CELEX: 62008CJ0577
Likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet
Direktiv 79/7/EEG
Gränsarbetare
Beräkning av pension

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 4.1 rådets direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt
genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet (EGT L 6, 1979, s. 24; svensk specialutgåva,
område 5, volym 2, s. 111).
Begäran har framställts i ett mål mellan Elisabeth Brouwer och Rijksdienst voor Pensionen (den belgiska statliga pensionsmyndigheten,
nedan kallad Rijksdienst) och avser ett påstående om diskriminering vid beräkningen av den pension som beviljats Elisabeth
Brouwer.

Tillämpliga bestämmelser

Gemenskapsrätten
Syftet med direktiv 79/7 är att successivt avskaffa diskriminering på grund av kön i fråga om social trygghet. Enligt artikel 3.1 a
i direktivet ska direktivet gälla lagstadgade system som lämnar skydd vid bland annat ålderdom.
I artikel 4.1 i direktivet föreskrivs följande:
”Likabehandlingsprincipen innebär att det inte skall förekomma någon som helst diskriminering på grund av kön, vare sig direkt
eller indirekt, särskilt med hänvisning till äktenskaplig status eller familjestatus, i synnerhet vad beträffar
…
–        beräkningen av förmåner, bland annat tillägg, avseende make/maka och familjemedlemmar samt de villkor som bestämmer varaktigheten
och bibehållandet av rätten till bidrag.”
I artikel 7.1 a föreskrivs att detta direktiv inte ska hindra medlemsstaterna från att från dess tillämpningsområde utesluta
”avgörandet av pensionsålder för att bevilja ålders- och avgångspension och de eventuella konsekvenserna härav för andra förmåner”.

Den nationella lagstiftningen
I artikel 5.7 i kunglig kungörelse av den 23 december 1996 om genomförande av artiklarna 15, 16 och 17 i lag av den 26 juli 1996
om modernisering av den sociala tryggheten och om tryggande av de lagstadgade pensionssystemens stabilitet (arrêté royal du
23 décembre 1996 portant exécution des articles 15 à 17 de la loi du 26 juillet 1996 portant modernisation de la sécurité
sociale et assurant la viabilité des régimes légaux des pensions) föreskrivs följande:
”En belgisk arbetstagare
a)      som regelbundet har varit sysselsatt som arbetare, lägre tjänsteman eller gruvarbetare i ett land som har gräns mot Belgien,
förutsatt att denne har behållit sin huvudbostad i Belgien och i princip har återvänt till denna bostad varje dag,
b)      eller som har varit sysselsatt som arbetare eller lägre tjänsteman i utlandet under perioder som är kortare än ett år hos
en arbetsgivare i detta land för att där utföra avlönat säsongsarbete eller motsvarande, förutsatt att denne har behållit
sin huvudbostad i Belgien och att dennes familj fortfarande är bosatt där
kan få ålderspension som motsvarar skillnaden mellan den ålderspension han skulle ha fått om verksamheten som avlönad arbetstagare
hade utförts i Belgien och pensionen för samma verksamhet enligt lagstiftningen i det land han varit yrkesverksam i.”
Enligt artikel 25 i kunglig kungörelse av den 21 december 1967 med allmänna bestämmelser för ålders- och efterlevandepension
för arbetstagare (arrêté royal du 21 décembre 1967 portant règlement général de pension de retraite et de survie des travailleurs
salariés) (
Moniteur belge
av den 16 januari 1968) ska den lön som ska beaktas vid beräkningen av den ålderspension som den arbetstagare som omfattas
av artikel 5.7 i kunglig kungörelse av den 23 december 1996 skulle ha fått om verksamheten som arbetstagare hade utförts i
Belgien eller vid beräkningen av efterlevandepension fastställas av konungen för varje kalenderår med beaktande av de uppgifter
om föregående kalenderår som framgår av det individuella lönekontot.

Bakgrund till tvisten i målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
Elisabeth Brouwer, som är belgisk medborgare bosatt i Belgien, var gränsarbetare i Nederländerna mellan den 15 augusti 1960
och den 31 december 1998. Hon slutade att arbeta den 1 januari 1999 och uppbar därefter förtidspension i Belgien.
Elisabeth Brouwer hade, till dess att hon fyllde sextiofem år, rätt till full ålderspension i Belgien, varefter skyldigheten
att utbetala pension övergick på Konungariket Nederländerna på grund av tidigare försäkringsperioder i denna stat. Hon lämnade
år 2003 in en ansökan om ålderspension till Rijksdienst. Pensionen, som beräknades i förhållande till tidigare försäkringsperioder,
fastställdes till 11 724, 61 euro och beviljades med verkan från den 1 maj 2004.
Pensionsbeloppet beräknades i enlighet med gällande belgisk lagstiftning, bland annat artikel 5.7 i kunglig kungörelse av
den 23 december 1996, på grundval av fiktiva och/eller schablonmässiga daglöner, som fastställdes varje år genom kunglig kungörelse
med utgångspunkt i den genomsnittslön som belgiska arbetstagare erhållit föregående år.
Den 1 juni 2004 begärde Elisabeth Brouwer att det pensionsbelopp hon hade beviljats i beslutet skulle omprövas. Hon gjorde
härvid gällande att beräkningen av pensionsbeloppet för perioden den 1 januari 1968–31 december 1994 baserade sig på fiktiva
och/eller schablonmässiga daglöner, vilka under denna period var lägre för kvinnliga arbetstagare än för deras manliga kolleger.
Den 5 juli 2004 meddelade Rijksdienst Elisabeth Brouwer att myndigheten vidhöll sitt ursprungliga beslut. Rijksdienst gjorde
gällande att den faktiska genomsnittslönen, på grundval av vilken ålderspensionen hade beräknats, under den aktuella perioden
inte var densamma för kvinnliga och manliga arbetstagare, vilket fick till följd att pensionsbeloppen blev olika. Från och
med år 1995 var emellertid daglönerna identiska för manliga och kvinnliga arbetstagare. Denna utveckling förklaras med att
lönerna utjämnats alltmer och av den omständigheten att kvinnor som arbetade var aktiva på arbetsmarknaden under ständigt
längre perioder.
Elisabeth Brouwer överklagade Rijksdiensts beslut till Arbeidsrechtbank te Hasselt (arbetsdomstolen i Hasselt). Arbeidsrechtbank
upphävde genom dom av den 16 juni 2006 beslutet och ålade Rijksdienst att göra en ny beräkning av Elisabeth Brouwers ålderspension
på grundval av de fiktiva och/eller schablonmässiga daglöner som under perioden den 1 januari 1968–31 december 1994 tillämpades
för manliga gränsarbetare.
Arbeidsrechtbank te Hasselt ansåg inte att bestämmelserna i grundlagen om likhet och förbud mot diskriminering uteslöt att
olika personkategorier behandlades olika, om denna skillnad i behandling vilade på objektiva kriterier, hade ett legitimt
syfte och var proportionell i förhållande till detta syfte. Arbeidsrechtbank ansåg inte att dessa villkor var uppfyllda i
detta fall.
Oberoende av om särbehandlingen på grund av kön speglade de tidigare faktiska förhållandena att män och kvinnor hade olika
lön ansåg inte Arbeidsrechtbank te Hasselt att en sådan situation är förenlig med artikel 141 EG och den ur denna artikel härledda
skyldigheten att säkerställa genomförandet av principen om lika lön till män och kvinnor för lika eller likvärdigt arbete.
Följaktligen kunde den belgiske lagstiftaren inte längre stödja sig på en ordning, där en lägre lön beaktas vid beräkningen
av pensionen för en kvinnlig gränsarbetare genom att hävda att detta speglar den omständigheten att kvinnliga arbetstagare
i genomsnitt har lägre lön än manliga arbetstagare.
Rijksdienst överklagade domen av den 16 juni 2006 till Arbeidshof te Antwerpen.
Arbeidshof te Antwerpen beslutade under dessa omständigheter att vilandeförklara målet och att hänskjuta följande tolkningsfrågor
till domstolen med begäran om förhandsavgörande:
”Är de kungliga kungörelser – av den 1 december 1969, 18 juni 1970, 8 juni 1971, 14 september 1972, 31 juli 1973, 12 juli 1974,
13 februari 1975, 28 november 1975, 26 november 1976, 26 september 1977, 31 juli 1978, 31 augusti 1979, 2 december 1980, 13 januari 1982,
14 mars 1983, 11 januari 1984, 30 november 1984, 24 januari 1986, 30 december 1986, 6 januari 1988, 2 december 1988, 30 november 1989,
10 december 1990, 1 juni 1993, 8 december 1993, 19 december 1994 och 10 oktober 1995 – som utfärdats för att genomföra artikel 25
i kunglig kungörelse av den 21 december 1967 om allmän ålders- och efterlevandepension för arbetstagare och i vilka det föreskrivs
lägre fiktiva och/eller schablonmässiga daglöner för kvinnliga gränsarbetare än för manliga gränsarbetare för beräkning av
ålderspension, förenliga med artikel 4.1 i direktiv 79/7/EEG om successivt genomförande av principen om likabehandling av
kvinnor och män i fråga om social trygghet?”

Prövning av tolkningsfrågan
Europeiska kommissionen har utgått från förutsättningen att de faktiska genomsnittslönerna för arbetstagare i Belgien åren 1968–1994,
på grundval av vilka ålderspensionerna beräknades, avsåg lika eller likvärdigt arbete. Eftersom belgiska myndigheter inte
har vidtagit några åtgärder för att motverka de faktiskt existerande löneskillnaderna anser kommissionen att dessa skillnader
också har påverkat de fiktiva och/eller schablonmässiga daglöner som tillämpas för att beräkna ålderspensionen.
Kommissionen har gjort gällande att en sådan beräkning utgör en direkt diskriminering i den mening som avses i gemenskapsrätten,
vilken är oförenlig med artikel 4 i direktiv 79/7.
Den belgiska regeringen har i sina skriftliga inlagor gjort gällande att en sådan diskriminering inte förelåg. Under perioden
1968–1994 förelåg det en märkbar skillnad i lön för manliga och kvinnliga arbetstagare, vilka var anställda i olika sektorer,
där kvinnorna ofta arbetade mindre. Härav följde att de löner som beaktades vid beräkningen av genomsnittslönen var olika.
Det är därför självklart att det föreligger skillnader i den fiktiva och/eller schablonmässiga daglönen, vilket medför skillnader
i pensionsbeloppen. Enligt den belgiska regeringen blev daglönerna från år 1995 desamma för kvinnliga och manliga arbetstagare,
eftersom lönerna då utjämnats och kvinnor blev mer aktiva i yrken som traditionellt förbehållits män.
Det ska dock påpekas att den belgiska regeringen under förhandlingen markant har ändrat uppfattning.
För det första har den belgiska regeringen nu medgett att det förelåg en diskriminering och den har påpekat att det har vidtagits
åtgärder för att rätta till denna situation och för att leva upp till kraven i direktiv 79/7. Bland annat har det utarbetats
ett förslag till en kunglig kungörelse som ska skapa likhet i kvinnors och mäns schablonmässiga daglöner för perioden 1984–1994.
Den belgiska regeringen har påpekat att det i artikel 2 i detta förslag anges att personer som önskar komma i åtnjutande av
denna likhet ska lämna in en ansökan härom enligt allmänna bestämmelser om ålders- och efterlevandepension för arbetstagare.
För det andra har den belgiska regeringen anmodat domstolen att begränsa domens rättsverkningar i tiden. Denna anmodan om
begränsning avser inte restskulder, utan endast räntor på dessa restskulder. Den belgiska regeringen har särskilt begärt att
betalning av sådana räntor ska begränsas till dem som har väckt talan före den 18 december 2008, vilket är det datum då Arbeidshof
te Antwerpen hänsköt denna begäran om förhandsavförande.
Den belgiska regeringen har gjort gällande att de två villkor som enligt domstolens praxis gör det möjligt att begränsa rättsverkningarna
i tiden av en dom som meddelats av domstolen är uppfyllda.
Vad beträffar det första villkoret, nämligen att det föreligger god tro för den händelse att en gemenskapsrättslig bestämmelse
har tolkats felaktigt – i detta fall artikel 4.1 i direktiv 79/7 – har den belgiska regeringen hävdat att den ansåg att skillnaderna
i lön mellan kvinnor och män var motiverade av objektiva skäl. Den belgiska regeringen har härvidlag stött sig på den omständigheten
att det inte väckts talan i några liknande mål vid belgiska domstolar och att kommissionen inte har inlett ett fördragsbrottsförfarande
mot belgiska staten i denna fråga.
Vad beträffar det andra villkoret, nämligen risken för allvarliga ekonomiska följder av en sådan dom för den berörda medlemsstaten
har den belgiska regeringen gjort gällande att redan betalning av restskulder utan räntor skulle utgöra en mycket tung börda
för de belgiska offentliga finanserna.

Domstolens bedömning
Det ska inledningsvis erinras om att domstolen inom ramen för ett förfarande enligt artikel 234 EG inte kan pröva huruvida
en nationell bestämmelse är förenlig med gemenskapsrätten och att tolkningsfrågan därför ska omformuleras och tolkas så, att
syftet är att få klarlagt huruvida artikel 4.1 i direktiv 79/7 utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken beräkningen
av kvinnliga gränsarbetares ålderspension för perioden 1968–1994 baserade sig på fiktiva och/eller schablonmässiga daglöner,
vilka var lägre än manliga gränsarbetares daglöner.
För att besvara denna fråga är det, i likhet med vad kommissionen har påpekat, nödvändigt att dela upp perioden 1968–1994,
vilken är den period som avses i målet vid den nationella domstolen. Det ska särskilt skiljas mellan perioden den 23 december 1984
– då fristen för att införliva direktiv 79/7 löpte ut – till och med den 31 december 1994 och perioden den 1 januari 1968–22 december 1984.
Eftersom direktiv 79/7 antogs först år 1978 och fristen för att införliva direktivet fastställdes till den 23 december 1984
kan det vad beträffar perioden den 1 januari 1968–22 december 1984 endast prövas huruvida den berörda nationella lagstiftningen
är förenlig med artikel 119 i EG‑fördraget (artiklarna 117–120 i EG‑fördraget har ersatts av artiklarna 136–143 EG). Bestämmelser
av det slag som avses i målet vid den nationella domstolen, som avser lagstadgade pensionssystem, omfattades emellertid inte
av tillämpningsområdet för denna artikel och de kan därför inte strida mot den (se, för ett liknande resonemang, dom av den
25 maj 1971 i mål 80/70, Defrenne, REG 1971, s. 445, punkt 7; svensk specialutgåva, volym 1, s. 569).
Vad beträffar perioden den 23 december 1984–31 december 1994 ska det fastslås att Konungariket Belgien – som självt har medgett
detta vid förhandlingen – har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktiv 79/7 avseende beräkningen av ålderspensioner
genom att denna medlemsstat fram till den 1 januari 1995 tillämpade en beräkningsmetod som var ett uttryck för diskriminering
och som baserade sig på fiktiva och/eller schablonmässiga daglöner som var högre för manliga gränsarbetare än för kvinnliga
för lika eller likvärdigt arbete.
Mot bakgrund av vad som anförts ovan ska det fastslås att artikel 4.1 i direktiv 79/7 utgör hinder för en nationell lagstiftning
enligt vilken beräkningen av kvinnliga gränsarbetares ålderspension för perioden 1984–1994 baserade sig på fiktiva och/eller
schablonmässiga daglöner, som var lägre för kvinnliga gränsarbetare än för manliga för lika eller likvärdigt arbete.
Vad beträffar den belgiska regeringens anmodan om att begränsa domens rättsverkningar i tiden för den händelse att domstolen
skulle finna att en diskriminering föreligger ska det erinras om följande.
Domstolen kan, i undantagsfall, med beaktande av de allvarliga störningar som domen skulle kunna medföra när det gäller det
förflutna, se sig nödsakad att begränsa möjligheten för alla berörda att åberopa den tolkning som domstolen gett en unionsrättslig
bestämmelse i ett förhandsavgörande (se dom av den 17 maj 1990 i mål C‑262/88, Barber, REG 1990, s. I‑1889, punkt 41; svensk
specialutgåva, volym 10, s. 407).
Enligt fast rättspraxis motiverar emellertid de eventuella ekonomiska konsekvenserna för en medlemsstat av en dom i ett mål om
förhandsavgörande inte i sig att domens rättsverkningar begränsas i tiden (dom av den 20 september 2001 i mål C‑184/99, Grzelczyk,
REG 2001, s. I‑6193, punkt 52, av den 15 mars 2005 i mål C‑209/03, Bidar, REG 2005, s. I‑2119, punkt 68, och av den 27 april 2006
i mål C‑423/04, Richards, REG 2006, s. I‑3585, punkt 41).
Att begränsa rättsverkningarna av en dom genom att endast stödja sig på denna sorts överväganden skulle leda till att domstolsskyddet
av de enskildas rättigheter på grundval av gemenskapsrätten på ett väsentligt sätt försvagades (se, för ett liknande resonemang,
dom av den 24 september 1998 i mål C‑35/97, kommissionen mot Frankrike, REG 1998, s. I‑5325, punkt 52).
Utöver faran för allvarliga ekonomiska återverkningar som eventuellt uppkommer, i synnerhet till följd av det stora antal
rättsförhållanden som i god tro kan ha upprättats på grundval av de bestämmelser som har antagits vara gällande, ska även
den omständigheten beaktas, vid bedömningen av huruvida det är motiverat att begränsa domens rättsverkningar i tiden, att
det kan ha förelegat en objektiv och betydande osäkerhet beträffande de gemenskapsrättsliga bestämmelsernas räckvidd (se,
för ett liknande resonemang, domarna i de ovan nämnda målen Bidar, punkt 69, och Richards, punkt 42).
I förevarande fall kan belgiska myndigheter inte åberopa att det förelåg en objektiv osäkerhet beträffande räckvidden av skyldigheten
att säkerställa likabehandling, vilken klart framgår av artikel 4.1 i direktiv 79/7, enligt vilken principen om likabehandling
innebär att det inte ska förekomma någon som helst diskriminering på grund av kön, vare sig direkt eller indirekt, i synnerhet
inte vad beträffar beräkningen av förmåner.
Om det visar sig att det verkligen är de fiktiva och/eller schablonmässiga daglönerna för lika eller likvärdigt arbete som
legat till grund för beräkningen av ålderspensioner, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera, kan
inte de belgiska myndigheterna med fog tro att den omständigheten att kvinnliga arbetstagares lön var lägre än manliga arbetstagares
var en följd av objektiva förhållanden och inte blott en ren lönediskriminering.
Den omständigheten att kommissionen inte har inlett något fördragsbrottsförfarande mot Konungariket Belgien kan inte heller
tolkas som att kommissionen tyst har godtagit den lönemässiga diskriminering som belgiska myndigheter tolererade under perioden
1984–1994 vid beräkningen av kvinnliga gränsarbetares ålderspensioner.
Eftersom det i förevarande fall inte har visats att det har förelegat en objektiv osäkerhet beträffande räckvidden av artikel 4.1
i direktiv 79/7 räcker detta konstaterande för att motivera att rättsverkningarna av denna dom inte ska begränsas i tiden.

Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande:
Artikel 4.1 i rådets direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om likabehandling av
kvinnor och män i fråga om social trygghet utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken beräkningen av kvinnliga
gränsarbetares ålderspension för perioden 1984– 1994 baserade sig på fiktiva och/eller schablonmässiga daglöner som var lägre
än manliga gränsarbetares daglöner för lika eller likvärdigt arbete.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: nederländska.