CELEX: 62004CJ0181
Šeštoji PVM direktyva
Atleidimas nuo mokesčio
15 straipsnio 4 dalies a punktas, 5 ir 8 dalys
Jūrinių laivų nuomos atleidimas nuo mokesčio
Taikymo sritis

Prašymai priimti prejudicinį sprendimą yra pateikti dėl 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl
valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas
(OL L 145, p. 1), iš dalies pakeistos 1992 m. gruodžio 14 d. Tarybos direktyva 92/111/EEB (OL L 384, p. 47, toliau – Šeštoji
direktyva) 15 straipsnio 4 dalies a punkto, 5 ir 8 dalių išaiškinimo bei teisėtų lūkesčių ir teisinio saugumo principų išaiškinimo.
Šie prašymai pateikti byloje bendrovė
Elmeka NE
(toliau –
Elmeka
) prieš
Ypourgos Oikonomikon
(Finansų ministras) dėl pastarojo atsisakymo atleisti nuo pridėtinės vertės mokesčio (toliau – PVM) ūkines operacijas, kurias
vykdant imamas pervežimo mokestis už kuro, skirtų jūrinių laivų kuro atsargoms, pervežimą.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
Šeštosios direktyvos 15 straipsnyje teigiama:
„Nepažeisdamos kitų Bendrijos nuostatų ir taikydamos sąlygas, kurias jos nustato siekdamos užtikrinti teisingą ir sąžiningą
atleidimo nuo mokesčio taikymą bei užkirsti kelią galimam mokesčių vengimui, išsisukinėjimui ar piktnaudžiavimui, valstybės
narės nuo mokesčio atleidžia:
<…>
4.      prekes, skirtas aprūpinti kuro ir maisto atsargomis laivus:
a) naudojamus laivybai atviroje jūroje ir gabenančius keleivius už atlygį arba naudojamus komercinėje, pramonės ar žvejybos
veikloje;
b) naudojamus gelbėjimui ir pagalbai jūroje arba pakrančių žvejybai, išskyrus pakrančių žvejybos laivų aprūpinimą maisto atsargomis;
<…>
5.      jūrinių laivų, nurodytų 4 dalies a ir b punktuose, tiekimą, modifikavimą, remontą, priežiūrą, nuomojimą ir juose įmontuotos
ar naudojamos įrangos, įskaitant ir žvejybos įrangą, tiekimą, nuomojimą, remontą ir priežiūrą;
<…>
8.      nenurodytas 5 dalyje paslaugas, reikalingas toje dalyje nurodytų jūrinių laivų ar jų krovinių tiesioginėms reikmėms;
<…>“

Nacionalinės teisės aktai
Įstatymo Nr. 1642/1986 dėl PVM ir kitų nuostatų taikymo (FEK A’ 125), kuris perkelia Šeštąją direktyvą į teisinę Graikijos
sistemą, šiuo metu galiojančios redakcijos 22 straipsnio 1 dalis nustato:
„Nuo mokesčio atleidžiami:
a)      apmokestinamųjų asmenų, kuriems taikoma įprasta PVM sistema, vykdomas laivų, skirtų naudoti komercinei laivybai ir žvejybai
arba kitiems tikslams, arba skirtų sunaikinti, arba ginkluotų pajėgų ar valstybės apskritai naudojimui, tiekimas ir importas,
plaukiančių transporto priemonių, naudojamų gelbėjimui arba pagalbai jūroje, bei objektų ir reikmenų, kurie yra juose įmontuoti
ar skirti naudoti gelbėjimo jūroje laivuose, tiekimas ir importas. Asmeniniam naudojimui skirti laivai, naudojami pramogoms
ir sportui, nuo mokesčio neatleidžiami;
<...>
c)      kuro, tepalų, maisto atsargų ir kitų prekių, skirtų laivų, plaukiančių transporto priemonių ir orlaivių kuro atsargoms, tiekimas
ir importas, kurie atleidžiami nuo mokesčio pagal a ir b punktus. Nuo mokesčio atleidžiami tik kuras ir tepalai, jei laivai
ir plaukiančios transporto priemonės yra naudojami komercinei vidaus laivybai arba kitiems tikslams šalies viduje ir jei žvejybos
laivai žvejoja teritoriniuose Graikijos vandenyse;
d)      laivų ir orlaivių nuoma, kai jie yra skirti toliau vykdyti apmokestinamuosius sandorius arba atleistus nuo mokesčio sandorius
su teise atskaityti pirkimo mokestį. Asmeniniam naudojimui skirtų laivų ir orlaivių nuoma pramogoms ir sportui neatleidžiama
nuo mokesčio. <...>“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

Elmeka
vykdo įvairių frachtuotojų, prekiaujančių skystais degalais, vardu naftos produktų pervežimo tanklaiviu Graikijoje veiklą.
Atliekant mokestinį
Elmeka
apskaitos knygų ir dokumentų patikrinimą už 1994–1996 mokestinius metus nustatyta, kad vienas iš jos frachtuotojų–tiekėjų
buvo Panamos bendrovė
Oceanic International Bunkering SA
(toliau – Oceanic), kuri verčiasi prekyba naftos produktais. Taip pat nustatyta, kad
Elmeka
sąskaitose faktūrose nenurodydavo PVM nuo pervežimo mokesčio, neatskaičius mokesčių, kurį ji gaudavo kiekvieno konosamento
naftos produktų, skirtų aprūpinti kuro atsargomis laivus Graikijoje bendrovės
Oceanic
vardu, gabenimui, pagrindu, remiantis tuo, kad šie sandoriai atleidžiami nuo PVM.
1994 m. birželio 21 d. laišku, nusiųstu
Dimosia Oikonomiki Ypiresia Ploion Peiraios
(Pirėjo laivininkystės mokesčių tarnyba, toliau Pirėjo mokesčių tarnyba),
Elmeka
klausė, ar bendrovės
Oceanic
vardu, bet savo tanklaiviu aprūpindama kuro atsargomis laivus, naudojamus užsienio kelionėms ir vežančius kurą iš rafinavimo
fabrikų, esančių Pirėjo uosto reiduose, ji teisėtai turėjo nurodyti sąskaitose faktūrose PVM už kiekvieną minėtai bendrovei
išleistą į apyvartą konosamentą, ar ji buvo atleista nuo šio mokesčio pagal Įstatymą Nr. 1642/1986, ir kokia procedūra tokiu
atveju reikėtų vadovautis. Atsakydama į šį klausimą, Pirėjo mokesčių tarnyba nurodė, kad minėti konosamentai yra atleisti
nuo PVM.
1993 m. sausio 1 d. įsigaliojus atleidimo nuo PVM, kuris buvo taikomas naftos produktų pervežimo paslaugoms, panaikinimui,
Elmeka
teikiamos paslaugos buvo apmokestintos PVM, nes jos buvo suteiktos šalies viduje, nepaisant to, kad jų gavėjai buvo įsisteigę
ne Bendrijoje. Šiomis aplinkybėmis kompetentingas mokesčių administratorius, priėmęs tris sprendimus, susijusius su trejais
mokestiniais metais, būtent 1994 m. (C‑183/04), 1995 m. (C‑182/04) ir 1996 m. (C‑181/04), pareikalavo iš
Elmeka
sumokėti pagrindinio mokėtino mokesčio skirtumą, mokesčio priemoką už kiekvienus metus ir baudą.

Elmeka
ginčijo minėtus sprendimus
Dioikitiko Protodikeio Peiraios
(Pirėjo administracinis pirmosios instancijos teismas). Atmetus jos ieškinį, bendrovė padavė apeliacinį skundą
Dioikitiko Efeteio Peiraios
(Pirėjo administracinis apeliacinis teismas), kuris, panaikinęs pirmosios instancijos sprendimą, šioje byloje nusprendė,
kad jei realūs Pirėjo mokesčių tarnybos veiksmai sukėlė apmokestinamajam asmeniui ilgalaikį ir teisėtą įsitikinimą, kad PVM
jam netaikomas, todėl pareiga jį sumokėti neperleidžiama vartotojams, šiam apmokestinamajam asmeniui netaikomas minėtas mokestis,
jei, apmokestinus juo vėliau, finansiniam jo verslo stabilumui iškiltų pavojus. Tačiau šis panaikinimo pagrindas buvo atmestas
teigiant, kad
Elmeka
nepateikė konkrečių jos finansinę situaciją atspindinčių įrodymų, todėl neįvykdė vienos iš sąlygų, kuri būtina taikant su
ilgalaikiu ir teisėtu įsitikinimu susijusią taisyklę.
Dioikitiko Efeteio Peiraios
taip pat nusprendė, kad
Elmeka
vykdomam kuro pervežimui netaikomas įstatymo Nr. 1642/1986 22 straipsnio 1 dalies c punktas ir kad 1997 m. birželio 5 d.
kompetentingo mokesčių administratoriaus sprendime Nr. 6 teisėtai pareikalauta iš minėtos bendrovės sumokėti PVM. Todėl apeliacinis
skundas taip pat buvo atmestas.
Taigi
Elmeka
pateikė apeliacinį skundą dėl šio sprendimo atmesti
Symvoulio tis Epikrateias
, kuris nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos identiškai suformuluotus bylose C‑181/04–C‑183/04 prejudicinius klausimus:
„1)      Ar Šeštosios Tarybos direktyvos <...> 15 straipsnio 4 dalies a punkto nuostatos, į kurias nukreipia šios direktyvos 15 straipsnio
5 dalis, apima tiek laivų, naudojamų laivybai atviroje jūroje ir gabenančių keleivius už atlygį, tiek naudojamų komercinėje,
pramonės ar žvejybos veikloje, frachtavimą ar apima tik laivų, naudojamų laivybai atviroje jūroje, frachtavimą taip, kad antru
atveju įstatymo Nr. 1642/1986 22 straipsnio 1 dalies d punkto taikymo sritis frachtuojamų laivų rūšių atžvilgiu būtų platesnė
nei šios direktyvos?
2)      Ar pagal Šeštosios direktyvos 15 straipsnio 8 dalį atleidimo nuo mokesčių tikslais paslaugų gavėjas turi būti pats laivo savininkas,
ar toks atleidimas yra taikomas, net jei paslaugos yra teikiamos tretiesiems asmenims su sąlyga, jei tai yra daroma tiesioginiam
15 straipsnio 5 dalyje nurodytų poreikių, kurie taip pat yra nurodyti ir šio straipsnio 4 dalies a ir b punktuose, tenkinimui?
3)      Ar Bendrijos teisės normos ir principai, susiję su (PVM), leidžia, –jei taip – kokį naudojant mechanizmą, – reikalauti sumokėti
mokestį vėliau, kurio mokėjimo prievolės mokesčio mokėtojas per tam tikrą laikotarpį neperleido kitai sutarties šaliai ir
kuris nebuvo sumokėtas mokesčių administratoriui, nes pastarojo veiksmai jį įtikino, jog jis neturi perleisti šio mokesčio
mokėjimo prievolės?“
Pagal 2004 m. birželio 2 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartį, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė ir žodinė proceso dalys
ir priimamas galutinis sprendimas, bylos C‑181/04–C‑183/04 buvo sujungtos.

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Šeštosios direktyvos 15 straipsnio
4 dalies a punkte minimas naudojimo „laivybai atviroje jūroje“ kriterijus, kurį nurodo to paties straipsnio 5 dalis, susijęs
tik su laivais, gabenančiais keleivius už atlygį, ar ir su laivais, naudojamais komercinėje, pramonės ar žvejybos veikloje.
Graikijos vyriausybė ir Europos Bendrijų Komisija sutarė, kad Šeštosios direktyvos 15 straipsnio 4 dalies a punkto nuostatose
kalbama tik apie tuos laivus, kurie plaukioja atviroje jūroje ir gabena keleivius už atlygį arba kurie naudojami komercinėje,
pramonės ar žvejybos veikloje. Italijos vyriausybė, priešingai, teigia, jog minėtos nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad
jose nustatomas atleidimas nuo mokesčio taikomas laivams, kurie plaukioja atviroje jūroje ir gabena keleivius už atlygį ir
kurie naudojami komercinėje, pramonės ar žvejybos veikloje.
Nors šiuo požiūriu tam tikros Šeštosios direktyvos 15 straipsnio 4 dalies a punkto kalbinės versijos duoda pagrindo skirtingiems
aiškinimams, šio straipsnio formuluotė ir tikslas siūlo naudojimo laivybai atviroje jūroje kriterijų taikyti visiems šioje
nuostatoje minimiems laivams. Iš šio straipsnio pavadinimo „Eksporto iš Bendrijos ir panašių sandorių bei tarptautinio transporto
atleidimas nuo mokesčio“ ir iš 4 dalies pirmojo sakinio yra aišku, kad šio straipsnio nuostatose numatomas jūrinių laivų aprūpinimo
kuro atsargomis ir tam tikromis sąlygomis prekių jūriniams laivams tiekimo atleidimas nuo PVM. Iš tiesų taikant naudojimo
laivybai atviroje jūroje kriterijų nuo mokesčio neatleidžiama dauguma jūrinių laivų, naudojamų komercinėje, pramonės ar žvejybos
veikloje. Jei ši nuostata būtų taikoma ne tik laivybai atviroje jūroje naudojamiems laivams, šio straipsnio 4 dalies b punktas,
kuriame taip pat numatomas laivų, naudojamų pakrančių žvejybai, atleidimas nuo mokesčio, būtų perteklinis.
Kita vertus, aiškinimas, kad Šeštosios direktyvos 15 straipsnio 4 dalies a punktas taikomas tik laivams, naudojamiems laivybai
atviroje jūroje, atitinka Teisingumo Teismo nusistovėjusią praktiką, pagal kurią atleidimas nuo PVM turi būti aiškinamas griežtai,
nes jis yra bendrojo principo, teigiančio, jog kiekviena apmokestinamojo asmens už atlygį suteikta paslauga apmokestinama
PVM, išimtis (šiuo klausimu žr. 1990 m. birželio 26 d. Sprendimo
Velker International Oil Company
, C‑185/89, Rink. p. I‑2561, 19 punktą ir 2004 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo
Cimber Air
, C‑382/02, Rink. p. I‑8379, 25 punktą).
Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Šeštosios direktyvos 15 straipsnio 4 dalies a punktas, kurį nurodo to paties
straipsnio 5 dalis, taikomas ne tik laivams, kurie plaukioja atviroje jūroje ir gabena keleivius už atlygį, bet ir laivams,
plaukiojantiems atviroje jūroje ir naudojamiems komercinėje, pramonės ar žvejybos veikloje.

Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Šeštosios direktyvos 15 straipsnio
8 dalyje numatytas atleidimas nuo mokesčio taikomas tik paslaugoms, reikalingoms jūrinių laivų ir jų krovinių, nustatytų šio
straipsnio 5 dalyje, tiesioginėms reikmėms ir skirtoms laivo savininkui, ar šis atleidimas taip pat taikomas tretiesiems asmenims
teikiamoms paslaugoms.
Šiuo atveju reikia priminti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme nagrinėjamų bylų objektas yra
Elmeka
vykdomos kuro pervežimo operacijos
Oceanic,
kuri parduoda degalus minėtų laivų savininkams, vardu. Iš tikrųjų
Elmeka
teikia paslaugas ne tiesiogiai laivų savininkams, bet
Oceanic
, kuri pati tiekia prekes minėtiems laivų savininkams.
Graikijos ir Italijos vyriausybės bei Komisija tvirtina, kad norint taikyti Šeštosios direktyvos 15 straipsnio 8 dalyje numatytą
atleidimą nuo mokesčio paslaugos turi būti teikiamos tiesiogiai laivų savininkui.
Reikia prisiminti, kad atleidimas nuo mokesčių yra savarankiškas Bendrijos teisės terminas, kurį reikia nagrinėti atsižvelgiant
į bendrą Šeštosios direktyvos nustatytą PVM sistemą (žr. ypač 1997 m. birželio 5 d. Sprendimo
SDC
, C‑2/95, Rink. p. I‑3017, 21 punktą; 2002 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Kügler
, C‑141/00, Rink. p. I‑6833, 25 punktą ir minėto Sprendimo
Cimber Air
, 23 punktą).
Taigi, kaip nurodyta šio sprendimo 15 punkte, atleidimas nuo PVM turi būti aiškinamas griežtai. Šeštosios direktyvos 15 straipsnio
4 dalyje numatytas aprūpinimas kuro ir maisto atsargomis atleidžiamas nuo mokesčio todėl, kad jis prilyginamas eksporto operacijoms
(šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Velker International Oil Company
21 punktą).
Kalbant apie eksporto operacijas, kaip ir teisėtas atleidimas nuo mokesčio, numatytas Šeštosios direktyvos 15 straipsnio 1 dalyje,
taikomas tik galutiniam prekių, kurias gabena pardavėjas ar jos gabenamos pardavėjo vardu už Bendrijos ribų, tiekimui, to
paties straipsnio 4 dalyje numatytas atleidimas nuo mokesčio taikomas tik prekėms, kurios skirtos aprūpinti kuro ir maisto
atsargomis laivus, ir todėl negali būti taikomas šioms prekėms ankstesniame prekybos etape (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Velker International Oil Company
22 punktą).
Todėl taikant atleidimą nuo mokesčio ankstesniuose nei galutinis prekių tiekimas laivų naudotojams etapuose valstybės narės
turėtų nustatyti kontrolės ir priežiūros sistemą, kad būtų užtikrinta galutinė prekių, kurioms taikomas atleidimas nuo mokesčio,
paskirtis. Tokia sistema valstybėms narėms ir atitinkamiems ūkio subjektams nustatytų apribojimus, nesuderinamus su „teisingu
ir sąžiningu atleidimo nuo mokesčio taikymu“, numatytu Šeštosios direktyvos 15 straipsnio pirmame sakinyje (šiuo klausimu
žr. minėto sprendimo
Velker International Oil Company
, 24 punktą).
Savo išvados 28 punkte generalinė advokatė teigia, kad minėtos aplinkybės taikomos paslaugų, minimų Šeštosios direktyvos 15 straipsnio
8 dalyje, atleidimui nuo mokesčio. Iš to išplaukia, kad siekiant užtikrinti darnų visos Šeštosios direktyvos taikymą, atleidimas
nuo mokesčio, numatytas pagal šią nuostatą, taikomas tik tiesiogiai laivo savininkui suteiktoms paslaugoms ir todėl negali
būti taikomas šioms paslaugoms ankstesniame prekybos etape.
Todėl į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Šeštosios direktyvos 15 straipsnio 8 dalis turi būti aiškinama taip, kad šioje
nuostatoje numatytas atleidimas nuo mokesčio taikomas tik tiesiogiai laivo savininkui teikiamoms paslaugoms, kurios reikalingos
jūrinių laivų tiesioginėms reikmėms.

Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar, atsižvelgiant į PVM reglamentuojančius
Bendrijos teisės aktus ir principus, nacionalinio mokesčių administratoriaus veiksmai, leidžiantys apmokestinamajam asmeniui
neperleisti PVM mokėjimo pareigos kitai sutarties šaliai, gali, net jei tai neteisėta, sukelti apmokestinamajam asmeniui teisėtų
lūkesčių, dėl kurių vėlesnis šio mokesčio sumokėjimas būtų neįmanomas.
Komisija teigia, kad teisėtų lūkesčių apsaugos principas nesuteikia teisės reikalauti vėliau sumokėti PVM, kurio sumokėjimo
pareigos per mokestinius metus apmokestinamasis asmuo neperleido kitai sutarties šaliai ir kurio jis nesumokėjo mokesčių administratoriui,
kai pastarojo veiksmai per daugelį metų teisėtai įtikino apmokestinamąjį asmenį, kad jis neprivalo perleisti pareigos sumokėti
šį mokestį. Tačiau per posėdį Komisija pridūrė, kad tai, jog kompetentingas mokesčių administratorius neperdavė informacijos,
gali atvesti prie kitokio sprendimo.
Graikijos vyriausybė, priešingai, teigia, kad Bendrijos teisės normos dėl PVM nekliudo vėliau surinkti mokestį, kuris nebuvo
sumokėtas mokesčių administratoriui, nes apmokestinamasis asmuo buvo įsitikinęs, kad jis neturi perleisti šio mokesčio mokėjimo
pareigos, kai šis įsitikinimas atsirado dėl mokesčių administratoriaus tarnybos apmokestinamajam asmeniui paprašius pateiktų
atitinkamų teisinių nuostatų išaiškinimo, nors ši tarnyba nebuvo kompetentinga atsakyti į tokius klausimus.
Italijos vyriausybė mano, kad teisinga pusiausvyra tarp teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų bei būtinybė
atitikti Bendrijos teisės normas, reglamentuojančias PVM, turi vesti prie išvados, kad pagrindinėse bylose Graikijos valstybė
neturėtų paskirti jokios baudos nei reikalauti mokėti palūkanas, bet minėtas mokestis vis dėlto turi būti sumokėtas.
Iš prašymų priimti prejudicinį sprendimą aišku, kad turi būti išnagrinėti 1997 m. birželio 5 d. laikini kompetentingo mokesčių
administratoriaus sprendimai, reikalaujantys sumokėti mokėtiną PVM už 1994 (C‑183/04), 1995 (C‑182/04) ir 1996 (C‑181/04) mokestinius metus ir panaikinantys Pirėjo mokesčių tarnybos pirmiau suteiktą atleidimą nuo minėto mokesčio.
Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principai yra teisinės
Bendrijos sistemos dalis. Todėl šių principų turi laikytis ne tik Bendrijos institucijos, bet ir valstybės narės, vykdydamos
Bendrijos direktyvomis joms suteiktus įgaliojimus (žr. ypač 1998 m. gruodžio 3 d. Sprendimo
Belgocodex
, C‑381/97, Rink. p. I‑8153, 26 punktą ir 2005 m. balandžio 26 d. Sprendimo „
Goed Wonen
“, C‑376/02, Rink. p. I‑3445, 32 punktą). Iš to yra aišku, kad nacionalinės institucijos turi laikytis ūkio subjektų teisėtų lūkesčių
apsaugos principo.
Kalbant apie asmens, kuris pasinaudojo palankiais veiksmais, teisėtų lūkesčių apsaugą, pirmiausia reikia nustatyti, ar mokesčių
administratoriaus veiksmai atsargiam ir nuovokiam ūkio subjektui sukėlė pagrįstų lūkesčių (šiuo klausimu žr. 1975 m. gruodžio
10 d. Sprendimo
Union nationale des coopératices agricoles de céréales ir kt. prieš Komisiją ir Tarybą
, C‑95/74–C‑98/74, C‑15/75 ir C‑100/75, Rink. p. 1615, 43–45 punktus ir 1978 m. vasario 1 d. Sprendimo
Lührs
, C‑78/77, Rink. p. 169, 6 punktą). Jei atsakymas į šį klausimą būtų teigiamas, reikėtų nustatyti šių lūkesčių teisėtumą.
Šioje byloje, kaip teigiama prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimuose,
Elmeka
pateikė Pirėjo mokesčių tarnybai klausimą, ar, aprūpinant laivus kuro ir maisto atsargomis, ji pagal įstatymo Nr. 1642/1986
22 straipsnį atleidžiama nuo PVM ir, jei taip, – pagal kokią procedūrą. Minėta tarnyba jai atsakė, kad konosamentai atleidžiami
nuo PVM pagal minėto 22 straipsnio c ir d punktus.
Be to, reikia pabrėžti, kad Graikijos vyriausybė tiek pastabose raštu, tiek per posėdį nurodė, jog nacionalinėje teisėje yra
aiškiai suformuluota nuostata, kurioje nurodyta nacionalinė institucija, kompetentinga atsakyti į piliečių pateiktus su mokesčiais
susijusius teisinius klausimus.
Todėl nacionalinis teismas turi išnagrinėti, ar
Elmeka
, kurios veikla yra naftos produktų pervežimas tanklaiviu įvairių frachtuotojų vardu, galėjo pagrįstai tikėti, kad Pirėjo
mokesčių tarnyba buvo kompetentinga nuspręsti dėl atleidimo nuo mokesčio taikymo jos veiklai.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad bendroje PVM sistemoje nacionalinės mokesčių
institucijos turi laikytis teisėtų lūkesčių apsaugos principo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi
įvertinti, ar pagrindinių bylų aplinkybėmis apmokestinamasis asmuo galėjo pagrįstai tikėti, kad nagrinėjamą sprendimą priėmė
kompetentinga institucija.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinėms bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu
Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias pateikė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra
pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas, iš dalies pakeistos 1992 m. gruodžio 14 d. Tarybos direktyva
92/111/EEB, 15 straipsnio 4 dalies a punktas, kuriuo remiasi to paties straipsnio 5 dalis, taikomas ne tik laivams, kurie
plaukioja atviroje jūroje ir gabena keleivius už atlygį, bet ir laivams, plaukiojantiems atviroje jūroje ir naudojamiems komercinėje,
pramonės ar žvejybos veikloje.
2.
Šeštosios direktyvos 77/388 15 straipsnio 8 dalis turi būti aiškinama taip, kad šioje nuostatoje numatytas atleidimas nuo
mokesčio taikomas tik tiesiogiai laivo savininkui teikiamoms paslaugoms, kurios reikalingos jūrinių laivų tiesioginėms reikmėms.
3.
Bendroje pridėtinės vertės mokesčio sistemoje nacionalinės mokesčių institucijos turi laikytis teisėtų lūkesčių apsaugos principo.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar pagrindinių bylų aplinkybėmis apmokestinamasis asmuo
galėjo pagrįstai tikėti, kad nagrinėjamą sprendimą priėmė kompetentinga institucija.
Parašai.
*
Proceso kalba: graikų.