ei oleks oluliselt suurendanud suurte reisikorraldajate turuosa välismaa pakettreiside sektoris.
Seega tähendab keskmise suurusega ettevõtjate välistamine, mis komisjoni arvates kujutas endast olulist muudatust konkurentsistruktuuris,
suurendades suurte reisikorraldajate paralleelse tegutsemise võimalusi, lõppkokkuvõttes seda, et tekkinud on uus suur reisikorraldaja
Thomas Cook, kelle turuosa tõusis 6%‑lt 20%‑le.
Mis puudutab suurte reisikorraldajate vertikaalse integratsiooni astme tõusu, mis toimus samuti alates 1997. aastast ning
mis on komisjoni arvates märk sektori suunast kollektiivsele valitsevale seisundile (otsuse põhjendus 138), siis tuleb sedastada,
et otsus on selles osas vastuoluline, kuna selles lähtutakse samal ajal põhimõttest, et vertikaalne integratsioon on vajalik
konkureerimiseks suurte reisikorraldajatega. Nii märgib komisjon otsuse põhjenduses 132, et First Choice rakendas 1998. aastal
turustamisel vertikaalse integratsiooni poliitikat, mille eesmärk oli kaitsta ennast suurte reisikorraldajate kaubandustegevuse
eest, vältida neile makstavaid komisjonitasusid ning saada paremat teavet turu arengu kohta. Tegelikult on see vertikaalse
integratsiooni vajadus komisjoni järelduses üks võtmeteguritest, kuna komisjon leidis, et käesolevas asjas tekib kollektiivne
valitsev seisund just seetõttu, et koondumise tulemusel välistatakse First Choice konkurendina kõigil kolmel turustusahela
tasemel (otsuse põhjendus 168).
Sellest nähtub, et komisjon möönab ise otsuses, et vertikaalse integratsiooni astme tõus soodustab konkurentsi, kuna see suurendab
tõhusust ning piirab suurte reisikorraldajate vastastikust sõltuvust, kes eelistavad enda turustusvahendeid teiste suurte
reisikorraldajate omadele. Asjaolu, et vertikaalne integratsioon toimus pärast MMC raporti avaldamist 1997. aastal, ei saa
seega samal ajal kujutada endast kaudset tõendit suuna kohta kollektiivsele valitsevale seisundile. Lisaks tuleb märkida,
et MMC uuris oma raportis samuti kasvavat suunda vertikaalsele integratsioonile ja leidis, et selle puhul on tegemist nähtusega,
mis võib konkurentsi sama hästi nii ajendada kui takistada (vt MMC raporti punkt 2.193). Eelkõige leidis MMC, et vertikaalse
integratsiooni konkurentsivastane mõju oli koondumise taset asjaomases sektoris arvestades 1997. aastal väike.
Seega leidis komisjon ekslikult, et pärast MMC raporti avaldamist 1997. aastal aset leidnud horisontaalse ja vertikaalse integratsiooni
tõttu muutus vajalikuks kõrvale kalduda MMC seisukohtadest kõnealust turgu iseloomustava konkurentsitaseme kohta.
Eespool toodust tuleneb, et komisjon leidis ekslikult otsuse põhjenduses 138, et otsuse põhjendustes 128–137 esitatud asjaolud
„viitavad, et selles sektoris esineb juba suund kollektiivsele valitsevale seisundile, eeskätt mis puudutab mahu kindlaksmääramist”.
ii) Hinnang ajalooliste turuosade volatiilsuse kohta
Hageja toob tõendina turul valitseva konkurentsi kohta välja asjaolu, et minevikus olid peamiste reisikorraldajate turuosad
volatiilsed, dünaamilised ja muutuvad.
Komisjon leiab, et viimasel ajal sellist laadi volatiilsust asjaomasel turul ei ilmnenud. Ta rõhutab, et muutused, mida hageja
suurte reisikorraldajate turuosade osas esile tõi, olid tingitud nende ettevõtjate läbiviidud omandamistest ning ei olnud
seega nende tegevuse tagajärg turul. Kui need omandamised välja jätta, ei oleks peamiste ettevõtjate turuosad viimastel aastatel
väga muutunud, mis lubab järeldada, et sisemine kasv on keeruline (otsuse põhjendus 128 ja 86. joonealune märkus).
Väärib meenutamist, et kollektiivse valitseva seisundi iseloomustamisel on ajalooliste turuosade stabiilsus asjaolu, mis soodustab
vaikiva konkurentsivastase koostöö arengut, kuna see hõlbustab tugeva konkurentsi asemel turu jagamist, kusjuures iga ettevõtja
toetub talle ajalooliselt kuuluvale turuosale, et selle suuruse järgi oma tootmine kindlaks määrata.
Käesolevas asjas põhineb komisjoni järeldus, et Thomsoni, Airtoursi, Thomas Cooki ja First Choice’i turuosade areng jäi viimase
viie aasta jooksul stabiilseks, oletusel, et sisemist kasvu ei tule arvesse võtta. Komisjon leiab, et kui muudatused turuosade
jagamisel tulenesid peamiselt konkurentide omandamisest, võib antavaid „kvoote” arvutada ostjate turuosade ning ostueseme
lisamisega, ning et seetõttu ei teki probleemi, et ettevõtjad püüavad oma turuosa puhul juhinduda mineviku tippmahust.
Välise kasvu väljajätmine turuosade volatiilsuse uurimisel ei ole käesoleva juhtumi asjaolusid arvestades siiski õigustatud,
kuna kõnealusel turul kujutavad ettevõtjate vertikaalse integratsiooni suurus ja aste endast olulisi konkurentsitegureid (vt
eelkõige otsuse põhjendused 73, 75, 77, 78, 99, 100, 114 ja 115). Neil asjaoludel võib minevikus suurte reisikorraldajate
poolt läbi viidud arvukaid omandamisi, sõltumata sellest, kas need toimusid enne või pärast MMC raporti avaldamist, mõista
kui märki tugevast konkurentsist nende ettevõtjate vahel, kes jätkasid omandamisi, et nende peamised konkurendid ei mööduks
neist ning et lõigata sel viisil täies ulatuses kasu mastaabisäästust.
Lisaks on väide, et välist kasvu ei tule võtta arvesse, käesolevas asjas vastuolus otsuses komisjoni enda esitatud mitme märkusega,
millest vastupidi komisjoni kirjalikes märkustes esitatule nähtub, et suurtest reisikorraldajatest ühe läbiviidud omandamine
ei too teiste suurte reisikorraldajate arvates endaga kaasa mitte ostja turuosade ja ostueseme aritmeetilist liitmist, vaid
nendepoolse konkureeriva reaktsiooni.
Otsuse põhjenduses 137 on märgitud, et „[k]ui selgus, et Airtours püüab saavutada kontrolli First Choice’i üle selle aasta
aprillis, piisas Thomsoni teatest, mille kohaselt ta tahtis kaitsta oma turuosa, millega kaasneks Thomsoni aktsia 9% suurune
langus samal päeval, kuna „kardeti, et äriühing alustab hinnasõda”, mis sundis Thomsoni juhatust tegema märkimisväärseid pingutusi,
et veenda institutsionaalseid investoreid, et seda teadet tõlgendati valesti ning et mingil moel ei kavatseta lisada turul
mahtu, vaid üksnes võtta üle seisund, millest Airtours/First Choice ühinemise käigus loobusid.”
Edasi on otsuse põhjenduses 145 leitud, et „sektoris on üldteada, et iga koondumine toob koondumises osalejate jaoks endaga
kaasa turuosa ajutise vähenemise, kuna teatavad kliendid ja tarnijad kaovad topeltpakkumise kadumise tõttu nende programmides”.
Neid ootusi kinnitab hageja poolt ajalooliste turuosade arengu kohta esitatud dokumentide uurimine (repliigi lisa 6, lk 2,
vt ka tabel reisikorraldajate turuosa arengu kohta, hagiavalduse lk 8). Nii pidi pärast Thomsoni poolt Horizoni omandamist
1989. aastal uue ühenduse turuosa olema 32% (25% Thomsonil ja 7% Horizonil), tegelikult langes see kiiresti ligikaudu 25%‑le.
Väärib sedastamist, et toimikust tulenevate andmete analüüsist nähtub, et hageja väidetel, millele komisjon vastu ei vaielnud,
varieeruvad märkimisväärselt peamiste reisikorraldajate turuosad välismaa pakettreiside, sh välise kasvu osas. Seda on võimalik
järeldada reisikorraldajate turuosasid puudutavast tabelist, mille hageja esitas koondumise teates (uuesti ära toodud hagiavalduse
lk 8). Nii oli 1990. aastal turuosa suurus Thomsonil 21,81%, First Choice’il 5,82%, Airtoursil 4,27% ning Thomas Cookil 2,13%.
1994. aastal oli Thomsoni turuosa 23,13%, Airtoursil 15,52%, First Choice’il 5,88% ning Thomas Cookil 2,41%. Seejärel 1998. aastal
oli Thomsoni turuosa 19,28%, Airtoursil 14,26%, First Choice’il 7,47% ning Thomas Cookil 11,38%.
Seega leidis komisjon valesti, et omandamistel põhinevaid turuosasid ei tule arvesse võtta ning et peamiste reisikorraldajate
turuosade areng jäi viimastel aastatel stabiilseks.
Lõpuks tuleb veel kõnealusel turul oleva konkurentsi kohta lisada, et hageja väitel, millele komisjon vastu ei vaielnud, võib
peamiste reisikorraldajate tegevus samal hooajal olla erinev (koos võitjate ja kaotajatega) ning varieeruda ka hooaja kaupa.
See asjaolu on märk, et turul valitseb konkurents, lükates järelikult ümber väite, et esineb võimalik kollektiivne valitsev
seisund.
iii) Järeldus hinnangu kohta, mis anti peamiste reisikorraldajate vahelisele konkurentsile
Eespool toodust tuleneb, et komisjon tegi hindamisvigu, analüüsides enne koondumisest teatamist kõnealusel turul valitsevat
konkurentsi. Esiteks ei tõendanud ta õiguslikult piisavalt oma seisukohta, et selles sektoris oli eeskätt mahtude kindlaksmääramisel
juba suund kollektiivsele valitsevale seisundile ning seega konkurentsi piiramisele. Teiseks ei võtnud ta – vastupidi oma
kohustusele seda teha – arvesse asjaolu, et minevikus olid peamiste reisikorraldajate turuosad volatiilsed ning et see volatiilsus
on märk turul valitsevast konkurentsist.
b)     Hinnang nõudluse minevikus toimunud ja prognoositava arengu, nõudluse volatiilsuse ning turu läbipaistvuse astme kohta
Otsuse osas pealkirjaga „Turu tunnused (turgu valitsev oligopol)” (põhjendused 87–127) on loetletud rida tunnuseid, mis komisjoni
arvates soodustavad turgu valitseva oligopoli tekkimist. Nende tunnuste hulka kuuluvad nimelt toote homogeensus, nõudluse
nõrk kasv, nõudluse nõrk hinnatundlikkus, peamiste tarnijate sarnane kulustruktuur, läbipaistvuse kõrge tase, vastastikune
sõltuvus ning peamiste tarnijate vahelised kaubandussidemed, suured takistused turuletulekul ning tarbijate madal ostujõud.
Tulenevalt otsusest (punkt 87) on need tunnused juba olemas ning jäävad alles siis, kui kavandatav koondumine viiakse läbi.
Hageja vaidleb vastu hinnangule, mille tõttu komisjon leidis, et need tunnused olid kõnealusel turul juba olemas ning et kavandatava
koondumise läbiviimisel soodustavad need turgu valitseva oligopoli tekkimist. Iseäranis leiab ta, et nõudluse kasvu määr ning
nõudluse volatiilsuse aste kõnealusel turul, samuti turu läbipaistvuse aste kujutavad käesolevas asjas endast tegureid, mis
vastupidi komisjoni väidetele muudavad kollektiivse valitseva seisundi tekkimise raskemaks.
i) Hinnang nõudluse nõrga kasvu kohta
Hageja väidab sisuliselt, et komisjon tegi hindamisvea, leides, et nõudluse kogukasv on nõrk, kuigi haldusmenetluses esitatud
andmed ning asjaolu, et nõudluse kasv on kiirem kui sisemajanduse kogutoodang, kinnitavad vastupidist.
Otsuse põhjendustes 92 ja 93 esitab komisjon oma hinnangu nõudluse kasvu taseme kohta kõnealusel turul.
Põhjenduses 92 kinnitab komisjon, et „[ä]sja ühe reisikorraldaja jaoks läbiviidud uuringust, millele viidatakse vastuses komisjoni
teabenõudele, [...] selgub [...], et aastane keskmine kogukasv on madal (3–4% kümne aasta jooksul)”. Samuti on seal märgitud,
et „[n]õudluse kasv kahel järgneval aastal peaks erinevate hinnangute kohaselt sektoris olema nullilähedane, edasi oodatakse
siiski kasvu teatavat tõusu”.
Edasi kinnitab komisjon põhjenduses 93, et „[k]äesolevas asjas oma uurimise alusel” jõudis ta järeldusele, et „nõudluse kogukasv
lähisihtkohaga pakettreiside turul jääb tagasihoidlikuks, nagu see oli 1990. aastatel”. Lõpuks leidis komisjon, et „turu kasv
ei elusta konkurentsi lähemas tulevikus”.
Esimese Astme Kohus on arvamusel, et komisjoni hinnang põhineb siiski talle haldusmenetluses esitatud andmete mittetäielikul
ja valel hindamisel.
Esiteks tuleb märkida, et vastusena menetlust korraldavale meetmele, millega Esimese Astme Kohus palus komisjonil esitada
uuring, millele viimane viitab otsuse põhjenduses 92, täpsustas komisjon, et haldusmenetluses ei ole tal kunagi olnud seda
uuringut täies ulatuses ning et ta saab Esimese Astme Kohtule esitada üksnes selle väljavõtte, mille üks reisikorraldaja esitas
teabenõude vastuse lisana. See väljavõte sisaldab üksnes üheleheküljelist dokumenti pealkirjaga „Forecasting Holiday Demand”,
mille koostas Ogilvy & Mather teadmata ajal.
Väljavõttest nähtub, et „Ühendkuningriigi välismaa puhkusereiside turg on viimase 20 aasta jooksul tugevalt kasvanud. British
National Travel Survey kohaselt tegid Ühendkuningriigi tarbijad 30 miljonit välisreisi (rohkem kui 4 ööbimisega sihtkohas),
mis on kolm korda rohkem kui 1978. aastal. Viimase 10 aasta jooksul kasvas turg keskmiselt 3,7% aastas.” Väljavõttes on nõudluse
volatiilsuse kohta ka täpsustatud, et „[k]uigi aluseks olev kasv turul oli püsiv, ei kehti see kaugeltki aastase kasvumäära
kohta. Aastase kasvu määr 10% või rohkem järgnes kiiresti suurtele langustele” ning et „[l]isaks sellele, et puhkusereiside
nõudlus on volatiilsem kui sisemajanduse kogutoodang ja tarbijate kulutuste pikaajaline tase, ei kattu see täielikult ka majandustsükliga
(näiteks tõusis turg üle 10% majandussurutise ajal 1980. ja 1981. aastal)”, samuti et „nõudluse volatiilsus muudab nõudluse
prognoosimise äärmiselt keeruliseks”.
Selle dokumendi lihtsast analüüsist selgub, et komisjon ei ole sellest õigesti aru saanud. Nii märgib ta otsuse põhjenduses 92,
et „[u]uringus on samuti leitud („it also noted”), et aastane keskmine kogukasv on nõrk”, kuigi Esimese Astme Kohtule esitatud
väljavõttes puudub selle kohta igasugune viide. Seevastu jättis komisjon tähelepanuta, et väljavõtte tegija rõhutas, et välismaa
puhkusereiside müük tõusis oluliselt viimase 20 aasta jooksul. Seega tõlgendas komisjon seda dokumenti grammatiliselt ja teleoloogiliselt
valesti, kuigi ta ise otsustas viidata sellele kui olulisele dokumendile hinnangu andmisel, et selle turu kasvu määr oli 1990.
aastatel tagasihoidlik ja jääb selliseks ka edaspidi (otsuse põhjendus 93).
Teiseks nähtub otsuse neist katkenditest (põhjendused 92 ja 93), et komisjon ei võtnud arvesse nõudluse kasvu määra teatamisele
eelnenud kahe aasta, s.o 1997. ja 1998. aasta jooksul, kuigi need olid olulised lähtepunktid, kuna turg oli 1995. aasta juhtumi
mõju juba endasse neelanud. British National Travel Survey raporti 1998. aasta kohta (mis kannab kuupäeva veebruar 1999) 4. osas
(esitatud hageja koondumisteate lisas 9) asuvatest andmetest tuleneb, et välismaa puhkusereiside sektor kasvas tugevalt kogu
kümnendil ning seega ka viimastel aastatel. Samuti nähtub leheküljelt 113 (ja leheküljel 112 asuvast tabelist), et välismaa
puhkusereiside arv tõusis 21 miljonilt 1989. aastal 29,25 miljonile 1998. aastal (seega tõus üle 39,2% viimasel aastakümnel).
Pärast 1995. aasta kriisi, mille tõttu langes välismaale reisijate arv 26 miljonilt 1995. aastal 23,25 miljonile 1996. aastal
(langus ligikaudu 10,5%), tõusis välismaale reisijate arv 23,25 miljonilt 27,25 miljonile 1997. aastal (tõus üle 17,2%) ja
27,25 miljonilt 29,25 miljonile 1998. aastal (tõus üle 7,3%). Viimase aasta osas on sõnaselgelt märgitud, et tegemist on tõelise
kasvuga, mitte sellise kõrvalekaldega, mis on tingitud tavapraktikast ümardada arve, kui muutused aastast aastasse on väikesed.
Asjaolu, et need andmed puudutavad ka kaugsihtkohaga pakettreise, ei sea kahtluse alla nende tõendusväärtust kestva tõusu
suuna kohta, kuna seda liiki puhkusereisid moodustavad vaid viiendiku kõigist puhkusereisidest viimastel aastatel (vt British
National Travel Survey raporti lk 116).
Komisjon jättis need andmed oma hinnangus kõnealuse turu kasvutaseme kohta tähelepanuta; seevastu viitas ta suunale kahel
järgneval aastal, rõhutades otsuse põhjenduses 92, et „Nõudluse kasv kahel järgneval aastal peaks erinevate hinnangute kohaselt
sektoris olema nullilähedane, edasi oodatakse siiski kasvu teatavat tõusu”. Kohtuistungil esitatud küsimusele vastas komisjon,
et see seisukoht põhineb ökonomeetrilisel uuringul, mis esitati haldusmenetluses vastusena teabenõudele. Väärib märkimist,
et otsuses ei ole mainitud selle ökonomeetrilise uuringu autort ega ka uuringu laadi ja konteksti, milles see esitati. Lõpuks
tuleb lisada, et see hinnang nullilähedase kasvumäära kohta läheb vastuollu otsuse järgmise punktiga (põhjendus 93), kus komisjon
ise „möönab, et lähisihtkoha pakettreiside turg peaks jätkuvalt kasvama” ning et „[t]õenäoliselt võib see pikemate puhkuste
ja suurema üldise heaolu tõttu kasvada isegi kiiremini kui üldine sisemajanduse kogutoodang”.
Eespool toodust tuleneb, et komisjon tõlgendas tema käsutuses olevaid andmeid nõudluse kasvu kohta valesti, jättes tähelepanuta,
et vaatamata nõudluse volatiilsusele aastast aastasse iseloomustas seda turgu viimasel aastakümnel tervikuna selge suund märkimisväärsele
kasvule ning et nõudlus suurenes tõusvas rütmis eriti viimastel aastatel. Sellise kasvu puhul ning esitamata täpsemaid tõendeid
selle kohta, et kasvusuund peaks järgnevatel aastatel muutuma, ei saa komisjon järeldada, et turu arengut iseloomustab nõrk
kasv, mis käesolevas asjas kujutab endast tegurit, mis soodustab kolmel allesjääval suurel reisikorraldajal kollektiivse valitseva
seisundi tekkimist.
ii) Hinnang nõudluse volatiilsuse kohta
Hageja väidab, et nõudluse volatiilsus muudab kollektiivse valitseva seisundi tõendamise keerulisemaks, kuna see lisab turule
„müra”, muutes keerulisemaks eristamise nõudluse kõikumise, mis on tingitud turu volatiilsusest, ja mahu suurendamise vahel,
mille on põhjustanud ühisest tegutsemisest kõrvalekaldumine. See, et puudub võimalus eristada kahte liiki sündmusi, viitab
selgelt asjaolule, et igasugune katse teha koostööd on ebastabiilne.
Komisjon möönab otsuses, et nõudlus on turul teataval määral volatiilne (otsuse põhjendused 92 ja 95). Siiski väidab ta (otsuse
põhjendus 97), et käesolevas asjas ei takista see volatiilsus kollektiivse valitseva seisundi tekkimist, vaid vastupidi –
„[see] soodustab turul kõnealuse seisundi tekkimist, kuna volatiilsus koostoimes asjaoluga, et lihtsam on mahtu suurendada
kui vähendada, tähendab suurte reisikorraldajate jaoks seda, et mahu osas on loogiline tegutseda ettevaatlikult”. Komisjon
lisab, et „[n]õudluse volatiilsus sunnib planeeritud mahtu nimelt piirama ning seejärel seda taas tõstma, kui nõudlus osutub
iseäranis suureks” ning et „[t]arnijad kaitsevad ennast nii nõudluse järsu languse eest”.
Igal juhul vaidleb komisjon otsuse põhjendustes 94–96 vastu haldusmenetluses hageja esitatud argumentidele nõudluse volatiilsuse
ja selle põhjuste kohta, mis olid seotud sisemajanduse kogutoodangu, klientide tarbimisharjumuste arengu ja muutuvate kuludega
(odavlennuettevõtjate mõju). Nii leiab komisjon (põhjendus 95), et „majandustsükkel mõjutab kõiki reisikorraldajaid ja nad
peavad oma prognoosides arvestama makromajandusliku arenguga”. Seega on tõenäoline, et kõik reisikorraldajad analüüsivad turu
arengut ühte moodi.
Komisjon möönab (otsuse põhjendus 96 ning 73. ja 74. joonealune märkus), et teatavad välised vapustused, nagu terroristide
rünnakud turistide vastu Egiptuses või Türgis) võivad takistada reisikorraldajatel kavandamist, kuid komisjon keeldub siiski
seda niisuguse asjaoluna arvesse võtmast, mis võib muuta keerulisemaks kollektiivse valitseva seisundi tekkimise, kuna sellised
oma laadilt erandlikud sündmused ei ole iseloomulikud lähisihtkoha puhkusereiside turule, vaid võivad aset leida igal turul.
Lõpuks leiab komisjon, et hageja märkused raskuste kohta, mida see volatiilsus avaldab kollektiivse valitseva seisundi tekkimisele,
on kooskõlas majandusteooriaga, kuid ei ole komisjoni arvates käesoleva juhtumi puhul asjakohased. Kuna komisjoni hinnangul
on lihtsam mahtu suurendada kui seda piirata, püüdsid ettevõtjad olla ettevaatlikud, et end kaitsta võimaliku volatiilsuse
eest. Peale selle on lihtne eristada nõudluse langust teise reisikorraldaja mahu suurendamisest, kuna viimase käitumist saab
otseselt vaadelda.
Kõigepealt tuleb märkida, et – nagu seda möönab ka komisjon – majandusteooria kohaselt muudab nõudluse volatiilsus konkureeriva
valitseva seisundi tekkimise raskemaks. Seevastu stabiilne ja seega madala volatiilsusega nõudlus kujutab endast kollektiivse
valitseva seisundi tuvastamisel asjakohast tegurit, kuna see muudab hõlpsamini tuvastatavaks kõrvalekaldumised ühisest tegevusliinist
(nn reeglite rikkumine), võimaldades need eristada mahu kohandamisest, mille eesmärk on reageerida kasvule või turu volatiilsuse
kahanemisele.
Käesolevas asjas tunnistab komisjon, et kõnealusel turul oleval nõudluse volatiilsusel on teatav aste (otsuse põhjendused 92,
95 ja 97). Ka toimikus leidub erinevaid viiteid sellele, et selle turu volatiilsuse aste on märkimisväärne. Nii tuleneb otsuse
punktis 92 viidatud uuringu väljavõttest, et „[l]isaks sellele, et puhkusereiside nõudlus on volatiilsem kui sisemajanduse
kogutoodang ja tarbijate kulutuste pikaajaline tase, ei kattu see täielikult ka majandustsükliga (näiteks tõusis turg üle
10% 1980. ja 1981. aasta majandussurutise ajal), samuti et „nõudluse volatiilsus muudab nõudluse prognoosimise äärmiselt keeruliseks”.
Turu volatiilsuse olulisust kinnitavad ka British National Travel Survey 1998. aasta raporti andmed. Nii tõusis pärast 1995. aasta
kriisi, mille tõttu langes välismaale reisijate arv 26 miljonilt 1995. aastal 23,25 miljonile 1996. aastal (langus ligikaudu
10,5%), välismaale reisijate arv 23,25 miljonilt 27,25 miljonile 1997. aastal (tõus üle 17,2%) ja 27,25 miljonilt 29,25 miljonile
1998. aastal (tõus üle 7,3%).
Komisjon väidab siiski, et see asjaolu ei ole käesoleva juhtumi puhul asjakohane, kuna ettevõtjad püüdsid olla ettevaatlikud,
et end kõikvõimaliku volatiilsuse eest kaitsta.
Komisjon ei saa aga selleks, et eitada valitseva oligopoolse seisundi tuvastamiseks olulise teguri – nagu kõnealuse turu stabiilsuse
ja prognoositavuse tase – asjakohasust käesoleva juhtumi puhul, tugineda asjaolule, et selleks, et kaitsta end nõudluse järsu
languse eest, planeerivad reisikorraldajad mahtu ettevaatlikult, eelistades seda tõsta siis, kui nõudlus osutub iseäranis
suureks (otsuse põhjendus 97). Kuigi kindlasti toob turu tavapärasele toimimisele omane ettevaatlikkus endaga kaasa selle,
et arvesse tuleb võtta vajadust võimalikult täpselt prognoosida nõudluse arengut, osutub planeerimise protsess siiski keeruliseks,
kuna iga reisikorraldaja peab prognoosima (sõltuvalt turu iseärasustest ligikaudu 18 kuud ette) nõudluse arengut tulevikus
– nõudlust, mida iseloomustab suur volatiilsus ja mis on seega spekulatiivne. Lisaks ei käsitlenud komisjon ettevõtjate ettevaatlikkust
ja nõudluse volatiilsust teguritena, mis takistaksid turul konkurentsi enne koondumise läbiviimist. Ettevaatust kui niisugust
ei saa seega lugeda kollektiivset valitsevat seisundit iseloomustavaks elemendiks, vaid see on pigem sellise konkurentsile
avatud turu tunnus, mis oli olemas koondumisest teatamise hetkel.
Lõpuks tuleb märkida, et komisjoni esitatud argumendid (otsuse põhjendused 94–96) hageja kriitika kohta tuleb tagasi lükata.
Majandustsükliga seotud volatiilsuse osas ei saa komisjon piirduda otsuse punktis 95 toodud hinnanguga, et on „tõenäoline,
et kõik reisikorraldajad analüüsivad turu arengut ühte moodi”, esitamata selle väite kohta ühtki tõendit, kuigi maht määratakse
algselt kindlaks ligikaudu 18 kuud enne hooaja algust (vt otsuse põhjendus 63). Sel hetkel ei ole täpselt võimalik ette näha
peamisi makromajanduslikke muutusi, nagu sisemajanduse kogutoodangu kasv, vahetuskursid või tarbijausaldus.
Mis puudutab väliste vapustustega seotud volatiilsust, siis toob komisjoni käsitlus, et reisikorraldajad võtavad turu volatiilsust
puudutavaid andmeid mahu arvutamisel arvesse (otsuse põhjendus 96 ning 73. ja 74. joonealune märkus), endaga kaasa selle,
mida ta kritiseerib, nimelt nende väliste vapustuste lugemise sisemisteks vapustusteks asjaolu tõttu, et neid võetakse nõudluse
prognoosimisel arvesse. Reisikorraldajad ei näi siiski nii käituvat. Seda kinnitab ka Thomsoni ebaõnnestumine mais 1999, kes
sai Vahemere idaosa pakettreiside müügil märkimisväärset kahju Kosovo sõja ning Türgis terroristide ähvarduste tõttu, samas
kui see Airtoursi ei puudutanud, nagu väitis hageja, millele komisjon vastu ei vaielnud.
Lõpuks tuleb komisjoni argument, mille kohaselt on igal juhul kerge eristada nõudluse langust mõne teise reisikorraldaja mahu
suurenemisest, kuna viimase tegevust võib vaadelda otse, tagasi lükata, kuna integreeritud reisikorraldajal on turu läbipaistvuse
uurimisel allpool esitatud põhjustel keeruline nõuetekohaselt tõlgendada otsuseid, mille on teised reisikorraldajad teinud
seoses mahuga.
Eespool toodust tuleneb, et komisjon ei ole tõendanud, et majandusteooria ei ole käesolevas asjas kehtiv, ning et komisjon
on leidnud ekslikult, et nõudluse volatiilsus muudab kergemaks valitseva seisundiga oligopoli loomise kolme allesjäänud suure
reisikorraldaja poolt.
iii) Hinnang kõnealuse turu läbipaistvuse astme kohta
Otsuse põhjenduses 102 märgib komisjon läbipaistvuse osas, et „eristada tuleb planeerimise perioodi ning müügihooaega, mis
algab kataloogide levitamisega”, ning et „neljast suurest integreeritud reisikorraldajast iga jaoks on kummalgi perioodil
turg siiski väga läbipaistev”.
Otsuse põhjendustes 103, 104 ja 105 kinnitab komisjon, et „[j]ärgmise hooaja mahtu puudutavad olulised otsused tehakse planeerimise
perioodil” ning et „[n]elja suure reisikorraldaja puhul on otsused läbipaistvad järgmistel põhjustel”:
–        mitte ükski suur reisikorraldaja ei paku igal uuel hooajal täiesti uut programmi. Saabuva hooaja planeerimine toimub seevastu
eelneva hooaja müügikäibe alusel, kusjuures pakkumist suurendatakse või vähendatakse lähtuvalt saabuva hooaja nõudluse prognoosist.
Muudatused seega lisanduvad ning reisikorraldaja programm muutub pidevalt. Seega on enne hooaja planeerimist reisikorraldajatel
tänu nende kogemusele laias laastus teada nelja muu integreeritud reisikorraldaja pakkumised uueks hooajaks (otsuse põhjendus 104);
–        igal neljast suurest integreeritud reisikorraldajast on teatav ettekujutus sel perioodil kolme ülejäänud reisikorraldaja kavandatavatest
muudatustest, kuna nad kasutavad samu hotelle ning lävivad teiste suurte reisikorraldajate lennuettevõtjatega, et saada või
pakkuda mahtu või kokku leppida istekohtade või lennuaegade vahetamises (otsuse põhjendus 105);
–        otsuseid mahu märkimisväärse tõstmise kohta ei saa varjata, kuna täiendavate lennukite ostmine või liisimine tuleb kindlasti
avalikuks (otsuse põhjendus 105).
Otsuse põhjenduses 105 leiab komisjon, et „kõigil neil põhjustel oli igale neljast suurest reisikorraldajast näiteks teada,
kas neist üks kavatses vedada rohkem reisijaid ning seega pakkuda rohkem pakettreise. Järelikult saab iga integreeritud reisikorraldaja
kontrollida ülejäänud kolmest iga reisikorraldaja pakutava pakettreiside koguarvu”.
Otsuse põhjenduses 113 järeldab komisjon sellest, et arvestades otsuseid mahu jäikuse kohta, kasvab suure läbipaistvuse tõttu
„pärast koondumist veelgi tõenäosus, et peamised reisikorraldajad ei taga piisavat pakkumist, jättes rahuldamata suurema nõudluse,
kui see oleks olnud vähem läbipaistvas olukorras – kus oleks ajutiselt suurem pakkumine, mille tõttu tuleks toodete müümiseks
langetada hindu –, ning võimaldades neil sel viisil tõsta keskmisi hindu kõrgemale konkurentsiks vajalikust tasemest”.
Hageja väidab, et kõnealune turg ei ole planeerimise perioodil läbipaistev. Sisuliselt leiab ta, et otsused kogumahu kohta
hõlmavad tegelikult suurt hulka üksikotsuseid iga kavandatud sihtkoha ja lennu kohta ning et planeeritud mahu muudatused on
võrreldes varasema mahuga märkimisväärsed ning neid on väga raske tuvastada.
Hageja on arvamusel, et kõnealune turg ei ole läbipaistev ka müügiperioodil. Sisuliselt märgib ta, et mahuläbipaistvust ei
saa ette kujutada ilma hinnaläbipaistvust arvesse võtmata ning et komisjon ei saanud aru, millist laadi teave on puhkuste
broneerimise elektroonilistes süsteemides kättesaadav.
Komisjon möönab, et planeerimise perioodil ei ole mahtu puudutavad otsused täiesti läbipaistvad, kuid tuletab siiski meelde
otsuses (põhjendused 104 ja 105) mainitud erinevaid võimalusi saada teavet nelja suure reisikorraldaja kohta.
Komisjoni arvates on hindade läbipaistvus müügihooajal tähtsusetu, kuna määrav konkurentsitegur käesoleval turul ei ole hind,
vaid maht. Siiski lisab ta, et sellel hooajal on kogumaht praktiliselt täielikult läbipaistev, kuna iga reisikorraldaja saab
arvutada oma konkurentide mahtusid nende kataloogides sisalduvate pakkumiste ja nende varasemate programmide alusel.
Kõigepealt tuleb märkida, et kollektiivse valitseva seisundi tekkimist lihtsustab see, kui turg on nii läbipaistev, et oligopoli
igal liikmel on võimalik olla teadlik teiste liikmete käitumisest.
Käesolevas asjas on komisjon arvamusel, et kollektiivset valitsevat seisundit iseloomustava vaikiva koostöö ese ei ole hind,
vaid turul pakutav maht, ning et – nagu komisjon märgib otsuse põhjenduses 103 – järgmise hooaja mahtu puudutavad olulised
otsused tehakse planeerimise perioodil. Otsuse põhjenduses 63 möönab komisjon ise, et „pärast hooaja broneerimise algust (näiteks
suvel 1999 reisidele suvel 2000) on muudatuste tegemise võimalused väga piiratud, kuna teatavad kohustused tarnijate ees on
jäigad ning klientidel, kes on juba broneeringu teinud, on keeruline muuta kuupäevi, lende, hotelle jne”. Komisjon leiab (otsuse
põhjendus 62), et Airtoursi andmetel on võimalik suurendada mahtu sel perioodil kuni 10%.
Eespool toodut kinnitavad komisjoni väited, kus vastates (otsuse põhjendus 108) hageja argumendile, et kuna iga suur integreeritud
reisikorraldaja peab oma arvukate reisipakkumiste tõttu tegelema mitme tuhande erineva hinnaga, ei ole kõigi nende hindadega
võimalik vaikides koonduda, märkis komisjon, et ta ei leia, et käesolevas asjas oleks kollektiivse valitseva seisundi loomiseks
vajalik koonduda hindade tasandil. Komisjon lisab:
„[M]üügihooajal ei olnud mitte ühelgi integreeritud reisikorraldajatest ajendit vähendada hindu, et suurendada oma turuosa,
mis määratakse kindlaks pakkumise mahu alusel. Reisikorraldajad ei ole seega sunnitud kokku leppima tuhandeid hindu. Seda
kinnitasid ka Airtoursi majanduseksperdid: „Ettevõtjate käitumine hindade osas pärast mahtude kindlaksmääramist ei ole otseselt
seotud kollektiivse valitseva seisundiga, st turuvõimu ühise teostamisega.””
Käesolevas asjas tuleb seega kõigepealt kontrollida, kas iga suur reisikorraldaja võib hetkel, mil ta planeerimise perioodil
teeb mahtu puudutavaid olulisi otsuseid, saada piisava kindlusega teada oma peamiste konkurentide vastavatest otsustest. Üksnes
piisava läbipaistvuse korral on tal võimalik hinnata väidetava oligopoli teiste liikmete otsustatud kogumahtu ning saada teada,
et oma mahtu teataval viisil planeerides võtab ta üle nendega ühise tegevusliini, ning üksnes siis on tal selleks ajend. Läbipaistvuse
aste on oluline ka seetõttu, et see võimaldab oligopoli igal liikmel avastada teiste liikmete tehtud muudatused mahtudes,
eristada ühisest tegevusliinist kõrvalekaldumisi nõudluse volatiilsusele omastest lihtsatest kohandustest ning lõpuks teha
kindlaks, kas võimalikule kõrvalekaldumisele on vaja reageerida vastumeetmetega.
Hageja vastusest (punkt B.1 ja lisad 5–8) Esimese Astme Kohtu võetud menetlust korraldavale meetmele nähtub, et igaks hooajaks
mahu kindlaksmääramine ei ole automaatne tegevus, mille puhul uuendatakse lihtsalt ning teistel reisikorraldajatel hõlpsasti
prognoositavalt mahtu aastast aastasse, vaid see kujutab vastupidi endast iga suure reisikorraldaja jaoks väga keerulist ülesannet,
mille puhul võetakse vaid teatavas ulatuses arvesse varasemaid andmeid ning mis põhineb põhimõtteliselt iga reisikorraldaja
subjektiivsel hinnangul lähtuvalt paljudest muutujatest ning teguritest.
Nende andmete uurimine kinnitab nimelt seda, et planeerimistsükkel ei kulge lihtsalt aastast aastasse. Näiteks suvehooaja
1999 („aasta N”) puhul, mis kestis maist oktoobrini 1999, algas mahu planeerimine peaaegu 18 kuud varem oktoobris või novembris
1997 („aasta N‑2”). Planeerimise põhietapis, mis algas kataloogi esmaavaldamisega aprillis või mais 1998 („aasta N‑1”), oli
reisikorraldajatel andmed suvehooaja 1997 („aasta N‑2”) tulemuste kohta ning teatavad andmed saabuva suvehooaja 1998 („aasta N‑1”)
kohta. Kronoloogiliselt toimub kogumahu planeerimine üldiste ja spetsiifiliste kaalutluste alusel, mida täpsustatakse aja
jooksul. Üldistes kaalutlustes (
top-down considerations
) võetakse arvesse peamisi tegureid, mis mõjutavad nõudlust puhkusereiside järele, nagu majandustegevus, vahetuskursid ning
tarbijausaldus. Spetsiifilistes kaalutlustes (
bottom-up considerations
) tuginetakse olemasolevate toodete pakkumiste üksikasjalikule analüüsile, alustades näiteks teatava sihtkoha lennu või majutusühiku
bruto- ja netomarginaali uurimisest. Sellega seoses uuritakse igat lendu (lähte- ja sihtkoha lennujaamade ning väljumise ja
saabumise aegade alusel), sihtkohta ja vastavat toodet, tarbijate nõudlust erilist liiki puhkusereiside järele, et ette valmistada
kogupakkumine lähivälismaa pakettreisidele. Seda pakkumist täiendavad ka hageja uute toodete pakkumised.
Hageja täpsustas, et kuna asjaomaste toodete puhul on tegemist kiirestirikneva kaubaga, püüab ta planeerimise käigus varasema
nõudluse taseme uurimisele eelistada makromajandustegurite või kulusid ja marginaali puudutavate spetsiifiliste kaalutluste
analüüsi, kuna need asjaolud võivad pigem mõjutada saadavat tulu ja nõudlust tulevikus kui varasemaid tulemusi (tegelik ja
planeeritud müük aastatel N‑2 ja N‑1), mida võetakse siiski arvesse aasta N suvehooaja planeerimisel, kuna varasemad tulemused
näitavad olemasoleva pakkumise tugevaid ja nõrku külgi ning aspekte, kuidas seda pakkumist saab parandada.
Statistiliselt võimaldab hageja esitatud tabel (tema vastuse lisa 7) võrdluse kohta Ühendkuningriigis tema suurima tütarettevõtja
Airtours Holidays Ltd müügiprognoosi ja tegeliku müügi vahel ajavahemikus 1996–2000 tuvastada erinevusi planeerimise aastaks
(aasta N) kavandatud mahu, aastaks N‑1 oodatava mahu (mille müügihooaeg on juba alanud) ja aastal N‑2 asetleidnud müügi mahu
vahel (kuna hooaeg on juba lõppenud). Tabelist ilmneb, et aastaks N Airtours Holidays Ltd planeeritud maht erineb oluliselt
aastaks N ‑1 oodatavast mahust (+7,5%–11,2% sõltuvalt kavandatavast aastast N) või aastal N‑2 asetleidnud müügi mahust (+7,5%–18,6%
sõltuvalt kavandatavast aastast N). Võrdlusest nähtub, et nende puhul on tegemist mahu suurendamisega, mis on kaks kuni kolm
korda nii suur kui otsuse põhjenduses 92 komisjoni märgitud kogunõudluse keskmine aastane kasv turul (3–4%).
Eespool toodust nähtub, et planeerimisprotsessi kese ei seisne pelgalt minevikus oodatud või müüdud mahu uuendamises, vaid
pigem püütakse ette aimata nõudluse arengut nii makro- kui mikromajandustasandil.
Täiendavalt eespool toodud teguritele tuleb mainida hageja viidatud praktilisi raskusi, mille tõttu on väga keeruline teada
saada teiste suurte reisikorraldajate kavandatavast mahust planeerimise perioodil, kuna nende otsused kogupakkumise kohta
konkreetsel hooajal kujutavad endast suurt hulka üksikotsuseid, mis on tehtud sihtkoha ja lennu põhiselt ning mis on erinevatel
hooaegadel erinevad.
Hageja väidab, ilma et komisjon oleks talle vastu vaielnud, et tal on ühendus ligikaudu 50 sihtkohaga 21 lennujaamast Ühendkuningriigis
ning et seetõttu on üle tuhande kombinatsiooni, mida ta hooaja kaupa märkimisväärselt muudab. Nii suurendas ta suveks 1999
oma mahtu Fuerteventurasse 19% võrra, vähendades sellesse sihtkohta oma mahtu lähtekohaga Manchesterist 13% võrra, samas kui
maht lähtekohaga Cardiffist tõusis 42%. Sarnaselt vähenes Airtoursi maht Menorcale 9%, kusjuures maht sellesse sihtkohta lähtekohaga
Manchesterist vähenes 33% ja lähtekohaga Šoti lennujaamadest tõusis 25%. Näiteks kategooria „kolm tärni / hind ei sisalda
toitlustust”, mis otsuse kohaselt (põhjendus 90) kuulub lähisihtkohaga pakettreiside valdava enamiku hulka, sisaldab erisusi
vastavalt lennujaamale ja väljumise kuupäevale, reisi kestusele ning sihtkohale. Selles osas tuleb märkida, et argument, et
lennureis on muutumatu suurus, mille puhul on vähe erisusi (otsuse põhjendus 90), ei sea kahtluse alla asjaolu, et lennumahtu
puudutavad otsused on tehtud konkreetselt iga lennujaama ja lennu kaupa.
Vastupidi komisjoni väidetule ei seisne mahtu puudutavad otsused seega pelgalt kogunõudluse suurendamises või vähendamises,
võtmata arvesse erisusi eri kategooria pakettreiside vahel, mis erinevad üksteisest sihtkoha, väljumisaja, lähtekoha lennujaama,
lennuki tüübi, majutuse liigi ja kvaliteedi, kohalviibimise kestuse ja lõpuks hinna poolest. Nende pakettreiside arendamiseks
peavad reisikorraldajad arvesse võtma erinevaid muutujaid, nagu olemasolev majutus erinevates sihtkohtades ning olemasolevad
kohad lennukites erinevatel kuupäevadel ja hooaegadel aastas. Nagu hageja väidab, tuleb mahtu puudutavad otsused seega kindlasti
teha mikrotasandil.
Komisjoni üldisel lähenemisviis (otsuse põhjendused 88–91), mille kohaselt on oluline iga reisikorraldaja pakutavate pakettreiside
koguarv, tekitab praktikas suuri raskusi, kuna selleks et teada saada kogumaht – kuna kogumaht kujutab endast üksikotsuste
heterogeenset kogumit –, tuleb suuta tuvastada need otsused.
Sellest tuleneb, et esmajoones on mahu planeerimise ning toote arengu ja turustamise keerulisus oluliseks takistuseks vaikiva
koostöö tegemisel. Kuna tegemist on turuga, kus nõudlus tervikuna küll kasvab, kuid on aastast aastasse volatiilne, on integreeritud
reisikorraldajal keeruline tõlgendada õigesti otsuseid, mille on teinud teised reisikorraldajad mahu osas reiside suhtes,
mis toimuvad pooleteise aasta pärast.
Vaatamata asjaolule, et otsuse mahu kohta teeb iga reisikorraldaja kaalutluste heterogeense kogumi alusel, tuleb siiski veel
kontrollida, kas praktikas on oligopoli igal liikmel võimalik oma kogumahu kindlaksmääramise hetkel teada saada „iga integreeritud
reisikorraldaja pakutavat kogumahtu (puhkusereiside arv)”.
Komisjon kinnitab otsuse põhjenduses 105, et „iga integreeritud reisikorraldaja saab [planeerimise perioodil] kontrollida
ülejäänud kolme reisikorraldaja pakutavate pakettreiside koguarvu” ning et selles etapis iga suure reisikorraldaja tehtud
muudatustest saavad teised suured reisikorraldajad teada tänu oma kontaktidele hotellidega või läbirääkimistel seoses lennuki
istekohtade vajaduse ja olemasoluga, et saada või pakkuda mahtu või kokku leppida istekohtade või lennuaegade vahetamises.
Komisjon ei ole neid väiteid siiski tõendanud.
Esiteks ei võimalda otsus kindlaks teha, millises ulatuses on integreeritud reisikorraldajal võimalik saada teavet seetõttu,
et paljud neist võivad olla seotud samade hotellidega, et kokku leppida ja broneerida oma tubade varu. Isegi kui oletada,
et Ühendkuningriigi suured reisikorraldajad võivad tõepoolest pakkuda samu hotelle oma pakettreiside raames, on ka tõsi see,
et puhkusereiside majutussektoris on nii pakkumise kui nõudluse tasandil väga palju turuosalisi. Seetõttu on väga tõenäoline,
et üks suurtest reisikorraldajatest on esindatud hotellis, kus ta ei leia eest ühtki oma konkurenti. Seda tõenäosust suurendab
asjaolu, et hotellipidajad eelistavad üürida oma tube vähemalt kahele reisikorraldajale üldiselt erinevatest maadest. Seda
strateegiat, millele on viidatud koondumise teates, selgitab hotellipidajate tahe kaitsta end riski eest, et väheneb nõudlus
nende mõne kliendi pakutavate puhkusereiside suhtes või et nõudlus väheneb mõnel nimetatud maadest.
Seega võimalus, et mitu integreeritud reisikorraldajat lepivad kokku sama hotelliga, ei suurenda märkimisväärselt turu läbipaistvust
mahtu puudutavate otsuste tegemisel.
Teiseks ei nimetata otsuses üksikasju selle teabe ulatuse ja tähenduse kohta, mida on võimalik saada seeläbi, et suured reisikorraldajad
peavad omavahel läbirääkimisi seoses lennuki istekohtade vajaduse ja olemasoluga, et saada või pakkuda mahtu või kokku leppida
istekohtade või lennuaegade vahetamises. Kuna otsuses puuduvad selles küsimuses täpsustused, ei ole väga tõenäoline saada
tarvilikku teavet mahu suurendamise või säilitamise kohta lennuki istekohtade või lennuaegade vahetamise teel, sest selline
vahetus peaks toimuma põhimõttel koht koha vastu või lennuaeg lennuaja vastu.
Siinkohal tuleb täpsustada, et komisjoni kirjeldatud juhul, nimelt olukorras, kus märkimisväärsete piirangute tõttu jääb maht
nõudluse arengu prognoosist madalamale, broneerivad integreeritud reisikorraldajad vähem lennuki istekohti ning hotellitube.
Kahtlemata on üldiselt keerulisem avastada ja tõlgendada tegevust piiravaid otsuseid kui otsuseid, mis laiendavad tegevust,
ning nõudluse kasvu kontekstis on tegevust piiravat strateegiat eriti raske tuvastada. Lisaks rõhutas hageja, ilma et komisjon
oleks talle vastu vaielnud, et otsused mahu märkimisväärse suurendamise ja vastavate investeeringute tegemise kohta tehakse
avalikuks alles siis, kui algne maht on kindlaks määratud, nii et need ei võimalda täpselt tuvastada planeerimise perioodil
tehtud otsuseid. Järelikult ei saa otsuse põhjenduses 105 toodud komisjoni argumenti, et täiendavate lennukite omandamist
või liisimist ei saa varjata, kuna vastavad otsused jõuavad kindlasti avalikkuseni, võtta arvesse tõendamaks, et turg oli
nelja suure reisikorraldaja jaoks mahu planeerimise etapis läbipaistev.
Lisaks tuleb märkida, et lennukipargi käitamist puudutavad otsused tehakse hiljem planeerimise perioodil. Airtoursi vastuses
vastuväiteteatisele esitatud andmete kohaselt teeb ta esimesed otsused oma mahu kasutamise kohta lennuki istekohtade osas
alles alates 12. kuust enne hooaja algust, st samal ajal kataloogi avaldamisega. Alles järgnevatel kuudel tehakse otsused
teistelt lennuettevõtjatelt omandatava mahu kohta. Seega on suurte reisikorraldajate vahelistel läbirääkimistel saadud teave
hilisem, kui see järeldub otsusest.
Peale selle väärib rõhutamist, et koondumisest teatamisel esitatud andmete kohaselt ei sõltu Airtours lennuki istekohtade
saamisel märkimisväärselt teistest suurtest reisikorraldajatest. Tegelikult kasutab Airtours üksnes harva oma peamiste konkurentide
tšarterlennuettevõtjad. Seega esiteks olid suvel 1998 lennuki istekohtade puhul Airtours Holidaysi peamisteks tarnijateks:
Spanair (27,2% ostudest); Monarch (22%); Air Europa (21%); Air 2000, mis on First Choice’i lennuettevõtja (9,4 %); Airworld,
mis on Thomas Cooki lennuettevõtja (8,7%); Air Malta (3,8%) ja 12 muud lennuettevõtjat (7,9%). Airtours Holidays ei kasuta
seega või kasutab väga harva Britanniat, mis on Thomsoni lennuettevõtja ning mis lendab peamiselt oma emaettevõtja jaoks,
ning kasutab väga piiratud ulatuses First Choice’i ja Thomas Cooki peamisi lennuettevõtjaid (Air 2000 ja Airworld moodustavad
kokku 18,1%) (hagiavalduse lisa 5, punktid 6.94, 6.119 ja 6.122, MMC raport, tabel 3.6, lk 66). Teiseks olid suvel 1998 lennuki
istekohtade puhul hageja peamisteks klientideks: First Choice (Unijet) (ligikaudu 68 000 kohta); Monarch (Cosmos) (ligikaudu
45 000 kohta); Jet Direct (ligikaudu 11 500 kohta); Air Travel Group (ligikaudu 10 500 kohta) ja Manos (ligikaudu 10 500 kohta);
ülejäänud kohad müüdi 20 teisele ettevõtjale. Lisaks võib ka veel märkida, et Airtours Holidays ei olnud või oli väga vähesel
määral ärilistes suhetes Thomsoni lennuettevõtja (Britannia) ja Thomas Cooki lennuettevõtjatega (Caledonian, Airworld, Flying
Colours, Peach) (hagiavalduse lisa 5, punkt 6.94 ja MMC raport, tabel 3.6, lk 66).
Seega asjaolu, et suured reisikorraldajad peavad omavahel läbirääkimisi, et saada või pakkuda mahtu või leppida kokku lennuki
istekohtade või lennuaegade vahetuses, ei taga vastupidi komisjoni väidetule mahtu puudutavate otsuste tegemise hetkel piisavat
läbipaistvust.
Eespool toodust tuleneb, et komisjon leidis otsuse põhjenduses 102 ekslikult, et turg on kõigi nelja suure integreeritud reisikorraldaja
jaoks planeerimise perioodi jooksul väga läbipaistev. Järelikult näib, et komisjon jõudis ekslikult järeldusele, et kõnealuse
turu läbipaistvus on tunnus, mis soodustab turul kollektiivse valitseva seisundi tekkimist (otsuse põhjendus 87); seejuures
puudub vajadus kontrollida komisjoni hinnangu põhjendatust läbipaistvuse astme kohta müügihooajal, kuna olulised otsused järgmise
hooaja mahu kohta tehakse planeerimise perioodil ning seetõttu on mahu suurendamise võimalused väga piiratud.
iv) Järeldus, mis puudutab hinnangut nõudluse minevikus toimunud ja prognoositava arengu, nõudluse volatiilsuse ning turu
läbipaistvuse astme kohta
Eespool toodust tuleneb, et komisjon ei uurinud nõuetekohaselt konkurentsi peamiste reisikorraldajate vahel koondumisest teatamise
hetkel, et komisjon tegi hindamisvigu nõudluse arengu ja prognoositavuse, nõudluse volatiilsuse ning turu läbipaistvuse astme
osas, ning et komisjon leidis ekslikult, et need tunnused võivad käesolevas asjas soodustada kollektiivse valitseva seisundi
tekkimist.
c)     Järeldus
Eespool toodust kogumis nähtub, et komisjon tegi hindamisvigu oma järelduses, et koondumine toob endaga kaasa selle, et kolm
allesjäävat suurt reisikorraldajat ei konkureeri enam pärast koondumist omavahel.
3.     Nende hoiatusmeetmete ebapiisav laad, mis komisjoni arvates tagavad väidetava turgu valitseva oligopoli sisemise ühtsuse
Hageja heidab komisjonile ette, et viimane jättis tähelepanuta asjaolu, et isegi siis, kui kolmel allesjääval suurel reisikorraldajal
võiks pärast koondumist olla kõnealuse turu tunnuste ja koondumise mõju tõttu turule ajend vaikides koordineerida oma strateegiat
mahu osas, puudub piisav karistus- või hoiatusmehhanism, et tagada väidetava turgu valitseva oligopoli sisemine ühtsus. Kuna
kõnealusel turul puudub tõhus karistusmehhanism, seab see kahtluse alla väidetava turgu valitseva oligopoolse olukorra, sest
pikaajaliselt puudub ajend ühisest tegevusliinist mitte kõrvale kalduda. Hageja leiab, et karistusmehhanism peab olema usaldusväärne,
ning vaidleb seega vastu sellele, et karistusmeetmetega pelk ähvardamine on piisav hoiatusvahend, nagu näib arvavat komisjon
otsuse põhjenduses 151.
Hageja leiab, et väidetavalt ei ole olemasolevad meetmed karistamiseks samal hooajal usaldusväärsed. Mis puudutab võimalust
lisada teatav maht veebruaris lõppeva perioodi jooksul, siis enne suvehooaega saab seda suurendada vaid 10% ning hiljem ei
ole see üldse võimalik. Sektoris, mida iseloomustab nõudluse volatiilsus, ei piisa mahu 10% tõstmisest, et tegemist oleks
märkimisväärse karistusega. Täiendava mahu karistuslikul eesmärgil rakendamisest tekkivaid lisakulusid ei kompenseeri pealegi
need eelised, mille saavad reeglite rikkumise tõttu kannatanud karistuse kohaldamisel. Igal juhul on mahu suurendamine äärmiselt
raske, kuna see võib rikkuda nende ettevõtjate huve, kellel tekib õigus karistada, sest viimasel minutil lisatud maht on tõenäoliselt
madalama kvaliteediga (ebasobivad lennuajad, madala kvaliteediga majutus) ja seda on seetõttu raske müüa. Hageja arvates ei
ole distsiplineeriva meetmena võimalik konkurendi vastu kasutada ka allahinnatud või „suunatud” müüki.
Lõpuks leiab hageja, et väidetavalt ei ole olemasolevad meetmed järgmisel hooajal karistamiseks tõhusad. Kuna suure mahu rakendamiseks
on vajalik 18 kuu pikkune periood, saab müügihooajal avastatud rikkumist karistada mahu olulise lisamisega alles kaks hooaega
hiljem. Kokkuleppest kõrvalekaldumise ja karistamise vaheline side on seega nõrk.
Komisjon märgib esiteks otsuses nimetatud karistusmehhanismiga seoses, et kuna ta ei võrdsusta turgu valitsevat oligopoli
kartelliga, siis ei suuda ta kuidagi ette kujutada ettevõtjat lihtsalt karistusega ähvardamas.
Edasi väidab komisjon, et survemeetmete võimalust samal hooajal võib lugeda tõeliseks ja tõhusaks ähvarduseks, kuna ettevõtjad
võivad hinnata oma konkurentide poolt turule toodud mahtu alates kataloogide esmaavaldamisest, s.o 12–15 kuud enne reisihooaega
(vt otsuse põhjendused 105–107). Mahu tõstmine 10% võrra peaks avaldama tugevat survet hindade allalaskmisele ning jätma „kõrvalekalduva”
ettevõtja ilma suurest osast planeeritud tulust.
Mis puudutab karistusmeetmete võtmist järgmisel hooajal, siis vastupidi hagejale leiab komisjon, et nimetatud hooajal on võimalik
mahtu märkimisväärselt suurendada ning komisjoni arvates on vale väita, et mahtu on võimalik oluliselt tõsta vaid kaks hooaega
hiljem.
Hageja argumendi kohta, et teiste ettevõtjate seisukohast on ebamõistlik kanda ülepakkumisriski ning et seetõttu võib ettevõtja
„reegleid rikkuda” karistamatult, leiab komisjon, et niisugune arutluskäik ei ole käesolevas asjas kohaldatav, kuna see eeldab,
et teiste ettevõtjate ainus võimalik reaktsioon on loovutada turuosad „reeglite rikkujale”.
Lõpuks lükkab komisjon tagasi argumendi, et „kõrvalekalduva” konkurendi kataloogide kõrvaldamise taktika ning viimase tooteid
halvemasse olukorda seadev valikuline müük ei ole tõhusad, kuna isegi kui võtta aluseks hageja esitatud arvud vastastikuse
müügi kohta (16% tema toodetest müüdi Thomsoni ja Thomas Cooki vahendusel), siis potentsiaalne kahju, mis võib ulatuda käibest
sellise protsendini, kujutab endast tõsist ähvardust sektoris, mida iseloomustab suur käive ja väike kasum.
Esimese Astme Kohus leiab, et komisjon jõudis otsuses teataval määral kahetähenduslikule seisukohale, kuna ta rõhutas kõigepealt,
et sunnil põhineva „puhtalt karistusliku mehhanismi” olemasolu ei ole vajalik tingimus, et käesolevas asjas esineks kollektiivne
valitsev seisund (otsuse põhjendus 55; vt samuti põhjendus 150), täpsustades samal ajal, et ta „ei leia, nagu Airtours, et
kõnealusel turul puudusid igasugused võimalused karistamiseks” ning et „[n]eed võimalused on vastupidi märkimisväärsed, mis
suurendab vaid ajendit käituma konkurentsi kahjustavalt paralleelselt” (otsuse põhjendus 55; vt samuti põhjendus 151).
Kõigepealt tuleb märkida, et nagu on juba eespool leitud (vt eespool punktid 61 ja 62), siis turgu käsitlevas prognoosivas
analüüsis, mis on vajalik väidetava kollektiivse valitseva seisundi iga hindamise käigus, ei saa sellist seisundit hinnata
üksnes statistiliselt konkreetsel ajahetkel, nimelt siis, kui toimub koondumine ja muutub konkurentsistruktuur, vaid seda
tuleb hinnata ka dünaamiliselt eriti seoses selle sisemise seostatuse, selle stabiilsuse ja küsimusega, kas konkurentsi kahjustav
paralleelne käitumine, milleni see seisund võib viia, võib kesta kauem.
Seega on oluline küsimus, kas iga suure reisikorraldaja enese huvi (maksimeerida oma kasumit kõigi reisikorraldajatega konkureerimise
teel) ei kaalu üle väidetava turgu valitseva oligopoli liikmete ühist huvi (piirata mahtu hindade tõusmise eesmärgil ning
saada konkurentsiülest kasumit), mis oleks nii juhul, kui hoiatusmeetmete puudumise tõttu kaldutakse kõrvale ühisest tegevusliinist,
et kasutades ära sellisele käitumisele omast konkurentsi puudumist alustada konkurentsile suunatud tegevust ning saada sellest
tulenevaid eeliseid (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Gencor
vs.
komisjon, punkt 227 turu läbipaistvuse kohta ning punktid 276 ja 281 struktuuriliste seoste kohta).
Karistamisvõimalus tagab teataval määral oligopoli liikmete kestva ühtehoidmise, kuna see hoiatab iga liiget mitte kalduma
kõrvale ühisest käitumisest.
Selles kontekstis ei pea komisjon ilmtingimata tõendama konkreetse rohkem või vähem range „karistusmehhanismi” olemasolu,
vaid ta peab igal juhul tõendama, et hoiatusmeetmeid on piisavalt, nii et oligopoli ühelgi liikmel ei ole huvi teiste liikmete
kahjuks ühisest käitumisest kõrvale kalduda.
Otsuses on käesolevat asja puudutavad hoiatusmeetmed loetletud järgmiselt:
–        hoiatav mõju, mida avaldab pelk oht pöörduda tagasi ülepakkumiseni, kusjuures 1995. aasta kogemus näitab, mis võib juhtuda
mahte puudutava sõja vallandumisel (otsuse põhjendus 151; vt samuti põhjendus 170);
–        võimalus suurendada mahtu müügihooajal vähemalt kuni veebruarini maksimaalselt 10% (otsuse põhjendus 152);
–        võimalus lisada täiendavat mahtu kahe hooaja vahel, kusjuures reisikorraldaja teatab avalikult, et tema käitumine on karistusmeede
konkreetse tegevuse puhul, et välja tuua seos rikkumise ja karistuse vahel (otsuse põhjendus 152);
–        võimalus kõrvaldada rikkumise toimepannud ettevõtja kataloogid või kasutada valikulist müüki müügihooajal, et sundida viimast
tegema allahindlusi suuremale arvule tema puhkusereisidest (otsuse põhjendus 152; vt samuti põhjendus 170).
Kõigepealt tuleb märkida, et kõnealuse turu tunnused ja toimimisviis muudavad keeruliseks karistusmeetmete võtmise nii kiiresti
ja tõhusalt, et neil oleks piisavalt hoiatav mõju.
Seega kõrvalekaldumisel või teiste sõnadega normi rikkumise korral, st olukorras, kus näiteks üks peamistest reisikorraldajatest
püüab planeerimise perioodil ära kasutada konkurentsi piiravast paralleelsest käitumisest tulenevat mahu üldist piiramist,
on oligopoli ülejäänud liikmetel keeruline tuvastada seda kõrvalekaldumist Esimese Astme Kohtu juba tuvastatud piisava läbipaistvuse
puudumise tõttu. Nimelt on keeruline võimalikku kõrvalekaldumist tuvastada planeerimise etapis, kuna suurel reisikorraldajal
on raske täpselt ette näha otsuseid, mille tema peamised konkurendid teevad mahu osas.
Seda konteksti arvestades ei saa komisjoni loetletud hoiatusmeetmeid arvesse võtta.
Esiteks, üksnes ülepakkumise ohu osas tuleb sedastada, et komisjon luges selle vääralt hoiatavaks. Komisjon viitab 1995. aasta
kriisile, et kirjeldada ülepakkumise tagajärgi turul. Väärib täpsustamist, et 1995. aastal aset leidnud sündmustel on käesolevast
asjast erinev taust, kuna toona suurendasid kõik reisikorraldajad sõltumata oma suurusest 1994. aasta planeerimisperioodil
oma mahtu, et ennetada kogunõudluse suurenemist, mis oli oodatav sektori näitajate ja kahe eelmise aasta kasvu põhjal. Seevastu
käesolevas asjas peab komisjon silmas olukorda, kus kolm suurt reisikorraldajat vähendasid tavapärasest suurema ettevaatlikkusega
oma mahtu rohkem, kui nägi ette nõudluse prognoos, rikkudes sellega reegleid. Sellises olukorras, mis erineb oluliselt 1995. aasta
ülepakkumise olukorrast, tuleb kontrollida, kas võimalikul ülepakkumise juurde naasmisel on hoiatav mõju. Niisugune ülepakkumine
saab tekkida vaid üks hooaeg hiljem ning ainult siis, kui oligopoli teised liikmed otsustavad suurendada mahtu rohkem, kui
näeb ette nõudluse arenguprognoos, st oluliselt enam kui alapakkumise tase, mis valitseb komisjoni arvates vaikiva koostöö
puhul.
Teiseks ei saa võimalus suurendada mahtu müügihooajal kujutada endast hoiatavat mõju järgmistel põhjustel.
Esiteks, nagu on leitud ka otsuses, paistab see turg silma loomuliku kalduvuse poolest ettevaatlikkusele mahtu puudutavate
otsuste puhul (vt otsuse põhjendused 60–66, 97 ja 136), kuna nõudluse mahu kohandamine kujutab endast kasumlikkuse üht sõlmküsimust,
sest pakettreisid on kiirestiriknev kaup (otsuse põhjendus 60).
Teiseks tehakse otsus kalduda kõrvale ühisest seisukohast, suurendades müügihooajal mahtu, sellel turul etapis, mil ei ole
seda otsust õigeaegselt võimalik avastada. Isegi kui oligopoli teistel liikmetel õnnestub tuvastada kõrvalekalduv käitumine,
ei ole neil mahu suurendamisega karistades võimalik piisavalt kiiresti ja tõhusalt vajaduse korral reageerida, kuna samal
hooajal on võimalik reageerida väga piiratult – nagu väidetakse sõnaselgelt otsuses – ning need piirangud muutuvad müügihooaja
jooksul järjest tugevamaks (parimal juhul saab mahtu eelolevaks hooajaks kuni veebruarini suurendada vaid 10%) (vt otsuse
põhjendused 152 ja 62).
Lõpuks võib järeldada, et teades, et karistusmeetmete võtjatel võivad tekkida raskused müüa viimasel hetkel juurde lisatud
pakettreise selliste toodete madalama kvaliteedi tõttu (vähesoodsad lennuajad, madala kvaliteediga majutus), võivad oligopoli
ülejäänud liikmed hakata sel viisil karistusena mahu suurendamisel kõhklema. Sel viisil loodud maht ei konkureeri isegi tõhusalt
pakkumisega, mille kõrvalekalduv reisikorraldaja lisas planeerimise perioodil, kuna see toimus hilinenult ja see on madalama
kvaliteediga. Nii saab kõrvalekalduv reisikorraldaja kasu eelistest, mis tulenevad sellest, et ta tegutses esimesena.
Kolmandaks tuleb võimaluse kohta suurendada mahtu järgmisel hooajal või kahe hooaja vahelisel perioodil (otsuse põhjenduse 152
lõpp) märkida, et see ei pruugi karistusmeetmena olla tõhus, arvestades nõudluse prognoosimatut arengut aastast aastasse ning
sellise meetme võtmiseks vajalikku aega.
Neljandaks puudutab oligopoli teiste liikmete poolt karistusmeetmete võtmine turustamise tasandil (kataloogide kõrvaldamise
või valikulise müügi teel) Airtoursi osas vaid 16% tema käibest (millest vähem kui 10% saadi Lunn Poly (Thomson) kaudu ja
vaid 6% Thomas Cooki kaudu). Nagu väidab hageja, ei ole teiseste pakkumisallikate sellisel reaktsioonil piisavalt suurt vastukaalu.
Lisaks toovad sellised karistusmeetmed nende võtjatele kaasa majandusliku kahju, kuna nad peavad loobuma Airtoursi makstavast
komisjonitasust müügi puhul, mis leiab aset tema peamiste konkurentide reisibüroode ketis. Selline karistusmeede ei ole järelikult
nii hoiatav, nagu väidetakse otsuses.
Eespool toodust tuleneb, et komisjon leidis valesti, et otsuse põhjendustes 151 ja 152 nimetatud tegurid kujutavad käesolevas
juhtumis toodud asjaoludel endast hoiatusmeetmeid, mis on piisavad, et veenda turgu valitseva oligopoli liikmeid ühisest tegevusliinist
mitte kõrvale kalduma.
4.     Väikeste reisikorraldajate, potentsiaalsete konkurentide ning tarbijate prognoositava reaktsiooni kui selle vastukaalu alahindamine,
mis on piisav väidetava turgu valitseva oligopoli stabiilsuse takistamiseks
Hageja väidab, et komisjon alahindas väikeste reisikorraldajate (nimetatud ka „sõltumatud reisikorraldajad” või „teisesed
ettevõtjad”), potentsiaalsete konkurentide (eeskätt kaugvälismaa pakettreiside pakkujad) ning tarbijate poolset prognoositavat
reaktsiooni kui vastukaalu, mis võib takistada kollektiivse valitseva seisundi tekkimist, mis ei ole mõeldav, kui suurtel
reisikorraldajatel ühiselt ei ole võimu tegutseda märkimisväärsel määral sõltumatult teistest olemasolevatest ja potentsiaalsetest
konkurentidest ning tarbijatest.
Komisjon vastab, et oligopoli liikmete kooskõlastatud mahulisele piirangule vastuseismiseks on vaja, et suur arv väga väikesi
ettevõtjaid suurendaks oma mahtu märkimisväärselt, mis ei ole nende hetkesuurust arvestades võimalik. Komisjon rõhutab ka
seda, et turuletuleku tõkked ja üle teatava suuruse kasvamise piirangud takistavad kõige väiksematel ettevõtjatel ja uutel
turuletulijatel edukalt trotsida integreeritud reisikorraldajate võimu ja nende võimalust määrata maht kindlaks konkurentsi
tasemest madalamal. Nii ei suuda teisesed reisikorraldajad laienemisel tekkivate oluliste takistuste tõttu pakkuda piisavat
mahtu, et rahuldada võimalikku täiendavat nõudlust.
Kõigepealt tuleb meenutada, et käesolevas kohtuasjas kollektiivse valitseva seisundi õiguslikult piisavaks tõendamiseks peab
komisjon ka näitama, et olemasolevate ja potentsiaalsete konkurentide ning tarbijate prognoositav reaktsioon ei ohustaks suurte
reisikorraldajate ühisest tegevusliinist oodatavaid tulemusi. Käesolevas asjas tähendab see, et kui suured reisikorraldajad
vähendavad turule toodud mahtu konkurentsi piiramise eesmärgil rohkem, kui on vaja kohanemiseks nõudluse oodatava arenguga,
siis ei tohi sellist vähendamist tasakaalustada nende olemasolevate konkurentide, väikeste reisikorraldajate, nende potentsiaalsete
konkurentide, teistes maades või kaugsihtkoha turul tegutsevate reisikorraldajate ning nende klientide (Ühendkuningriigi tarbijad)
reaktsiooniga viisil, mis ohustaks turgu valitsevat oligopoli.
a)     Olemasolevate konkurentide ehk väikeste reisikorraldajate võimalik reaktsioon
i) Sissejuhatavad märkused väikeste reisikorraldajate suuruse küsimuses
Otsuse punktides 77 ja 78 leiab komisjon, et väikeste reisikorraldajate võimalust tõhusalt konkureerida nelja suure reisikorraldajaga
vähendab veel ka asjaolu, et nad ei ole vertikaalselt integreeritud ning et nad on väikesed, mille tõttu ei ole neil võimalik
saada sama mastaabi- ja tootevalikusäästu kui suurtel reisikorraldajatel.
Selles osas tuleb kõigepealt märkida, et komisjon möönab (kostja vastuse punkt 103), et nagu hageja ekspert professor Neven
haldusmenetluses selgitas, on pakettreiside sektor niisugune, kus alternatiivsed kaubandusstrateegiad võivad viia heade tulemusteni
ning kus on vähe ruumi keskmise suurusega reisikorraldajale. Selle eksperdi sõnade kohaselt võivad ettevõtjad esiteks tegutseda
piiratud ulatuses ja osta vabalt turult mahtu (lennuki istekohti ja hotellikohti), mida nad vajavad pakettreiside pakkumiseks.
Teiseks võivad ettevõtjad alternatiivselt müüa pakettreise suures ulatuses. Selliste ettevõtjate jaoks on siiski ohtlik osta
suurt mahtu, eriti lennuki istekohti, vabalt turult, mistõttu neil on vaja integreeruda vertikaalselt vähemalt lennuveoteenuste
valdkonnas. See alternatiivne kaubandusstrateegia ei too tingimata endaga kaasa madalamaid kulusid ega süstemaatilist konkurentsieelist
võrreldes väikeste ettevõtjatega. See on ka iseenesest riskantsem kui strateegia jääda väikeseks ning osta mahtu vabalt turult.
Täpsustamist väärib see, et küsimus ei seisne selles, kas väike reisikorraldaja võib suureneda nii, et ta suudab tõhusalt
konkureerida integreeritud reisikorraldajatega, seades kahtluse alla nende koha juhtiva reisikorraldajana. Pigem on tegemist
hoopis sellega, kas komisjoni kirjeldatud konkurentsivastases majanduskeskkonnas võivad juba turul tegutsevad sajad väikesed
reisikorraldajad juhul, kui suured reisikorraldajad vähendavad turule toodud mahtu rohkem, kui on vaja kohanemiseks nõudluse
oodatava arenguga, koos tõhusalt reageerida, suurendades oma mahtu, et ära kasutada sellisest üldisest alapakkumisest tulenevaid
võimalusi, ning kas nad võivad nii vastu seista kollektiivse valitseva seisundi tekkimisele.
Selleks et tõendada, et väikesed reisikorraldajad ei saa tõhusalt takistada kollektiivse valitseva seisundi tekkimist, ei
piisa neil asjaoludel sellest, kui komisjon viitab asjaolule – mida pooled ei vaidlusta –, et kõnealuse turu hetkeolukorras
peab teisene reisikorraldaja integreeritud reisikorraldajatega tõhusaks konkureerimiseks saavutama miinimumsuuruse, mis võimaldab
tal tegutseda piisavalt suures ulatuses, ning jõudma seega vertikaalse integratsiooni teatavale astmele. Argumendid, milles
komisjon viitab väikeste reisikorraldajate raskustele saavutada minimaalne suurus, et suuta tõhusalt konkureerida nelja suure
reisikorraldajaga, ei ole asjakohased osas, mis puudutab hinnangut väikeste reisikorraldajate ja uute turuletulijate võimaluste
kohta suurendada oma mahtu, et kasu saada toodete puudusest, mis tekib komisjoni arvates koondumisele loa andmisel.
Lisaks, nagu hageja rõhutas, on vaatamata viimasel aastakümnel suurte reisikorraldajate poolt arvukalt aset leidnud väikeste
reisikorraldajate omandamisele väikseid reisikorraldajaid jätkuvalt väga palju (mitusada) ning neid tekib uute turuletulijatena
pidevalt juurde, mille tõttu moodustavad nad ikka veel suure osa turust.
Neid kaalutlusi arvesse võttes tuleb seega kontrollida, kas väikesed reisikorraldajad võivad käesolevas asjas kasutusele võtta
täiendava mahu, mis on piisav, et seista vastu suurte ettevõtjate poolt turule toodud mahu võimalikule piiramisele.
ii) Väikeste reisikorraldajate võimalus võtta kasutusele täiendav maht
Kõigepealt tuleb sedastada, et väidetava turgu valitseva oligopoli liikmed ei kontrolli käesolevas asjas isiklikult või ühiselt
tooraineturgu või selliste teenuste turgu, mis on vajalikud kõnealuse toote valmistamiseks ja turustamiseks. Selles osas tuleneb
otsusest (põhjendused 5–42), et lisaks lähivälismaa pakettreiside turule uuris komisjon koondumise mõju turustamisahelas eelneval
turul – istekohtade müük tšarterlendudele lähisihtkohta – ning järgneval turul – reisibüroode pidamine –, jõudmata siiski
järeldusele, et koondumine viiks kolme allesjääva konkurendi kollektiivse valitseva seisundi tekkimiseni turustamisahelas
eelneval ja järgneval turul või et koondumise tulemusel tekkival ettevõtjal (Airtours/First Choice) oleks ainuvalitsev seisund.
Esiteks tuleb märkida, et hageja esitas mitu näidet – millele komisjon vastu ei vaielnud – väikeste reisikorraldajate kohta,
kes reaktsioonina turu ootamatust arengust tekkinud võimalustele võtsid kasutusele täiendava mahu. Nii vähendasid või külmutasid
1996. aastal (1995. aasta kriisiga seotud raskuste tõttu) toonased kolm suurt reisikorraldajat oma mahu, samas kui paljud
väikesed ettevõtjad laienesid märkimisväärselt, nagu Virgin Holidays (+28%), Kuoni Travel (+20%), Direct Holidays (+68%) ja
Sun Express (+109%).
Teiseks väidab hageja, ilma et komisjon oleks talle vastu vaielnud, et väikesed reisikorraldajad püüdsid oma mahus kokku leppida
pärast seda, kui suured reisikorraldajad tegid oma olulised otsused mahu kohta, ning et nad võivad veel, nagu iga reisikorraldaja,
tagantjärele oma mahtu teatavas ulatuses suurendada.
Kolmandaks nähtub ka toimikust, et paljud väikesed reisikorraldajad teatasid oma kavatsusest suurendada oma turuosa, millest
võib järeldada, et igal juhul tegid nad  kõik endast oleneva, et kiiresti ära kasutada neid võimalusi, mille põhjustasid peamiste
reisikorraldajate poolsed, nõudluse prognoositavale arengule mitte vastavad mahupiirangud.
Otsuse põhjenduses 85 vastab komisjon haldusmenetluses hageja esitatud argumendile, et teiseseid reisikorraldajaid nagu Cosmos
ja Virgin Sun tuleb tulevikus lugeda tõenäolisteks olulisteks konkurentideks, kuna neil on kavatsus laiendada oma tegevust.
Komisjon vastas, et „mitte ükski neist äriühingutest ei suuda lähemas tulevikus ohustada suuri reisikorraldajaid”, kuna esiteks
sõltub Cosmos (Monarch) oluliselt suurtest reisikorraldajatest kui lennuki istekohtade ostjatest ja ta ei ole reisibüroodega
vertikaalselt integreerunud ning teiseks on Virgin Suni tegevuse ulatus praegu väike ja tal ei ole samuti oma reisibürood.
Lõpuks rõhutab komisjon, et Virgin Sunil olid märkimisväärsed raskused majutuslepingute sõlmimisel olulistes lähisihtkohtades.
Komisjoni järeldused ei toeta siiski tema käsitlust, kuna oluline on see, kuidas võivad väikesed reisikorraldajad reageerida
tulevikus juhul, kui kolm allesjäänud suurt reisikorraldajat vähendavad oma mahtu alla konkurentsitaseme. Vastupidi, neist
järeldustest nähtub, et mõlemad teisesed reisikorraldajad on kindlalt otsustanud kasutada ära iga turul leiduvat võimalust.
Nii ei saa komisjon esiteks seetõttu, et lennuki istekohtade müümisel eelistab Cosmos (Monarch) praegu suuri reisikorraldajaid
väikestele, lähtuda sellest, et mahu vähendamisel alla konkurentsitaseme ei eelista see reisikorraldaja oma isiklikke huve
väidetava turgu valitseva oligopoli liikmete huvidele. Lõpuks kinnitas Cosmose uus juhataja, et ta kavatseb suurendada selle
ettevõtja turuosa kahe aasta jooksul 3,5%‑lt 5%‑le. Selleks on Cosmosel ATOL‑litsentsid 1,1 miljoni reisija veoks (ATOL, Air
Travel Organisers’ License, litsents, mida annab Civil Aviation Authority).
Teiseks on samadel põhjustel raskused, millega Virgin Sun pidi kokku puutuma majutuslepingute sõlmimisel teatavate lähisihtkohtade
puhul, hõlpsasti ületatavad, kui suured reisikorraldajad vähendavad oma nõudlust majutuskohtade järele. Virgin Suni poolt
16. augustil 1999 komisjonile saadetud kirjast, mis on võetud toimikusse menetlust korraldavate meetmete raames, nähtub, et
kerge on saada piisavat arvu mõistliku kvaliteediga majutuskohti enamikku Vahemere piirkonnas asuvatesse sihtkohtadesse, välja
arvatud kõige nõutumad, nagu Baleaari saared, kus suured reisikorraldajad sõlmivad järjest enam pikaajalisi lepinguid hotellipidajatega,
mis teeb soovitud kohtade leidmise väikeste reisikorraldajate jaoks keeruliseks. Sellegipoolest nähtub ka sellest kirjast,
et sellised reisikorraldajad nagu Virgin Sun on alati valmis ära kasutama iga võimalust, mis neil võib tekkida kõige populaarsematel
turgudel. Nimelt kui oma mahu piiramise eesmärgil ei kasutaks suured reisikorraldajad broneeritud majutuskohti, oleksid väikesed
reisikorraldajad kohe valmis neid broneerima, selleks et suurendada turule toodavate pakettreiside hulka. Lõpuks tuleb meenutada,
et Virgin Sun on lähireise pakkuv reisikorraldaja, kelle asutas äsja Virgin Travel Group ja kes pakub alates maist 1999 puhkusereise
lendudega Londoni Gatwicki ja Manchesteri lennujaamast kõige nõutumatesse sihtkohtadesse nagu Korfu, Costa Blanca, Costa del
Sol, Mallorca, Minorca, Ibiza, Portugal, Rhodos, Gran Canaria, Tenerife ja Türgi ning et Virgin Travel Groupi presidendi sõnul
on Virgin Suni eesmärk saavutada Thomsoni turuosa 10 aastaga. Mainimist väärib asjaolu, et Virgin Travel Groupil on ATOL litsentsid
400 000 reisijale.
Lõpuks suudaksid British Airways Holidays (375 000 ATOL litsentsi 1999. aastal) ja Kuoni (1998. aastal Ühendkuningriigis müüdud
230 000 pakettreisi), kes on kaks rahaliselt võimsat konkurenti lähisihtkoha pakettreiside turul, samuti kiiresti tõsta oma
mahtu, kui suured reisikorraldajad peaksid püüdma saavutada kollektiivset valitsevat seisundit.
Neljandaks tuleb märkida, et haldusmenetluses esitatud uuringust, mida  komisjon ei vaidlustanud ja mis puudutab seda, kes
59 valitud väikesest reisikorraldajast on esindatud paljudes lähisihtkohtades, sh kõige nõutumates, mida teenindavad suured
reisikorraldajad, nähtub, et kõiki neid sihtkohti teenindavad vähemalt neli väikest reisikorraldajat; et kõige populaarsemaid
sihtkohti nagu Korfu, Rhodos, Mallorca või Hispaania maismaa teenindavad suur osa neist (20–30 väikest reisikorraldajat) ning
et paljud väikesed reisikorraldajad (nagu Cosmos, Manos või Virgin Holidays) teenindavad praktiliselt kõiki sihtkohti (vt
hagiavalduse lisa 8 tabel 1, hageja eksperdi professor D. Neveni raport „Konkurents välismaa pakettreiside turul Ühendkuningriigis,
majandusanalüüs”, juuli 1999). See uuring kinnitab samuti, et väikesed reisikorraldajad pakuvad sarnaseid tooteid (seoses
ööbimise ja teenustega) võrreldavate või isegi soodsamate hindadega kui suured reisikorraldajad.
Viiendaks ja vastupidi otsuse põhjenduses 83 komisjoni väidetule nähtub sellest uuringust, mida komisjon ei ole vaidlustanud,
et tavaliselt õnnestub väikestel reisikorraldajatel saada suurte reisikorraldajatega sarnased tingimused majutamisel lähisihtkohtades.
Selle uuringu käigus vaadeldi lähisihtkohtades asuvat 20 populaarset hotelli ning võrreldi Airtoursi saadud hindu hindadega,
mille said Panorama ja Direct, kes on kaks väikest sõltumatut reisikorraldajat, kelle hiljem omandas Airtours; uuringust nähtub,
et need hinnad on sarnased ning et teatavatel juhtudel said väikesed reisikorraldajad paremad tingimused kui Airtours, kuigi
viimane broneeris palju rohkem ööbimisi kui kõnealused väikesed reisikorraldajad.
Sellest järeldub, et vaadeldaval juhul püüavad väikesed reisikorraldajad kasutusele võtta täiendavat mahtu. Selleks et tuvastada,
kas see on neil võimalik, tuleb täpsemalt kontrollida, kas neil on piisav juurdepääs lennuki istekohtade turule ja reisibüroode
turule.
iii) Väikeste reisikorraldajate juurdepääs lennuki istekohtadele
Otsusest nähtub, et väikestel reisikorraldajatel puudub piisav juurdepääs lennuki istekohtadele ning et kavandatav koondumine
halvendaks seda olukorda (otsuse põhjendused 78, 79 ja põhjenduse 83 lõpp). Oma väikese suuruse tõttu puudub neil suurte reisikorraldajatega
sama mastaabi- ja tootevalikusääst. Nii ei piisa neil reisijate arvust, et täita tšarterlennuettevõtjate korraldatavad lennud
täielikult (välja arvatud ehk teatavad päevad kõrghooajal), mille tõttu kasvab lennuettevõtjate jaoks oht lennata väiksema
täituvusega. Järelikult peab lennuettevõtja sellise riski vähendamiseks tõenäoliselt küsima väikestelt reisikorraldajatelt
istekoha eest kõrgemat hinda kui suurte reisikorraldajate puhul (otsuse põhjendus 78). Väikesed reisikorraldajad kurdavad
juba ammu, et neil on raskusi saada istekohti nõutud kuupäevadel (eriti nädalalõpul) ning lähtekohaga suurtest turismilennujaamadest
(Gatwick ja Manchester). Reisikorraldajad (ja lennuettevõtjad) leiavad, et nad peavad pakkuma lende neist kahest lennujaamast,
et saada juurdepääs kõige enam nõutud lennukeskustele ning katta tõepoolest „kogu riiki”, vastasel juhul oleksid nende väljavaated
vabaneda väikekonkurendi seisundist olematud (otsuse põhjendus 79).
Otsuse põhjenduses 80 lisab komisjon:
„[S]uurtel reisikorraldajatel on juba märkimisväärne turuvõim lennuki istekohtade müümisel sõltumatutele reisikorraldajatele.
Üks reisikorraldaja märkis ka, et Monarch, kes on ainus suur pakkuja sõltumatus sektoris, mis jääb alles pärast koondumist,
rahuldab juba enne seda, kui kaalub pakkumise tegemist sõltumatutele reisikorraldajatele, selliste suurte reisikorraldajate
vajadusi, kes kokku moodustavad rohkem kui poole tema müügist kolmandatele isikutele, ning et kõnealune vedaja keeldus isegi
asjaomase ettevõtjaga arutamast järgmise aasta programmi, enne kui ta on saanud teate suurte reisikorraldajate vajaduste kohta.”
Esimese Astme Kohus leiab esiteks, et nagu nähtub otsuse tabelist 2 (põhjendus 159), milles on ära toodud kolmandatele isikutele
lennuki istekohtade peamiste pakkujate turuosad (andmed, mis sisaldavad kogu müüki kolmandatele isikutele, sh müüki suurtele
reisikorraldajatele ja müüki nende vahel, samuti müüki väikestele reisikorraldajatele), siis suudab Airtours/First Choice
pärast koondumist ise kontrollida vähem kui neljandikku lennuki istekohtade pakkumisest kolmandatele isikutele ning kolm suurt
reisikorraldajat koos pakuvad alla poole, kusjuures Thomson tegutseb sellel turul vaid väga piiratud ulatuses. Järelikult
katavad suure osa kolmandate isikute vajadusest lennuki istekohtade järele ära suurtest reisikorraldajatest sõltumatud ettevõtjad.
Niisugune olukord annab teatavaid tagatisi väikestele reisikorraldajatele, kuna sellel turul tegutsevad märkimisväärselt vaid
kaks kolmest suurest reisikorraldajast ning sõltumatud kolmandad isikud on oluline allikas lennuki istekohtade puhul.
Mitte ühestki asjaolust ei saa järeldada, et see olukord muutuks oluliselt koondumise tulemusel, vastupidi komisjoni oletusele,
et kui hagejast ja First Choice’ist koosnev ühinenud üksus ratsionaliseeriks lennuki istekohti veelgi, teravdaks see vabade
istekohtade arvu langemise tõttu väikeste reisikorraldajate probleeme veelgi. Nagu leiab hageja, ei ole ühinemisel negatiivseid
tagajärgi kolmandatele isikutele lennuki istekohtade kättesaadavusel: kui Airtours ja First Choice broneerivad rohkem lennuki
istekohti koondumise tulemusel tekkiva kontserni siseselt (mis jätaks kõrvale kolmandast isikust reisikorraldajad, kes lendavad
praegu Airtours Internationali ja Air 2000‑ga), vabaneb vastavas ulatuses istekohti kolmandate isikute lennuliinidel, mille
olid varem broneerinud Airtours ja First Choice. Sellist argumentatsiooni kasutas komisjon ise oma 8. märtsi 1999. aasta otsuses
Westdeutsche Landesbank/Carlson/Thomas Cook (asi IV/M.1341) (EÜT C 102, lk 9, punkt 36), milles ta kinnitas, et „kui Thomas
Cooki ühendatud üksus muudab oma strateegiat, et kasutada pigem kontserni tšarterliinide mahtu (näiteks Caledoniani vaba mahtu)
kui osta seda kolmandatelt isikutelt, vabaneks see maht kolmandatel isikutel klientide jaoks, kes ostsid lennukohti varem
Flying Coloursilt või Caledonianilt”. Komisjon ei ole esitanud veenvaid argumente, mis tõendaksid, et selle mõttekäigu aluseks
olev loogika ei ole käesolevas asjas enam kohaldatav.
Otsuse põhjenduses 80 toodud järelduste osas piisab, kui sedastada, et hageja väitis – ilma et komisjon oleks sellele vastu
vaielnud – Esimese Astme Kohtu istungil, et Monarch kinnitas, et ta ei eelista suuri reisikorraldajaid väikestele, ning et
Monarch möönis tegelikult, et Thomas Cook/Carlsoni ühinemine suurendas tema sõltumatust võrreldes nende kolmandatest isikutest
reisikorraldajatega, kellel ei olnud oma tšarterliine, nagu see oleks toimunud Airtours/First Choice’i ühinemisel.
Teiseks leiab Esimese Astme Kohus, et nagu väitis hageja, nähtub lennuki istekohtade ühe peamise vahendaja Hunt & Palmeri,
kes tegeleb pakkumise ja nõudluse kokkusobitamisega, müües reisikorraldajatele „ülejäävat” mahtu, mida lennuvedajad soovivad
müüa (hagiavalduse lisa 39), tunnistusest, et väikesed reisikorraldajad võivad saada lennuki istekohti üheks hooajaks (või
lühemaks perioodiks) äralennuga nädalavahetusel neljast allikast: välismaistelt lennuettevõtjatelt, regulaarlennuettevõtjatelt,
odavlennuettevõtjatelt ja Ühendkuningriigis asuvatelt sõltumatutelt tšarterlennuettevõtjatelt. Täpsustamist väärib asjaolu,
et Ühendkuningriigis on vähemalt 15 sõltumatut vahendajat ning et komisjon ei ole seda tunnistust kahtluse alla seadnud.
Komisjoni esitatud argumendid, et need hankeallikad ei ole kohased, ei ole veenvad.
Esimeseks allikaks on välismaised lennuvedajad, mis asuvad sihtkoha lennujaamas (nagu Spanair, Air Europa või Futura).
Komisjon leiab, et nimetatud lennuvedajad ei paku kohast lahendust, kuna neil on Ühendkuningriigi peamistes lennujaamades,
eriti Gatwickis keeruline saada piisavalt soodsaid lennuaegu. Kuna nende lennukipargi kodulennujaam ei asu Ühendkuningriigis,
peavad lennukid hommikul lendama kõigepealt Ühendkuningriiki ning õhtul jälle tagasi, mis tähendab nende klientide jaoks äralende
hilja õhtul ning tagasilende varahommikul. See vähendab märkimisväärselt puhkusereisi tegelikku kestust, mis tarbijatele ei
meeldi. Siiski lükkab selle argumendi ümber Hunt & Palmeri tunnistus, et võimalik on teha edasi-tagasi lende Gatwickist.
Igal juhul on siinkohal oluline, kas pakettreiside alapakkumise korral saavad väikesed reisikorraldajad täiendavaid lennuki
istekohti mõistlikel tingimustel, mitte aga see, kas nad saavad kasutada paremaid lähtekoha lennujaamu parematel lennuaegadel.
Tuleb meenutada, et komisjon ei pidanud otstarbekaks jagada Ühendkuningriigi turge, mis puudutavad lähisihtkoha pakettreise
ning tšarterlendude istekohtade vahendamist reisikorraldajatele, näiteks piirkondade või lähtekoha lennujaamade alusel. Vastupidi,
tuleb märkida, et komisjon leidis otsuses (põhjendus 45), et hinnad ja kulud on suhteliselt ühesugused, mis viitab sellele,
et võimalike piirkondlike või kohalike turgude vaheline kattumine on piisav selleks, et neid võiks käesolevas asjas lugeda
nõudluse poolest üheks siseriiklikuks turuks (kui arutluskäigus lähtuda mõistest „
chain of substitution
”). Komisjon jõudis niisugusele järeldusele (põhjendus 45) pärast seda, kui ta viitas asjaolule, et tarbijad eelistavad alustada
lendu nende elukohale kõige lähemast lennujaamast; pärast seda, kui ta rõhutas, et maandumistasude ja muude sellega seotud
tegurite tõttu on äralennu hind teatavatest väikestest piirkondlikest lennujaamadest sageli kõrgem kui suurtest lennujaamadest
(Londoni Gatwick ja Manchester), ning pärast seda, kui ta siiski leidis, et täiendavad tasud (või pakutavad hinnasoodustused)
on üldiselt suhteliselt väikesed võrreldes puhkusereisi kogukuluga, seda eriti siis, kui arvesse võtta puhkusereisi täiendavaid
kulusid maismaateed pidi kaugemal asuvasse odavlennujaama. Sama kehtib ka pakkumise suhtes, kuna komisjon leiab (otsuse põhjendus 45),
et reisikorraldajad turustavad oma tooteid riigisiseselt, eristamata neid oluliselt hinna või muude tingimuste poolest erinevates
piirkondades asuvate tarbijate jaoks. Lisaks võivad reisikorraldajad ja lennuvedajad üldiselt hõlpsasti ümber tõsta lennukeid
ja lende erinevate lennujaamade vahel, erand on seejuures Gatwick, kus lennuaegade vahetamine on piiratud (otsuse põhjendus 46).
Mis puudutab komisjoni argumenti, et välismaiste lennuvedajate kasutatavad lennukid peavad üldjuhul lendama Ühendkuningriiki
hommikul ja tagasi õhtul, mis ei ole tarbijate jaoks soodne, siis tuleb märkida, et see argument ei ole asjakohane, kuna keskmine
lennuaeg Euroopa-sisese sihtkoha puhul on ligikaudu kaks tundi. Sihtkoha lennujaamades asuvad lennuvedajad võivad nimelt samal
päeval teha mitu edasi-tagasi lendu, näiteks hommikul esimene lend Hispaania–Ühendkuningriik ja teine lend Ühendkuningriik–Hispaania
ning õhtul esimene lend Hispaania–Ühendkuningriik ja teine lend Ühendkuningriik–Hispaania.
Lõpuks tuleb märkida, et hageja väitis haldusmenetluses, ilma et komisjon oleks talle vastu vaielnud, et sihtkoha lennujaamades
asuvad lennuvedajad müüsid üle miljoni istekoha 1998. aastal (otsuse tegemisel hetkel viimase aasta kohta kättesaadavad andmed)
pakettreisi ostnud puhkusereisijatele ning üksnes lennupileti ostnud puhkusereisijatele, ning et sihtkohas asuvate lennuvedajate
müüdud istekohtade arv kasvas kiiresti viimastel aastatel.
Sellest järeldub, et vastupidi komisjoni väidetule võib nendel lennuvedajatel olla oluline osa, kui väikesed reisikorraldajad
peaksid võimaluse saabudes püüdma suurendada pakettreiside arvu.
Teine allikas on regulaarlennuettevõtjad (nagu Debonair, Flightline või CityFlyer), kelle täituvus on nädalavahetusel ärireisijate
puudumise tõttu madal.
Komisjon leiab, et regulaarlennuettevõtjate pakutavad istekohad on marginaalse tähtsusega Ühendkuningriigis, kus British Airways
kasutab vaid väikest osa sellist liiki lende. Põhjuseks on kõrged hinnad, asjaolu, et regulaarlennuettevõtjatel puuduvad otselennud
puhkusesihtkohtadesse, vabade istekohtade puudus ning paindumatud lennuajad.
Siiski ei ole need tegurid tõsisteks takistusteks väikestele reisikorraldajatele, kes soovivad oma mahtu suurendada. Hinnaerinevuste
osas tuleb märkida, et lennuveokulud on pakettreisi maksumusest vaid marginaalne osa. Näiteks maksis augustis lend Liverpool–Malaga
EasyJetiga 108 GBP ning lend Stansted–Malaga 140 GBP, samas kui 14 päeva pikkuse pakettreisi hind augustis Marbellasse Hispaanias
maksis 1598 GBP Virgin Holidaysiga, 1698 GBP Bath Traveliga ja 1738 GBP Airtoursiga (hagiavalduse lisa 8 tabel 2 ning lisa 40).
Veo osa on seega igal juhul vähem kui 10% pakettreisi hinnast. Sellega seoses esitas hageja haldusmenetluses tabeli (majandusekspertiisi
raporti tabel 5, hagiavalduse lisa 8), milles võrreldakse regulaarlennu hindu tšarterlennu hindadega erinevatesse sihtkohtadesse
erinevatel kuupäevadel. Tabel koostati Panoramalt, kes on äsja Airtoursi poolt omandatud väike reisikorraldaja, saadud andmete
alusel. Tõenäoliselt võib sarnaseid andmeid saada ka teistelt väikestelt reisikorraldajatelt. Majandusekspertiisi raportist
selgub, et hindade erinevus on 20 ja 30 GBP vahel, mis mõjutab siiski väga vähe pakettreiside hindu ning seega regulaarlende
kasutavate väikeste reisikorraldajate konkurentsivõimet. Lisaks tuleb märkida, et hinnaerinevus on peamiselt põhjustatud kohustusest
tasuda lennujaamamakse regulaarlendude puhul.
Mis puudutab tingimusi, mida regulaarlennuettevõtjad võivad pakkuda seoses kuupäevade ja lennuaegadega, siis tuleb märkida,
et kaks viiest hageja viidatud näitest – andmete alusel, mis on saadud Panoramalt enne tema omandamist puudutava aja kohta
– selgub, et võimalikud on lahkuvad lennud laupäeval või pühapäeval. Samuti viidatakse Hunt & Palmeri avalduses sellele, et
lennuki istekohtade vahendaja kogu ärihuvi seisneb tema võimes leida nädalavahetusel lahkuvaid lende. Lisaks nähtub otsusest
endast (38. joonealune viide), et British Airways pakub nädalavahetustel teatavaid tšarterlende Ühendkuningriigi piirkondlikest
lennujaamadest, kasutades lennukeid, mida ta sel hetkel oma regulaarlendudel ei vaja. Edasi tuleb lähtekoha lennujaamade osas
viidata varem Euroopa Kohtu esitatud seisukohtadele seoses välismaiste lennuettevõtjatega. Lõpuks tuleb küsimuse osas, kas
asjaolu, et ostetakse üksnes osa lennuki istekohtadest, mitte aga kõik kohad, kujutab endast olulist ebasoodsat asjaolu, märkida,
et hageja esitatud vahendajate hinnanäidised tõendavad, et hinnavahe on väga väike (vähem kui 10%) ning et lennuki istekohtade
vaid ühe osa ostmisel omandatud koha hind võib olla odavam kui sellise koha hind, mis omandati lennuki kõigi istekohtade ostmisel
(vt professor Neveni raport hagiavalduse lisas 8).
Regulaarlennuettevõtjate teenindavate sihtkohtade piiratud arvu osas tuleb märkida, et välja arvatud Hispaanias asuvad peamised
turismisihtkohad, teenindavad hageja viidatud regulaarlennuettevõtjad ka Lõuna-Prantsusmaad ning Lõuna-Itaaliat. Igal juhul
näib, et välismaised lennuvedajad on vajaduse korral valmis hüvitama selle, et regulaarlennuettevõtjad ei teeninda muid sihtkohti.
Eespool toodust tuleneb, et vastupidi komisjoni väidetule saavad väikesed reisikorraldajad kasutada regulaarlennuettevõtjaid,
et tõhusalt tõsta oma mahtu, seistes nii vastu peamiste reisikorraldajate võimalikele piirangutele.
Kolmas allikas on odavlennuettevõtjad (nagu Ryanair või Go), kelle mahud on viimastel aastatel oluliselt suurenenud ja kes
võivad pakkuda isegi eritellimusel teenuseid. Hageja esitas plaani peamiste sihtkohtadega, mida teenindavad odavlennuettevõtjad
(hagiavaldus, lisa 40), ning sellelt plaanilt nähtub, et Hispaania Vahemereranniku peamisi sihtkohti teenindab vähemalt üks
äriühing, sageli kaks või isegi kolm: Barcelona (Lutoni lennujaamast Debonair, Liverpooli lennujaamast EasyJet, Gatwicki lennujaamast
AB Airlines); Palma (Lutoni lennujaamast EasyJet, Stanstedi lennujaamast Go); Ibiza (Stanstedi lennujaamast Go); Alicante
(Stanstedi lennujaamast Go) ja Malaga (Liverpooli lennujaamast EasyJet, Stanstedi lennujaamast Go).
Neljas allikas on Ühendkuningriigis asuvad sõltumatud tšarterlennuettevõtjad (nagu Monarch, aga ka European Air Charter, British
World või Titan), kes kasutavad ka madalate ekspluatatsioonikuludega väikseid lennukeid. Kuna need lennuettevõtjad esindavad
rohkem kui 50% pakkumisest, mis on tšarterlendude istekohtade kolmandatele isikutele müümise turul (vt otsuse põhjenduses 159
tabel 2), tuleb sellest vastupidi komisjoni väidetule järeldada, et neil äriühingutel on piisavalt mahtu, et olla väikestele
reisikorraldajatele usaldusväärseks tarneallikaks.
Lõpuks ei võtnud komisjon arvesse asjaolu, et integreeritud reisikorraldajate jaoks on oluline, et nende lennukitel oleks
maksimaalne täituvus, kui nad tahavad tagada oma tegevuse jätkusuutlikkuse. Kuna lennukipark moodustab neil väga olulise osa
püsikuludest, peavad suurte reisikorraldajate lennuettevõtjad püüdma väikestele reisikorraldajatele pakkuda kohti, mis jäävad
tühjaks komisjoni viidatud oletusel, et suured reisikorraldajad vähendavad tunduvalt oma mahtu.
Eespool toodust nähtub, et komisjon leidis vääralt, et väikestel reisikorraldajatel puudub rahuldavatel tingimustel juurdepääs
lennuki istekohtadele, mis võimaldavad tõsta neil mahtu, et ära kasutada toodete puudusest tingitud võimalusi konkurentsi
puudumisel, mis komisjoni arvates tekib koondumisele loa andmisel.
iv) Väikeste reisikorraldajate juurdepääs turustamisele
Komisjon viitab otsuse põhjendustes 81 ja 82 teatavatele raskustele, millega peavad väikesed reisikorraldajad silmitsi seisma,
nagu integreeritud suurte reisikorraldajate reisibüroode diskrimineerivad tingimused seoses komisjonitasu suurusega, suurte
reisikorraldajate toodete eelistamine suunatud müügi käigus, samuti kataloogide ja eripakkumiste esitlemine, mis takistavad
neil suurte reisikorraldajatega tõhusalt konkureerida.
Hageja kritiseerib komisjoni seisukohta, mille kohaselt piiras peamiste reisikorraldajate vertikaalne integratsioon juurdepääsu
turustamisele, kuna tema arvates on vertikaalsel integratsioonil lubamatu välistav mõju vaid siis, kui turustamistasemel on
horisontaalne turuvõim, millega ei ole käesolevas asjas tegemist.
Komisjon väidab, et suured reisikorraldajad kontrollivad kõiki suuri siseriiklikke reisibürookette ning enamikku müügipunkte.
Neis reisibüroodes kohaldatakse teistele reisikorraldajatele suunatud müüki, st eelistatakse emaettevõtja tooteid, mis takistab
oluliselt väikeste reisikorraldajate turuletulekut ja kasvu. Muude tarnekanalite osas, nagu telefonikeskused ja Internet,
leiab komisjon, et need ei asenda veel täies ulatuses reisibüroosid, nagu nähtub peamiste reisikorraldajate, sh First Choice’i
jõupingutustest reisibürookettide asutamiseks või omandamiseks.
Tuleb meenutada, et siin ei ole tegemist küsimusega, kui suur peab olema reisikorraldaja, et ta suudaks suurte reisikorraldajatega
konkureerida turuliidri koha pärast, vaid selgitamist vajab see, kas komisjoni kujutatud konkurentsivastases kontekstis on
juba turul tegutsevatel väikestel reisikorraldajatel võimalik rahuldavatel tingimustel turustada tooteid ning müüa tarbijatele
rohkem oma pakettreise. Otsuse lihtsast analüüsist nähtub, et – nagu ka hageja väidab – käesolevas asjas on see nii.
Kõigepealt tuleb märkida, et – nagu ka komisjon leidis otsuse põhjenduses 32 – koondumine ei loo ega tekita siiski turgu valitsevat
seisundit reisibürooteenuste sektoris kui tervikus, ning seda sõltumata sellest, kas selle hulka kuulub pakettreiside otsemüük
reisikorraldajate poolt ja/või kaugmüük (st telefonimüük), kuna müügipunktide arvu arvestades oli reisibürooteenuste turul
poolte turuosade summa väike (ligikaudu 15%).
Edasi tuleneb otsusest (põhjendus 81), et ligikaudu 40% kõigist reisibüroode vahendusel müüdud välismaa pakettreisidest müüdi
sõltumatutes reisibüroodes. Lisaks möönab komisjon ise (põhjendus 31), et on muid kiirelt arenevaid turustusmeetodeid, nagu
otsemüük telefoni või Interneti teel, mis hõlmavad juba ligikaudu 20% pakettreiside kogumüügist, mis suurendab väikeste reisikorraldajate
võimalusi piiratud pakkumise olukorras tõhusalt turustada oma tooteid. Siinkohal on tähelepanuväärne, et Direct Holidays (sõltumatu
reisikorraldaja, kelle omandas Airtours), kes müüb kõik oma puhkusereisid otse, täheldas perioodil 1995–1996 suurt kasvu (periood,
mil suurtel reisikorraldajatel olid rahalised raskused) (hagiavalduse punkt 9.18). Selles osas tuleb lisada, et hageja rõhutas
(hagiavalduse punkt 9.19), ilma et komisjon oleks talle vastu vaielnud, et haldusmenetluses sai komisjon kolmandatelt isikutelt
otsemüügi kui kohase turuletuleku kohta järgmised tunnistused (viidatud vastuse vastuväiteteatisele punktis 3.57, hagiavalduse
lisa 7):
–        Thomas Cook selgitas: „[K]äesoleval ajal kaldutakse kõrvale traditsioonilisest viisist broneerida puhkusereise reisiagendi
kaudu isiklikult. British National Travel Survey raport kinnitab, et kaudsed broneeringud suurenesid alates 1980. aastate
lõpust, kasvades 29% kõikidest broneeringutest 1992. aastal […] 34%‑ni 1998. aastal”;
–        Thomson leidis, et „nende tarbijate arv, kes broneerivad oma puhkusereisid mittetraditsioonilistel otsestel ostumeetoditel,
kasvab samuti, nagu ka selliste tarbijate osakaal, kes peavad otse ostmist alternatiiviks broneerimisele kaubandustänaval
asuva traditsioonilise reisiagendi kaudu”;
–        Virgin Holidays märkis: „Reisikorraldajana ei ole meil tarneketti. Mis puudutab meie oma müüki, täheldasime märkimisväärset
kasvu puhkusereiside ostmisel telefonikeskuste vahendusel. Samuti tõusis meil nende puhkusereiside arv, mis osteti teletekstiagentuuride
kaudu.”
Mis puudutab raskusi, millele peavad väikesed reisikorraldajad vastu seisma (viidatud otsuse põhjendustes 81 ja 82), siis
ei piira kõnealune tegevus – isegi kui see peaks tegelikkuses juhtuma ning olema õiguspärane – oluliselt väikeste reisikorraldajate
võimet kasutada ära võimalusi alapakkumise olukorras, mis komisjoni arvates tekib koondumisel. Tuleb sedastada, et arvestades
tarbijate ootusi ning vajadust maksimeerida tulu, ei saa reisibürood sellises olukorras keelduda pakkumast mõistlikel tingimustel
väikeste reisikorraldajate tooteid, isegi kui vertikaalselt integreeritud reisikorraldajate reisibürood pakuvad kõigepealt
kontserni, mitte aga konkurentide tooteid.
Igal juhul on väikestel reisikorraldajatel, kuna kõigist pakettreisidest peaaegu 40% müük ei toimu suurte reisikorraldajate
kontrollitavate reisibüroode kaudu, juurdepääs turustamisele tingimustel, mis on piisavad, et müüa siis tõstetavat mahtu,
kui peamised reisikorraldajad otsustavad piirata mahtu alla konkurentsitaseme.
Sellest järeldub, et komisjon leidis vääralt, et väikestel reisikorraldajatel puudub rahuldavatel tingimustel juurdepääs oma
toodete turustamisele tarbijatele, et tõsta märkimisväärselt oma mahtu, et ära kasutada toodete puudusest tingitud võimalusi,
mis komisjoni arvates tekivad koondumisele loa andmisel.
Eespool toodust tervikuna tuleneb, et komisjon alahindas väikeste reisikorraldajate võimalusi suurendada oma mahtu, et ära
kasutada võimalusi, mis tekivad suurte reisikorraldajate esile kutsutud üldisest toodete puudusest, ning seega vastu seista
teatatud koondumise järel kollektiivse valitseva seisundi tekkimisele.
b)     Potentsiaalsete konkurentide ehk teiste reisikorraldajate võimalik reaktsioon
Samuti tuleb kontrollida, kas juhul, kui suured reisikorraldajad piiravad turule toodud mahtu alla konkurentsitaseme, ei suuda
ühenduse teistes riikides asuvad või kaugvälismaa pakettreiside Ühendkuningriigi turul tegutsevad reisikorraldajad tulla Ühendkuningriigi
lähivälismaa pakettreiside turule.
Siinkohal tulen meenutada MMC sõnu tema raportis 1997. aasta kohta:
„[T]uruosalised tulevad ja lähevad. Reisikorraldajate või reisibüroode turuletulekul puuduvad olulised tõkked” (punkt 1.6)
ja „[...] kui teatavat liiki puhkusereis, teatavast lennujaamast väljuv puhkusereis või reis konkreetsetel kuupäevadel aastas
on üle hinnatud, siis on reisikorraldajad valmis neist igas valdkonnas tegutsema ning pakkuma madalamaid hindu” (punkt 4.15).
Otsuse põhjenduses 114 möönab komisjon, et esiteks ei kesta kollektiivne valitsev seisund kaua, kui puhkusereiside korraldamise,
tšarterlendude kasutamise ja reisibürooteenuste turule tuleku tõkked ei oleks märkimisväärsed, ning et teiseks vastab MMC
raport 1997. aasta kohta suures osas hageja seisukohale, et puuduvad kõnealusele turule tuleku tõkked.
Otsuse põhjenduses 115 märgib komisjon siiski, et alates sellest, kui valmis MMC raport 1997. aasta kohta, on see sektor oluliselt
koondunud, ning ta on seisukohal, et nüüd on turuletuleku tõkked suuremad (neil on „suurem mõju”), mis suureneksid veelgi,
kui kavandatav koondumine aset leiab. Lisaks leiab komisjon:
„Turuletuleku võimalusest kui sellisest ei piisa, et kõrvaldada turgu valitseva seisundi tekkimise ohtu. Turuletuleku võimalus
peab muu hulgas olema kestev, mis tähendab seda, et sellistel turgudel nagu kõnealune turg, kus on suurus oluline tegur, peab
ettevõtja olema piisava suurusega või peab ta selle suuruse kiiresti saavutama, et turgu valitseva seisundiga tarnijatega
tõhusalt konkureerida. Selline areng on komisjoni arvates käesolevas asjas ebatõenäoline.”
Sellegipoolest tuleb märkida, et sama väheoluline nagu olemasolevate konkurentide puhul on ka potentsiaalsete konkurentide
osas see, kas neil on võimalik saavutada piisav suurus, et võrdsetena konkureerida suurte reisikorraldajatega, pigem on tähtis
vaid see, kas need konkurendid saavad ära kasutada võimalusi, mis tekivad suurte reisikorraldajate poolt kõnealusele turule
toodud mahu piiramisest alla konkurentsitaseme. Selles kontekstis ei saa komisjon väita, et reisikorraldajad, kes pakuvad
teisi tooteid (nagu kaugvälismaa pakettreisid) või tegutsevad teistes riikides (nagu Saksamaa või Madalmaad), ei saa üksnes
seetõttu, et neil on keeruline kasvada üle teatud suuruse, tulla tõhusalt ja kiiresti Ühendkuningriigi lähivälismaiste pakettreiside
turule, kui suured reisikorraldajad otsustavad konkurentsi oluliselt piirata. Siinkohal tuleb meenutada, et hageja luges selliseid
Euroopas tegutsevaid suuri reisikorraldajaid nagu Neckermann ja TUI potentsiaalseteks konkurentideks, kes võivad kiiresti
Ühendkuningriigis tegutsema hakata, kui piiratakse mahtu või tõstetakse hindu.
Lisaks tuleb selles osas märkida, et otsuses ei uurita, milline on konkurentsitase puhkajate majutamisel, kuigi majutamise
maht on väga oluline, et mõista kõnealuse turu dünaamikat esiteks seoses väidetava turgu valitseva oligopoli liikmete võimalusega
tegutseda sõltumatult lähisihtkoha hotellipidajatest ning teiseks – ja järelikult – seoses olemasolevate ja potentsiaalsete
konkurentide võimalusega reageerida suurte reisikorraldajate mahu võimalikule vähendamisele. Siiski on vähetõenäoline, et
hotellikohti, mis vabanevad suurte reisikorraldajate otsustatud mahu vähendamise tõttu, ei broneeriks kohe teised reisikorraldajad,
kelle tahet saada sellist majutuse mahtu tõendab hulk haldusmenetluses esitatud dokumente ja tunnistusi (vt näiteks eespool
punktis 224 viidatud Virgin Suni kiri).
Seega peab iga suur reisikorraldaja võtma arvesse riske, mis on omased hotellipidajate reaktsioonile hotellitubade broneeringute
olulisel vähendamisel, mis tegelikkuses ei tähenda nõudluse vähenemist, vaid otsust piirata mahtu konkurentsi kahjustamise
eesmärgil. Tõenäoliselt ei ole suurtel reisikorraldajatel järgmistel hooaegadel enam võimalik saada hotellitube neid rahuldavatel
tingimustel ja mahus.
Eespool toodust tuleneb, et uurides turul takistusi kasvuks üle teatava suuruse, ei võtnud komisjon, nagu ta seda pidi tegema,
arvesse asjaolu, et turuletuleku tõkete puudumine peab potentsiaalsetel konkurentidel võimaldama tulla kõnealusele turule,
et pakkuda oma tooteid, seega teha seda tõhusalt ja kiiresti, kui suurte reisikorraldajate strateegia kujundamisel mahu osas
peaks tekkima alapakkumise olukord.
c)     Tarbijate võimalik reaktsioon
Tõend, et koondumise tulemusel tekkiva oligopoliga kaasneb võimalus tegutseda tarbijatest sõltumatult, eeldab vastust küsimusele,
milline on Ühendkuningriigi tarbijate reaktsioon ning kas nad on valmis otsima alternatiive, kui lähisihtkoha pakettreiside
hinnad tõusevad märkimisväärselt või kui tekib puudus sellistest pakettreisidest.
Otsuse põhjenduses 124 leiab komisjon, et tarbijatel puudub ostujõud ning et arvestades seda asjaolu koos teiste turuteguritega,
tekivad neil puuduliku informatsiooni tõttu reisikataloogides konkureerivate toodete võrdlemisel raskused, mis piirab tarbijate
võimalust korrigeerida konkurentsi kahjustavaid aspekte pakkumise puhul.
Hageja on seisukohal, et mitu turu-uuringut näitavad, et enamik puhkusereisijatest valivad oma puhkusereisi välja alles pärast
rohkem kui ühe reisibüroo külastamist ning et 85%-l juhtudest on hind kõige olulisem tegur ostuotsuse tegemisel. Üksiktarbijad
võivad seega „hääletada oma jalgadega” ja otsida odavamaid reise, veendes reisikorraldajaid määrama oma hindu kindlaks konkurentsitingimustest
lähtudes.
Komisjoni arvates on vale väita, et tarbijatel on sellisel tarbekaupade turul nagu pakettreiside turg tähtis tasakaalustav
ostuvõim.
Siiski tuleb rõhutada, et asjaolu, et tarbijatel ei ole olulist ostujõudu nende hajutatuse tõttu, ei tohi segamini ajada küsimusega,
kas nad võivad reageerida hindade tõusule, mis leiab aset siis, kui suured reisikorraldajad piiravad mahtu turul konkurentsi
kahjustava tasemeni. Nagu väidab hageja, on kindel, et tarbijad võrdlevad puhkusereise enne nende ostmist. Komisjon möönab
muu hulgas ise otsuse põhjenduses 98, et „tarbijad on sarnaste puhkusereiside puhul suhteliselt väikeste hinnaerinevuste suhtes
tundlikud”.
Selles kontekstis alahindas komisjon Ühendkuningriigi tarbijate osatähtsust, kuna nad võivad püüda väikestelt reisikorraldajatelt
saada paremaid hindu.
Lisaks tuleb märkida, et esimeses väites leiti, et kuigi komisjon jõudis oma hindamispädevuse piires järeldusele, et kõnealust
tooteturgu tuleb määratleda kitsalt, ei seadnud ta siiski kahtluse alla asjaolu, et tarbijad hindavad üha enam kaugvälismaa
pakettreise, ega seda, et hageja vastuses vastuväiteteatisele viidatud turu-uuringud (hagiavalduse lisa 7: British National
Travel Survey ja Mintel Holidaysi raport: the booking procedure, 1997) kinnitavad Ühendkuningriigi tarbijate tendentsi laiendada
oma puhkusereiside sihtkohtade geograafilist ulatust nimelt Atlandi teisele kaldale. See asjaolu lisab kaalu hageja väitele,
et on võimalik, et tekib nõudlus osaliselt teist liiki puhkusereiside järele, kui hinnad piisavalt ühtlustuvad, kuna kõnealused
uuringud näitavad selgelt, et tarbijate maitse areneb ja et nende kinnisideeks ei ole tingimata Vahemere ääres puhata.
d)     Järeldus
Eespool toodud märkusi arvestades tuleb järeldada, et komisjon ei hinnanud nõuetekohaselt väikeste reisikorraldajate, potentsiaalsete
konkurentide, tarbijate ja hotellipidajate eeldatavat reaktsiooni ning et ta alahindas seda reaktsiooni kui vastukaalu, mille
abil vastu seista kollektiivse valitseva seisundi tekkimisele.
5.     Hinnang selle kohta, kuidas koondumine mõjutab konkurentsi
Komisjon esitab otsuse põhjendustes 139–147 oma hinnangu teatatud koondumise mõju kohta.
Esiteks (põhjendus 139) väidab ta, et tehingu tulemusel tekiks kõrgem koondumisaste, kuna kolme peamise reisikorraldaja ühine
turuosa suureneks oluliselt: komisjoni arvutuste kohaselt 83% (85% Nielseni järgi) võrreldes praeguse ligikaudu 70%-ga (Airtoursil,
Thomsonil ja Thomas Cookil). Lisaks oli neljandal (Cosmos) alla 5%, samal ajal kui praegu neljandal kohal oleval reisikorraldajal
(First Choice) on 11%. Siiski nähtub otsuse põhjendustest 139–147, et komisjon ei lugenud asjaolu, et turuosade liitmisel
saadakse suurem protsent (üle 80%), piisavaks tõendiks kollektiivse valitseva seisundi kohta.
Nii väitis komisjon teiseks (otsuse põhjendused 140 ja 141), et koondumine toob endaga kaasa First Choice’i kui teisestele
reisikorraldajatele lennuki istekohtade pakkuja ja vahendaja kadumise, mis muudab sõltumatud integreerimata väikesed reisikorraldajad
veel tähtsusetumaks. Siiski tuleb täpsustada, et kuna tegemist on kollektiivse valitseva seisundi tekkimise tõenäosuse kontrollimisega,
viib koondumise prognoositava mõju teistele konkurentidele turul hindamine küsimuseni, kas viimati nimetatud suudavad kõigutada
väidetava turgu valitseva oligopoli stabiilsust. Kohus on aga leidnud, et komisjon ei ole tõendanud, et nad ei ole selleks
võimelised.
Kolmandaks selgitab komisjon (otsuse põhjendused 142–147), et koondumine toob endaga kaasa suurema läbipaistvuse ja suurema
vastastikuse sõltuvuse suurte reisikorraldajate vahel. Otsuse põhjenduses 143 leiab komisjon, et asjaolu, et koondumine vähendab
suurte reisikorraldajate vaheliste võimalike konkurentsisuhete arvu poole võrra kuuelt kolmele, suurendab tunduvalt oligopoli
liikmete omavahelist sõltuvust, mis veenab neid veelgi mahtu piirama, kuna nende jaoks on ilmne, et konkureerimine turuosade
pärast tähendaks nende kõigi jaoks kasumi langust. Teiseste reisikorraldajate tähtsuse vähenemine teeb sellise stsenaariumi
veelgi tõenäolisemaks. Põhjenduses 144 on komisjon arvamusel, et kahepoolsete konkurentsi- ja koostöösuhete arvu vähendamine
muudab turu ka läbipaistvamaks, kuna suurtel reisikorraldajatel läheb lihtsamaks avastada turu tasakaalust väljaviimise katseid,
näiteks võitlust turuosade pärast. Suurema läbipaistvuse tõttu kasvab ka oht, et ründav kaubandustegevus loob turul ülepakkumise,
mis vähendab kasumit ning seega töötab sellele isegi vastu.
Seega jõudis komisjon järeldusele (otsuse põhjendus 147), et loogiliselt veenab koondumisest põhjustatud turustruktuur oligopoli
liikmeid pakkumist piirama.
Pärast koondumist turu läbipaistvuse prognoositava taseme osas tuleb siiski meenutada, et kohus on leidnud, et komisjon leidis
valesti, et läbipaistvuse aste sellel turul oli piisav, et iga suur reisikorraldaja tunneks teiste käitumist, avastaks võimalikud
kõrvalekaldumised ühisest käitumisviisist ning saaks karistusmeetmetest kui sellistest aru. Komisjon ei ole ka tõendanud,
et nelja suure reisikorraldaja muutumine kolmeks loob teistsuguse olukorra. Kuigi on tõsi, et turu läbipaistvust suurendab
teataval määral kahepoolsete konkurentsisuhete arvu vähenemine kuuelt kolmele suurte reisikorraldajate vahel, siis on tõsi
ka see, et kolmest allesjäävast reisikorraldajast iga jaoks jääb sama raskeks õigeaegselt ülejäänud kahe vastavaid kavatsusi
ette näha ning nende kõrvalekalduvast käitumisest kui sellisest aru saada.
Mis puudutab arvamust, et koondumine tugevdab oluliselt suurte reisikorraldajate omavahelist sõltuvust, siis tuleb sedastada,
et komisjon argumenteerib vastuoluliselt, väites kord ühelt poolt, et sellel turul on tõelise konkurentsivõime saamiseks vajalik
vertikaalselt integreeruda, ning teiselt poolt, et asjaolul, et iga integreeritud reisikorraldaja müüb tšarterlendude istekohti
teistele reisikorraldajatele turustusahelas eelneval turul ning müüb teiste reisikorraldajate pakettreise turustusahelas järgneval
turul, on konkurentsi piirav mõju, kuna see suurendab nende vastastikust sõltuvust. Vastupidist kinnitava tõendi puudumisel
tuleb selle turu toimimise loogikat arvesse võttes eeldada, et vertikaalne integratsioon suurendab iga suure reisikorraldaja
sõltumatust teiste ees ning vähendab seega nende vastastikust sõltuvust.
Samamoodi ei ole komisjon selgitanud põhjusi, miks seda, mida ta peab kaubanduslikuks sidemeks (lennuki istekohtade ostmine
teiste juures ning oma vastavate toodete müümine samuti teistes reisibüroodes), tuleb selgitada üksnes tugevate majanduslike
sidemete abil, mis ühendavad suuri reisikorraldajaid (otsuse põhjendus 142), kuid ei või selgitada üksnes sellega, et need
suhted on konkurentsi kontekstis kasumlikud, kuna suured reisikorraldajad moodustavad majanduslikke üksusi, mis tegutsevad
selle sektori paljudel turgudel ning mille huvi on olla kasumlikud ning saada neil turgudel maksimaalset tulu.
Otsuses puuduvad selged andmed tugevate majanduslike sidemete kohta suurte reisikorraldajate vahel ning viisi kohta, kuidas
need suurendavad integreeritud reisikorraldajate vastastikust sõltuvust. Otsuse põhjenduses 57 kinnitab komisjon, et „peamiste
reisikorraldajate vertikaalse integratsiooni ulatus ja laad [ning] [k]aubanduslikud ja muud nendevahelised suhted” kuuluvad
kõnealuse tooteturu eriliste konkurentsitingimuste hulka. Edasi on otsuse põhjenduses 71 toodud teatavad täpsustused kõnealuste
suhete laadi kohta; komisjon rõhutab, et integreeritud ettevõtjate vahel on teatav hulk kaubandussidemeid, mis tulenevad osaliselt
vertikaalsest integratsioonist turustusahelas järgneval turul tänu üksteise reisibüroovõrkude vastastikusele kasutamisele
ning turustusahelast eelneval turul, kuna integreeritud äriühingud jagavad teatavas ulatuses mahtu lennuki istekohtade puhul,
ostes otse üksteiselt istekohti ning vahetades neid või leppides kokku nende liitmises, mis võimaldab neil optimaalselt ära
kasutada oma lennukiparki. Edasi esitab komisjon põhjendustes 102–113 rea põhjendusi pealkirja „Läbipaistvus, vastastikune
sõltuvus ja kaubandussidemed” all. Neis põhjendustes käsitletakse läbipaistvuse astet turul vastavalt komisjoni käsitlusele,
kusjuures komisjon kinnitab selles osas, et vertikaalne integratsioon ja peamiste reisikorraldajate vahelised kaubandussidemed
aitavad neil saada täpseid ja päevakohaseid hinnanguid nende ning nende konkurentide turuosa kohta. Siiski ei nähtu neist
punktidest põhjused, miks integreeritud reisikorraldajad on vastastikuses sõltuvuses ning milline mõju peale läbipaistvuse
suurenemise on vertikaalsest integratsioonist ja turu toimimise viisist tulenevatel kaubandussidemetel.
Edasi kinnitab komisjon põhjenduses 142 koondumise mõju hindamisega seoses, et juba praegu on reisikorraldajad teataval määral
üksteisest vastastikku sõltuvad, mis on põhjustatud hooaja vältel turutingimustel turustatavate teenuste kogumahu mõjust.
Komisjon lisab, et „see loob tugevad majandussuhted suurte reisikorraldajate vahel”. Siiski ei ole selles lõigus ära toodud
majandussuhete liiki ning otsuses ei selgitata, kui tugevad on need suhted. Igal juhul ei viita otsuse see lõik kaubandussidemetele,
mis tulenevad vertikaalsest integratsioonist (nimelt asjaolu, et iga suur reisikorraldaja ostab lennuki istekohti teistelt
ja müüb teiste reisikorraldajate puhkusereise).
Eespool toodust tuleneb, et komisjon ei uurinud koondumiseelse olukorra puhul, mil määral suurendavad vertikaalsest integratsioonist
ja turu toimimise viisist tingitud kaubandussuhted integreeritud reisikorraldajate vastastikust sõltuvust, komisjon vaid märkis,
et need suhted suurendavad läbipaistvust sellel turul.
Kuna komisjoni analüüs ei ole kinnitanud vastupidist, tuleb sellest järeldada, et asjaolu, et iga integreeritud reisikorraldaja
ostab lennuki istekohti ja müüb oma tooteid konkureerivates äriühingutes enne koondumist kõnealusel turul olnud tingimustel,
ei ole märk vastastikuse sõltuvuse ega sõltumatuse kohta. See asjaolu näib pelgalt olevat tavapärane majanduse toimimise viis,
kus äri asub esimesel kohal ning integreeritud reisikorraldajad peavad üritama maksimaalselt ära kasutada mahtu ja ärivõimalusi
sektoris, mille püsikulud on väga suured ja kasumimarginaal väike. Nagu nähtub otsusest, tegutsevad integreeritud reisikorraldajad
kolmel turul ja seega kolmes erinevas ärivaldkonnas: tšarterlendudel lähisihtkohtadesse, pakettreiside korraldamisega lähisihtkohtadesse
ning puhkusereiside müümisega reisibüroodes. First Choice on tegev isegi neljandas ärivaldkonnas, nimelt lennuki istekohtade
vahendamisel (vt otsuse põhjendus 1). Ettevõtjate kontserni majandusloogikaga on kooskõlas see, kui kõik ettevõtjad, kes moodustavad
integreeritud reisikorraldaja, püüavad olla võimalikult edukad.
Selles osas tuleb märkida, et oma hinnangus koondumise mõju kohta ei näi komisjon olevat kaalunud, kuidas kontserni majandusloogika
toimib nimelt sisetuleku maksimeerijana, maksimeerides kogukasumi kogu kontserni tasandil. Otsuses on siiski leitud (põhjendus 59),
et reisikorraldajate marginaalid on suhteliselt madalad, suuruses 7% viimastel aastatel, seevastu vertikaalselt integreeritud
reisikorraldajad saavad üldjuhul ka tulu oma lennuettevõtjate ja reisibüroode tegevusest, s.o valdkonnad, kus eeskätt lennuettevõtjate
puhul võivad marginaalid olla kõrgemad. Otsuses on ka märgitud, et sel põhjusel on „brutokasum integreeritud reisikorraldajate
kõigilt tehingutelt kahtlemata suurem kui marginaal, mille nad saavad üksnes reisikorraldajana tegutsedes”.
Kuna majandusloogika võimaldab tavaliselt saada kõige suuremat võimalikku sünergiat, tõuseb kontserni erinevate äritegevuste
(tšarterlennud, pakettreiside korraldamine ning reisibürood) kasumimäär paralleelselt vertikaalse integratsiooni eeliste kasutamisega.
Lõpuks, isegi kui koondumisest tekkiv sünergia ei ületa 1% ühinemisel tekkinud üksuse kogukuludest (otsuse põhjendus 146),
ei ole ühtegi märki selle kohta, et Airtours otsustas maksta hinda (mis on tavaliselt vaenuliku ülevõtmise puhul kõrgem) First
Choice’i aktsiate eest ootuses, et see suur investeering tasub end ära tänu kollektiivse valitseva seisundi eelistele.
Eespool toodud järeldusi arvesse võttes ning kuna puudub täpsem hinnang turul läbipaistvuse suurenemise ulatuse ja suurte
reisikorraldajate vastastikuse sõltuvuse kohta, mille koondumine peaks kaasa tooma, tuleb järeldada, et komisjon ei ole tõendanud,
et koondumine muudab kõnealuse turu struktuuri nii, et peamised reisikorraldajad ei tegutse enam sellisel viisil nagu minevikus,
ning et tekib kollektiivne valitsev seisund.
D –
Lõppjäreldus
Eespool toodut tervikuna arvesse võttes tuleb järeldada, et otsuses toodud analüüs prognoositava arengu kohta ei tugine veenvatele
tõenditele ning sisaldab hulga hindamisvigu asjaolude osas, mis on olulised turgu valitseva seisundi võimaliku tekkimise hindamisel.
Järelikult keelas komisjoni koondumise, ilma et oleks õiguslikult piisavalt tõendanud, et koondumine loob selle tulemusel
tekkiva kolme suure reisikorraldaja jaoks kollektiivse valitseva seisundi, mis võib kõnealusel turul kujutada endast märkimisväärset
tõket tõhusale konkurentsile.
Neil asjaoludel tuleb kolmas väide lugeda põhjendatuks ning järelikult tuleb otsus tühistada, ilma et oleks vaja kontrollida
hageja esitatud teisi etteheiteid ja väiteid.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna kostja on kohtuvaidluse kaotanud ning hageja on nõudnud kohtukulude hüvitamist, tuleb kostja kohtukulud jätta
tema enda kanda ning mõista kostjalt välja hageja kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (viies koda laiendatud koosseisus),
otsustab:
1.
Tühistada komisjoni 22. septembri 1999. aasta otsus K(1999) 3022 (lõplik), millega tunnistatakse koondumine ühisturuga ja
EMP lepinguga kokkusobimatuks (juhtum IV/M.1524 – Airtours/First Choice), avaldatud numbri 2000/276/EÜ all.
2.
Jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda ning mõista komisjonilt välja hageja kohtukulud.
Lindh
García-Valdecasas
Cooke
Vilaras

Forwood
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 6. juunil 2002 Luxembourgis.
Kohtusekretär

President
H. Jung

P. Lindh
Sisukord
Asjaolud ja menetlus
Menetlus ja poolte nõuded
Põhiküsimus
Esimene väide, et kõnealune tooteturg on määratletud ekslikult ning rikutud on EÜ artiklit 253
A –  Otsus
B –  Kõnealuse tooteturu mõiste
Teine väide, et rikutud on määruse nr 4064/89 artiklit 2, õiguskindluse põhimõtet ja EÜ artiklit 253, kuna komisjon kohaldas
käesoleva asja uurimisel kollektiivse valitseva seisundi vale mõistet
Kolmas väide, et rikutud on esiteks määruse nr 4064/89 artiklit 2, kuna komisjon leidis, et teatatud koondumine tekitab kollektiivse
valitseva seisundi, ja teiseks EÜ artiklit 253
A –  Üldised põhjendused
B –  Otsus
C –  Komisjoni väidetavad hindamisvead
1.  Sissejuhatavad märkused
2.  Järeldus, et koondumise tulemusel ei ole kolm allesjäänud suurt reisikorraldajat enam motiveeritud omavahel konkureerima
a)  Hinnang peamiste reisikorraldajate vahel valitseva konkurentsi kohta
i) Väidetav suund kollektiivse valitseva seisundi tekkimiseks enne kavandatava koondumise läbiviimist
–  Asjaolu, et suured reisikorraldajad planeerisid mahtu ettevaatlikult ning võtsid eriti arvesse peamiste konkurentide hinnanguid
–  Hinnang suuna kohta horisontaalsele ja vertikaalsele integratsioonile, mis iseloomustab turgu alates Monopolies and Mergers
Commission’i raporti avaldamisest
ii) Hinnang ajalooliste turuosade volatiilsuse kohta
iii) Järeldus hinnangu kohta, mis anti peamiste reisikorraldajate vahelisele konkurentsile
b)  Hinnang nõudluse minevikus toimunud ja prognoositava arengu, nõudluse volatiilsuse ning turu läbipaistvuse astme kohta
i) Hinnang nõudluse nõrga kasvu kohta
ii) Hinnang nõudluse volatiilsuse kohta
iii) Hinnang kõnealuse turu läbipaistvuse astme kohta
iv) Järeldus, mis puudutab hinnangut nõudluse minevikus toimunud ja prognoositava arengu, nõudluse volatiilsuse ning turu
läbipaistvuse astme kohta
c)  Järeldus
3.  Nende hoiatusmeetmete ebapiisav laad, mis komisjoni arvates tagavad väidetava turgu valitseva oligopoli sisemise ühtsuse
4.  Väikeste reisikorraldajate, potentsiaalsete konkurentide ning tarbijate prognoositava reaktsiooni kui selle vastukaalu
alahindamine, mis on piisav väidetava turgu valitseva oligopoli stabiilsuse takistamiseks
a)  Olemasolevate konkurentide ehk väikeste reisikorraldajate võimalik reaktsioon
i) Sissejuhatavad märkused väikeste reisikorraldajate suuruse küsimuses
ii) Väikeste reisikorraldajate võimalus võtta kasutusele täiendav maht
iii) Väikeste reisikorraldajate juurdepääs lennuki istekohtadele
iv) Väikeste reisikorraldajate juurdepääs turustamisele
b)  Potentsiaalsete konkurentide ehk teiste reisikorraldajate võimalik reaktsioon
c)  Tarbijate võimalik reaktsioon
d)  Järeldus
5.  Hinnang selle kohta, kuidas koondumine mõjutab konkurentsi
D –  Lõppjäreldus
Kohtukulud
*
Kohtumenetluse keel: inglise.