CELEX: 62002CJ0220
Načelo enakega plačila za moške in ženske
Pojem plačila
Upoštevanje obdobij služenja vojaške službe pri izračunu odpravnine
Možnost primerjave delavcev, ki služijo vojaški rok, in delavk, ki po izteku porodniškega dopusta izkoristijo starševski dopust, katerega trajanje se ne upošteva pri izračunu odpravnine

Zadeva C-220/02
Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten
proti
Wirtschaftskammer Österreich
(Predlog za sprejem predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (Avstrija))
„Načelo enakega plačila za moške in ženske – Pojem plačila – Upoštevanje obdobij služenja vojaške službe pri izračunu odpravnine – Možnost primerjave delavcev, ki služijo vojaški rok, in delavk, ki po izteku porodniškega dopusta izkoristijo starševski
dopust, katerega trajanje se ne upošteva pri izračunu odpravnine“
Povzetek sodbe
1.
Socialna politika – Moški in ženske – Enako plačilo – Pojem plačila – Ugodnost, da se čas trajanja vojaškega roka ali obveznega
civilnega služenja upošteva pri izračunu odpravnine – Vključenost
(Člen 141 ES)
2.
Socialna politika – Moški in ženske – Enako plačilo – Člen 141 ES in Direktiva 75/117 – Upoštevanje časa trajanja vojaškega
roka ali nadomestnega civilnega služenja, ki ga večinoma opravljajo moški, kar pa ne velja za obdobje starševskega dopusta,
ki ga običajno izkoristijo ženske, pri izračunu odpravnine – Dopustnost
(Člen 141 ES; Direktiva Sveta 75/117)
1.
Ugodnost, da se osebam, ki služijo vojaški rok ali nadomestno obvezno civilno služenje, ki ga je mogoče prostovoljno podaljšati,
pri izračunu odpravnine, do katere bi bili lahko naknadno upravičeni, upošteva trajanje navedenih obdobij, je treba razumeti
tako, da to pomeni element plačila v smislu člena 141 ES.
(Glej točko 39, izrek 1.)
2.
Člen 141 ES in Direktiva 75/117 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z uporabo načela enakega plačila za moške
in ženske ne nasprotujeta temu, da se pri izračunu odpravnine na podlagi delovne dobe na delovnem mestu upošteva tudi časa
trajanja vojaškega roka ali enakovrednega civilnega služenja, ki ga večinoma opravljajo moški, kar pa ne velja za obdobje
starševskega dopusta, ki ga najpogosteje izkoristijo ženske.
(Glej točko 65, izrek 2.)
SODBA SODIŠČA (veliki senat)
z dne 8. junija 2004(
*
)
„Načelo enakega plačila za moške in ženske – Pojem plačila – Upoštevanje obdobij služenja vojaške službe pri izračunu odpravnine – Možnost primerjave delavcev, ki služijo vojaški rok, in delavk, ki po izteku porodniškega dopusta izkoristijo starševski
dopust, katerega trajanje se ne upošteva pri izračunu odpravnine“
V zadevi C-220/02,
katere predmet je predlog za sprejem predhodne odločbe Oberster Gerichtshof (Avstrija), naslovljen na Sodišče, naj na podlagi
člena 234 ES v postopku
Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten
proti
Wirtschaftskammer Österreich
sprejme predhodno odločbo o razlagi člena 141 ES in člena 1 Direktive Sveta 75/117/EGS z dne 10. februarja 1975 o približevanju
zakonodaje držav članic v zvezi z uporabo načela enakega plačila za moške in ženske (UL L 45, str. 19),
SODIŠČE (veliki senat),
v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, J.-P. Puissochet (poročevalec) in J. N. Cunha Rodrigues,
predsedniki senatov, R. Schintgen, sodnik, F. Macken, sodnica, N. Colneric, sodnica, S. von Bahr, sodnik, in R. Silva de Lapuerta,
sodnica,
generalna pravobranilka: J. Kokott,
sodni tajnik: H. von Holstein, namestnik sodnega tajnika,
na podlagi pisnih stališč, ki so jih predložili:
–        za Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten, K. Mayr, Referent der Kammer für Arbeiter und
Angestellte für Oberösterreich,
–        za Wirtschaftskammer Österreich O. Körner, zastopnik,
–        za avstrijsko vlado C. Pesendorfer, zastopnik,
–        za Komisijo Evropskih skupnosti N. Yerellin in H. Kreppel, zastopnika,
na podlagi poročila za obravnavo,
na podlagi ustnih navedb Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten, ki jo je zastopal K. Mayr,
Wirtschaftskammer Österreich, ki jo je zastopal O. Körner, avstrijske vlade, ki jo je zastopal G. Hesse, zastopnik, in Komisije,
ki jo je zastopal H. Kreppel, na obravnavi dne 3. februarja 2004,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke dne 12. februarja 2004
izreka naslednjo
Sodbo
Oberster Gerichtshof je s sklepom z dne 22. maja 2002, ki ga je Sodišče prejelo 14. junija 2002, v skladu s členom 234 ES
Sodišču predložilo v predhodno odločanje tri vprašanja o razlagi člena 141 ES in člena 1 Direktive Sveta 75/117/EGS z dne
10. februarja 1975 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z uporabo načela enakega plačila za moške in ženske (UL
L 45, str. 19).
Vprašanja so bila postavljena v okviru postopka, ki poteka med Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten
(v nadaljevanju: Gewerkschaftsbund), sindikatom zaposlenih v zasebnem sektorju, in Wirtschaftskammer Österreich, gospodarsko
zbornico Avstrije, v zvezi z zahtevo po enakih odpravninah za delavce in delavke.

Pravni okvir

Pravo Skupnosti
Člen 141(1) in (2) ES določa:
„1. Vsaka država članica zagotovi uporabo načela enakega plačila za enako delo ali delo enake vrednosti za moške in ženske.
2.      V tem členu ‚plačilo‘ pomeni običajno osnovno ali minimalno mezdo ali plačo ter kakršne koli druge prejemke v denarju ali
v naravi, ki jih delavec prejme iz naslova zaposlitve neposredno ali posredno od svojega delodajalca.“
Člen 1 Direktive 75/117 določa:
„Načelo enakega plačila za moške in ženske, poudarjeno v členu 119 Pogodbe (zdaj člen 141 ES) (v nadaljevanju: načelo enakega
plačila), pomeni, da je treba za enako delo ali za delo, ki se mu pripisuje enaka vrednost, odpraviti vsakršno diskriminacijo
na podlagi spola glede na vse vidike in pogoje plačila.
Zlasti tam, kjer se za določanje plačila uporablja sistem razvrščanja delovnih mest, mora ta sistem temeljiti na enakih merilih
za moške in ženske in mora biti oblikovan tako, da izključuje vsakršno diskriminacijo na podlagi spola.“

Nacionalna zakonodaja
Iz predložitvenega sklepa izhaja, da je treba upoštevati naslednjo nacionalno zakonodajo.
Upoštevanje obdobij dopusta zaradi nosečnosti ali poroda pri izračunu odpravnine
Na podlagi določb člena 23 Angestelltengesetz (zakon o nameščencih, BGB1. 1921/292, spremenjen z BGB1-I, 2002/100, v nadaljevanju:
AngG), ki se v skladu s členom 2(1) Arbeiter-Abfertigungsgesetz (zakon o odpravninah delavcem) uporablja tudi za manualne
delavce, imajo delavci pod določenimi pogoji pravico do odpravnine. Znesek tega prejemka je odvisen predvsem od delovne dobe
delavca na delovnem mestu.
Na podlagi člena 3(1) Mutterschutzgesetz 1979 (zakon o varstvu materinstva, BGBl. 1979/221, spremenjen z BGB1-I, 2002/100,
v nadaljevanju: MSchG) noseče ženske zadnjih osem tednov pred predvidenim datumom poroda ne smejo delati. Iz člena 3(3) MSchG
prav tako izhaja, da poleg prepovedi dela v navedenih osmih tednih prepoved dela velja za noseče ženske tudi takrat, če bi
opravljanje dela ogrožalo življenje ali zdravje matere ali otroka.
Člen 5(1) MSchG določa, da ženske osem tednov po porodu ne smejo delati. Ob prezgodnjem rojstvu, mnogoplodnem rojstvu ali
porodu s carskim rezom je to obdobje najmanj dvanajst tednov.
Oberster Gerichtshof je v zadevi 9 ObA 1999/00f razsodilo, da je treba obdobja navedenih prepovedi dela upoštevati pri izračunu
delovne dobe na delovnem mestu za namene izračuna zneska odpravnine. Sodišče je svojo odločitev utemeljilo zlasti s tem, da
v zakonodaji ni določb, ki bi temu nasprotovale.
Po izteku teh obdobij ima zaposlena delavka na podlagi člena 15(1) MSchG, na svojo zahtevo, pravico do neplačanega dopusta
do drugega leta starosti otroka pod pogojem, da živi z otrokom v skupnem gospodinjstvu. V skladu s členom 15(2) MSchG mora
tak starševski dopust trajati najmanj tri mesece. Med tem dopustom pogodbe o zaposlitvi ni mogoče odpovedati in delavke ni
mogoče odpustiti. Na podlagi člena 15(4) delavka uživa enako varstvo še štiri tedne po koncu navedenega dopusta.
Na podlagi člena 15f(1) MSchG, „[r]azen če ni določeno drugače, se za določanje pravic, ki so odvisne od delovne dobe zaposlene
delavke, obdobje [starševskega] dopusta ne upošteva“.
Upoštevanje obdobja služenja vojaškega roka pri izračunu odpravnine
Na podlagi člena 8 Arbeitsplatz-Sicherungsgesetz (zakon o varstvu delovnih mest, BGB1., 1991/683, spremenjen z BGB1-I 1998/30,
v nadaljevanju: APSG), „če so pravice delavca odvisne od delovne dobe, je treba obdobja:
1.      služenja vojaškega roka iz člena 27(1), točke od 1 do 4 in od 6 do 8, Wehrgesetz (zakon o obrambi, zdaj člen 19(1), točke
od 1 do 4 in od 6 do 8, Wehrgesetz 2001),
2.      pogodbene vojaške službe iz člena 27(1), točka 5, Wehrgesetz (zdaj člen 19(1), točka 5, Wehrgesetz 2001), vendar največ 12
mesecev,
3.      vojaškega izobraževanja za ženske in
4.      civilnega služenja,
v katerih delovno razmerje ni prenehalo, upoštevati pri izračunu delovne dobe“.
Člen 12 APSG določa za zadevne delavce v navedenih obdobjih posebno varstvo pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi ali odpuščanjem.
Navedeno varstvo začne teči od trenutka, ko delavec prejme obvestilo o pozivu za služenje vojaškega roka, za vojaško usposabljanje
za ženske ali civilno služenje, in traja še en mesec po koncu služenja v skladu s členom 13(1), točka 3, APSG.
V skladu s členom 20(1) Wehrgesetz morajo vsi vpoklicani odslužiti šestmesečni vojaški rok. Če je to iz vojaških razlogov
potrebno, je vpoklicane mogoče zadržati za dodatno obdobje, ki ustreza zadevnim vojaškim razlogom, vendar celotno trajanje
ne sme biti daljše od osmih mesecev.
Navedenemu obdobju služenja je treba prišteti obdobja vojaških vaj, ki se jih morajo vojaški obvezniki udeležiti zaradi ohranjanja
ravni pripravljenosti za aktivne dolžnosti v skladu s členom 19(1), točka 2, Wehrgesetz 2001. Dolžina trajanja navedenih vaj
je odvisna od vojaških potreb in navadno ne sme biti daljša od petnajst dni letno.
Prav tako je na podlagi tega mogoče upoštevati druga obdobja, kot na primer poveljniško usposabljanje na podlagi člena 19(1),
točka 3, Wehrgesetz 2001. Udeležba pri navedenih izobraževanjih je prostovoljna oziroma na poziv, kadar to zahtevajo vojaške
potrebe. Poveljniško usposabljanje je namenjeno usposabljanju oseb, ki imajo poveljniške položaje, ter ohranjanju in poglabljanju
pridobljenih znanj. Navedeno usposabljanje je za oficirje v skladu s členom 21(1), točka 1, obvezno v 90 dneh ter v 60 dneh
za druge poveljniške naloge. Prav tako se je mogoče prostovoljno udeležiti navedenih usposabljanj, in sicer za obdobje, ki
ni daljše kot dvakratno običajno skupno obdobje.
Iz člena 23(1) Wehrgesetz 2001 med drugim izhaja, da se vojaške obveznike, ki so v celoti odslužili vojaški rok v osmih mesecih,
če so se prostovoljno javili in so za to podani vojaški razlogi, lahko vpokliče v vojaško službo kot „pogodbene vojake“ za
obdobje, ki lahko skupaj traja največ šest mesecev. Pod določenimi pogoji je mogoče pogodbo podaljšati za štiri mesece.
V skladu s členom 37(1) Wehrgesetz 2001 lahko tudi ženske prostovoljno in odvisno od obstoječih vojaških potreb opravijo vojaško
izobraževanje („Ausbildungsdienst“) iz člena 8, točka 3, APSG v dvanajstih mesecih. je Izobraževanje mogoče podaljšati za
največ šest mesecev, če je to potrebno zaradi nujnih vojaških razlogov. Člen 37(4) določa, da se členi od 3 do 9 MSchG o varstvu
nosečih žensk in žensk, ki dojijo, uporablja za ženske, ki so na vojaškem izobraževanju.
Na podlagi člena 2(1) Zivildienstgesetz (zakon o civilnem služenju z ustavnopravno močjo) iz leta 1986 opravljajo civilno
službo vojaški obvezniki, za katere je bilo ugotovljeno, da so sposobni za služenje vojaškega roka, vendar so izjavili, da
ne želijo služiti vojaškega roka, zato ker - razen v samoobrambi ali ponujanju pomoči drugemu - zaradi ugovora vesti nasprotujejo
uporabi oborožene sile proti ljudem. Čas civilnega služenja se upošteva pri izračunu delovne dobe na prejšnjem delovnem mestu
enako kot služenje vojaškega roka.
Dodati je treba, da nacionalna zakonodaja določa tudi druge vrste odsotnosti, katerih trajanje je treba upoštevati pri izračunu
odpravnine. Za tak primer gre med drugim pri dopustu za usposabljanje predstavnikov zaposlenih na podlagi člena 119(1) Arbeitsverfassungsgesetz
(zvezni zakon o delovnih razmerjih in razmerjih med delodajalci in delojemalci v podjetjih, v nadaljevanju: ArbVG) za člane
sveta delavcev.
Obdobja drugih vrst odsotnosti se, nasprotno, ne upoštevajo. Za tak primer gre pri dopustih za izobraževanje na podlagi dogovora
med delodajalcem in zaposlenim na podlagi člena 11(1) Arbeitsvertragsrechts – Anpassungsgesetz (zakon o prilagoditvah zakonodaje
na področju pogodb o zaposlitvi, v nadaljevanju: AVRAG) ali na primer pri neplačanem čakanju na zaposlitev, ki je dogovorjen
med delodajalcem in delavcem, med katerim ta prejema nadomestilo za brezposelnost oziroma je upravičen do storitev služb,
ki so odgovorne za trg delovne sile v skladu s členom 12 AVRAG.

Postopek v glavni stvari
Gewerkschaftsbund, ki je tožeča stranka v postopku v glavni stvari, je vložil tožbo pred Oberster Gerichtshof za ugotovitev,
da je treba prvi starševski dopust delavcev v delovnem razmerju pri izračunu odpravnine upoštevati kot delovno dobo na delovnem
mestu, in sicer za obdobje osmih mesecev, tako kot to velja za služenje vojaškega roka ali civilno služenje.
Gewerkschaftsbund meni, da dejstvo, da se na podlagi člena 15f(1) MSchG čas starševskega dopusta - za razliko od služenja
vojaškega roka ali civilne službe - ne upošteva pri izračunu odpravnine iz člena 23 AngG, pomeni posredno diskriminacijo,
ki jo prepoveduje člen 141 ES.
Delavci na starševskem dopustu naj bi bili v 98,253 % primerov ženske in v 1,747 % primerov moški. Samo manjši del kolektivnih
pogodb določa, da se navedena obdobja starševskega dopusta upoštevajo pri izračunu delovne dobe na delovnem mestu.
Po drugi strani se čas služenja vojaškega roka, ki je za moške obvezen, ali nadomestne civilne službe v celoti upošteva pri
izračunu pravic na podlagi delovne dobe. Navedeno služenje se nanaša izključno na moške. Leta 2000 naj bi na primer samo približno
sto žensk opravilo vojaško izobraževanje, ki je pridržano za ženske.
Gewerkschaftsbund iz navedenega zaključuje, da razlika v obravnavanju delavcev, večinoma žensk, ki izkoristijo starševski
dopust, in delavcev, večinoma moških, ki služijo vojaški rok ali opravijo civilno služenje, pomeni posredno diskriminacijo.
Oberster Gerichtshof navaja, da zakon praviloma izključuje upoštevanje neplačanega dopusta pri izračunu odpravnine, kadar
gre za dopust na pobudo delavca, razen če so razlogi, zaradi katerih delavec predlaga dopust, tako resni, da mu dovoljujejo
enostransko odpoved delovnega razmerja, pri čemer delavec obdrži pravico do odpravnine v skladu s pogoji, ki so določeni z
nacionalnim pravom.
Predložitveno sodišče navaja, da je Sodišče o odločitvi delavke, da sama skrbi za svojega otroka po izteku šestnajstega tedna
porodniškega dopusta, že odločilo s sodbo z dne 14. septembra 1999 v zadevi Gruber (C-249/97, Recueil, str. I-5295, točka
32 in naslednje), da se resni razlogi, ki jih določata člena 26 AngG in 82a Gewerbeordnung 1859 (v nadaljevanju: GewO 1895)
in ki vodijo v predčasno razvezo delovnega razmerja s strani delavca, razlikujejo od potrebe po stalni skrbi za svojega otroka.
Sodišče naj bi opredelilo, da ne gre za razlog, ki bi bil povezan z delovnimi razmerami v podjetju ali z ravnanjem delodajalca,
in da zaradi navedenega razloga nadaljevanje dela ni nemogoče.
Oberster Gerichtshof iz tega zaključuje, da je treba primerjati skupino staršev, ki so v svojem interesu in po svoji volji
vzeli dodaten dopust za nego in varstvo svojega otroka, z delavci, ki so se odločili, da prenehajo delo za daljše obdobje,
ker so vzeli dopust iz drugih osebnih razlogov, ki jim sicer ne preprečujejo opravljanja dela, na primer zaradi nege bolnega
sorodnika.
Predložitveno sodišče meni, da dejstva, da zakonodajalec ugodneje obravnava starše s tem, da jim daje možnost, da enostransko
vzamejo dopust za vzgojo in jim tako ni treba odpovedati delovnega razmerja, in jim poleg tega priznava posebno varstvo pred
odpuščanjem, ni mogoče šteti za diskriminacijo v škodo delavk.
Oberster Gerichtshof vendarle ugotavlja, da se je tožeča stranka v postopku v glavni stvari oddaljila od navedenega razlogovanja
s tem, da analizira diskriminacijo, ki naj bi izhajala iz primerjave med skupino oseb med starševskem dopustom, katerih obdobja,
ko ne delajo, se ne upoštevajo pri izračunu odpravnine, in skupino oseb, katerih obdobja služenja vojaškega roka ali civilnega
služenja se, nasprotno, upoštevajo pri navedenem izračunu.

Vprašanja za predhodno odločanje
Ker je Oberster Gerichtshof menilo, da je v navedenih okoliščinah rešitev v zadevi, v kateri odloča, odvisna od razlage zadevnih
določb prava Skupnosti, je prekinilo odločanje in postavilo Sodišču naslednja vprašanja za predhodno odločanje:
„1. Ali je treba pojem plačila iz člena 141 ES in člena 1 Direktive 75/117 […] razlagati tako, da se nanaša tudi na splošno
veljavne zakonske določbe iz člena 8 APSG, na podlagi katerih se iz razlogov splošnega interesa obdobja službovanja, opravljena
v določenih sektorjih, ki jih njihovo besedilo opredeljuje, in ustrezajo opravljanju nalog javnih služb, med trajanjem katerih
navadno ni mogoče zasebno delati, treba upoštevati pri določitvi pravic, ki jih določa delovna zakonodaja in se izračunajo
glede na dolžino delovnega razmerja zasebnega prava?
2.      Ali je treba člen 141 ES in člen 1 Direktive 75/117 […] razlagati tako, da je treba z vidika enakega plačila v okviru plačilnega
sistema, ki delavcem daje – predvsem iz razloga zvestobe podjetju v preteklosti in z namenom zagotoviti prehod v novo zaposlitev
– ob dejanski prekinitvi delovnega razmerja, ki je ne povzroči delavec, z izjemo hude kršitve, oziroma razlogi zanjo niso
na strani delavca, odpravnino, ki je odvisna od dolžine delovnega razmerja, različna obdobja, ki ustrezajo navedenemu obdobju,
ki so avtonomna in dovoljujejo neupoštevanje obdobij neplačanega dopusta, kadar je dopust izkoriščan iz razlogov v interesu
delavca in na njegovo pobudo, pa navedeni razlogi ne pomenijo razloga, ki bi delavcu dovoljeval, da sam prekine delovno razmerje
in pri tem ohrani pravico do odpravnine, skupino delavk ali delavcev iz člena 8 APSG (skupina A) lahko primerjamo s skupino
delavk, ki na podlagi člena 15 Mutterschutzgesetz po izteku porodniškega dopusta, katerega trajanje je navadno šestnajst tednov,
vzamejo starševski dopust za skrb za svojega otroka (‚dopust za vzgojo‘), kar povzroči izgubo rednih prejemkov, do najpozneje
doseženega drugega leta starosti otroka (skupina B)?
3.      Ali je treba člen 141 ES in člen 1 Direktive 75/117 […] razlagati tako, da razlike med skupinama delavk in delavcev, ki so
opredeljene v drugem vprašanju in ki so v bistvu v tem, da pri skupini A, v kateri so ‚osebe, ki služijo vojaški rok‘,
–        ‚začetek vojaške službe‘ navadno pomeni dolžnost, tudi v primeru prostovoljnega služenja,
–        je služenje odvisno od splošnega interesa in
–        običajno ni mogoče, da bi delavec še naprej delal na podlagi zasebnopravnega delovnega razmerja - čeprav gre za drugo delovno
razmerje,
medtem ko so v skupini B delavci ali delavke na ‚starševskem dopustu‘,
–        katerim je v celoti prepuščena izbira, ali bodo v določenem delovnem razmerju izkoristili starševski dopust za skrb za svojega
otroka in
–        lahko med starševskim dopustom v omejenem obsegu, v času, ki jim preostane poleg časa, ki ga namenijo otroku, nadaljujejo
dejavnost na podlagi zasebnopravnega delovnega razmerja,
–        zadoščajo za objektivno utemeljitev, da se zadevna obdobja pri izračunu pravic, ki so odvisne od delovne dobe, različno upoštevajo?“

Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem sprašuje, ali je ugodnost, da se osebam, ki služijo vojaški rok ali nadomestno obvezno
civilno služenje, ki ga je mogoče prostovoljno podaljšati, pri izračunu odpravnine, do katere bi bili lahko naknadno upravičeni,
upošteva trajanje navedenih obdobij, treba razumeti tako, da pomeni element plačila v smislu člena 141 ES.

Stališča, predložena Sodišču
Gewerkschaftsbund, avstrijska vlada in Komisija Evropskih skupnosti menijo, da je treba povečanje odpravnine, tako kot izhaja
iz člena 8 APSG, v korist oseb, ki služijo vojaški rok ali z njim izenačeno službo, tako kot odpravnino samo (glej zgoraj
navedeno sodbo v zadevi Gruber, točka 22, in sodbo z dne 17. januarja 2000 v zadevi Graf, C-190/98, Recueil, str. I-493, točka
14) razumeti tako, da pomeni element plačila.
Nasprotno Wirtschaftskammer Österreich meni, da obveznost zasebnega delodajalca, da pri izračunu odpravnine upošteva obdobja
prekinitve delovnega razmerja, ne spada v pojem plačila v smislu člena 141 ES oziroma v smislu Direktive 75/117.

Presoja Sodišča
Med strankami v postopku v glavni stvari, avstrijsko vlado in Komisijo ni sporno, da se postopek v glavni stvari nanaša na
čas trajanja delovnega razmerja pri delodajalcu in da je treba ta čas upoštevati pri izračunu zneska odpravnine, ta pa spada
v pojem plačila (glej v tem smislu že citirano sodbo v zadevi Gruber, točka 22).
Okoliščina, da se to trajanje lahko podaljša v smislu zakonske določbe, ki upošteva služenje vojaškega roka ali civilno služenje
v javnem interesu, kar pa ni povezano z zaposlitvijo, na podlagi katere se odpravnina prizna, ne vpliva na prejem tega plačila.
Ker ureditev odpravnin spada na področje uporabe člena 141 ES, je mogoče posamezne primere, ki se nanašajo na različne delavce,
v smislu te ureditve, analizirati na podlagi določb tega člena.
Odgovor na prvo postavljeno vprašanje je, da je treba ugodnost, da se osebam, ki služijo vojaški rok ali nadomestno obvezno
civilno služenje, ki ga je mogoče prostovoljno podaljšati, pri izračunu odpravnine, do katere bi bili lahko naknadno upravičeni,
upošteva trajanje navedenih obdobij, razumeti tako, da to pomeni element plačila v smislu člena 141 ES.

Drugo in tretje vprašanje
Z drugim in tretjim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali člen 141 ES in Direktiva 75/117 nasprotujeta temu, da se
pri izračunu odpravnine iz naslova delovne dobe na delovnem mestu upošteva služenje vojaškega roka ali z njim izenačeno civilno
služenje, ki ga večinoma opravljajo moški, na pa tudi obdobje starševskega dopusta, ki ga najpogosteje izkoristijo ženske.

Stališča, predložena Sodišču
Gewerkschaftsbund navaja, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso Oberster Gerichtshof neplačana obdobja praviloma treba upoštevati
pri izračunu zneska odpravnine, vse dokler delovno razmerje traja.
Tožeča stranka v postopku v glavni stvari meni, da pravzaprav ni prave razlike med skupino A, v kateri so delavci na služenju
vojaškega ali civilnega roka, in skupino B, v kateri so delavci na starševskem dopustu, opredeljenima v drugem in tretjem
vprašanju za predhodno odločanje.
Torej ne bi bilo pravilno, če bi rekli, da je razlika med vojaškim rokom, katerega služenje pomeni dolžnost v splošnem interesu,
in starševskim dopustom, ki pomeni „željo, da še naprej sam skrbiš za svojega otroka“ v tem, da zadnji pomeni prostovoljno
odločitev, ki je torej izključno odvisna od zasebnega interesa zadevne osebe.
Po eni strani je mogoče vojaško službo podaljšati za obdobja prostovoljnega služenja. Po drugi strani je starševski dopust
za ženske, kadar so mesta v organiziranem varstvu redka, nuja; za moške je tak dopust manj privlačen, neizpolnjevanje dolžnosti
varstva in vzgoje otrok pa je kazensko sankcionirano.
Po mnenju tožeče stranke sta skupini v enakem položaju glede možnosti za delo v zadevnem obdobju.
Gewerkschaftsbund na tej podlagi zaključuje, da je z vidika enakega plačila v smislu člena 141 ES ali člena 1 Direktive 75/117
skupina delavcev iz člena 8 APSG primerljiva s skupino delavk iz člena 15 MSchG in da je torej mogoče zaključiti, da je druga
skupina neupravičeno diskriminirana v primerjavi s prvo.
Po mnenju Wirtschaftskammer Österreich ni mogoče primerjati skupine A, v kateri so delavci na služenju vojaškega roka, in
skupine B, v kateri so delavci na starševskem dopustu, ker so cilji, ki jih je zasledoval zakonodajalec, različni pri predpisih,
ki se nanašajo na vsako od teh dveh skupin, kar pomeni da njunih položajev ni mogoče imeti za primerljiva.
Oberster Gerichtshof naj bi v predložitvenem sklepu navajalo, da avstrijska ureditev pravice do odpravnine dovoljuje, da se
trajanje starševskega dopusta ne upošteva, zato ker je dopust izkoriščan v interesu delavca in na njegovo pobudo.
Po drugi strani se interesov delavca pri obveznem služenju iz člena 8 APSG ne upošteva. Glede prostovoljnega služenja, katerega
del je tudi vojaško izobraževanje za ženske, so vojaške potrebe države edino merilo, ki ga narekuje. V takem primeru prekinitev
pogodbe o zaposlitvi koristi interesom, ki so splošni in predvsem vojaški.
V navedenih pogojih je različno obravnavanje skupine A in B v skladu s členom 141 ES in členom 1 Direktive 75/117.
Wirtschaftskammer Österreich dodaja, da je glavni razlog, zaradi katerega skupin A in B ni mogoče primerjati, povezan z dejstvom,
da se oseb, ki služijo vojaški rok, ne obravnava enako, kar je neposredno vezano na njihov spol. Navedena neenakost se kaže
v tem, da so te osebe med trajanjem vojaškega roka ali civilnega služenja, izključene, ne samo od dostopa do zaposlitve, temveč
tudi od poklicnega usposabljanja in napredovanja, kar jih postavlja v slabši položaj od žensk. Združljivost ugodnosti, dodeljenih
moškim za izravnavo te neenakosti s pravom Skupnosti, je bila sprejeta v sodbah z dne 7. decembra 2000 v zadevi Schnorbus
(C-79/99, Recueil, str. I-10997) in z dne 11. marca 2003 v zadevi Dory (C-186/01, Recueil, str. I-2479).
Tudi avstrijska vlada meni, da delavke, ki izkoristijo starševski dopust v skladu s MSchG, in osebe, ki služijo vojaški rok,
niso v primerljivem položaju.
Meni, da je z objektivnim razlogi mogoče razložiti, zakaj se obdobja, v katerih so obveznosti iz pogodbe o zaposlitvi začasno
prenehale, ne upoštevajo enako pri izračunu odpravnine, in da ta razlika ne pomeni diskriminacije na podlagi spola, ki jo
člen 141 ES prepoveduje.
Komisija meni, da ni treba primerjati obeh ureditev odpravnin, ki so analizirane zgoraj. Navaja, da hoče Oberster Gerichtshof
samo izvedeti, ali je treba člen 141 ES in člen 1 Direktive 75/117 razlagati tako, da z vidika posredne diskriminacije nasprotujeta
nacionalnemu pravilu, kot je določeno v členu 15f MSchG.
Po mnenju Komisije bi bilo mogoče ugotoviti tudi neposredno diskriminacijo na podlagi spola, saj gre v postopku v glavni stvari
za neupoštevanje dopusta, ki se dejansko nanaša samo na delavke, saj izključitev, ki izhaja iz člena 15f(1) MSchG, zadeva
samo ženske. Komisija vseeno sprejema razlogovanje predložitvenega sodišča in zadevo obravnava z vidika obstoja posredne diskriminacije.
Komisija v zvezi z natančnimi vprašanji predložitvenega sodišča meni, da vprašanje posredne diskriminacije, izhajajoče iz
različnih ureditev starševskega dopusta in obdobja služenja vojaškega ali civilnega roka v zvezi z odpravninami, lahko ostane
odprto. Primerjava med tema ureditvama po eni strani ne prinaša nič novega glede diskriminacije, ugotovljene že na podlagi
restriktivne ureditve člena 15f MSchG, in po drugi strani ne bi pokazala objektivnega in z diskriminacijo na podlagi spola
nepovezanega razloga, ki bi to diskriminacijo lahko utemeljil.
Komisija v vsakem primeru meni, da ni objektivnega dejavnika, ki ne bi pomenil diskriminacije na podlagi spola in bi lahko
opravičil neenako obravnavanje žensk, v členu 15f MSchG.

Presoja Sodišča
Neposredna diskriminacija, ki jo navaja Komisija, naj bi izhajala iz dejstva, da se člen 15f(1) MSchG, ki določa, da se obdobja
starševskega dopusta ne upoštevajo, v ničemer ne sklicuje na delavce moškega spola. Vseeno nobena izmed strank v postopku
v glavni stvari – niti države članice, ki so predložile stališča, niti Komisija – ne izpodbija, da veljavna zakonodaja zadostuje
za zagotavljanje enakega obravnavanja za starševske dopuste, ki jih izkoristijo moški in ženske.
Glede vprašanja predložitvenega sodišča, ki se nanaša na razliko v obravnavanju glede odpravnine med delavci, ki izkoristijo
starševski dopust, in tistimi, ki služijo vojaški rok ali civilno služijo, je treba spomniti, da načelo enakega plačila iz
člena 141 ES in Direktive 75/117, tako kot načelo nediskriminacije, katerega poseben izraz je, predvideva, da so delavci in
delavke, ki so do njih upravičeni, v primerljivih položajih (glej sodbi z dne 16. septembra 1999 v zadevi Abdoulaye in drugi,
C-218/98, Recueil, str. I-5723, točka 16, in z dne 29. novembra 2001 v zadevi Griesmar, C-366/99, Recueil, str. I-9383, točka
16).
V obravnavani zadevi je starševski dopust tisti dopust, ki ga delavec prostovoljno izkoristi za vzgojo svojega otroka. Njegove
prostovoljne narave ne spremeni dejstvo, da je težko najti primerno obliko varstva za zelo majhnega otroka, kakor koli je
to vredno obžalovanja. Ta dopust nima enakega namena kot porodniški dopust – ureja ga druga zakonodaja in ga je mogoče izkoristiti
tudi v drugih obdobjih, ne samo v obdobju, ki sledi porodniškemu dopustu.
Nasprotno služenje vojaškega roka pomeni izpolnjevanje državljanske dolžnosti, ki jo določa zakon, in se ne podreja posebnemu
interesu delavca. Omejitev delovnega razmerja, ki je določena v javnem interesu, je splošna ne glede na velikost podjetja
ali delovno dobo delavca v njem.
V okviru vojaške službe je vpoklicani na voljo oboroženim silam za obdobje, ki si ga ne more izbrati. Posebnost dolžnosti
nacionalnega služenja je Sodišče med drugim pripeljala do sklepa, da pravo Skupnosti ne nasprotuje temu, da je v državi članici
dolžnost omejena na moške (zgoraj navedena sodba Dory).
Okoliščina, da je to služenje mogoče prostovoljno podaljšati, ne spremeni njegove narave in ne spremeni njegove vsebine. Tudi
če je podaljšanje vojaškega roka prostovoljno, to podaljšanje vseeno narekuje zagotavljanje javnih potreb na podlagi APSG,
ki možnost podaljšanja podreja nujnim vojaškim razlogom (členi 8 APSG, 19, 20, 23 in 37 Wehrgesetz).
V vsakem od teh primerov je do prekinitve pogodbe o zaposlitvi prišlo iz posebnih razlogov, natančneje, zaradi interesa delavca
in njegove družine v primeru starševskega dopusta in interesa nacionalne skupnosti v primeru vojaškega roka. Ker so ti razlogi
različne narave, delavci, na katere se ti nanašajo, niso v primerljivem položaju.
Na podlagi navedenega je treba na drugo in tretje vprašanje odgovoriti, da člen 141 ES in Direktiva 75/117 ne nasprotujeta
temu, da se pri izračunu odpravnine na podlagi delovne dobe na delovnem mestu, upošteva tudi čas trajanja vojaškega roka ali
enakovrednega civilnega služenja, ki ga večinoma opravljajo moški, kar pa ne velja za obdobje starševskega dopusta, ki ga
najpogosteje izkoristijo ženske.

Stroški
Stroški avstrijske vlade in Komisije, ki sta Sodišču predložili svoja stališča, se ne povrnejo. Ker je ta postopek za stranke
v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred nacionalnim sodiščem, to odloči o stroških.
Iz teh razlogov je
SODIŠČE (veliki senat)
v odgovor na vprašanja, ki jih je Oberster Gerichtshof predložilo s sklepom z dne 22. maja 2002, razsodilo:
1)
Ugodnost, da se osebam, ki služijo vojaški rok ali nadomestno obvezno civilno služenje, ki ga je mogoče prostovoljno podaljšati,
pri izračunu odpravnine, do katere bi bili lahko naknadno upravičeni, upošteva trajanje navedenih obdobij, je treba razumeti
tako, da to pomeni element plačila v smislu člena 141 ES.
2)
Člen 141 ES in Direktiva Sveta 75/117/EGS z dne 10. februarja 1975 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z uporabo
načela enakega plačila za moške in ženske ne nasprotujeta temu, da se pri izračunu odpravnine na podlagi delovne dobe na delovnem
mestu upošteva tudi čas trajanja vojaškega roka ali enakovrednega civilnega služenja, ki ga večinoma opravljajo moški, kar
pa ne velja za obdobje starševskega dopusta, ki ga najpogosteje izkoristijo ženske.
Skouris
Jann
Timmermans
Cunha Rodrigues
Rosas
Puissochet
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, dne 8. junija 2004.
Sodni tajnik

Predsednik
R. Grass

V. Skouris
*
Jezik postopka: nemščina.