CELEX: 62003CJ0346
Štátna pomoc
Rozhodnutie 97/612/ES
Zvýhodnenie pôžičiek pre poľnohospodárske podniky
Článok 92 ods. 2 písm. b) a ods. 3 písm. a) a c) Zmluvy ES [zmenený, teraz článok 87 ods. 2 písm. b) a ods. 3 písm. a) a c) ES]
Prípustnosť
Právny základ
Legitímna dôvera

1       Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú platnosti rozhodnutia Komisie 97/612/ES zo 16. apríla 1997 o pomoci poskytnutej
regiónom Sardínia (Taliansko) v sektore poľnohospodárstva (Ú. v. ES L 248, s. 27, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).
2       Tieto návrhy súvisia s dvoma spormi jednak medzi pánom Atzeni a i. (ďalej len „Atzeni a i.“), jednak medzi pánmi Scalasom
a Lilliuom (ďalej len „Scalas a Lilliu“) a Regione autonoma della Sardegna (ďalej len „Regione“) vo veci vrátenia už vyplatenej
pomoci dotknutým osobám, ktoré požaduje Regione, a prerušenia vyplácania dodatočnej pomoci.

Vnútroštátny právny rámec a poskytnutá pomoc
3       Článok 5 regionálneho zákona č. 44 z 13. decembra 1988 (ďalej len „zákon č. 44/88“) zaviedol režim pomoci pre poľnohospodárske
podniky, ktorých finančná situácia bola ovplyvnená nepriaznivými udalosťami, vo forme pôžičiek so zníženým úrokom, aby sa
im umožnilo obnoviť ich finančné zdroje. Tieto úvery mali byť použité na konsolidáciu krátkodobých pasív dotknutých podnikov
a doba ich splatenia bola stanovená na najviac 15 rokov.
4       Regionálny výkonný orgán (Giunta regionale) určil konkrétne podmienky poskytovania tejto pomoci a predovšetkým nepriaznivé
udalosti odôvodňujúce zásah Regione, cieľové sektory, sumu pôžičky vo vzťahu k zadĺženiu podniku a dobu splácania úveru.
5       Od roku 1988 výkonný orgán rozhodol v štyroch prípadoch v súlade s článkom 5 zákona č. 44/88 o poskytnutí pomoci vo forme
pôžičiek so zníženým úrokom (spolu ďalej len „štyri opatrenia pomoci“).
6       Dňa 30. decembra 1988 bolo prijaté prvé opatrenie pomoci v prospech poľnohospodárskych produktov pestovaných v skleníku. Nepriaznivou
udalosťou odôvodňujúcou zásah Regione bol pád cien týchto produktov. Jediná podmienka, na ktorú sa pomoc viazala, bola spojená
s krátkodobým zadĺžením podniku. Táto zadĺženosť musela prekročiť 75 % hodnoty hrubej produkcie podniku počas posudzovaného
roku.
7       Dňa 27. júna 1990 sa druhé opatrenie pomoci týkalo podnikov lesnej výroby, ktoré sú vlastníkmi lesov, ktoré ešte nemohli byť
vyrúbané so ziskom. Účelom pomoci bolo ozdraviť a/alebo konsolidovať dlhy týchto podnikov splatné pred 30. júnom 1990, ktoré
vyplývali z investícií, riadenia výsadby, nekrytých bankových účtov, ako aj z platenia miezd, nájomného a dlžných čiastok
dodávateľom. Krátkodobé zadĺženie sa muselo rovnať alebo byť vyššie ako 75 % hrubej produkcie dotknutého podniku v posudzovanom
roku. Doba splácania úveru bola stanovená na trinásť rokov a zahŕňala trojročné obdobie odkladu splácania.
8       Dňa 20. novembra 1990 sa tretie opatrenie pomoci týkalo chovateľov králikov, ktorí po králičom more v regióne na jar 1990
stratili minimálne 20 % svojho chovu. Pôžičky so zníženým úrokom na pätnásť rokov vrátane trojročného odkladu splácania mohli
byť použité na splatenie dvoch ročných alebo štyroch polročných splátok už uzavretých dlhodobých pôžičiek a na splatenie sumy
zodpovedajúcej finančným potrebám dotknutých podnikov počas jedného roka.
9       Štvrté opatrenie pomoci, o ktorom sa rozhodlo 26. júna 1992, sa týkalo všetkých poľnohospodárskych podnikov zadĺžených z dôvodu
čoraz nevýhodnejších podmienok na trhu a ťažkostí spojených s klimatickými udalosťami. Krátkodobá zadĺženosť týchto podnikov
sa musela rovnať aspoň 51 % ich hrubej produkcie v roku 1991. Pôžička bola poskytnutá na pätnásť rokov vrátane trojročného
odkladu splácania. Zadĺženie zohľadňovalo pôžičky na menej než dvanásť mesiacov v priebehu roka 1991, aj keď už boli do tej
doby splatené, a splátky viacročného financovania, ktoré sa stali splatnými alebo boli zaplatené v roku 1991, alebo boli splatné
v priebehu predchádzajúcich rokov a neboli zaplatené.
10     Pomoc získaná na základe tohto štvrtého opatrenia mohla byť použitá na splácanie úverov na riadenie so zníženým úrokom, dlhov
vyplývajúcich zo strednodobých pôžičiek, s výnimkou pôžičiek uzavretých na nákup poľnohospodárskych strojov, a splátok viacročných
pôžičiek so zníženým úrokom poskytnutých Regione v dôsledku prírodných pohrôm.

Konanie pred Komisiou Európskych spoločenstiev
11     Listom z 1. septembra 1992 Talianska republika upovedomila Komisiu Európskych spoločenstiev podľa článku 93 ods. 3 Zmluvy
ES (teraz článok 88 ods. 3 ES) o regionálnom zákone č. 17 z 27. augusta 1992 (ďalej len „zákon č. 17/92“).
12     Článok 12 zákona č. 17/92 zmenil článok 5 zákona č. 44/88, o ktorom nebola Komisia upovedomená.
13     Listom z 1. augusta 1994 táto inštitúcia oznámila Talianskej republike svoje rozhodnutie o začatí konania ustanoveného v článku
93 ods. 2 Zmluvy proti článku 5 zákona č. 44/88 a štyrom opatreniam pomoci.
14     Talianska vláda predložila pripomienky listami z 30. januára, 25. augusta a 1. decembra 1995.
15     Komisia prijala napadnuté rozhodnutie 16. apríla 1997.

Napadnuté rozhodnutie
16     V článku 1 napadnutého rozhodnutia Komisia usúdila, že pomoc poskytnutá Regione na základe článku 5 zákona č. 44/88 a štyroch
opatrení pomoci je protiprávna z dôvodu, že o nej nebola upovedomená Komisia v štádiu projektu a že je nezlučiteľná so spoločným
trhom vzhľadom na ustanovenia článku 92 ods. 1 až 3 Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 87 ods. 1 až 3 ES).
17     V článku 2 napadnutého rozhodnutia Komisia upresnila, že Talianska republika je povinná zrušiť uvedenú pomoc v lehote dvoch
mesiacov odo dňa oznámenia tohto rozhodnutia a prijať opatrenia potrebné na vrátenie už vyplatených čiastok v lehote šiestich
mesiacov od rovnakého dňa.

Spory vo veci samej a prejudiciálne otázky
18     Regionálna rada v dôsledku prijatia napadnutého rozhodnutia zrušila článok 5 zákona č. 44/88 a 18. decembra 1997 prijala výnosy
o zrušení už poskytnutej pomoci (ďalej len „výnosy z decembra 1997“).

Vec C‑346/03
19     Podaním z 23. januára 2002 Atzeni a i., majitelia poľnohospodárskych podnikov, predložili Tribunale di Cagliari návrh, aby
rozhodol, že výnosy z decembra 1997 sa neuplatnia, a nariadil Regione, aby im vyplatil zvyšnú časť pomoci na základe štyroch
opatrení pomoci.
20     Atzeni a i. subsidiárne navrhli, aby sa vyslovilo, že Regione porušil právnu úpravu Spoločenstva v oblasti štátnej pomoci
a viaceré zásady, predovšetkým zásadu transparentnosti a riadneho výkonu správy. Takisto navrhli zaviazať Regione na náhradu
škody, ktorú im spôsobil jednak tým, že ich neinformoval o začatí konania stanoveného v článku 93 ods. 2 Zmluvy, ako aj o dosahu
napadnutého rozhodnutia, a jednak tým, že im oznámil výnosy z decembra 1997 až 16. novembra 2001.
21     Vnútroštátny súd usúdil, že je potrebné položiť Súdnemu dvoru otázky o legálnosti napadnutého rozhodnutia, ktoré je základom
výnosov z decembra 1997. Za týchto podmienok sa Tribunale di Cagliari rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto
prejudiciálne otázky:
„[Je napadnuté rozhodnutie neplatné] vzhľadom na tieto vady:
a)      nedostatok právomoci Komisie na prijatie [napadnutého] rozhodnutia v rozpore s ustanoveniami článkov [38, 40 a 43 Zmluvy ES
(zmenené, teraz články 32 ES, 34 ES a 37 ES), 39, 41, 42 a 46 Zmluvy ES (teraz články 33 ES, 35 ES, 36 ES a 38 ES];
b)      porušenie ustanovení upravujúcich konanie v zmysle článku [93 ods. 1 Zmluvy];
c)      porušenie ustanovení upravujúcich konanie v zmysle článku [93 ods. 2 a 3 Zmluvy];
d)      nedostatočné odôvodnenie rozhodnutia podľa ustanovení článkov [190 Zmluvy ES (teraz článok 253 ES), 93 ods. 3, a 92 ods. 1
Zmluvy];
e)      porušenie a nesprávne uplatnenie nariadenia Rady č. 797/85 o zvýšení efektívnosti poľnohospodárskych štruktúr [
neoficiálny preklad
];
f)      porušenie a nedodržanie ‚postupu stanoveného pre pomoc poľnohospodárskym podnikom v ťažkostiach‘ a ‚usmernení Spoločenstva
pre štátnu pomoc na záchranu a reštrukturalizáciu podnikov v ťažkostiach‘?“

Vec C‑529/03
22     Podaním z 31. júla 2002 predložili Scalas a Lilliu ako splnomocnenci 389 osôb Tribunale di Cagliari návrh, aby vyslovil, že
neexistuje povinnosť vrátiť pomoc, ktorú poskytol Regione na základe štyroch opatrení pomoci, subsidiárne, aby zaviazal Regione
na náhradu škody spôsobenej dotknutým poľnohospodárom.
23     Tribunale di Cagliari sa rozhodol prerušiť konanie a požiadať Súdny dvor o preskúmanie legálnosti napadnutého rozhodnutia
s ohľadom na šesť bodov vznesených vo veci C‑346/03 a pripomenutých v bode 21 tohto rozsudku, ako aj s ohľadom na tri prejudiciálne
otázky, ktoré možno sformulovať takto:
„1.      Porušuje napadnuté rozhodnutie zásadu ochrany legitímnej dôvery vzhľadom na dobu, ktorá uplynula medzi týmito štyrmi etapami,
teda uverejnením zákona č. 44/88 v roku 1988, začatím konania pre porušenie v roku 1994, prijatím napadnutého rozhodnutia
v roku 1997 a oznámením žiadosti o vrátenie pomoci poľnohospodárom v novembri 2001?
2.      Je napadnuté rozhodnutie nedostatočne odôvodnené v tom, že tvrdí, že dotknutá pomoc ‚by mohla narúšať hospodársku súťaž a ovplyvňovať
obchod medzi členskými štátmi‘, bez toho, aby skúmalo konkrétnu formu každej z pridelených pomocí, zohľadňovalo skutočnosť,
že ekonomické a sociálne podmienky Sardínie bránia tomu, aby miestna produkcia mohla narúšať alebo hroziť narušením hospodárskej
súťaže v členských štátoch, zohľadňovalo znepokojujúci miestny stav nezamestnanosti, alebo nakoniec bez toho, aby uvádzalo
závažný dôvod na vylúčenie pomoci určenej na nápravu dôsledkov prírodných katastrôf alebo iných mimoriadnych okolností?
3.      Vykazuje napadnuté rozhodnutie nedostatok odôvodnenia aj v tom, že poskytnutá pomoc je v ňom označená ako ‚pomoc na prevádzku‘
týkajúca sa krátkodobých dlhov, bez toho, aby sa zohľadnila skutočnosť, že táto pomoc smeruje k určeniu nových dlhodobých
splátkových kalendárov pre už existujúce dlhy, ktoré sa nesplatili z dôvodu ťažkostí vzniknutých v dôsledku činiteľov nezávislých
od podniku, ako sú mimoriadne klimatické udalosti?“
24     Uznesením zo 6. mája 2004 boli veci C‑346/03 a C‑529/03 spojené na účely ústnej časti konania a rozsudku.

O návrhu na opätovné otvorenie ústnej časti konania
25     Atzeni a i., ako aj Scalas a Lilliu listom z 19. septembra 2005 podali Súdnemu dvoru návrh, aby v súlade s článkom 61 rokovacieho
poriadku nariadil opätovné otvorenie ústnej časti konania. Svoj návrh odôvodnili odvolaním sa na zložitosť sporu vo veci samej,
ako aj na svoj nesúhlas s návrhmi generálneho advokáta.
26     V tejto súvislosti treba konštatovať, že Súdny dvor môže bez návrhu alebo na návrh generálneho advokáta, alebo tiež na návrh
účastníkov konania nariadiť v súlade s článkom 61 rokovacieho poriadku opätovné otvorenie ústnej časti konania, ak sa domnieva,
že vysvetlenia, ktoré mu boli podané, nie sú dostačujúce, alebo ak treba o veci rozhodnúť na základe tvrdenia, ku ktorému
sa účastníci nevyjadrili (pozri rozsudky z 19. februára 2002, Wouters a i., C‑309/99, Zb. s. I‑1577, bod 42, a zo 14. decembra
2004, Swedish Match, C‑210/03, Zb. s. I‑11893, bod 25).
27     Atzeni a i., ako ani Scalas a Lilliu v prejednávanej veci neuviedli žiadny dôvod, ktorý by odôvodňoval opätovné otvorenie
ústnej časti konania, a Súdny dvor sa po vypočutí generálneho advokáta domnieva, že disponuje všetkými poznatkami potrebnými
na zodpovedanie položených otázok. Preto je potrebné tento návrh na opätovné otvorenie ústnej časti konania zamietnuť.

O prejudiciálnych otázkach

Úvodné poznámky
28     Svojimi otázkami, ktoré sú uvedené v bodoch 21 a 23 tohto rozsudku, sa Tribunale di Cagliari Súdneho dvora v podstate pýta
na platnosť napadnutého rozhodnutia s ohľadom na tieto body, ktoré sa prekrývajú s bodmi vznesenými v uvedených otázkach:
–       právny základ napadnutého rozhodnutia a jeho dosah na právomoc Komisie prijať toto rozhodnutie [C‑346/03, písm. a)],
–       neuplatnenie článku 93 ods. 1 Zmluvy, ktorý sa vzťahuje na existujúcu pomoc [C‑346/03, písm. b)],
–       neprimeraná dĺžka trvania konania porušujúca dodržanie jeho pravidiel a legitímnu dôveru príjemcov pomoci [C‑346/03, písm. c),
a C‑529/03, prvá otázka],
–       nedostatočnosť odôvodnenia a omyly v posúdení, pokiaľ ide o zlučiteľnosť štyroch opatrení pomoci so spoločným trhom [C‑346/03,
písm. d), e) a f), ako aj C‑529/03, druhá a tretia otázka].
29     Tribunale di Cagliari sa okrem toho pýta, či sú prejudiciálne otázky prípustné. Vzhľadom na poznámky vnútroštátneho súdu a pripomienky,
ktoré v tejto otázke predložili Scalas a Lilliu, ako aj Komisia, je potrebné preskúmať tento bod ako prvý.

O prípustnosti prejudiciálnych otázok
30     Otázka prípustnosti prejudiciálnych otázok sa kladie z dôvodu, že Atzeni a i. už 25. januára 2002 podali žalobu o neplatnosť
napadnutého rozhodnutia na Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev. Uznesením z 29. mája 2002, Atzeni a i./Komisia (T‑21/02,
neuverejnené v Zbierke), Súd prvého stupňa odmietol žalobu ako neprípustnú z dôvodu jej oneskoreného podania bez toho, aby
sa vyjadril k druhému dôvodu neprípustnosti uplatnenému Komisiou, ktorý sa týkal nedostatočnej aktívnej legitimácie žalobcov
na konanie pred Súdom prvého stupňa. Ak by pritom títo žalobcovia mali túto legitimáciu, ale by nepodali svoje žaloby v stanovených
lehotách, prejednávané návrhy na začatie prejudiciálneho konania týkajúce sa platnosti napadnutého rozhodnutia by boli pred
Súdnym dvorom neprípustné.
31     Je totiž potrebné pripomenúť, že požiadavky právnej istoty, a konkrétnejšie, požiadavky vyplývajúce zo zásady prekážky rozhodnutej
veci, vedú k vylúčeniu možnosti pre príjemcu pomoci, ktorá je predmetom rozhodnutia Komisie prijatého na základe článku 93
Zmluvy, ak mohol napadnúť toto rozhodnutie, no nechal uplynúť záväznú lehotu stanovenú v tomto smere v článku 173 piatom odseku
Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 230 piaty odsek ES), spochybniť legálnosť tohto rozhodnutia pred vnútroštátnymi súdmi v žalobe
smerujúcej proti vykonávacím opatreniam tohto rozhodnutia prijatým vnútroštátnymi orgánmi. Ak by sa pripustilo, že za takých
okolností môže dotknutá osoba spochybniť pred vnútroštátnym súdom vykonanie rozhodnutia s odkazom na protiprávnosť tohto rozhodnutia,
znamenalo by to priznať jej možnosť obísť konečnú povahu, ktorú má rozhodnutie po uplynutí lehôt na podanie žaloby (pozri
rozsudok z 9. marca 1994, TWD Textilwerke Deggendorf, C‑188/92, Zb. s. I‑833, body 17 a 18).
32     Je potrebné uviesť, že vo veci, ktorá viedla k vydaniu už citovaného rozsudku TWD Textilwerke Deggendorf, rozhodnutie Komisie
určené dotknutému členskému štátu výslovne uvádzalo príjemcu danej individuálnej pomoci, tento štát oznámil tomuto príjemcovi
uvedené rozhodnutie a informoval ho, že proti nemu môže podať žalobu o neplatnosť.
33     Vo veciach samých sa naopak napadnuté rozhodnutie určené Talianskej republike vzťahuje na režimy pomoci určené pre kategóriu
osôb definovaných všeobecne a nie na výslovne identifikovaných príjemcov. Toto rozhodnutie navyše členský štát neoznámil Atzeni
a i. ani žiadnemu inému príjemcovi dotknutej pomoci.
34     Na rozdiel od okolností, ktoré viedli k vydaniu už citovaného rozsudku TWD Textilwerke Deggendorf, tak nebolo zjavné, že by
žaloba o neplatnosť proti napadnutému rozhodnutiu podaná príjemcami štyroch opatrení pomoci bola prípustná. Je teda potrebné
prísť k záveru, že návrhy na začatie prejudiciálneho konania sú prípustné.

Pokiaľ ide o právny základ napadnutého rozhodnutia a jeho dosah na právomoc Komisie prijať toto rozhodnutie
Pripomienky predložené Súdnemu dvoru
35     Scalas a Lilliu tvrdia, že pravidlá hospodárskej súťaže, najmä tie, ktoré sú stanovené v článkoch 92 a 93 Zmluvy, sa neuplatnia
v sektore poľnohospodárstva. Scalas a Lilliu s odkazom na článok 42 Zmluvy tvrdia, že tieto pravidlá sa uplatnia len v rozsahu,
aký určí Rada Európskej únie. Nariadenie Rady č. 26 zo 4. apríla 1962 uplatňujúce určité pravidlá hospodárskej súťaže vo výrobe
a obchode s poľnohospodárskymi produktmi (Ú. v. ES 30, 1962, s. 993; Mim. vyd. 03/001, s. 6), prijaté na základe článku 42
Zmluvy EHS (neskôr článok 42 Zmluvy ES), ustanovuje len veľmi obmedzené uplatňovanie ustanovení Zmluvy na štátnu pomoc v poľnohospodárskom
sektore. Z toho vyplýva, že Komisia nemala právomoc na začatie konania podľa článku 93 ods. 2 Zmluvy ani na prijatie napadnutého
rozhodnutia o zrušení poskytnutej pomoci.
36     Komisia tvrdí, že na štyri opatrenia pomoci sa uplatnia všetky pravidlá Zmluvy o štátnej pomoci upravené v článkoch 92 a 93
Zmluvy:
–       pomoc chovateľom králikov podlieha týmto pravidlám podľa nariadenia Rady (EHS) č. 827/68 z 28. júna 1968 o spoločnej organizácii
trhu s určitými výrobkami uvedenými v prílohe II Zmluvy (Ú. v. ES L 151, s. 16; Mim. vyd. 03/001, s. 140),
–       pomoc lesným podnikom spadá priamo do rozsahu pôsobnosti týchto pravidiel,
–       pomoc na skleníkovú produkciu a pomoc zadĺženým poľnohospodárskym podnikom musia rešpektovať uvedené pravidlá buď preto, že
sa vzťahujú na výrobky spadajúce do spoločnej organizácie trhov a tým istým pravidlám podliehajú podľa nariadenia o ustanovení
tejto organizácie, alebo preto, že spadajú do rozsahu pôsobnosti nariadenia Rady (EHS) č. 797/85 z 12. marca 1985 o zvýšení
účinnosti poľnohospodárskych štruktúr [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 93, s. 1) alebo nariadenia, ktoré ho nahradilo, a to nariadenia Rady (EHS) č. 2328/91 z 15. júla 1991 (Ú. v. ES
L 218, s. 1).
Odpoveď Súdneho dvora
37     Z ustanovení článku 42 Zmluvy vyplýva, že pravidlá hospodárskej súťaže sa vzťahujú na výrobu a obchod s poľnohospodárskymi
produktmi definovanými v článku 38 Zmluvy len v rozsahu, aký určí Rada.
38     Rada prijala viaceré nariadenia.
39     Najskôr nariadenie č. 26 stanovuje uplatňovanie ustanovení Zmluvy na štátnu pomoc v sektore poľnohospodárstva obmedzené na
ustanovenia článku 93 ods. 1 a 3 prvej vety Zmluvy. Z toho vyplýva, že v prípade produktov, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie,
Komisia nemá právomoc začať konanie ustanovené v odseku 2 rovnakého článku. Môže len preložiť pripomienky a nemôže brániť
poskytnutiu dotknutej pomoci.
40     Ďalej, pokiaľ boli prijaté nariadenia týkajúce sa spoločných organizácií trhov, čo platí v prípade väčšiny poľnohospodárskych
produktov v zmysle článku 38 Zmluvy, tieto nariadenia ustanovili, že všetky pravidlá Zmluvy o štátnej pomoci obsiahnuté v článkoch
92, 93 a 94 Zmluvy ES (teraz článok 89 ES) sú uplatniteľné s výnimkou určitých prípadných obmedzení. V dôsledku toho len tie
poľnohospodárske produkty, ktoré nepodliehajú spoločnej organizácii trhu, spadajú pod ustanovenia Zmluvy o štátnej pomoci,
ktorých uplatňovanie je obmedzené nariadením č. 26.
41     Nakoniec, boli prijaté rôzne ďalšie nariadenia, najmä nariadenie č. 797/85 obsahujúce ustanovenia o poskytovaní štátnej pomoci,
z ktorých vyplýva, že opatrenia pomoci, ktoré sa odchyľujú od pravidiel stanovených v uvedenom nariadení, môžu byť aj napriek
tomu dovolené pod podmienkou, že sú prijaté v súlade s článkami 92 až 94 Zmluvy.
42     Je teda nutné určiť, či produkty dotknuté štyrmi opatreniami pomoci sú poľnohospodárskymi produktmi v zmysle článku 38 Zmluvy,
a ak nimi sú, v akom rozsahu podliehajú ustanoveniam Zmluvy o štátnej pomoci.
43     Predovšetkým, opatrenia pomoci lesným podnikom sa týkajú sektora lesníctva, ktorý nie je spomenutý na zozname poľnohospodárskych
produktov uvedenom v prílohe II Zmluvy a netýka sa tak poľnohospodárskeho produktu v zmysle článku 38 Zmluvy. Pomoc lesným
podnikom teda nie je podriadená zvláštnemu režimu a v dôsledku toho úplne podlieha ustanoveniam článkov 92 a 93 Zmluvy.
44     Ďalej, opatrenie pomoci chovateľom králikov sa týka poľnohospodárskeho produktu, ktorý podlieha spoločnej organizácii trhu
ustanovenej nariadením č. 827/68. Článok 5 tohto nariadenia ustanovuje, že články 92 a 93 Zmluvy sa bez obmedzenia uplatnia
na produkciu tohto produktu a obchod s ním.
45     Nakoniec, ostatné dve opatrenia pomoci sa týkajú na jednej strane skleníkovej výroby, ako aj na druhej strane zadĺžených poľnohospodárskych
podnikov a môžu sa teda týkať veľkého rozsahu poľnohospodárskych produktov.
46     Netvrdilo sa, že tieto opatrenia sa týkajú poľnohospodárskych produktov, ktoré nepodliehajú spoločnej organizácii trhu, a teda
spadajú pod ustanovenia Zmluvy o štátnej pomoci, ktorých uplatňovanie bolo obmedzené nariadením č. 26.
47     Pokiaľ ide konkrétnejšie o pomoc zadĺženým poľnohospodárskym podnikom, táto pomoc sa nevzťahuje na konkrétne produkty a predstavuje
skôr všeobecnú pomoc týmto podnikom. Z toho dôvodu môže spadať najmä do rozsahu pôsobnosti nariadenia č. 797/85, ktorého článok
31 v každom prípade odkazuje na ustanovenia Zmluvy týkajúce sa štátnej pomoci.
48     Komisia teda tým, že preskúmala štyri opatrenia pomoci vzhľadom na články 92 a 93 Zmluvy, nezaložila napadnuté rozhodnutie
na nesprávnom právnom základe a nebola nekompetentná na prijatie tohto rozhodnutia.

Pokiaľ ide o neuplatnenie článku 93 ods. 1 Zmluvy týkajúceho sa existujúcej pomoci
Pripomienky predložené Súdnemu dvoru
49     Scalas a Lilliu tvrdia, že štyri opatrenia pomoci nespočívajú len na zákone č. 44/88, ale aj na skoršom zákone z roku 1928,
ktorý je citovaný v zákone č. 44/88. Komisia teda nemala skúmať tieto opatrenia na základe ustanovenia článku 93 ods. 3 Zmluvy,
ktoré sa týka novej pomoci, ale na základe ustanovenia článku 93 ods. 1, ktorý sa uplatňuje na existujúcu pomoc. Podľa týchto
ustanovení mohla byť pomoc, na ktorú sa vzťahujú štyri sporné opatrenia vo veci samej, naďalej legálne vyplácaná až do prijatia
napadnutého rozhodnutia Komisiou, a nemali teda viesť k vráteniu.
50     Komisia tvrdí, že toto tvrdenie je nedôvodné.
Odpoveď Súdneho dvora
51     Za novú pomoc je nutné považovať opatrenia prijaté po nadobudnutí platnosti Zmluvy, ktorých cieľom je zavedenie alebo zmena
pomoci, pričom je potrebné upresniť, že zmeny sa môžu týkať buď existujúcej pomoci, alebo pôvodných projektov oznámených Komisii
(pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. júna 1999, Piaggio, C‑295/97, Zb. s. I‑3735, bod 48).
52     Jednoduchá zmienka o zákone z roku 1928 v zákone č. 44/88 vôbec nestačí na preukázanie toho, že štyri opatrenia pomoci sú
založené na tomto zákone z roku 1928 a predstavujú existujúcu pomoc, keďže uvedený zákon bol neskôr zmenený a doplnený.
53     Z informácií predložených Súdnemu dvoru v prejednávanej veci vyplýva, že štyri opatrenia pomoci sú priamo založené na článku
5 zákona č. 44/88, ktorý umožňuje poskytnutie pôžičiek so zníženým úrokom určených na obnovenie finančných schopností poľnohospodárskych
podnikov, ktorých situácia bola ovplyvnená nepriaznivými udalosťami.
54     Z toho vyplýva, že pomoc sporná vo veci samej je novou a nie existujúcou pomocou a že Komisia sa nedopustila chyby tým, že
sa opierala o ustanovenia článku 93 ods. 1 Zmluvy.

Pokiaľ ide o údajne neprimeranú dĺžku konania, ktorá spôsobila porušenie jeho pravidiel a zásady ochrany legitímnej dôvery
Pripomienky predložené Súdnemu dvoru
55     Scalas a Lilliu tvrdia, že Komisia prejavila neprimeranú pomalosť pri skúmaní pomoci spornej vo veci samej. Komisia mala bezodkladne
vykonať tento prieskum, len čo jej bol listom z 1. septembra 1992 oznámený zákon č. 44/88. Žalobcovia tiež tvrdia, že táto
inštitúcia mala poskytnúť stanovisko k štyrom opatreniam pomoci do dvoch mesiacov od prijatia uvedeného listu a nariadiť Talianskej
republike, aby okamžite zrušila vyplácanie pomoci.
56     Namiesto toho Komisia najskôr nechala uplynúť lehotu dvoch rokov predtým, než v roku 1994 otvorila konanie vo veci formálneho
zisťovania, potom obdobie troch rokov pred prijatím napadnutého rozhodnutia v roku 1997. Uplynulo teda viac než deväť rokov
medzi zavedením režimu pomoci v roku 1988 na jednej strane a prijatím napadnutého rozhodnutia na druhej strane, ako aj viac
než trinásť rokov medzi dňom zavedenia tohto režimu a oznámením výnosov z decembra 1997 dotknutým osobám v novembri 2001.
Scalas a Lilliu tvrdia, že tieto lehoty porušili zásadu ochrany legitímnej dôvery.
57     Komisia považuje výhrady o omeškaní vyjadrené proti nej za nedôvodné a tvrdí, že za jednotlivé omeškania je zodpovedná talianska
vláda. V dvoch prípadoch odpovedala táto vláda na žiadosti Komisie v lehote piatich a šiestich mesiacov.
Odpoveď Súdneho dvora
58     Pokiaľ ide o údajné nedodržanie pravidiel konania spôsobené neprimeraným omeškaním Komisie pri prieskume štyroch opatrení
pomoci, je potrebné najskôr konštatovať, že jednotlivé omeškania možno pripísať talianskej vláde.
59     Práve táto vláda neoznámila zákon č. 44/88 predtým, než bol prijatý, a nechala uplynúť viac než štyri roky predtým, než Komisiu
informovala o prijatí tohto zákona.
60     Z dokumentov predložených Súdnemu dvoru rovnako vyplýva, že Komisia sa nemohla vyjadriť o platnosti režimu pomoci ustanoveného
uvedeným zákonom len na základe prieskumu jeho textu. Táto inštitúcia potrebovala ďalšie informácie, ktorých oznámenie si
vyžiadala od talianskej vlády. Táto vláda pritom meškala s odpoveďou na žiadosti Komisie vo viacerých prípadoch často až niekoľko
mesiacov.
61     Po druhé, aj keď sa prieskum zákona č. 44/88 a štyroch opatrení pomoci Komisiou zdá relatívne dlhý, je potrebné pripomenúť,
že až do prijatia nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku
93 Zmluvy (Ú. v. ES L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339), nebola Komisia viazaná žiadnymi konkrétnymi lehotami. V prípade,
že chýba právna úprava v tejto veci, však Komisia mala povinnosť neodďaľovať výkon svojich právomocí, aby dodržala základnú
požiadavku právnej istoty (pozri rozsudok z 24. septembra 2002, Falck a Acciaierie di Bolzano/Komisia, C‑74/00 P a C‑75/00 P,
Zb. s. I‑7869, bod 140).
62     Ako v tejto súvislosti uviedol generálny advokát pri svojej analýze uplynutých lehôt v bodoch 160 až 167 svojich návrhov,
prieskum priebehu konania neodhalil omeškanie, ktoré by porušilo túto základnú požiadavku. Konkrétne, prvá etapa dvoch rokov,
od roku 1992 do roku 1994, sa ukázala ako potrebná na zhromaždenie relevantných skutočností, keďže talianska vláda sama neoznámila
zákon č. 44/88 a štyri opatrenia pomoci. Druhá etapa, ktorá sa začala v roku 1994, trvala do prijatia napadnutého rozhodnutia
v roku 1997. V priebehu tejto druhej etapy Komisia usúdila, že je užitočné požiadať uvedenú vládu vo viacerých prípadoch o vysvetlenia,
predovšetkým z dôvodu zmeny talianskej právnej úpravy v priebehu poslednej tretiny roka 1995.
63     Pokiaľ ide o údajné porušenie zásady ochrany legitímnej dôvery, je potrebné pripomenúť ustálenú judikatúru Súdneho dvora v oblasti
pomoci.
64     Vzhľadom na imperatívnu povahu kontroly štátnej pomoci vykonávanej Komisiou na základe článku 93 Zmluvy môžu mať podniky,
príjemcovia pomoci, legitímnu dôveru v oprávnenosť pomoci v zásade len vtedy, ak sa táto pomoc poskytla v súlade s postupom
stanoveným v uvedenom článku. Subjekt konajúci so starostlivosťou riadneho hospodára je totiž za normálnych okolností schopný
sa ubezpečiť, že uvedený postup bol dodržaný (pozri rozsudok z 20. marca 1997, Alcan Deutschland, C‑24/95, Zb. s. I‑1591,
bod 25).
65     Pokiaľ sa pomoc poskytne bez predchádzajúceho oznámenia Komisii, takže je protiprávna podľa článku 93 ods. 3 Zmluvy, príjemca
tejto pomoci nemôže mať v tomto okamihu legitímnu dôveru v dodržanie pravidiel jej poskytnutia (pozri rozsudky Alcan Deutschland,
už citovaný, body 30 a 31, ako aj z 11. novembra 2004, Demesa a Territorio Histórico de Álava/Komisia, C‑183/02 P a C‑187/02 P,
Zb. s. I‑10609, bod 45).
66     Keďže teda zákon č. 44/88 nebol riadne oznámený Komisii, dotknutí sardínski poľnohospodári nemohli vkladať žiadnu dôveru do
legálnosti pomoci, ktorá im bola poskytnutá, a uvádzaná zdĺhavosť konania nemohla vzbudiť takú dôveru.
67     Z toho vyplýva, že sa nepreukázalo žiadne neprimerané omeškanie, ktoré by mohlo spôsobiť porušenie pravidiel konania alebo
porušiť zásadu ochrany legitímnej dôvery.

Pokiaľ ide o údajnú nedostatočnosť odôvodnenia a uvádzaný omyl v posúdení zlučiteľnosti pomoci so spoločným trhom
Úvodné poznámky
68     Vnútroštátny súd žiada Súdny dvor, aby overil platnosť napadnutého rozhodnutia s ohľadom po prvé na povinnosť uviesť odôvodnenie
a po druhé na posúdenie zlučiteľnosti pomoci spornej vo veci samej so spoločným trhom. Pokiaľ ide o druhý bod, uvedený súd
chce vedieť, či Komisia vykonala toto posúdenie v súlade najmä s ustanoveniami článku 92 ods. 2 písm. b) a ods. 3 písm. a)
Zmluvy zohľadňujúc jednak postup Komisie v tejto oblasti v čase začatia konania (v súlade s výrazom použitým v napadnutom
rozhodnutí ďalej len „osobitný postup Komisie pre pomoc poľnohospodárskym podnikom v ťažkostiach“), jednak usmernenia Spoločenstva
pre štátnu pomoc na záchranu a reštrukturalizáciu podnikov v ťažkostiach (Ú. v. ES C 368, 1994, s. 12, ďalej len „usmernenia“).
Vnútroštátny súd nastoľuje aj otázku porušenia nariadenia č. 797/85 napadnutým rozhodnutím.
Pripomienky predložené Súdnemu dvoru
69     Scalas a Lilliu tvrdia, že napadnuté rozhodnutie je nedostatočne odôvodnené, keďže nespomína, ako dotknutá pomoc narušila
alebo hrozila narušením hospodárskej súťaže. Najmä analýza účinkov uvedeného rozhodnutia na hospodársku súťaž je neúplná,
pretože neobsahuje opis trhu.
70     Napadnuté rozhodnutie je takisto nedostatočne odôvodnené, pokiaľ ide o dosah na obchod. Scalas a Lilliu v tejto súvislosti
zdôrazňujú, že vzhľadom na ekonomickú a sociálnu situáciu Sardínie je vylúčené, žeby táto pomoc mohla ovplyvňovať obchod.
71     Scalas a Lilliu tvrdia, že uvedená pomoc je v každom prípade zlučiteľná s článkom 92 ods. 2 písm. b) a ods. 3 písm. a) a c)
Zmluvy. Komisia takisto nesprávne uplatnila kritériá vyplývajúce z osobitného postupu Komisie pre pomoc poľnohospodárskym
podnikom v ťažkostiach, ako aj z usmernení, ktoré v žiadnom prípade nemajú záväzný účinok. Komisia okrem toho nesprávne uplatnila
smernicu Rady 72/159/EHS zo 17. apríla 1972 o modernizácii poľnohospodárskych podnikov [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 96, s. 1), smernicu Rady 75/268/EHS z 28. apríla 1975 o salašníckom hospodárení a hospodárení v určitých znevýhodnených
oblastiach [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 128, s. 1), ako aj nariadenie č. 797/85.
72     Komisia tvrdí, že napadnuté rozhodnutie úplne spĺňa požiadavky vyžadované na odôvodnenie. Pokiaľ ide o zlučiteľnosť pomoci
spornej vo veci samej so spoločným trhom, Komisia upresňuje, že kritéria, ktoré by umožňovali, aby sa na spornú pomoc vzťahoval
článok 92 ods. 2 písm. b) a ods. 3 Zmluvy, nie sú splnené.
Odpoveď Súdneho dvora
73     Pokiaľ ide o povinnosť odôvodnenia vyžadovaného článkom 190 Zmluvy, toto odôvodnenie musí byť prispôsobené povahe predmetného
aktu a musia z neho jasne a jednoznačne vyplývať úvahy inštitúcie, ktorá je autorom aktu, tak, aby dotknuté osoby mohli spoznať
dôvody prijatia opatrenia a aby mohol príslušný súd vykonať svoju kontrolnú úlohu. V závislosti od okolností veci sa nevyžaduje,
aby odôvodnenie upresňovalo všetky relevantné skutkové a právne okolnosti, pretože otázka, či odôvodnenie spĺňa požiadavky
článku 190 Zmluvy, sa musí posúdiť nielen s ohľadom na jeho text, ale aj s ohľadom na jeho kontext, ako aj na všetky právne
predpisy upravujúce dotknutú oblasť (pozri najmä rozsudok z 19. septembra 2002, Španielsko/Komisia, C‑113/00, Zb. s. I‑7601,
body 47 a 48).
74     V prípade pomoci, ktorá nebola Komisii oznámená v štádiu projektu, je síce Komisia povinná uviesť v odôvodnení svojho rozhodnutia
aspoň okolnosti, za ktorých bola pomoc poskytnutá, pokiaľ môžu preukázať, že pomoc môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi,
nie je však povinná poukázať na skutočný účinok pomoci, ktorá už bola poskytnutá. Zavedenie takejto povinnosti by totiž malo
za následok podstatné zvýhodnenie členských štátov, ktoré poskytli protiprávnu pomoc, na úkor tých, ktoré oznámili pomoc v štádiu
projektu (rozsudok Španielsko/Komisia, už citovaný, bod 54).
75     V prejednávanej veci z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia upresnila, ako poskytnutá pomoc zabezpečila výhodu pre
jej príjemcov. Komisia takisto pripomína, že v oblasti poľnohospodárskych produktov je každá pomoc v prospech vnútroštátnej
produkcie spôsobilá ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi. Komisia teda upresnila dôvody, pre ktoré sa domnieva, že poskytnutá
pomoc deformuje hospodársku súťaž a môže ovplyvňovať obchod medzi uvedenými štátmi. Keďže zákon č. 44/88 a štyri opatrenia
pomoci neboli oznámené, nebola povinná poskytnúť opis trhu ani podrobne vysvetliť tok obchodu medzi členskými štátmi týkajúci
sa dotknutých produktov.
76     Komisia okrem toho v oddieloch IV a V napadnutého rozhodnutia podrobne uviedla dôvody, prečo nie sú s ohľadom na informácie
poskytnuté talianskymi úradmi splnené podmienky na uplatnenie výnimiek stanovených v článku 92 ods. 2 a 3 Zmluvy.
77     Z toho vyplýva, že výhradu spojenú s nedostatočnosťou odôvodnenia je potrebné odmietnuť.
78     Pokiaľ ide o zlučiteľnosť pomoci so spoločným trhom, je potrebné ju overiť s ohľadom na článok 92 ods. 2 písm. b) a ods. 3
písm. a) a c) Zmluvy.
79     Článok 92 ods. 2 písm. b) Zmluvy stanovuje, že pomoc určená na náhradu škody spôsobenej prírodnými katastrofami alebo inými
mimoriadnymi udalosťami je zlučiteľná so spoločným trhom. Keďže ide o výnimku zo všeobecnej zásady nezlučiteľnosti štátnej
pomoci so spoločným trhom, musí sa toto ustanovenie vykladať striktne. Súdny dvor tak rozhodol, že nahradiť možno len škody
spôsobené priamo prírodnými katastrofami alebo inými mimoriadnymi udalosťami. Z toho vyplýva, že musí existovať priama súvislosť
medzi škodami spôsobenými mimoriadnou udalosťou a štátnou pomocou a že je nevyhnutné čo najpresnejšie hodnotenie škôd spôsobených
dotknutým výrobcom (rozsudok z 11. novembra 2004, Španielsko/Komisia, C‑73/03, neuverejnený v Zbierke, bod 37).
80     V prejednávanej veci sa nepreukázala žiadna súvislosť medzi štyrmi opatreniami pomoci a prírodnou pohromou alebo mimoriadnou
udalosťou. Talianska republika uviedla, že účelom niektorých pomocí bola náprava ťažkostí spojených s krízou na dotknutom
trhu a vysokými úrokovými sadzbami, ale ako uviedla Komisia v napadnutom rozhodnutí, tieto javy sú prejavom trhových síl,
ktorým čelí každý podnikateľ.
81     Pokiaľ ide o klimatické problémy, ako je sucho, na ktoré sa odvoláva Talianska republika, sú spomenuté len všeobecne. Nepreukázala
sa žiadna osobitná závažnosť v porovnaní s obvyklými klimatickými javmi a nebol predložený ani žiadny odhad údajných škôd
spôsobených poľnohospodárom z dôvodu takých javov.
82     Čo sa týka pomoci poskytnutej na chov králikov, zo samotných vlastností pomoci vyplýva, že pomoc nebola vyhradená pre chovateľov,
ktorí stratili celý svoj chov, ale bola poskytovaná od straty vo výške 20 % chovu. Talianska republika navyše nijako nepreukázala
existenciu zhody medzi poskytnutou pomocou a vzniknutými stratami.
83     Z toho vyplýva, že sa nepreukázal žiadny omyl v posúdení pri uplatnení článku 92 ods. 2 písm. b) Zmluvy Komisiou.
84     Pokiaľ ide o posúdenie platnosti pomoci vzhľadom na ustanovenie článku 92 ods. 3 písm. a) a c) Zmluvy týkajúceho sa pomoci
na podporu alebo uľahčenie ekonomického rozvoja určitých oblastí alebo určitých činností, je potrebné pripomenúť, že Komisia
disponuje pri uplatňovaní týchto ustanovení širokou diskrečnou právomocou, ktorej výkon zahrnuje hodnotenie hospodárskeho
a sociálneho usporiadania, ktoré sa musí uskutočniť v kontexte Spoločenstva, a že Súdny dvor nemôže pri kontrole zákonnosti
výkonu tejto slobody nahradiť posúdenie príslušného orgánu svojím posúdením v dotknutej oblasti, ale sa musí obmedziť na skúmanie
toho, či posúdenie príslušného orgánu nie je postihnuté zjavnou chybou alebo zneužitím právomoci (pozri rozsudok z 12. decembra
2002, Francúzsko/Komisia, C‑456/00, Zb. s. I‑11949, bod 41).
85     Ako v tejto súvislosti vyplýva z napadnutého rozhodnutia, štyri opatrenia pomoci boli preskúmané s ohľadom na kritériá vyplývajúce
z osobitného postupu Komisie pre pomoc poľnohospodárskym podnikom v ťažkostiach. Komisia v tomto rozhodnutí takisto uviedla,
že usmernenia ešte nenadobudli účinnosť a nemožno ich uplatniť. Komisia však uvádza, že podmienky stanovené v týchto usmerneniach
v každom prípade neboli splnené.
86     Komisia sa nedopustila právneho omylu tým, že sa opierala o kritériá uvedené v osobitnom postupe Komisie pre pomoc poľnohospodárskym
podnikom v ťažkostiach, ktoré Talianska republika nenapadla. Ide o kritériá všeobecne uplatňované Komisiou v čase začatia
konania podľa článku 92 ods. 2 Zmluvy.
87     Podľa týchto kritérií musela pomoc dotknutá vo veci samej spĺňať tri podmienky, a to prispieť k financovaniu už uskutočnených
investícií, neprekročiť sadzbu všeobecne pripustenú Komisiou a buď nasledovať po úprave sadzieb na účely zohľadnenia výkyvov
hodnoty peňazí, alebo sa týkať poľnohospodárskych podnikov poskytujúcich dostatočné záruky ekonomickej obnovy.
88     Ako vyplýva z napadnutého rozhodnutia a pripomienok predložených Súdnemu dvoru, štyri opatrenia pomoci nespĺňajú tieto podmienky.
Na jednej strane uskutočnenie investícií nebolo podmienkou poskytnutia pomoci. Na druhej strane, aj keď v niektorých osobitných
prípadoch poľnohospodári, ktorí boli príjemcami pomoci, investície uskutočnili, nepreukázalo sa splnenie ostatných dvoch potrebných
podmienok. Preto sa nezdá, žeby sa Komisia dopustila zjavného omylu v posúdení alebo zneužitia právomoci tým, že na základe
svojej analýzy prišla k záveru, že vzhľadom na to, že štyri opatrenia pomoci boli pomocou na prevádzku, nemohli dlhodobo zlepšiť
podmienky dotknutého sektora a regiónu.
89     Pokiaľ ide o usmernenia, Scalas a Lilliu tvrdia, že usmernenia prikazujú dodržiavať pružnosť pri posudzovaní zlučiteľnosti
pomoci so spoločným trhom v prípade regiónov, ktorým sa pomáha, ako je Sardínia, a že Komisia mala prísť k záveru, že štyri
opatrenia pomoci sú zlučiteľné s týmto trhom.
90     Z dokumentov predložených Súdnemu dvoru však vyplýva, že aj za predpokladu, žeby sa mohli uplatniť usmernenia, Scalas a Lilliu
svojimi všeobecnými pripomienkami nepreukazujú, že podmienky stanovené týmito usmerneniami boli splnené.
91     Pokiaľ nakoniec ide o nesprávne uplatnenie nariadenia č. 797/85, ako aj smerníc 72/159 a 75/268, stačí konštatovať, že analýza
zlučiteľnosti štyroch opatrení pomoci so spoločným trhom nie je vôbec založená na týchto textoch. Napadnuté rozhodnutie sa
na smernicu 75/268 a na nariadenie č. 797/85 odvoláva len na účely vysvetlenia pojmu znevýhodnená zóna. Smernica 72/159 sa
v uvedenom rozhodnutí vôbec nespomína.
92     Z toho vyplýva, že sa nedokázal žiadny omyl v posúdení pri uplatnení článku 92 ods. 3 písm. a) a c) Zmluvy.
93     Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy je potrebné na položené otázky odpovedať, že prieskum napadnutého rozhodnutia neodhalil
žiadnu skutočnosť, ktorá by mohla mať vplyv na jeho platnosť.

O trovách
94     Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
Preskúmaním rozhodnutia Komisie 97/612/ES zo 16. apríla 1997 o pomoci poskytnutej regiónom Sardínia (Taliansko) v sektore
poľnohospodárstva nevyšla najavo žiadna skutočnosť, ktorá by mohla mať vplyv na platnosť tohto rozhodnutia.
Podpisy
*
Jazyk konania: taliančina.