CELEX: 61984CJ0118
Tjenestemænd
erhvervssygdomme

1 Ved staevning , indgivet til Domstolens justitskontor den 8 . maj 1984 , har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af en voldgiftsbestemmelse som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 181 , Euratom-traktatens artikel 153 og EKSF-traktatens artikel 42 anlagt sag med paastand om , at aktieselskabet Royale belge , Bruxelles , paa egne vegne og paa vegne af seksten andre forsikringsselskaber , der er parter i en kollektiv forsikringsaftale indgaaet med De europaeiske Faellesskabers institutioner , tilpligtes at godtgoere Kommissionen det beloeb paa 4 352 040 BFR , som den i medfoer af vedtaegtens artikel 73 har udbetalt til en af sine tjenestemaend paa grund af en erhvervssygdom . Sagsoegeren har endvidere nedlagt paastand om betaling af morarenter fra den 23 . august 1983 , det tidspunkt , da den paagaeldende fik udbetalt naevnte beloeb .
2 Til stoette for sine paastande har sagsoegeren gjort gaeldende , at den paagaeldende tjenestemand ( herefter benaevnt X ), der indtraadte i Kommissionens tjeneste i 1964 , er blevet ramt af en sygdom , hvis udspring i vedkommendes arbejdsmaessige forhold blev fastslaaet i 1983 . Ifoelge vedtaegtens artikel 73 er tjenestemaend sikret mod foelgerne af erhvervssygdomme under de betingelser , der er fastsat i henhold til en af Faellesskabernes institutioner efter faelles aftale vedtaget ordning . Ved en »kollektiv forsikringsaftale om daekning af foelgerne af ulykker og erhvervssygdomme« af 28 . januar 1977 indgaaet med disse institutioner har de forsikringsselskaber , paa hvis vegne selskabet Royale belge handler , paataget sig at daekke de oekonomiske foelger af de forpligtelser , som Faellesskaberne efter vedtaegten har i forbindelse med erhvervsygdomme , der rammer personer omfattet af vedtaegtens artikel 73 .
3 Sagsoegte har hverken rejst indsigelse mod stoerrelsen af det omhandlede beloeb eller bestridt rigtigheden af de af Kommissionen anfoerte faktiske omstaendigheder . Sagsoegte goer imidlertid gaeldende , at den sygdom , som X lider af , ikke falder ind under begrebet erhvervssygdom i vedtaegtens artikel 73 , og at Kommissionen derfor ikke har haft nogen forpligtelser over for X efter vedtaegten . Der kan herefter ikke i henhold til den kollektive forsikringsaftale paahvile sagsoegte nogen forpligtelse til at godtgoere Kommissionen det paagaeldende beloeb .
4 I artikel 3 , stk . 1 , i den i vedtaegens artikel 73 omhandlede ordning ( herefter benaevnt den faelles ordning ) bestemmes det for det foerste , at sygdomme , som er optaget paa den »europaeiske liste over erhvervssygdomme , der er bilagt henstillingen af 23 . juli 1962 fra Kommissionen ( JO 1962 , s . 2188 ), skal anses som erhvervssygdomme , for saa vidt den paagaeldende tjenestemand under tjenesten ved De europaeiske Faellesskaber har vaeret udsat for risiko for at paadrage sig en saadan sygdom . Ifoelge ordningens artikel 3 , stk . 2 , skal imidlertid »ligeledes anses som erhvervssygdom enhver sygdom eller forvaerring af en bestaaende sygdom , som ikke findes i den i stk . 1 naevnte liste , naar det er tilstraekkeligt godtgjort , at den er opstaaet under eller i forbindelse med tjenesten ved Faellesskaberne« .
5 Afgoerelsen om , hvorvidt en konkret sygdom skal anses for fremkaldt af den paagaeldendes arbejdsmaessige forhold , traeffes af ansaettelsesmyndigheden paa grundlag af udtalelser afgivet af en eller flere laeger udpeget af institutionen . Saafremt tjenestemanden anmoder herom , kan afgoerelse foerst traeffes efter hoering af et laegeudvalg bestaaende af tre medlemmer , hvoraf tjenestemanden udpeger den ene ( den faelles ordnings artikler 19 , 21 og 23 ).
6 Baggrunden for naervaerende tvist er en ansoegning indgivet af X til Kommissionen den 19 . maj 1982 , hvori han anmodede om erstatning i medfoer af vedtaegtens artikel 73 , idet han angav at lide af en erhvervssygdom . Ifoelge en laegeudtalelse af 15 . juli 1982 afgivet af en ved Faellesskaberne udpeget laege , dr . Simons , maatte X , der i 1964 indtraadte i Kommissionens tjeneste i en alder af 44 aar som hjaelpeansat , og som blev fastansat i 1974 , antages bl.a . at lide af asteni , traethed , depressioner og uligevaegtighed . I udtalelsen anfoeres betydningen af forloebet af X ' karriere , og det konkluderes under henvisning dertil , at X »i realiteten aldrig har befundet i en situation , der kan betegnes som stabil« , hvilket ifoelge udtalelsen utvivlsomt har haft indflydelse paa hans livsvilkaar . Endelig anbefalede dr . Simons , at der blev indhentet en udtalelse fra en psykiater .
7 Kommissionen anmodede herefter ved skrivelse af 15 . juli 1982 dr . S . Duret-Cosyns , der er specialist i psykosomatisk medicin , om at »foretage en psykologisk undersoegelse af den paagaeldende , der har anmodet om , at det fastslaas , at han lider af en erhvervssygdom« .
8 I sin sagkyndige udtalelse af 15 . oktober 1982 angav denne specialist , at X ' tilstand maatte betragtes som »meget alvorlig« , idet hans sygdom , »der er en kronisk reaktiv depression forvaerret af flere funktionelle forstyrrelser og af en neurose med obsessive symptomer« , gjorde ham fuldstaendig uarbejdsdygtig . Specialistens konklusion , nemlig at X ' sygdom maatte anses for fremkaldt af hans arbejdsmaessige forhold , blev bl.a . begrundet saaledes :
»X har lidt af depressioner siden 1968 . Denne tilstand er af de forskellige laeger , som han har konsulteret , herunder EF ' s raadgivende laege , dr . Romain , udtrykkeligt sat i forbindelse med usikkerhed med hensyn til hans arbejdsmaessige forhold , der objektivt set har vaeret meget stressende og forstemmende . Hans fastansaettelse i 1974 kunne maaske have foert til , at han var blevet rask , selv henset til skuffelsen over ikke at have opnaaet en stilling paa det niveau , som han straebte efter , saafremt den var indtruffet paa et tidligere tidspunkt . Desvaerre maa tilstanden med angstbetonede reaktive depressioner siden da antages at vaere blevet stationaer.«
»Ifoelge samtlige journaler og laegeudtalelser i sagen er det de administrative problemer og usikkerheden med hensyn til X ' arbejdsmaessige forhold , der ligger til grund for hans helbredstilstand . Det fremgaar ikke noget sted , at der skulle vaere tilstoedt andre sygdomme.«
»Hertil kommer , at han siden juli 1981 overhovedet ikke har haft noget arbejde at udfoere , og at der ikke laengere paa hans arbejdsplads er blevet afgivet nogen udtalelser om ham ... Denne mangel paa arbejdsopgaver har medfoert en yderligere alvorlig forvaerring af hans nervoese tilstand.«
9 Efter at Kommissionen havde anmodet dr . Duret-Cosyns om yderligere oplysninger , bl.a . om , hvorvidt der i forbindelse med X ' invaliditet kunne peges paa eventuelle andre medvirkende aarsager af ydre eller personlig art , anfoerte denne ved skrivelse af 18 . december 1982 foelgende :
»1 ) Min vurdering er , at X ' invaliditet er fuldstaendig , dvs . udtryk for en invaliditetsgrad paa 100% , hvilket beror paa den uhelbredelige sindssygdom , han lider af , og som maa antages at vaere fremkaldt af den langvarige , stressende og forstemmende usikkerhed med hensyn til sit arbejde , han har vaeret udsat for , og af den situation med fuldstaendig mangel paa arbejdsopgaver , som han er blevet udsat for , og som har medfoert en forvaerring i form af en neurose , en tilstand , der maa betragtes som saerdeles alvorlig for en mand i hans alder .
2 ) Efter min opfattelse kan det ikke antages , at andre aarsager af ydre eller personlig art har vaeret medvirkende til at skabe den naevnte tilstand med en invaliditetsgrad paa 100% . Saadanne forhold fremgaar hverken af de journaler , der er udarbejdet om patienten , saaledes som det tydeligt er anfoert paa s . 2 i udtalelsen , eller af den meget grundige undersoegelse , som jeg har foretaget af ham .
... «
10 Efter denne udtalelse meddelte Kommissionen den 1 . juli 1983 X , at hans tilfaelde var omfattet af vedtaegtens artikel 73 , idet hans sygdom maatte antages at vaere fremkaldt af hans arbejdsmaessige forhold , og at det i bestemmelsen omhandlede engangsbeloeb i denne forbindelse fastsattes til 4 352 040 BFR . X fik dette beloeb udbetalt den 23 . august 1983 . Ved skrivelse af 30 . november 1983 anmodede Kommissionen sagsoegte om i henhold til den kollektive forsikringsaftale at godtgoere den det paagaeldende beloeb . Ved skrivelse af 13 . december 1983 afviste sagsoegte dette .
11 Sagsoegte har gjort gaeldende , at der kun foreligger en erhvervssygdom i betydningen i de relevante bestemmelser , saafremt to betingelser er opfyldt . For det foerste skal det vaere godtgjort , at den paagaeldende sygdom virkelig skyldes tjenestemandens arbejde . Det maa endvidere vaere utvivlsomt , at der ved de arbejdsopgaver , som den paagaeldende har udfoert , bestaar en risiko for at paadrage sig sygdommen , saaledes at vedkommende ved udfoerelsen af sine arbejdsopgaver har vaeret saerligt udsat for denne risiko . For at der foreligger en »erhvervssygdom« er det derfor i alle tilfaelde et krav , at de af tjenestemanden udfoerte arbejdsopgaver indebaerer en risiko for at paadrage sig en bestemt sygdom , og at denne risiko er en foelge af sygdomsfremkaldende forhold i omgivelserne , der gaar ud over , hvad der er saedvanligt .
12 Sagsoegte har endvidere anfoert , at rigtigheden af denne fortolkning af begrebet »erhvervssygdom« bekraeftes af den faelles ordnings artikel 3 , i hvis stk . 1 der henvises til den europaeiske liste over erhvervssygdomme . Det fremgaar af opregningen af erhvervssygdomme i denne liste og af betragtningerne til den henstilling fra Kommissionen , hvorved denne liste blev opstillet , at der maa anlaegges en entydig og afgraenset fortolkning af begrebet erhvervssygdom . Ganske vist indeholder den faelles ordnings artikel 3 , stk . 2 , ingen henvisning til den europaeiske liste over erhvervssygdomme , men der boer ikke tillaegges denne bestemmelse for stor betydning , idet formaalet med den blot er at forhindre urimelige resultater , der ellers kan fremkomme i visse enkelt- tilfaelde , idet en saadan liste noedvendigvis ikke kan vaere udtoemmende .
13 For saa vidt angaar X ' konkrete tilfaelde , har sagsoegte gjort gaeldende , at det ikke over for den sagkyndige , der blev anmodet om at afgive en udtalelse , dr . Duret- Cosyns , blev gjort tilstraekkelig klart , hvad hendes opgave var , og at det i hendes udtalelse under alle omstaendigheder ikke er blevet undersoegt , om der ved de opgaver , som X udfoerte i Kommissionen , bestod en risiko for at paadrage sig den konstaterede sygdom . Der kan i oevrigt ikke paa grundlag af de konkrete omstaendigheder i sagen udledes nogen saadan aarsagssammenhaeng , idet X ' sygdom ikke kan antages at vaere fremkaldt af hans arbejdsmaessige forhold , men snarere beror paa hans manglende evne til at tilpasse sig den stilling , Kommissionen havde ansat ham i .
14 Kommissionen har gjort gaeldende , at den af sagsoegte forfaegtede fortolkning vanskeligt kan forenes med ordlyden af den faelles ordnings artikel 3 . Denne bestemmelse indeholder en klar sondring mellem paa den ene side sygdomme optaget paa den europaeiske liste over erhvervssygdomme og paa den anden side sygdomme , der er opstaaet under eller i forbindelse med tjenesten ved Faellesskaberne . Ved vurderingen af , om en sygdom er omfattet af sidstnaevnte begreb , maa de naermere omstaendigheder omkring udarbejdelsen af den europaeiske liste og dennes indhold vaere uden betydning .
15 Kommissionen har videre anfoert , at der kan ikke anfoeres noget til stoette for , at de i den faelles ordnings artikel 3 , stk . 2 , omhandlede sygdomme kun omfatter lidelser , der skyldes omgivelser med sygdomsfremkaldende forhold ud over det saedvanlige , eller som er en foelge af de arbejdsopgaver , der er blevet udfoert . En saadan indskraenkende fortolkning ville endvidere indebaere , at tjenestemaend , som udfoerer administrative opgaver , naesten aldrig vil kunne antages at lide af en erhvervssygdom .
16 Paa denne baggrund konkluderer Kommissionen , at den eneste form for aarsagssammenhaeng mellem en bestemt sygdom og den paagaeldende tjenestemands arbejdsmaessige forhold , der skal godtgoeres , er , at sygdommen er opstaaet »under eller i forbindelse med tjenesten« . I den konkrete sag fremgaar det af den sagkyndiges udtalelse , at X ' sygdom virkelig skyldes hans arbejdsmaessige forhold . Sagsoegte kan herefter ikke afvise at daekke de oekonomiske foelger , som sagsoegte i henhold til den kollektive forsikringsaftale er forpligtet til .
17 Det bemaerkes indledningsvis , at Domstolen henset til bestemmelserne i den faelles ordning , som forsikringsaftalen henviser til , ikke i konkrete tilfaelde kan afgoere , om en sygdom hos en tjenestemand uanset indholdet af udtalelser fra en laegelig sagkyndig , der er blevet konsulteret , alligevel kan vaere fremkaldt af andre forhold end den paagaeldendes arbejdsvilkaar . Derimod har Domstolen kompetence til at proeve , om en sagkyndig , der i et tilfaelde som det foreliggende har afgivet en udta lelse om , at en sygdom maa anses som en erhvervssygdom , har udtalt sig i overensstemmelse med indholdet af de relevante bestemmelser .
18 Det bemaerkes dernaest , at naar sagsoegte har tillagt det betydning , om der ved de konkrete opgaver , den paagaeldende tjenestemand har udfoert , bestaar en speciel risiko , er dette i strid med indholdet af begrebet erhvervssygdom i den for den konkrete sag relevante bestemmelse , nemlig den faelles ordnings artikel 3 , stk . 2 . Mens tjenestemanden nemlig ifoelge artikel 3 , stk . 1 , skal have vaeret udsat for en risiko for at paadrage sig den paagaeldende sygdom , omhandler stk . 2 en anden gruppe erhvervssygdomme , nemlig sygdomme , der er opstaaet »under eller i forbindelse med tjenesten« , og disse henhoerer »ligeledes« under begrebet erhvervssygdomme .
19 Det er ikke i sagen blevet bestridt , at den paagaeldende tjenestemand lider af en sygdom , som har medfoert en fuldstaendig invaliditet , dvs . med en invaliditetsgrad paa 100% , og at han siden sin indtraeden i tjenesten i 1964 har haft et karriereforloeb , der maa betegnes som unormalt , saavel for saa vidt angaar spoergsmaalet om tryghed i ansaettelsen , som med hensyn til de arbejdsopgaver , han fik overdraget . Specialisten i psykosomatisk medicin har i sin udtalelse godtgjort en aarsagssammenhaeng mellem dette karriereforloeb og tjenestemandens invaliditet , og denne aarsagssammenhaeng er ikke blevet bestridt .
20 Kommissionen kunne paa grundlag af denne udtalelse ikke drage andre konklusioner end den , at der bestod en aarsagssammenhaeng mellem den paagaeldende tjenestemands arbejdsvilkaar og hans helbredstilstand . Kommissionens anmodning om at faa oplyst , hvorvidt der i forbindelse med tjenestemandens invaliditet kunne peges paa eventuelle »andre medvirkende aarsager af ydre eller personlig art« , besvarede den sagkyndige saaledes , at den paagaeldendes uhelbredelige sindssyge var en foelge af hans arbejdsmaessige forhold , og at der ikke var andre medvirkende aarsager af ydre eller personlig art .
21 Det maa herefter fastslaas , at der , naar henses til indholdet af Kommissionens anmodning til den sagkyndige laege og indholdet af dennes udtalelser ikke kan bestaa tvivl om , at den sagkyndige laege var tilstraekkelig klar over , hvad hendes opgave var som sagkyndig var .
22 Det foelger heraf , at sagsoegte ikke kan afvise at godtgoere Kommissionen det beloeb , denne har udbetalt X i medfoer af vedtaegtens artikel 73 .
23 Sagsoegte boer herefter doemmes til at betale Kommissionen 4 352 040 BFR , med renter 8% fra den 30 . november 1983 , det tidspunkt , da Kommissionen anmodede om at faa det naevnte beloeb godtgjort .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
24 Ifoelge procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den part , der taber sagen , til at afholde sagens omkostninger , saafremt der er nedlagt paastand herom . Sagsoegte har tabt sagen og boer derfor doemmes til at afholde sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( foerste afdeling )
1 ) Sagsoegte boer betale Kommissionen 4 352 040 BFR , med renter 8% fra den 30 . november 1983 .
2 ) Sagsoegte betaler sagens omkostninger .