CELEX: 62003CJ0451
Asutamisvabadus
Teenuste osutamise vabadus
Ettevõtjatele kohalduvad konkurentsieeskirjad
Riigiabi
Maksunõustamiskeskused
Teatavate maksualaste abi- ja nõustamisteenuste osutamine
Ainuõigus
Tasu sellise tegevuse eest

1       Eelotsusetaotlus puudutab konkurentsi käsitlevate EÜ artiklite 4, 10, 82, 86 ja 98, asutamisvabadust ja teenuste osutamise
vabadust käsitlevate EÜ artiklite 43, 48 ja 49 ja riigiabi käsitleva EÜ artikli 87 tõlgendamist.
2       Nimetatud eelotsusetaotlus esitati äriühingu Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti Srl (edaspidi „ADC Servizi”) ja notar
G. Calafiori vahelises vaidluses selle üle, et viimane keeldus esitamast nimetatud äriühingu üldkoosolekul vastuvõetud põhikirja
muutmise otsust registreerimiseks Milano äriregistrile.

Siseriiklik õiguslik raamistik
3       Eelotsusetaotluses esitatud siseriikliku õigusliku raamistiku võib kokku võtta järgmiselt.
4       9. juuli 1997. aasta dekreetseadus nr 241, mida on täiendatud 28. detsembri 1998. aasta dekreetseadusega nr 490 (edaspidi
„dekreetseadus nr 241/97”) annab üksnes maksunõustamiskeskustele (edaspidi „MNK-d”) õiguse osutada teatavaid maksualaseid
abi- ja nõustamisteenuseid, mille hulka kuuluvad palgatöötajate ja nendega võrdsustatud isikute iga-aastase tulu deklareerimisega
seotud teenused.
5       Dekreetseaduse nr 241/97 artikli 34 lõige 4 annab MNK-dele ainupädevuse täita tuludeklaratsioon lihtsustatud deklaratsioonivormi
kohaselt (vorm 730), mis hõlmab maksumaksjale täidetud deklaratsioonist ärakirja ja maksu tasumise graafiku edastamist ning
maksu kinnipidamise eest vastutava tööandja deklaratsiooni sisust teavitamist esialgu tasutud maksu korrigeerimiseks ja deklaratsiooni
saatmist maksuhaldurile.
6       Lisaks annab dekreetseaduse nr 241/97 artikli 35 lõike 2 punkt b MNK-dele pädevuse kontrollida, kas deklaratsioonis toodud
andmed on vastavuses deklaratsiooni lisadega.
7       MNK-d peavad olema aktsiaseltsid, kes tegutsevad rahandusministeeriumi loa alusel. Selle asutajateks võivad olla ainult dekreetseaduse
nr 241/97 artiklites 32 ja 33 nimetatud isikud. Nendeks on muu hulgas tööandjate ühendused, ametiühingud või viimaste poolt
volitatud piirkondlikud organisatsioonid, millel on vähemalt 50 000 liiget, teatavad maksu kinnipidamise eest vastutavad tööandjad,
kellel on vähemalt 50 000 töötajat, või töötajate ühendused, kes on asutanud vastastikuse kaitse ühendusi (istituti di patronato),
millel on vähemalt 50 000 liiget. Seoses dekreetseaduses nr 241/97 nimetatud teatavate juriidiliste isikutega ilmneb, et võimalus
luua MNK-sid piirdub Itaalias asutatud isikutega.
8       Lisaks on dekreetseaduse nr 241/97 artikli 33 lõikes 2 ette nähtud, et MNK-d määravad ühe või mitu maksunõustamise eest vastutavat
isikut, kes on kantud finantsistide-raamatupidajate või raamatupidajate registrisse.
9       Kõnealune regulatsioon näeb ette tasuda MNK-dele määratud tegevuse eest riigieelarvest hüvitist, mille suuruseks kehtestati
esialgu 25 000 Itaalia liiri iga täidetud ja edastatud deklaratsiooni eest; see hüvitis on hiljem tõusnud umbes 14 euroni.

Põhikohtuasi
10     Milanos asuva ADC Servizi peamine tegevusvaldkond oli abi- ja nõustamisteenuste osutamine raamatupidamis- ja haldusvaldkonnas.
11     25. veebruaril 2003 otsustas selle äriühingu erakorraline üldkoosolek kiita heaks uue põhikirja vastuvõtmise, et kajastada
asjaolu, et see äriühing osutab maksunõustamisteenuseid ka ettevõtjatele, töötajatele ja nendega samastatud isikutele ning
pensionäridele.
12     Koosolekut protokollinud notar G. Calafiori keeldus seda otsust Milano äriregistris registreerimast põhjusel, et põhikirja
muutmine, mis võimaldaks tegutseda nimetatud maksunõustamiste alal, on tema arvates vastuolus dekreetseaduse nr 241/97 artikliga 34.
13     ADC Servizi taotles Tribunale di Milano määruse tegemist nimetatud otsuse Milano äriregistrisse kandmiseks. Kõnealune kohus
jättis selle taotluse 15. mai 2003. aasta määrusega rahuldamata.
14     ADC Servizi esitas selle määruse peale apellatsioonkaebuse Corte d’appello di Milanole põhjusel, et andes MNK-dele ainuõiguse
osutada teatavaid abi- ja nõustamisteenuseid, on need dekreetseaduse nr 241/97 sätted vastuolus EÜ asutamislepinguga.
15     La Corte d’appello di Milano hinnangul tekib tema menetluses oleva kohtuasja lahendamise käigus küsimusi, mis on seotud ühenduse
õiguse tõlgendamisega.
16     Ta märgib esiteks, et palgatöötajad, pensionärid ja nendega samastatud isikud peavad MNK-de poole pöörduma ka küsimustes,
mis ei ole kõnealuse regulatsiooniga antud nende asutuste ainupädevusse, mille tulemuseks on konkurentsi toimimise moonutamine
vastaval turul. Seetõttu on niiviisi loodud kord vastuolus EÜ artiklitega 10, 81, 82 ja 86.
17     La Corte d’appello di Milano märgib järgmiseks, et tuludeklaratsioonide täitmise ja esitamise ainuõiguse andmine ainult teatavatele
isikutele, kes vastavad konkreetsetele tunnustele, tähendab tegutsemise takistust mitte ainult selle liikmesriigi, vaid ka
teistes liikmesriikides asutatud ettevõtjate jaoks, mis võib kuuluda EÜ artiklites 43, 48 ja 49 sätestatud keelu alla.
18     Lõpuks paistab nimetatud siseriikliku kohtu arvates, et eespool mainitud hüvitis, mis on ette nähtud maksmiseks üksnes MNK-dele
ja riigieelarvest, kuulub EÜ artiklites 87 ja 88 sätestatud keelu alla.

Eelotsuse küsimused
19     Neil asjaoludel otsustas Corte d’appello di Milano menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas EÜ artikleid 4, 10, 82, 86 ja 98 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline liikmesriigi regulatsioon, nagu
on sätestatud [dekreetseaduses nr 241/97], vaadelduna koostoimes konsolideeritud tulumaksuseaduse (DPR [Decreto del Presidente
della Repubblica – Vabariigi Presidendi dekreet] nr 917, 22.12.1986) ja 30. detsembri 1991. aasta dekreediga nr 413, mis annab
teatavate maksunõustamise valdkondadega tegelemise ainuõiguse ühele õigussubjektide grupile, […] MNK-dele […], ja takistab
teistel selle valdkonna ettevõtjatel, kelle erialane ettevalmistus võimaldaks neil tegutseda maksunõustamise ja raamatupidamisega
seotud tegevusaladel (raamatupidajad, advokaadid ja teised töösuhete valdkonna spetsialistid) tegutseda samadel tingimustel
ja samal viisil MNK-de ainupädevusse antud tegevusaladel?
2.      Kas EÜ artikleid 43, 48 ja 49 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline liikmesriigi regulatsioon, nagu on sätestatud
[dekreetseaduses nr 241/97], vaadelduna koostoimes konsolideeritud tulumaksuseaduse (DPR […]) ja 30. detsembri 1991. aasta
dekreediga nr 413, mis annab teatavate maksunõustamise valdkondadega tegelemise ainuõiguse ühele õigussubjektide grupile,
[…] MNK-dele […], ja takistab teistel selle valdkonna ettevõtjatel, kelle erialane ettevalmistus võimaldaks neil tegutseda
maksunõustamise ja raamatupidamisega seotud tegevusaladel (raamatupidajad, advokaadid ja teised töösuhete valdkonna spetsialistid)
tegutseda samadel tingimustel ja samal viisil MNK-de ainupädevusse antud tegevusaladel?
3.      Kas EÜ artiklit 87 tuleb tõlgendada nii, et [dekreetseadusega nr 241/97], eriti selle artikliga 38 kehtestatud meede, mis
näeb ette MNK-dele nimetatud dekreedi artikli 34 lõikes 4 ja artikli 37 lõikes 2 sätestatud tegevuse eest riigieelarvest hüvitise
maksmise, kujutab endast riigiabi?”

Esimene küsimus
20     Esialgse märkusena tuleb välja tuua, et EÜ artiklid 4 ja 98 määratlevad ühenduse korra majanduspoliitika aluspõhimõtted ning
loovad konteksti, millesse asetuvad EÜ artiklite 82 ja 86 konkurentsieeskirjad. Neil asjaoludel ei ole vaja vastata eraldi
liikmesriigi kohtu poolt viidatud EÜ artiklite 4 ja 98 ning EÜ artiklite 82 ja 86 tõlgendamise osas.
21     Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et oma esimeses küsimuses tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas EÜ
artiklitega 82 ja 86 on vastuolus selline liikmesriigi regulatsioon, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas, mis annab MNK-dele
ainupädevuse osutada teatavaid maksualaseid abi- ja nõustamisteenuseid.
22     Selles osas tuleb märkida, et EÜ artikli 82 kohaselt on keelatud ühisturus või selle olulises osas turgu valitseva seisundi
kuritarvitamine ühe või mitme ettevõtja poolt.
23     Samuti tuleb täpsustada, et ainuüksi valitseva seisundi tekitamise asjaolu kui selline ainu- või eriõiguste andmise teel EÜ
artikli 86 lõike 1 tähenduses ei ole vastuolus EÜ artikliga 82. Liikmesriik rikub neis kahes sättes kehtestatud keelde ainult
juhul, kui kõnealust ettevõtjat ajendatakse temale antud eri- või ainuõiguste lihtsa kasutamisega oma valitsevat seisundit
kuritarvitama, või juhul, kui need õigused võivad luua olukorra, kus ettevõtja sellise kuritarvituse toime paneb (25. oktoobri
2001. aasta otsus kohtuasjas C‑475/99: Ambulanz Glöckner, EKL 2001, lk I‑8089, punkt 39).
24     Seetõttu tuleb vastata mitte ainult küsimusele, kas liikmesriigi regulatsiooni tagajärg oli MNK-dele eri- või ainuõiguste
andmine EÜ artikli 86 lõike 1 tähenduses, vaid ka sellele, kas niisugune regulatsioon võis ajendada valitsevat seisundit kuritarvitama.
25     Samas tuleb märkida, et sõltumata sellest, kas liikmesriigi regulatsiooniga anti MNK-dele sellised eri- või ainuõigused, ei
ilmne Euroopa Kohtu jaoks ei eelotsusetaotlusest ega ka kirjalikest märkustest faktilisi ja õiguslikke asjaolusid selle kohta,
kas EÜ artikli 82 tähenduses on turgu valitsev seisund olemas ja kas seda on kuritarvitatud.
26     Neil asjaoludel ei saa Euroopa Kohus anda esimesele küsimusele vajalikku vastust.

Teine küsimus
27     Teises küsimuses küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas EÜ artiklitega 43 ja 49 on vastuolus selline liikmesriigi
regulatsioon nagu on vaatluse all põhikohtuasjas, mis annab MNK-dele ainupädevuse osutada teatavaid maksualaseid abi- ja nõustamisteenuseid.
28     Esmalt märkusena tuleb märkida, et Itaalia valitsus väidab, et see küsimus on vastuvõetamatu, kuna kõik põhikohtuasjas vaadeldava
tegevuse elemendid leiavad aset ühes liikmesriigis.
29     Sellega seoses tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohus võib siiski saada tarviliku vastuse, eeldusel et siseriiklik
õigus nõuab, et sellistes menetlustes nagu põhikohtuasjas, peavad Itaalia kodanikul olema samad õigused, mis mõne teise liikmesriigi
kodanikule samas olukorras tuleneksid ühenduse õigusest (vt 17. veebruari 2005. aasta määrus kohtuasjas C‑250/03: Mauri, EKL 2005,
lk I‑1267, punkt 21).
30     Seetõttu tuleb uurida, kas asutamislepingu sätted, mille tõlgendamist taotletakse, välistavad põhikohtuasjas kõne all oleva
siseriikliku regulatsiooni kohaldamise juhul, kui seda kohaldataks teistes liikmesriikides asuvatele isikutele.
31     Esmalt tuleb märkida, et EÜ artiklid 43 ja 49 näevad ette asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse piirangute kaotamise
ning et sellisteks piiranguteks tuleb pidada kõiki meetmeid, mis keelavad või takistavad nende vabaduste kasutamist või muudavad
nende kasutamise vähematraktiivseks (vt eelkõige 15. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑439/99: komisjon
vs.
Itaalia, EKL 2002, lk I‑305, punkt 22).
32     Sellega seoses tuleneb eelotsusetaotlusest, et dekreetseadus nr 241/97 annab MNK-dele ainupädevuse pakkuda maksumaksjatele
teatavaid maksualaseid abi- ja nõustamisteenuseid, täpsemalt: lihtsustatud maksudeklaratsiooni täitmisega seotud maksunõustamisteenuseid
palgatöötajatele ja nendega samastatud isikutele.
33     Mis puudutab teenuste vaba osutamist, siis selline liikmesriigi regulatsioon, mis annab need tegevusalad MNK-de ainupädevusse,
takistab teistes liikmesriikides asuvatel ettevõtjatel täielikult vastavate teenuste turule pääsemist.
34     Mis puutub asutamisvabadusse, siis regulatsioon, mis piirab MNK-de asutamise võimaluse rangetele nõuetele vastavate õigussubjektidega
ja, nagu ilmneb esitatud andmetest, selliste õigussubjektidega, kelle asukoht on Itaalias, raskendab teistest liikmesriikidest
pärit ettevõtjatel oma asutamisõiguse kasutamist kõnealuste teenuste osutamiseks Itaalias või takistab seda täielikult.
35     Neil asjaoludel kujutab teatavate maksualaste abi‑ ja nõustamisteenuste pakkumise ainuõiguse andmine MNK-dele endast asutamisvabaduse
ja teenuste osutamise vabaduse piiramist, mis on põhimõtteliselt keelatud vastavalt EÜ artiklitele 43 ja 49.
36     Liikmesriigi õigusnormide sätted, mis piiravad MNK-de asutamise õiguse teatavate õigussubjektidega, mille asukoht on juba
Itaalias, on diskrimineerivad. Sellised sätted on õigustatud üksnes EÜ artiklites 46 ja 55 sätestatud avaliku korra, julgeoleku
või tervishoiu huvides, millele käesolevas asjas ei ole tuginetud (29. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑263/99: komisjon
vs.
Itaalia, EKL 2001, lk I‑4195, punkt 15).
37     Teisest küljest võivad kõnealused liikmesriigi õigusnormid, mis kohalduvad igale vastuvõtvas liikmesriigis tegutsevale isikule
või ettevõtjale, olla õigustatud, kui nad vastavad ülekaalukatele avaliku huviga seotud põhjustele, niivõrd kui nad on taotletud
eesmärgi saavutamiseks sobivad ega lähe kaugemale sellest, mis on vajalik eesmärgi saavutamiseks (vt 17. oktoobri 2002. aasta
otsus kohtuasjas C‑79/01: Payroll jt, EKL 2002, lk I‑8923, punkt 28, ja viidatud kohtupraktika).
38     Selles osas tuleb välja tuua, et kõnealuste teenuste saajate kaitsega seotud avalik huvi võib võrreldes kahjuga, mida teenuste
saajad võiksid kanda erialastele ja eetilistele nõuetele mittevastavate isikute poolt osutatud teenuste tõttu, õigustada asutamisvabaduse
ja teenuste osutamise vabaduse piiranguid (vt selle kohta 25. juuli 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑76/90: Säger, EKL 1991,
lk I‑4221, punktid 15–17).
39     Samas, nagu on rõhutatud kohtujurist ettepaneku punktis 49, on teatavad MNK-de ainupädevusse antud teenused, nagu maksumaksjale
täidetud deklaratsioonist ärakirja ja maksu tasumise graafiku edastamine, deklaratsiooni saatmine maksuhaldurile ning maksu
kinnipidamise eest vastutava tööandja deklaratsiooni sisust teavitamine põhiosas lihtsad ja ei nõua konkreetset erialast ettevalmistust.
40     On ilmne, et nende teenuste iseloom ei õigusta nende osutamise õiguse piiramist üksnes konkreetse erialase ettevalmistusega
isikutega.
41     Kui mõned MNK-de ainupädevusse antud ülesanded on vastupidi keerukamad, nagu näiteks maksudeklaratsioonis esitatud andmete
deklaratsiooni lisadele vastavuse kontrollimine, ei ilmne, et MNK-de asutamiseks õigust omavad ühingud tagaksid nende ülesannete
täitmise konkreetsete erialaste oskustega.
42     Nagu ilmneb eelotsusetaotlusest, määravad MNK-d dekreetseaduse nr 241/97 artikli 33 lõike 2 kohaselt nende ülesannete täitmise
eest vastutavad isikud finantsistide-raamatupidajate ja raamatupidajatena registreeritud isikute hulgast, s.o erialaspetsialistide
hulgast, kes ei saa enda nimel pakkuda MNK-de ainupädevusse antud teenuseid.
43     Nende asjaolude taustal ei ilmne, et andes teatavate maksualaste abi- ja nõustamisteenuste pakkumise ainuõiguse MNK-dele,
on dekreetseaduse nr 241/97 sätted sobivad käesoleva kohtuotsuse punktis 38 mainitud avaliku huvi tagamiseks.
44     Kohtuistungil tõi Itaalia valitsus välja, et kõnealune siseriiklik regulatsioon on igal juhul õigustatud vastavalt EÜ artikli 45
esimesele taandele ja EÜ artiklile 55, mille kohaselt asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust ei kohaldata tegevuse
puhul, mis on seotud avaliku võimu teostamisega.
45     Sellega seoses tuleb märkida, et kui tegemist on erandiga asutamisvabaduse alusreeglist, tuleb EÜ artiklitele 45 ja 55 anda
tõlgendus, mis piirab nende ulatust sellega, mis on rangelt vajalik nende huvide kaitseks, mida need sätted võimaldavad liikmesriikidel
kaitsta (15. märtsi 1988. aasta otsus kohtuasjas C‑147/86: komisjon
vs.
Kreeka, EKL 1988, lk 1637, punkt 7, ja 29. oktoobri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑114/97: komisjon
vs.
Hispaania, EKL 1988, lk I‑6717, punkt 34).
46     Niisiis peab nende artiklitega ette nähtud erand vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale piirduma tegevusega, mis kujutab
endast otsest ja konkreetset osalemist avaliku võimu teostamisel (21. juuni 1974. aasta otsus kohtuasjas 2/74: Reyners, EKL 1974,
lk 631, punkt 45; 13. juuli 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑42/92: Thijssen,EKL 1993, lk I‑4047, punkt 8; eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Hispaania, punkt 35, ja 31. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑283/99: komisjon
vs.
Itaalia, EKL 2001, lk I‑4363, punkt 20).
47     Tuleb sedastada, et maksudeklaratsioonis esitatud andmete deklaratsiooni lisadele vastavuse kontrollimine, isegi kui maksuhaldurid
seda harva vaidlustavad, ei kujuta endast otsest ja konkreetset osalemist avaliku võimu teostamisel, vaid meedet, mille eesmärk
on maksuhalduri ülesannete täitmise ettevalmistamine või lihtsustamine.
48     Sama kehtib ka teiste dekreetseaduse nr 241/97 artiklites 34 ja 35 nimetatud ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt eelotsusetaotluses
mainitud ülesannete kohta, nagu maksumaksjale täidetud deklaratsioonist ärakirja ja maksu tasumise graafiku edastamine, maksu
kinnipidamise eest vastutava tööandja deklaratsiooni sisust teavitamine ning deklaratsiooni saatmine maksuhaldurile.
49     Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et sellised MNK-de ainupädevusse antud tegevused, nagu on loetletud eelotsusetaotluses,
ei kuulu EÜ artiklites 45 ja 55 ette nähtud erandi alla.
50     Eelnevast lähtudes peab teisele küsimusele vastama, et EÜ artikleid 43 ja 49 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus
põhikohtuasjas kõne all olev siseriiklik regulatsioon, mis annab MNK-dele ainuõiguse osutada teatavaid maksualaseid abi- ja
nõustamisteenuseid.

Kolmas küsimus
51     Esialgse märkusena tuleb välja tuua, et kolmandas küsimuses peab eelotsusetaotluse esitanud kohus ühtaegu silmas nii MNK-dele
tasu maksmist käsitlevaid dekreetseaduse nr 241/97 artikli 38 sätteid, MNK-de poolt maksunõustamisteenuste osutamist puudutavaid
sama dekreetseaduse artikli 34 lõike 4 sätteid ja teistele ühendustele maksunõustamisteenuste osutamisega seotud selle sama
dekreetseaduse artikli 37 lõike 2 sätteid.
52     Samas puudutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu põhjendus üksnes tasu maksmist MNK-dele.
53     Neil asjaoludel peab kolmanda küsimuse analüüs piirduma dekreetseaduse nr 241/97 artikli 34 lõike 4 ja artikli 38 lõike 1
alusel MNK-dele makstava tasuga.
54     Seetõttu tuleb sedastada, et kolmandas küsimuses küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas selline tasu, nagu
dekreetseaduse nr 241/97 artikli 34 lõike 4 ja artikli 38 lõike 1 alusel makstakse MNK-dele maksudeklaratsiooni täitmise ja
edastamise eest, kujutab endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.
55     Esmalt tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab „abiks” lugeda mingit meedet vaid siis, kui kõik selles
sättes esitatud tingimused on täidetud (vt 21. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑142/87: Belgia
vs.
komisjon, nn Tubemeuse’i kohtuasi, EKL 1990, lk I‑959, punkt 25; 14. septembri 1994. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑278/92–C‑280/92:
Hispaania
vs.
komisjon, EKL 1994, lk I‑4103, punkt 20; 16. mai 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑482/99: Prantsusmaa
vs.
komisjon, EKL 2002, lk I‑4397, punkt 68, ja 24. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑280/00: Altmark Trans ja Regierungspräsidium
Magdeburg, EKL 2003, lk I‑7747, punkt 74).
56     Esiteks peab olema tegemist sekkumisega riigi poolt või vähemalt riigi ressurssidest. Teiseks peab see sekkumine kahjustama
liikmesriikidevahelist kaubandust. Kolmandaks peab see õigustatud isikuid soodustama. Neljandaks peab see kahjustama või ähvardama
kahjustada konkurentsi.
57     Mis puudutab esimest tingimust, siis see on täidetud, kuna dekreetseaduse nr 241/97 artikli 38 lõikes 1 ette nähtud tasu makstakse
riigieelarvest.
58     Teise tingimuse osas tuleb välja tuua, et dekreetseaduse nr 241/97 artikli 38 lõike 1 alusel võidakse MNK-dele maksta märkimisväärseid
summasid ja et teistest liikmesriikidest pärit ettevõtjad võivad saada loa selliseid summasid saavate MNK-de asutamiseks.
Neil asjaoludel võib kõnealune meede kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust.
59     Käsitledes kolmandat ja neljandat tingimust tuleb märkida, et abiks loetakse selline sekkumine, mis võib oma kujust olenemata
otseselt või kaudselt soodustada ettevõtjaid, või mida tuleb pidada ettevõtjate poolt saadavaks majanduslikuks eeliseks, mida
nad tavalistes turutingimustes ei saaks (eespool viidatud kohtuotsus Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punkt
84).
60     Teisest küljest, kui meedet või riigipoolset sekkumist tuleb pidada hüvitiseks seda saavate ettevõtjate poolt avalike teenuste
osutamise kohustuse täitmiseks osutatud teenuste eest, nii et need ettevõtjad ei saa tegelikkuses finantssoodustust ja nimetatud
sekkumise tulemusel ei saavuta need ettevõtjad soodsamat seisundit võrreldes oma konkurentidega, ei kuulu see sekkumine EÜ
artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse (eespool viidatud kohtuotsus Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punkt 87).
61     Sellele vaatamata peab niisuguse hüvitise väljumiseks konkreetsel juhul riigiabi liigituse alt olema täidetud rida tingimusi
(eespool viidatud kohtuotsus Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punkt 88).
62     Esiteks peab sellist hüvitist saav ettevõtja olema tegelikult vastutav avaliku teenuse osutamise kohustuste täitmise eest
ja need kohustused peavad olema selgelt määratletud (eespool viidatud kohtuotsus Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg,
punkt 89).
63     Sellega seoses ei ole välistatud, et liikmesriik võib „avaliku teenusena” määratleda dekreetseaduse nr 241/97 artikli 34 lõike 4
alusel MNK-de poolt palgatöötajatele ja nendega samastatud isikutele pakutavaid maksualaseid nõustamisteenuseid, mille eesmärk
on aidata maksukohustuslastel täita oma maksukohustusi ja lihtsustada maksuhaldurite ülesandeid.
64     Teiseks peavad kriteeriumid, mille põhjal hüvitist arvestatakse, olema objektiivsel ja läbipaistval viisil eelnevalt kehtestatud,
et vältida majanduslike eeliste andmist, mis võiks hüvitist saavaid ettevõtjaid konkurentidega võrreldes soodustada (eespool
viidatud kohtuotsus Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punkt 90).
65     Sellega seoses on ilmne, et hüvitis, mille suuruseks on määratud 14 eurot iga täidetud ja maksuhaldurile edastatud deklaratsiooni
eest, vastab sellele tingimusele.
66     Kolmandaks ei tohi hüvitis olla suurem, kui on vajalik kõigi või osade avaliku teenuse osutamise kohustuse täitmisega kaasnevate
kulude katmiseks, võttes arvesse nii sellest saadavat tulu kui ka nende kohustuste täitmisest saadavat mõistlikku kasumit
(eespool viidatud kohtuotsus Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punkt 92).
67     Neljandaks tuleb hüvitis kindlaks määrata selliste kulude analüüsi põhjal, mida oleks kandnud keskmine, hästi hallatud ja
vastava avaliku teenuse nõuete täitmiseks vajalikke ressursse omav ettevõtja, võttes arvesse nii sellest saadavat tulu kui
ka nende kohustuste täitmisest saadavat mõistlikku kasumit (eespool viidatud kohtuotsus Altmark Trans ja Regierungspräsidium
Magdeburg, punkt 93).
68     Nende kahe viimase, hüvitamise tasemega seotud tingimuse analüüs nõuab põhikohtuasja asjaolude hindamist.
69     Sellega seoses tuleb märkida, et Euroopa Kohtul puudub pädevus hinnata põhikohtuasja asjaolusid või kohaldada kohtu poolt
tõlgendatavaid ühenduse õigusnorme siseriiklike meetmete ja olukordade suhtes, kuna need küsimused kuuluvad siseriikliku kohtu
ainupädevusse (vt 19. detsembri 1968. aasta otsus kohtuasjas 13/68: Salgoil, EKL 1968, lk 661, 672; 23. jaanuari 1975. aasta
otsus kohtuasjas 51/74: Van der Hulst, EKL 1975, lk 79, punkt 12; 8. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑320/88: Shipping
and Forwarding Enterprise Safe, EKL 1990, lk I‑285, punkt 11; 5. oktoobri 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑175/98
ja C‑177/98: Lirussi ja Bizzaro, EKL 1999, lk I‑6881, punkt 38, ja 15. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑282/00: RAR, EKL 2003,
lk I‑4741, punkt 47).
70     Seega on siseriikliku kohtu pädevuses hinnata põhikohtuasja asjaolusid arvestades, kas dekreetseaduse nr 241/97 artikli 38
lõikes 1 ette nähtud tasu kujutab endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.
71     Selles kontekstis tuleb ka märkida, et kohus ei ole pädev hindama abimeetmete või abisüsteemi kokkusobivust ühisturuga. Selle
hinnangu andmine on Euroopa Kohtu kontrollile alluva Euroopa Ühenduste Komisjoni ainupädevuses (vt 21. novembri 1991. aasta
otsus kohtuasjas C‑354/90: Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires ja Syndicat national des négociants
et transformateurs de saumon,EKL 1991, lk I‑5505, punkt 14; 11. juuli 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑39/94: SFEI jt, EKL 1996, lk I‑3547, punkt 42, ja
17 juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑295/97: Piaggio,EKL 1999, lk I‑3735, punkt 31).
72     Eelnevat arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et liikmesriigi meede, millega liikmesriik näeb ette riigieelarvest
tasu maksmise teatavatele maksumaksjate nõustamise eest vastutavatele ettevõtjatele seoses maksudeklaratsioonide täitmise
ja maksuhaldurile edastamisega, tuleb kvalifitseerida riigiabiks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, kui:
–       hüvitamise tase on suurem, kui on vajalik kõigi või osade avaliku teenuse osutamise kohustuste täitmisega kaasnevate kulude
katmiseks, võttes arvesse nii sellest saadavat tulu kui ka nende kohustuste täitmisest saadavat mõistlikku kasumit, ja
–       hüvitis ei ole kindlaks määratud selliste kulude analüüsi põhjal, mida oleks kandnud keskmine, hästi hallatud ja vastava avaliku
teenuse nõuete täitmiseks vajalikke ressursse omav ettevõtja, võttes arvesse nii sellest saadavat tulu kui ka nende kohustuste
täitmisest saadavat mõistlikku kasumit.

Kohtukulud
73     Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
1.
EÜ artikleid 43 ja 49 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline siseriiklik regulatsioon nagu põhikohtuasjas,
mis annab MNK-dele ainuõiguse osutada teatavaid maksualaseid abi- ja nõustamisteenuseid.
2.
Liikmesriigi meede, millega liikmesriik näeb ette riigieelarvest tasu maksmise teatavatele maksumaksjate nõustamise eest vastutavatele
ettevõtjatele seoses maksudeklaratsioonide täitmise ja maksuhaldurile edastamisega, tuleb kvalifitseerida riigiabiks EÜ artikli 87
lõike 1 tähenduses, kui:
–
hüvitamise tase on suurem, kui on vajalik kõigi või osade avaliku teenuse osutamise kohustuste täitmisega kaasnevate kulude
katmiseks, võttes arvesse nii sellest saadavat tulu kui ka nende kohustuste täitmisest saadavat mõistlikku kasumit, ja
–
hüvitis ei ole kindlaks määratud selliste kulude analüüsi põhjal, mida oleks kandnud keskmine, hästi hallatud ja vastava avaliku
teenuse nõuete täitmiseks vajalikke ressursse omav ettevõtja, võttes arvesse nii sellest saadavat tulu kui ka nende kohustuste
täitmisest saadavat mõistlikku kasumit.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: itaalia.