CELEX: 62001CJ0278
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Artikkel 228 EÜ
Direktiiv 76/160/EMÜ

Euroopa Ühenduste Komisjon esitas EÜ artikli 228 alusel hagiavalduse, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 13. juulil 2001,
paludes Euroopa Kohtul esiteks tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole vaatamata nõukogu 8. detsembri 1975. aasta direktiivi
76/160/EMÜ suplusvee kvaliteedi kohta (EÜT 1976, L 31, lk 1; ELT eriväljaanne 15/01, lk 26; edaspidi „direktiiv”) artiklist 4
tulenevatele kohustustele võtnud vajalikke meetmeid, tagamaks, et Hispaania territooriumi siseveekogude suplusvee kvaliteet
on viidud vastavusse selle direktiivi artikli 3 alusel kehtestatud piirväärtustega, siis ei ole Hispaania Kuningriik täitnud
Euroopa Kohtu 12. veebruari 1998. aasta otsust kohtuasjas C‑92/96: komisjon
vs
. Hispaania (EKL 1998, lk I‑505) ning ta on seega rikkunud EÜ artiklist 228 tulenevaid kohustusi, ning teiseks kohustada Hispaania
Kuningriiki maksma komisjonile „Euroopa Ühenduse omavahendite” kontole kandmiseks trahvi summas 45 600 eurot eespool viidatud
kohtuotsuse komisjon
vs
. Hispaania täitmiseks vajalike meetmete rakendamisega iga hilinetud päeva eest alates käesolevas kohtuasjas otsuse tegemise
kuupäevast kuni eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs
. Hispaania täitmiseni.

Ühenduse õigusnormid
Vastavalt direktiivi põhjendusele 1 on direktiivi eesmärk kaitsta keskkonda ja rahvatervist, vähendades suplusvee reostust
ning vältides selle kvaliteedi edasist halvenemist.
Direktiivi artiklites 2 ja 3 on liikmesriikidele kehtestatud kohustus määrata suplusvee kohta kindlaks direktiivi lisas esitatud
füüsikaliste, keemiliste ja mikrobioloogiliste näitajate väärtused, mis ei tohi olla direktiivi lisa I veerus esitatud väärtustest
leebemad.
Direktiivi artikli 4 lõike 1 kohaselt peab suplusvee kvaliteedi vastavus artikli 3 alusel kindlaksmääratud piirväärtustele
olema tagatud kümne aasta jooksul alates direktiivi teatavakstegemisest.
Kuna akti Hispaania Kuningriigi ja Portugali Vabariigi ühinemistingimuste ja asutamislepingutesse tehtavate muudatuste kohta
(EÜT 1985, L 302, lk 23) artiklis 395 ei ole Hispaania Kuningriigi osas ette nähtud ühtegi erandit seoses direktiiviga, siis
pidi Hispaania suplusvee kvaliteet alates 1. jaanuarist 1986 vastama direktiiviga kehtestatud piirväärtustele.
Nõukogu 23. detsembri 1991. aasta direktiiviga 91/692/EMÜ teatavate keskkonnaalaste direktiivide rakendamise aruannete ühtlustamise
ja ratsionaliseerimise kohta (EÜT L 377, lk 48; ELT eriväljaanne 05/02, lk 10) muudetud direktiivi artikli 13 kohaselt:
„Liikmesriigid saadavad igal aastal, esimest korda 31. detsembril 1993, komisjonile aruande käesoleva direktiivi rakendamise
kohta jooksval aastal. Aruanne esitatakse kas küsimustiku või vormi alusel, mille komisjon koostab direktiivi 91/692/EMÜ artiklis 6
ettenähtud korras. Küsimustik või vorm saadetakse liikmesriikidele kuus kuud enne aruandes käsitletava ajavahemiku algust.
Aruanne esitatakse komisjonile enne kõnealuse aasta lõppu.
Komisjon avaldab ühenduse aruande käesoleva direktiivi rakendamise kohta nelja kuu jooksul pärast aruannete saamist liikmesriikidelt.”

Kohtuotsus komisjon
vs
. Hispaania
Eespool viidatud kohtuotsuses komisjon
vs
. Hispaania tuvastas Euroopa Kohus, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole vastu võtnud vajalikke õigusnorme, et tagada Hispaania
territooriumi siseveekogude suplusvee kvaliteedi vastavus direktiivi artikli 3 alusel kindlaksmääratud piirväärtustele, siis
on Hispaania Kuningriik rikkunud selle direktiivi artiklist 4 tulenevaid kohustusi.

Kohtueelne menetlus
Komisjon tuletas 17. märtsi 1998. aasta kirjaga Hispaania ametiasutustele meelde, et nad peavad täitma eespool viidatud kohtuotsusest
komisjon
vs
. Hispaania tulenevad kohustused.
Vastuseks teavitasid Hispaania ametiasutused komisjoni 5., 11. ja 19. juuni 1998. aasta ning 12. märtsi 1999. aasta kirjades
nimetatud kohtuotsuse täitmiseks võetud või menetluses olevatest meetmetest, sealhulgas teatavad 1995. aasta riikliku puhastamiskava
raames läbiviidavad asula reovee puhastamise projektid, heitmete kontroll, seire ja karistuste kohaldamine, suplemiskeeld
nõuetele mittevastavate randadena määratletud randades, teatavate konkreetsete meetmete võtmine ja niisuguste tööde alustamine
1999. aastal, mille eesmärk on uurida supelrandu, eri randu reostavaid heitmeid, suplusvee kvalitatiivseid omadusi ja heitmete
mõju igale rannale ning saadud järeldustest olenevalt ettenähtud ja pakutud lahendusi.
Leides, et Hispaania Kuningriik ei olnud võtnud eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs
. Hispaania täitmiseks vajalikke meetmeid, saatis komisjon 24. jaanuaril 2000 EÜ artikli 228 alusel nimetatud liikmesriigile
märgukirja.
Hispaania ametiasutused teatasid 26. mai 2000. aasta kirjas komisjonile, et keskkonnaministeerium on nende siseveekogude olukorra
kohta, mis vastavalt direktiivile on supluseks mõeldud, tellinud uuringu, mis pidi nimetatud ametiasustuste sõnul lõpule jõudma
2000. aastal. Ametiasutused näitasid samuti ära uuringu eesmärgid ja ulatuse ning ka niisuguse tegevuse ajakava, mis on vaja
läbi viia direktiivi nõuetele vastavuse tagamiseks ja mis hinnangute kohaselt pidi lõpule jõudma 2005. aastal.
Leides, et need meetmed ei võimaldanud tõendada, et rikkumine oli lõpetatud, saatis komisjon 27. juulil 2000 Hispaania Kuningriigile
EÜ artikli 228 kohaselt põhjendatud arvamuse. Nimetatud arvamuses järeldas komisjon, et kuna Hispaania Kuningriik on rikkunud
direktiivi artiklist 4 tulenevaid kohustusi, sest ta ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et tagada Hispaania territooriumi siseveekogude
suplusvee kvaliteedi vastavus direktiivi artikli 3 alusel kindlaksmääratud piirväärtustele, siis ei ole kõnealune liikmesriik
täitnud eespool viidatud kohtuotsust komisjon
vs
. Hispaania, ning ta on seega rikkunud EÜ artiklist 228 tulenevaid kohustusi. Komisjon juhtis kõnealuse liikmesriigi tähelepanu
sellele, et kui asi jõuab Euroopa Kohtusse, teeb komisjon ettepaneku trahvi määramiseks. Komisjon määras Hispaania Kuningriigile
põhjendatud arvamuse järgimiseks vajalike meetmete võtmiseks kahekuise tähtaja.
Vastuseks sellele arvamusele saatis Hispaania valitsus kaks kirja, mis kandsid 26. ja 27. septembri 2000. aasta kuupäeva ja
milles ta teavitas komisjoni tegevuskava olemasolust, sellest, mil määral vastas suplusvee kvaliteet suplushooajal 1998 ja
1999 direktiivile, ning riikliku asula reovee kõrvaldamise ja puhastamise kavast.
11. jaanuaril 2001 toimus Hispaania keskkonnaministeeriumi ja komisjoni keskkonna peadirektoraadi vaheline koosolek, et võimaldada
Hispaania valitsusel täiendada nimetatud meetmeid puudutavat teavet.
Hispaania keskkonnaminister saatis 16. jaanuaril 2001 keskkonnaküsimuste eest vastutavale komisjoni liikmele kirja, milles
ta edastas uue tegevuskava ja kohustus võtma vajalikud meetmed 2003. aastal.
Hispaania ametiasutused saatsid 26. märtsil 2001 komisjonile keskkonnaministeeriumi väljatöötatud aruande eespool viidatud
kohtuotsuse komisjon
vs
. Hispaania täitmiseks võetud meetmete rakendamise seisu kohta ning veestiku ja ranniku valdkonna eest vastutava riigisekretäri
kirja.
Leides, et Hispaania Kuningriik ei ole nimetatud kohtuotsust täitnud, otsustas komisjon esitada käesoleva hagi.

Poolte nõuded
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–        tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole vaatamata direktiivi artiklist 4 tulenevatele kohustustele võtnud vajalikke
meetmeid, tagamaks, et Hispaania territooriumi siseveekogude suplusvee kvaliteet on viidud vastavusse direktiivi artikli 3
alusel kindlaksmääratud piirväärtustega, siis ei ole Hispaania Kuningriik täitnud eespool viidatud kohtuotsust komisjon
vs
. Hispaania ning on seega rikkunud EÜ artiklist 228 tulenevaid kohustusi;
–        mõista Hispaania Kuningriigilt komisjoni kasuks „Euroopa Ühenduse omavahendite” kontole kandmiseks välja trahv summas 45 600 eurot
eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs
. Hispaania täitmiseks vajalike meetmete rakendamisega iga hilinetud päeva eest alates käesolevas kohtuasjas otsuse tegemise
kuupäevast kuni eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs
. Hispaania täitmiseni;
–        mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.
Hispaania Kuningriik palub Euroopa Kohtul:
–        jätta hagi tervikuna rahuldamata;
–        teise võimalusena jätta iga päeva eest maksmisele kuuluva trahvi kohaldamise nõue rahuldamata;
–        kolmanda võimalusena määrata iga päeva eest maksmisele kuuluvaks trahviks maksimaalselt 11 400 eurot;
–        mõista kohtukulud igal juhul välja komisjonilt.

Sisulised küsimused

Poolte argumendid
Komisjon väidab hagiavalduses Hispaania territooriumi siseveekogude suplusvee kvaliteedi osas, et direktiivi kohustuslike
väärtustega olid kooskõlas 73% supelrandadest suplushooajal 1998, 76,5% suplushooajal 1999 ja 79,2% suplushooajal 2000.
Menetluse käigus teavitas komisjon Euroopa Kohut, et vastav määr oli 80% suplushooajal 2001 ja 85,1% suplushooajal 2002.
Hispaania Kuningriik ei vaidlusta neid arvulisi näitajaid, mis on pealegi pärit aruannetest, mille ta ise muudetud direktiivi
artikli 13 kohaselt komisjonile esitas.
Ometi leiab Hispaania Kuningriik, et hagi tuleb jätta rahuldamata, kuna komisjon ei ole oodanud piisavalt kaua, et oleks võimalik
järeldada, et eespool viidatud kohtuotsust komisjon
vs
. Hispaania ei ole täidetud. Tema arvates oleks nimetatud kohtuotsuse täielikuks täitmiseks vaja pikemat tähtaega kui komisjoni
poolt määratud tähtaeg, st 12. veebruarist 1998 ehk nimetatud kohtuotsuse kuulutamise päevast kuni 27. septembrini 2000 ehk
käesolevas asjas antud põhjendatud arvamuses määratud tähtpäevani, võttes arvesse direktiivi ja Hispaania vete eripära.
Nimelt on enamikul juhtudel vaja mitut suplushooaega, et kindlaks teha tegelikud saasteallikad, ja kui probleemile on jälile
saadud, nõuab lahendus tegevuskavade või isegi pikaajaliste põllumajanduspraktika parendusmeetmete väljatöötamist ja rakendamist.
Suplusvee kvaliteediga seonduvate probleemide lahendamiseks tuleb vahel läbi viia olulisi töid, mille puhul on hanget käsitlevate
ühenduse direktiivide kohaselt vaja järgida rangeid eeskirju. Lisaks tuleb arvesse võtta Hispaania ametivõimude poolt deklareeritud
suplusrandade suurt arvu ning asjaolu, et Hispaania vooluveekogud ei ole võrreldes enamiku muude riikide vooluveekogudega
suure vooluga. Järelikult oleks komisjon pidanud ootama, et jõutakse lõpule niisuguse tegevuse ajakavaga, mis esitati talle
vastuseks märgukirjale ja mis esialgu pidi toimuma 2005. aasta lõpuks, nagu on märgitud Hispaania ametiasutuste 26. mai 2000. aasta
kirjas, ning seejärel 2003. aastaks, nagu on täpsustatud Hispaania keskkonnaministri 16. jaanuari 2001. aasta kirjas.

Euroopa Kohtu hinnang
Eespool viidatud kohtuotsuses komisjon
vs
. Hispaania otsustas Euroopa Kohus, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole vastu võtnud vajalikke õigusnorme, et tagada Hispaania
territooriumi siseveekogude suplusvee kvaliteedi vastavus direktiivi artikli 3 alusel kindlaksmääratud piirväärtustele, siis
on Hispaania Kuningriik rikkunud selle direktiivi artiklist 4 tulenevaid kohustusi.
EÜ artikli 228 lõike 1 kohaselt oli Hispaania Kuningriik kohustatud võtma selle otsuse täitmiseks vajalikud meetmed.
EÜ artikkel 228 ei täpsusta tähtaega, mille jooksul kohtuotsus tuleb täita. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb siiski,
et ühenduse õiguse kohese ja ühetaolise kohaldamise huvides tuleb kohustuste täitmist alustada otsekohe ning see tuleb võimalikult
kiiresti lõpule viia (4. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑387/97: komisjon
vs
. Kreeka, EKL 2000, lk I‑5047, punkt 82 ja seal viidatud kohtupraktika).
EÜ artikli 228 lõige 2 näeb ette, et kui asjassepuutuv liikmesriik ei võta Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks meetmeid komisjoni
poolt põhjendatud arvamuses seatud tähtaja jooksul, võib komisjon anda asja Euroopa Kohtusse, näidates ära põhisumma või trahvi
suuruse, mida ta asjaolusid arvestades peab sobivaks lasta asjassepuutuval liikmesriigil maksta.
Selleks peab komisjon hindama asjaolusid, mis esinevad EÜ artikli 228 lõike 2 esimese lõigu alusel antud põhjendatud arvamuses
määratud tähtaja lõppemise kuupäeval.
Olgu märgitud, et eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs
. Hispaania kuulutamise kuupäeva ja käesolevas asjas antud põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõppemise kuupäeva vahele
jäi kolm suplushooaega. Isegi kui nimetatud kohtuotsuse täitmine eeldab keerukate ja pikaajaliste toimingute läbiviimist,
nagu väidab Hispaania valitsus, tuleb tõdeda, et niisugune tähtaeg on piisav, et võtta meetmed Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks
EÜ artikli 228 kohaselt.
Kaalutlused, mille Hispaania valitsus esitas ja mis puudutavad eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs
. Hispaania täitmiseks vajalike toimingute keerukust ja kestust, ei saa seega viia käesoleva hagi rahuldamata jätmiseni.
Mis puudutab nimetatud kohtuotsuse täitmiseks Hispaania Kuningriigi poolt võetud meetmeid, siis nähtub Euroopa Kohtule esitatud
kõige uuemast statistikast, et kõnealuse suplusvee vastavuse tase nendele kohustuslikele väärtustele, mis on direktiivi alusel
määratud, on tõusnud; suplushooajal 2002 oli nimetatud tase 85,1%. Kindel on aga see, et Hispaania territooriumi siseveekogude
suplusvee vastavus nimetatud kohustuslikele väärtustele ei ole ikka veel tagatud.
Veel märgib komisjon, et Hispaania valitsus vähendas aastate jooksul siseveekogude supelrandade arvu, ilma seda põhjendamata.
Komisjoni sõnul suleti 1998. aastal 39 randa, 1999. aastal 10 randa ja 2000. aastal 14 randa. Siseveekogude supelrandade arv
vähenes 302‑lt 1996. aastal 202‑le 2000. aastal. Hispaania Kuningriik soovis täita eespool viidatud kohtuotsust komisjon
vs
. Hispaania mitte vee kvaliteedi parandamisega, vaid nimetatud randade arvu vähendamisega.
Ilma niisuguse argumendi põhjendatuse osas seisukohta võtmata piisab sellest, kui märkida, et see ei oma käesolevas asjas
liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamiseks tähtsust, kuna komisjon võttis käesoleva hagi puhul aluseks arvandmed, mis
on esitatud tema iga-aastastes aruannetes ja mis on toodud käesoleva kohtuotsuse punktides 20 ja 21 ning mis ei võta arvesse
supelrandade nimekirjast välja arvatud randu.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb tõdeda, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole vaatamata direktiivi artiklist 4 tulenevatele
kohustustele võtnud vajalikke meetmeid, tagamaks, et Hispaania territooriumi siseveekogude suplusvee kvaliteet on viidud vastavusse
selle direktiivi artikli 3 alusel kehtestatud piirväärtustega, siis ei ole Hispaania Kuningriik võtnud kõiki meetmeid kohtuotsuse
komisjon
vs
. Hispaania täitmiseks ning ta on seega rikkunud EÜ artiklist 228 tulenevaid kohustusi.

Trahvi määramine

Poolte argumendid
Võttes aluseks arvutusmeetodi, mis on esitatud komisjoni 21. augusti 1996. aasta teatises 96/C 242/07 asutamislepingu artikli [228]
kohaldamise kohta (EÜT C 242, lk 6) ning 28. veebruari 1997. aasta teatises 97/C 63/02 EÜ asutamislepingu artiklis [228] ette
nähtud trahvi arvutamise meetodi kohta (EÜT C 63, lk 2), teeb komisjon Euroopa Kohtule ettepaneku määrata Hispaania Kuningriigile
eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs
. Hispaania täitmata jätmise eest trahv 45 600 eurot iga viivitatud päeva eest alates käesolevas kohtuasjas otsuse kuulutamise
kuupäevast kuni eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs
. Hispaania täitmiseni.
Komisjon on seisukohal, et tuvastatud rikkumise võimalikult kiireks lõpetamiseks on trahvi määramine kõige asjakohasem vahend
ning et käesoleval juhul vastab trahv summas 45 600 eurot iga hilinetud päeva eest rikkumise raskusele ja kestusele, võttes
seejuures arvesse vajadust muuta karistus tõhusaks. See summa on saadud ühtse 500 euro suuruse alussumma korrutamisel koefitsiendiga 4
(skaalal 1–20) rikkumise raskuse arvessevõtmiseks, koefitsiendiga 2 (skaalal 1–3) rikkumise kestuse arvessevõtmiseks ja koefitsiendiga 11,4
(põhineb asjaomase liikmesriigi sisemajanduse kogutoodangul ja häälte arvul Euroopa Liidu Nõukogus), mis peaks peegeldama
asjaomase liikmesriigi maksevõimet.
Hispaania Kuningriik väidab, et iga päeva eest maksmisele kuuluv trahv ei ole sobiv vahend selleks, et täidetaks eespool viidatud
kohtuotsus komisjon
vs
. Hispaania. Sellise trahvi kohaldamist ei lõpetata, kui liikmesriik võtab selle kohtuotsuse täitmiseks kõik vajalikud meetmed.
Selleks et kontrollida, kas saavutatud eesmärk on see, mida taotleti, tuleb oodata kuni järgmist suplushooaega puudutavate
andmete saamiseni. Komisjon oleks pidanud uurima võimalust teha ettepanek iga aasta eest maksmisele kuuluva trahvi määramiseks,
mida makstakse igal suplushooajal esitatud tulemuste alusel. Täiesti mõttetu on määrata trahv iga päeva eest, et kohustada
täitma kohustust, mida on võimalik täita vaid aastakaupa.
Teise võimalusena väidab Hispaania Kuningriik, et väljapakutud trahvi summa on igal juhul liiga suur. Rikkumise kestust puudutava
koefitsiendi osas õigustab pärast eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs
. Hispaania kuulutamise kuupäeva möödunud suplushooaegade väike arv mitte koefitsienti 2, vaid 1. Rikkumise raskust puudutava
koefitsiendi puhul tuleks võtta arvesse asjaolu, et hagiavalduse esitamise ajal käesolevas asjas vastasid 79,2% Hispaania
territooriumi siseveekogude supelrandadest direktiivi kohustuslikele väärtustele. Samuti tuleks arvesse võtta asjaolu, et
Hispaania Kuningriigil ei olnud direktiivi rakendamiseks kümneaastast tähtaega nagu teistel liikmesriikidel. Neid kahte asjaolu
arvesse võttes tuleks rikkumise raskust puudutavat koefitsienti vähendada 4‑lt 2‑le. Nende kahe paranduse tegemise tulemusel
iga päeva eest maksmisele kuuluva trahvi arvutuses väheneks see trahv 11 400 eurole.

Euroopa Kohtu hinnang
Kuna Euroopa Kohus on leidnud, et Hispaania Kuningriik ei ole täitnud eespool viidatud kohtuotsust komisjon
vs
. Hispaania, siis võib ta sellele liikmesriigile EÜ artikli 228 lõike 2 kolmanda lõigu alusel määrata põhisumma või trahvi.
Sellega seoses tuleb meenutada, et komisjoni ettepanekud ei ole Euroopa Kohtu jaoks siduvad ja kujutavad endast vaid kasulikku
lähtepunkti. Oma kaalutlusõigust kasutades tuleb Euroopa Kohtul määrata põhisumma või trahv kindlaks selliselt, et see ühelt
poolt vastaks asjaoludele ning teiselt poolt oleks tuvastatud rikkumise ja asjaomase liikmesriigi maksevõime suhtes proportsionaalne
(vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Kreeka, punktid 89 ja 90).
On selge, et trahv võib ajendada kohustusi rikkunud liikmesriiki tuvastatud rikkumist võimalikult kiiresti lõpetama. Trahvi
määramiseks käesolevas asjas tuleb esiteks uurida väljapakutud trahvi perioodilisust, teiseks seda, kas kõnealune trahvisumma
jääb muutumatuks või väheneb ning kolmandaks täpse summa arvutamist.
Käesolevas asjas väljapakutud trahvi perioodilisuse osas tuleb meenutada, et muudetud direktiivi artikli 13 kohaselt tuvastatakse
suplusvee seis igal aastal. Selle sätte kohaselt on liikmesriigid kohustatud saatma komisjonile aruande direktiivi rakendamise
kohta igal aastal. Aruanne tuleb komisjonile esitada enne kõnealuse aasta lõppu.
Sellest järeldub, et rikkumise võimalikku lõppemist saab tuvastada vaid igal aastal siis, kui need aruanded esitatakse.
Iga päeva eest makstav trahv võib seega maksmisele kuuluda ajavahemiku eest, mil direktiivis kehtestatud nõuded on juba täidetud,
kuigi niisugust direktiivi täitmist on võimalik tuvastada alles hiljem. Liikmesriik võib olla kohustatud maksma trahvi ajavahemike
eest, mil rikkumine on tegelikult juba lõppenud.
Seega tuleb trahv määrata mitte iga päeva eest, vaid iga aasta eest pärast niisuguse iga-aastase aruande esitamist, mis puudutab
direktiivi rakendamist asjaomase liikmesriigi poolt.
Komisjoni väljapakutud trahvisumma muutumatuse osas tuleb märkida, et liikmesriikidel on eriti raske direktiivi täielikult
täita, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 66 ja 67 on öelnud.
Seda eripära arvesse võttes on võimalik, et kostjaks olev liikmesriik suudab oluliselt suurendada direktiivi täitmise taset,
ilma et ta lühiajalises plaanis seda täielikult täidaks. Kui trahvisumma on muutumatu, on see trahv tervikuna sissenõutav
niikaua, kuni asjassepuutuv liikmesriik ei ole direktiivi täielikult rakendanud.
Neil asjaoludel ei ole karistus, mis ei võta arvesse liikmesriigi võimalikke edusamme oma kohustuste täitmisel, asjaoludele
vastav ega tuvastatud rikkumise suhtes proportsionaalne.
Selleks et trahv vastaks juhtumi konkreetsetele asjaoludele ja oleks tuvastatud rikkumise suhtes proportsionaalne, peab trahvisumma
arvesse võtma kostjaks oleva liikmesriigi poolt eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs
. Hispaania täitmisel tehtud edusamme. Selleks on sobilik kohustada seda riiki maksma iga-aastast trahvi, mis on arvutatud
nende Hispaania siseveekogude supelrandade määra alusel, mille vastavus direktiivi alusel kindlaksmääratud kohustuslikele
piirväärtustele ei ole veel tagatud.
Trahv kuulub maksmisele alates ajast, mil tehakse kindlaks suplusvee kvaliteet esimesel suplushooajal, mis järgneb käesoleva
kohtuotsuse kuulutamise kuupäevale, ja vajaduse korral pärast selle kvaliteedi kindlakstegemist igal järgneval aastal.
Trahvisumma osas tuleb põhikriteeriumidena üldjuhul arvesse võtta rikkumise kestust, rikkumise raskust ja asjaomase liikmesriigi
maksevõimet (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Kreeka, punkt 92).
Rikkumise kestuse osas tuleb tunnistada, et eespool viidatud kohtuotsuse komisjon
vs
. Hispaania täitmine asjassepuutuva liikmesriigi poolt lühikese ajavahemiku jooksul on raskesti teostatav. Antud juhul eeldab
kohtuotsuse täitmine seda, et saadakse jälile probleemidele, töötatakse välja tegevuskavad ja viiakse need kavad ellu. Selles
kontekstis tuleb arvesse võtta muu hulgas asjaolu, et hankeid puudutavad ühenduse direktiivid nõuavad eelkõige seda, et enne
hankemenetluse algatamist on ammendavalt välja töötatud pakkumistingimused, mida ei saa hiljem muuta. Pealegi näevad need
direktiivid tellijale ette teatavad tähtajad, mida on võimatu lühendada, ja piiravad rangelt kiirmenetluste kasutamise võimalust.
Neid kaalutlusi silmas pidades tuleb järeldada, et koefitsient 2 (skaalal 1–3), mille komisjon pakkus välja käesoleva asja
rikkumise kestuse arvessevõtmiseks, on liiga range ja et koefitsient 1,5 on sobivam.
Rikkumise raskuse osas tuleb tagasi lükata Hispaania valitsuse argument, et trahvi määramisel tuleb arvesse võtta asjaolu,
et 79,2% asjassepuutuvatest supelrandadest olid käesoleva hagi esitamise ajal direktiivi piirväärtustega juba kooskõlas. Toimikust
nähtub, et komisjon on oma ettepanekus juba võtnud arvesse direktiivi täitmise taset Hispaania ametivõimude poolt, st kõnealuse
suplusvee vastavuse taseme suurendamist 54,5%‑lt 1992. aastal 79,2%‑le 2000. aastal.
Samuti tuleb tagasi lükata Hispaania valitsuse argument, et tal ei olnud direktiivi rakendamiseks niisugust kümneaastast tähtaega,
mis oli teistel liikmesriikidel. Nimelt oli Hispaania Kuningriigil Euroopa ühendustega ühinemisel võimalik taotleda direktiivi
kohaldamiseks üleminekuperioodi. Kuna ta niisugust taotlust ei esitanud, ei saa ta nüüd tugineda oma tegevusetusele, et nõuda
trahvi vähendamist.
Lisaks olgu märgitud, et suplusvee direktiivi piirväärtustega vastavusse viimisel on keskkonna ja rahvatervise kaitse eesmärk.
Kuna käesoleva kohtuotsuse punktis 35 tuvastatud rikkumine võib ohtu seada inimeste tervise ja kahjustada keskkonda, on see
iseäranis oluline.
Neid asjaolusid arvesse võttes peegeldab komisjoni väljapakutud koefitsient 4 (skaalal 1–20) seega adekvaatselt rikkumise
raskusastet.
Komisjoni ettepanek korrutada alussummat koefitsiendiga 11,4, mis põhineb Hispaania Kuningriigi sisemajanduse kogutoodangul
ja tema häälte arvul nõukogus, on asjakohane viis peegeldada selle liikmesriigi maksevõimet, säilitades samas erinevate liikmesriikide
vahelise mõistliku erinevuse (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Kreeka, punkt 88).
500‑eurose alussumma korrutamine koefitsiendiga 11,4 (maksevõime arvessevõtmiseks), koefitsiendiga 4 (rikkumise raskuse arvessevõtmiseks)
ja koefitsiendiga 1,5 (rikkumise kestuse arvessevõtmiseks) annab tulemuseks summa 34 200 eurot päeva kohta ehk 12 483 000 eurot
aastas. Kuna selle summa aluseks on asjaolu, et 20% asjassepuutuvatest supelrandadest ei olnud direktiivi piirväärtustega
kooskõlas, siis tuleb see summa jagada 20‑ga, et saada 1%‑le direktiivile mittevastavatele randadele vastav summa, s.o 624 150
eurot aastas.
Juhtumi konkreetseid asjaolusid õiglaselt hinnates on seega põhjendatud, kui iga protsendi direktiivi piirväärtustele mittevastavate
supelrandade eest määratakse trahv summas 642 150 aastas.
Järelikult tuleb Hispaania Kuningriigilt komisjoni kasuks „Euroopa Ühenduste omavahendite” kontole kandmiseks välja mõista
trahv summas 624 150 eurot aastas iga protsendi Hispaania siseveekogude supelrandade eest, mille mittevastavus direktiivi
alusel kindlaksmääratud piirväärtustele on kõnealuse aasta puhul tuvastatud, alates suplusvee kvaliteedi kindlakstegemisest
esimesel suplushooajal, mis järgneb käesoleva kohtuotsuse kuulutamise kuupäevale, kuni selle aastani, mille jooksul eespool
viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Hispaania täielikult täidetakse.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Hispaania Kuningriik on kohtuvaidluse põhiosas kaotanud, tuleb
kohtukulud välja mõista Hispaania Kuningriigilt.
Esitatud põhjendustest lähtudes
EUROOPA KOHUS (täiskogu)
otsustab:
1.
Kuna Hispaania Kuningriik ei ole vaatamata nõukogu 8. detsembri 1975. aasta direktiivi 76/160/EMÜ suplusvee kvaliteedi kohta
artiklist 4 tulenevatele kohustustele võtnud vajalikke meetmeid, tagamaks, et Hispaania territooriumi siseveekogude suplusvee
kvaliteet on viidud vastavusse selle direktiivi artikli 3 alusel kehtestatud piirväärtustega, siis ei ole Hispaania Kuningriik
võtnud kõiki meetmeid Euroopa Kohtu 12. veebruari 1998. aasta otsuse kohtuasjas C‑92/96: komisjon
vs
. Hispaania täitmiseks ning ta on seega rikkunud EÜ artiklist 228 tulenevaid kohustusi.
2.
Mõista Hispaania Kuningriigilt komisjoni kasuks „Euroopa Ühenduste omavahendite” kontole kandmiseks välja trahv summas 624 150
eurot aastas iga protsendi Hispaania siseveekogude supelrandade eest, mille mittevastavus direktiivi 76/160 alusel kindlaksmääratud
piirväärtustele on kõnealuse aasta puhul tuvastatud, alates suplusvee kvaliteedi kindlakstegemisest esimesel suplushooajal,
mis järgneb käesoleva kohtuotsuse kuulutamise kuupäevale, kuni selle aastani, mille jooksul eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Hispaania täielikult täidetakse.
3.
Mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.
Skouris

Timmermans
Gulmann
Cunha Rodrigues
Edward
La Pergola
Puissochet
Schintgen
Macken
Colneric
von Bahr
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 25. novembril 2003 Luxembourgis.
Kohtusekretär

President
R. Grass

V. Skouris
*
Kohtumenetluse keel: hispaania.