CELEX: 62003CJ0084
Tagállami kötelezettségszegés
93/36/EGK és 93/37/EGK irányelvek
Közbeszerzés
Árubeszerzésre és építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai
Alkalmazási kör
Ajánlatkérő fogalma
Közigazgatási szervek közötti együttműködési megállapodások
Beszerzés fogalma
Tárgyalásos eljárás alkalmazása az irányelvben elő nem írt eseteken

1       Keresetlevelében az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Spanyol Királyság, mivel
nem megfelelően ültette át belső jogrendjébe az árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak
összehangolásáról szóló, 1993. június 14‑i 93/36/EGK tanácsi irányelvet (HL L 199., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet,
2. kötet, 110. o.) és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról
szóló, 1993. június 14‑i 93/37/EGK tanácsi irányelvet (HL L 199., 54. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet,
163. o.), és különösen,
–       mivel kizárta a 2000. június 16‑i Ley de Contratos de las Administraciones Públicasnak (a közigazgatás közbeszerzéseire vonatkozó
törvény) a 2000. június 16‑i 2/2000 Real Decreto Legislativo (BOE n° 148., 2000. június 21., 21775. o., a továbbiakban: a
kodifikált törvény) által jóváhagyott egységes szerkezetbe foglalt változata hatálya alól a kodifikált törvény 1. cikkének
(3) bekezdésében azon magánjogi jogalanyokat, amelyek megfelelnek a két irányelv 1. cikke b) pontja második albekezdésének
első, második és harmadik franciabekezdésében felsorolt feltételeknek,
–       mivel 3. cikke (1) bekezdésének c) pontjában teljesen kizárta a kodifikált törvény hatálya alól a közigazgatási szervek között
létrejött együttműködési megállapodásokat, amelyek a fent említett irányelvek értelmében közbeszerzésnek minősülnek, és
–       mivel lehetővé tette a kodifikált törvény 141. cikkének a) pontjában és 182. cikkének a) és g) pontjában a tárgyalásos eljárás
alkalmazását az említett irányelvekben nem említett két esetben,
nem teljesítette az EK‑Szerződés és az ezen irányelvek rendelkezéseiből eredő kötelezettségeit.

Jogi háttér

A közösségi szabályozás
2       A 93/37 irányelv 1. cikkének b) pontja szerint
„»ajánlatkérő«: az állam, a területi vagy a települési önkormányzat, a közjogi intézmények, egy vagy több ilyen szerv, illetőleg
közjogi intézmény által létrehozott társulás;
»közjogi intézmény« minden olyan intézmény,
–       amely kifejezetten közfeladat ellátására jött létre, és amely nem ipari vagy kereskedelmi jellegű, továbbá
–       amely jogi személyiséggel rendelkezik, valamint
–       amelyet többségi részben az állam, vagy a területi vagy a települési önkormányzat, vagy egyéb közjogi intézmény finanszíroz;
vagy amelynek irányítása ezen intézmények felügyelete alatt áll; vagy amelynek olyan ügyviteli testülete, igazgatósága vagy
felügyelőbizottsága van, amely tagjainak több mint a felét az állam, a területi vagy a települési önkormányzat, vagy egyéb
közjogi intézmény nevezi ki.
[...]”.
3       A 93/36 irányelv 1. cikke b) pontjának rendelkezései lényegében azonosak a fentiekkel.
4       A 93/36 irányelv 6. cikkének (2)–(4) bekezdése értelmében:
„(2)      Az ajánlatkérő árubeszerzésre irányuló szerződéseit tárgyalásos eljárás útján ítélheti oda a nyílt vagy meghívásos eljárásra
beadott érvénytelen ajánlatok esetében, illetve a IV. címben foglaltakkal összhangban lévő nemzeti rendelkezések szerint elfogadhatatlan
ajánlatok esetében, annyiban, amennyiben a szerződés eredeti feltételei lényegesen nem változnak meg. Az ajánlatkérő az említett
esetekben hirdetményt tesz közzé, kivéve, ha az említett tárgyalásos eljárásba mindazokat a vállalkozásokat bevonja, amelyek
teljesítik a 20–24. cikk feltételeit, és amelyek az előző nyílt vagy meghívásos eljárás során az ajánlattételi eljárás alaki
követelményeinek megfelelően nyújtottak be ajánlatot.
(3)      Az ajánlatkérő a következő esetekben tárgyalásos eljárással, hirdetmény előzetes közzététele nélkül ítélheti oda árubeszerzésre
irányuló szerződéseit:
a)      ha nem érkeznek be ajánlatok vagy megfelelő ajánlatok egy nyílt vagy meghívásos eljárásra, amennyiben a szerződés eredeti
feltételei lényegesen nem változnak meg, és feltéve, hogy erről a Bizottságot jelentésben tájékoztatja;
b)      ha az adott termékeket kizárólag kutatási, kísérleti, tanulmányi vagy fejlesztési célból állítják elő, ez a rendelkezés azonban
nem terjed ki a termék piacképességét megalapozó, valamint a kutatási és fejlesztési költségek fedezését szolgáló előállításra;
c)      ha az árubeszerzés tárgyát képező termékeket műszaki vagy művészi jellegük következtében, vagy a kizárólagos jogok védelmével
kapcsolatos okból csak egy meghatározott szállító gyárthatja vagy szállíthatja le;
d)      amennyiben feltétlenül szükséges, akkor, ha az érintett ajánlatkérő által előre nem látható események által előidézett rendkívüli
sürgősségi okból a 2. cikkben említett nyílt, meghívásos vagy tárgyalásos eljárásra megállapított határidőt nem lehet betartani.
A rendkívüli sürgősséget indokoló körülményeket nem idézheti elő az ajánlatkérő;
e)      a korábbi nyertes ajánlattevő általi olyan kiegészítő szállítások esetén, amelyeknek célja vagy a szokásosan beszerzett áruk
vagy felszerelések részleges cseréje, vagy pedig a meglévő beszerzett áruk vagy felszerelések bővítése, amennyiben az ajánlattevő
személyének megváltozása miatt az ajánlatkérő arra kényszerülne, hogy olyan, eltérő műszaki tulajdonságokkal rendelkező anyagot
szerezzen be, amely a működésben és a fenntartásban összeférhetetlenséget vagy aránytalan műszaki nehézségeket okozna. Az
ilyen szerződések, illetve a megújítható szerződések tartama főszabályként nem haladhatja meg a három évet.
(4)      Minden egyéb esetben az ajánlatkérő az árubeszerzésre irányuló szerződéseit nyílt vagy meghívásos eljárás keretében ítéli
oda.”
5       A 93/37 irányelv 7. cikkének (3) és (4) bekezdése értelmében:
„(3)      Az ajánlatkérő hirdetmény előzetes közzététele nélkül, tárgyalásos eljárás útján ítélheti oda az építési beruházásra irányuló
közbeszerzési szerződéseket a következő esetekben:
a)      ha nem érkeznek be ajánlatok vagy megfelelő ajánlatok egy nyílt vagy meghívásos eljárásra, amennyiben a szerződés eredeti
feltételei lényegesen nem változnak meg, és feltéve, hogy erről a Bizottságot kérésére jelentésben tájékoztatják;
b)      ha az építési beruházási munkákat műszaki vagy művészi jellegük következtében vagy a kizárólagos jogok védelmével kapcsolatos
okból csak egy bizonyos vállalkozó végezheti;
c)      annyiban, amennyiben feltétlenül szükséges akkor, ha az ajánlatkérő által előre nem látható események által előidézett rendkívüli
sürgősségi okból a 2. cikkben említett nyílt, meghívásos vagy tárgyalásos eljárásra megállapított határidőt nem lehet betartani.
A rendkívüli sürgősséget indokoló körülményeket nem idézheti elő az ajánlatkérő;
d)      olyan kiegészítő építési munkák esetében, amelyek a legelőször elbírált beruházásban, illetve az elsőként megkötött szerződésben
nem szerepelnek, azonban előre nem látható körülmények miatt az azokban szereplő építmény kivitelezéséhez szükségessé váltak,
azzal a feltétellel, hogy azokat az ilyen építményt eredetileg kivitelező vállalkozónak ítélik oda,
–       amennyiben az ilyen kiegészítő munkákat az ajánlatkérő számára jelentős nehézségek nélkül nem lehet műszaki vagy gazdasági
szempontból elválasztani a fő szerződéstől, vagy
–       amennyiben az ilyen kiegészítő munkák, bár az eredeti szerződés teljesítésétől elkülöníthetőek, feltétlenül szükségesek annak
későbbi munkafázisaihoz.
A kiegészítő munkákra odaítélt szerződések összértéke azonban nem haladhatja meg a főszerződés értékének 50%-át;
e)      olyan új építési beruházási munkák esetében, amelyek megismétlik azokat a munkákat, amelyeket olyan vállalkozás végez, amelynek
az ajánlatkérő ezzel a céllal egy korábbi szerződést ítélt oda, feltéve, hogy az ilyen munkák összhangban vannak azzal az
alapberuházással, amelyre vonatkozóan az első szerződést a (4) bekezdésben említett eljárásnak megfelelően odaítélték.
Amint az első beruházásra ajánlattételi felhívást írtak ki, közölni kell, hogy ez az eljárás alkalmazható, és az ajánlatkérők
a 6. cikk rendelkezéseinek alkalmazása során figyelembe veszik a későbbi munkák becsült összköltségét. Ezt az eljárást csak
az eredeti szerződés megkötését követő három év folyamán lehet alkalmazni.
(4)      Minden egyéb esetben az ajánlatkérő az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződéseit nyílt vagy meghívásos eljárás
útján ítéli oda.”

A nemzeti szabályozás
6       A spanyol szabályozás személyi hatályát a közbeszerzési szerződések odaítélése tárgyában a kodifikált törvény 1. cikke határozza
meg. E jogszabályhely a területi közigazgatás egészére – úgy az állami, mint az autonóm és a helyi közigazgatási szervekre
– vonatkozik.
7       A kodifikált törvény 1. cikk (3) bekezdése hozzáfűzi:
„Jelen törvény alapján kell a beszerzéseket odaítélnie valamennyi önálló intézménynek és azon – a közigazgatáshoz kötődő vagy
azzal függő viszonyban álló – önálló jogi személyiséggel rendelkező közjogi jogalanyoknak, amely megfelel az alábbi feltételeknek:
a)      kifejezetten közfeladat ellátására jött létre, és nem ipari vagy kereskedelmi jellegű;
b)      többségi részben közigazgatási szerv vagy egyéb közjogi jogalany finanszírozza; vagy irányítása ilyen intézmények felügyelete
alatt áll; vagy olyan ügyviteli testülete, igazgatósága vagy felügyelőbizottsága van, amely tagjainak több mint a felét közigazgatási
szerv vagy egyéb közjogi jogalany nevezi ki.”
8       A kodifikált törvény hatodik, „A beszerzések odaítélésének elvei a közszférában” című kiegészítő rendelkezése értelmében „azon
kereskedelmi társaságoknak, amelyekben a közigazgatási szervek, vagy ezek önálló intézményei, vagy egyéb közjogi jogalanyok
közvetlen vagy közvetett többségi részesedéssel rendelkeznek, beszerzéseik odaítélése során tiszteletben kell tartaniuk a
közzétételi és versenyszabályokat, kivéve, ha a megvalósítandó tevékenység természete összeegyeztethetetlen e szabályokkal”.
9       A kodifikált törvény 3. cikke (1) bekezdésének c) pontja kizárja hatálya alól „azon együttműködési megállapodásokat, amelyeket
egyrészről az állami közigazgatás, másrészről pedig a társadalombiztosítás, az autonóm területek, a területi egységek, ezek
önálló intézményei vagy más közjogi jogalanyok kötöttek, illetve amelyeket ez utóbbi szervek egymással kötöttek”.
10     A kodifikált törvény (építési beruházásra irányuló beszerzésekre vonatkozó) 141. cikkének a) pontja és (árubeszerzésre irányuló
beszerzésekre vonatkozó) 182. cikkének a) pontja szerint hirdetmény előzetes közzététele nélküli tárgyalásos eljárás alkalmazható
abban az esetben, ha a beszerzést nem lehetett odaítélni nyílt vagy meghívásos eljárás alapján, vagy ha a jelentkezőket nem
hívták fel ajánlattételre, amennyiben a közbeszerzési szerződés eredeti feltételei – az ár legfeljebb 10%-os növekedésétől
eltekintve – nem változnak meg.
11     A kodifikált törvény 182. cikkének g) pontja szerint hirdetmény előzetes közzététele nélküli tárgyalásos eljárás alkalmazható
abban az esetben, ha olyan eszközök beszerzésére vonatkozó eljárásról van szó, amelyek azonos mivolta a közigazgatásban történő
közös használat biztosításának feltétele, amennyiben az adott eszközök előzetesen és külső hatástól mentesen, hirdetmény alapján,
és a jelen fejezet rendelkezéseinek megfelelően kerültek kiválasztásra.

A pert megelőző eljárás
12     A Bizottság, mivel álláspontja szerint a 93/36 és a 93/37 irányelvet a spanyol jogba átültető egymást követő jogszabályok
egy része nem volt összeegyeztethető az említett irányelvekkel, 1997. szeptember 17‑én felszólító levelet, 2000. július 24‑én
pedig kiegészítő felszólító levelet küldött a Spanyol Kiráyság részére.
13     Miután a spanyol hatóságok értesítették a Bizottságot a kodifikált törvényről, ez utóbbi az átültetés bizonyos vitatott vonatkozásait
megoldottnak tekintette.
14     Mindemellett, miután a 93/36 és a 93/37 irányelv átültetése a spanyol jogba továbbra is helytelen maradt, a Bizottság 2001.
január 24‑én indokolással ellátott véleményt, 2002. január 31‑én pedig kiegészítő indokolással ellátott véleményt küldött
a Spanyol Királyságnak, amelyben felszólította az abban foglaltaknak való megfeleléshez szükséges intézkedések megtételére
az utóbbi véleményről szóló értesüléstől számított két hónapos határidőn belül.
15     Mivel nem tartotta kielégítőnek a Spanyol Királyságnak a kiegészítő indokolással ellátott véleményre adott válaszát, a Bizottság
benyújtotta a jelen keresetet.

A keresetről
16     Keresete alátámasztására a Bizottság három kifogást hoz fel.
17     Első kifogásában a Bizottság azt rója fel a Spanyol Királyságnak, hogy eleve kizárta a kodifikált törvény hatálya alól a magánjogi
jogalanyokat, noha azok a 93/36 és a 93/37 irányelv 1. cikke b) pontjának második albekezdése értelmében közjogi intézmények
is lehetnek.
18     Második kifogásában a Bizottság azt rója fel a Spanyol Királyságnak, hogy kizárta a kodifikált törvény hatálya alól a közjogi
jogalanyok között létrejött együttműködési megállapodásokat, noha e megállapodások a 93/36 és a 93/37 irányelv rendelkezései
értelmében közbeszerzésnek minősülnek.
19     Harmadik kifogásában a Bizottság azt rója fel a Spanyol Királyságnak, hogy a 93/36 és a 93/37 irányelvben nem említett két
esetben – nevezetesen a beszerzések eredménytelennek nyilvánított eljárást követő odaítélése, valamint az azonos eszközök
beszerzésére irányuló szerződések odaítélése esetében – engedélyezte a tárgyalásos eljárás alkalmazását.

A 93/36 és a 93/37 irányelv 1. cikke b) pontja második albekezdésének első, második és harmadik franciabekezdésében felsorolt
feltételeknek megfelelő magánjogi jogalanyoknak a kodifikált törvény hatálya alóli kizárásán alapuló első kifogásról

A felek érvei
20     A Bizottság szerint a kodifikált törvény személyi hatálya nem esik egybe a 93/36 és a 93/37 irányelvével, amennyiben a nemzeti
jogszabály kizárólag a spanyol jog alapján közjoginak minősülő jogalanyokra vonatkozik, miközben a szóban forgó jogalanyok
jogi formája nem felel meg az ezen irányelvekben rögzített „közjogi intézményeknek”.
21     A C‑44/96. sz., Mannesmann Anlagenbau Austria és társai ügyben 1998. január 15‑én hozott ítélet (EBHT 1998., I‑73. o.) 17–35. pontjára
hivatkozva a Bizottság emlékeztet arra, hogy a Bíróság megállapította, hogy „közjogi intézmény” alatt azt az intézményt kell
érteni, amely megfelel a 93/37 irányelv 1. cikke b) pontjának második albekezdésében felsorolt három konjunktív feltételnek.
22     A Bíróság ítéleteire (különösen a 31/87. sz. Beentjes-ügyben 1988. szeptember 20‑án hozott [EBHT 1988., 4635. o.] és a C‑360/96. sz.
BFI Holding-ügyben 1998. november 10‑én hozott [EBHT 1998., I‑6821. o.] ítéletekre) támaszkodva a Bizottság azt állítja, hogy
az ajánlatkérőnek a 93/36 és a 93/37 irányelv 1. cikkében meghatározott fogalmát funkcionálisan kell értelmezni.
23     Ezen túlmenően hangsúlyozza, hogy a „közjogi intézmény” spanyol kormány által adott értelmezése olyan közösségi jogi fogalom
önállóságának elvesztését vonja maga után, amelyet egységesen kell értelmezni az egész Közösségen belül.
24     A spanyol kormány a „közjogi intézmény” fogalom szó szerinti értelmezését választja. Azt állítja, hogy a 93/36 és a 93/37
irányelv értelmében a közfelügyelet alatt álló kereskedelmi társaságok nem tartoznak e fogalomba. Érvelésének alátámasztása
érdekében a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállakozások beszerzési eljárásainak összehangolásáról
szóló, 1993. június 14-i 93/38/EGK tanácsi irányelvre (HL L 199., 84. o.; magyar nyelvű különkiadás, 6. fejezet, 2. kötet,
194. o.) hivatkozik, amely különbséget tesz a közbeszerzésről szóló irányelvekben azonos tartalommal szereplő „közjogi intézmény”
és a közjogi kereskedelmi társaságokat definiáló „közvállalkozás” fogalma között.
25     Ezenfelül a spanyol kormány elvet minden kiterjesztő értelmezést. Azt állítja, hogy a „közjogi intézmény” fogalmának pontos
meghatározásához a „közfeladat” és mindenek előtt az e feladatokkal kapcsolatos „nem ipari vagy kereskedelmi jelleg” fogalmának
meghatározása szükséges, ami az egyes jogalanyok részletes vizsgálata alapján történhet.
26     A Bizottság azzal válaszol, hogy a 93/38 irányelv különszabályozást képez, és hogy kivételes szabályként nem alkalmas az általános
rendelkezések, nevezetesen a 93/36 és 93/37 irányelv értelmezésére.

A Bíróság álláspontja
27     Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a „közjogi intézmény” fogalma – amely közösségi jogi
fogalom, és amelyet a Közösség egészében önállóan és egységesen kell értelmezni – funkcionális szempontból, kizárólag a 93/36
és a 93/37 irányelv 1. cikke b) pontjának második albekezdésében felsorolt három konjunktív feltétel alapján kerül meghatározásra
(lásd e tekintetben a fent hivatkozott Mannesmann Anlagenbau Austria és társai ügyben hozott ítélet 20. és 21. pontját, a
C‑470/99. sz., Universale-Bau és társai ügyben 2002. december 12‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑11617. o.] 51–53. pontját,
a C‑214/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. május 15‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑4667. o.] 52. és 53. pontját
és a C‑283/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. október 16‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑11697. o.] 69. pontját).
28     Ebből következik, hogy a magánjogi jogalany közjogi intézményként való esetleges minősítésére vonatkozó kérdés megoldása érdekében
kizárólag azt kell vizsgálni, hogy a szóban forgó jogalany megfelel‑e a 93/36 és a 93/37 irányelv 1. cikke b) pontjának második
albekezdésében felsorolt három konjunktív feltétel mindegyikének, e jogalany magánjogi mivolta ugyanis a fenti irányelvek
értelmében önmagában még nem olyan ismérv, amely kizárná az ajánlatkérői minősítésből (fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország
ügyben 2003. május 15‑én hozott ítélet 54., 55. és 60. pontja).
29     A Bíróság ezenkívül megállapította, hogy a fenti értelmezés nem érinti az adott jogalany által ellátott közfeladat ipari vagy
kereskedelmi jellegét, miután ez utóbbi szempontot szükségszerűen megvizsgálják annak érdekében, hogy meghatározzák, a kérdéses
jogalany megfelel‑e vagy sem a 93/36 és a 93/37 irányelv 1. cikke b) ponta második albekezdésének első franciabekezdésében
említett feltételnek (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. október 16‑án hozott
ítélet 75. pontját).
30     Másfelől, a 93/36 és a 93/37 irányelvben a – 93/38 irányelv által egyébként használt – „közvállakozás” különös kategóriájára
vonatkozó utalás hiánya semmiben sem cáfolja a fenti következtetést (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Bizottság kontra
Spanyolország ügyben 2003. október 16‑án hozott ítélet 76. pontját).
31     A fentiekből következően tehát a 93/36 és a 93/37 irányelv 1. cikke b) pontjában szereplő „ajánlatkérő” fogalma helytelenül
került átültetésre a spanyol szabályozásba, mivel ez utóbbi kizárja a fogalom hatálya alól a magánjogi jogalanyokat, noha
ezek megfelelhetnek az említett irányelvek 1. cikke b) pontja második albekezdésének első, második és harmadik franciabekezdésében
felsorolt feltételnek.
32     Ezek alapján a Bizottság első kifogását el kell fogadni.

A közjogi jogalanyok között létrejött együttműködési megállapodásoknak a kodifikált törvény hatálya alóli kizárásán alapuló
második kifogásról

A felek érvei
33     A Bizottság megállapítja, hogy a kodifikált törvény kizárja hatálya alól azon együttműködési megállapodásokat, amelyeket egyrészről
az állami közigazgatás, másrészről pedig a társadalombiztosítás, az autonóm területek, a területi egységek, ezek önálló intézményei
vagy más közjogi jogalanyok kötöttek, illetve amelyeket ez utóbbi szervek egymással kötöttek. A Bizottság meglátása szerint
a teljes kizárás alkalmazása révén helytelenül került átültetésre a 93/36 és a 93/37 irányelv, ugyanis e megállapodások némelyike
a fenti irányelvek által szabályozott közbeszerzés jellegét öltheti.
34     A Bizottság azt állítja, hogy e kizárásra a 93/36 és a 93/37 irányelv alapján nincs lehetőség.
35     A Bizottság a beszerzésnek a 93/36 és 93/37 irányelv 1. cikkének a) pontjában szereplő meghatározására és Bíróság ítélkezési
gyakorlatára hivatkozik, amely szerint a közbeszerzési szerződés létrejöttéhez két egymástól elkülönülő személy között létrejött
megállapodás szükséges (a C‑107/98. sz. Teckal-ügyben 1999. november 18‑án hozott ítélet [EBHT 1999., I‑8121. o.] 49. pontja).
Úgy véli tehát, hogy a fent említett elemek alapján a 93/36 és a 93/37 irányelv értelmében a közigazgatási szervek közötti
együttműködési megállapodások beszerzésnek minősülhetnek.
36     A spanyol kormány hangsúlyozza, hogy a megállapodások a közjogi jogalanyok közötti kapcsolatok megszokott formáját képezik.
Hangsúlyozza azonban, hogy e kapcsolatok nem tartoznak a beszerzési szerződések kategóriájába. Ezen túlmenően megkérdőjelezi
a fent hivatkozott Teckal-ügyben hozott ítélet megalapozottságát, és azt állítja, hogy a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési
szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18-i 92/50/EGK tanácsi irányelv (HL L 209., 1. o.;
magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 322. o.) 6. cikkében rögzített elv hallgatólagosan irányadó a közbeszerzésre
vonatkozó egyéb irányelvekre is.

A Bíróság álláspontja
37     A 93/36 és a 93/37 irányelv 1. cikkének a) pontjában adott meghatározás szerint az árubeszerzésre vagy építési beruházásra
irányuló közbeszerzési szerződés létrejöttének feltétele olyan visszterhes, írásbeli, egyrészről az ajánlattevő vagy a vállakozó,
másrészről az említett irányelvek 1. cikkének b) pontjában meghatározott ajánlatkérő közötti szerződés megkötése, amely termékek
megvételére vagy egy bizonyos típusú építmény kivitelezésére irányul.
38     A 93/36 irányelv 1. cikkének a) pontja értelmében elvileg elegendő, hogy a szerződés egyrészről területi vagy települési önkormányzat,
másrészről pedig az előbbitől jogilag elkülönülő személy között kerüljön megkötésre. Ettől a szabálytól csak abban az esetben
lehet eltérni, ha a területi vagy települési önkormányzat a szóban forgó személy felett a saját hatósági tevékenysége során
gyakorolthoz hasonló felügyeletet lát el, és a szóban forgó személy tevékenységének nagy részét egyúttal azon területi vagy
települési önkormányzat számára végzi, amelynek a felügyelete alatt áll (a fent hivatkozott Teckal-ügyben hozott ítélet 50. pontja).
39     Figyelembe véve a közbeszerzési szerződésnek a 93/36 és a 93/37 irányelvben adott meghatározása során alkalmazott elemek –
a közbeszerzési szerződés tárgyát leszámítva – azonos mivoltát, a 93/37 irányelv által szabályozott közigazgatási szervek
közötti megállapodásokra a fent hivatkozott Teckal-ügyben hozott ítélet megoldását kell alkalmazni.
40     Következésképpen megállapítható, hogy mivel a kodifikált törvény azok tartalmától függetlenül eleve kizárja hatálya alól a
közigazgatási szervek, ezek közintézményei és általában a nem kereskedelmi jellegű, közjogi jogalanyok közötti jogviszonyokat,
a szóban forgó spanyol szabályozás a 93/36 és a 93/37 irányelv helytelen átültetését képezi.
41     Ezek alapján a Bizottság második kifogását el kell fogadni.

A tárgyalásos eljárásnak a kodifikált törvény által lehetővé tett, de a 93/36 és a 93/37 irányelvben nem említett két esetben
engedélyezett alkalmazásán alapuló harmadik kifogásról
42     A Bizottság úgy véli, hogy a kodifikált törvény engedélyezi a tárgyalásos eljárás alkalmazását a 93/36 és a 93/37 irányelvben
nem említett két esetben, nevezetesen a szerződések eredménytelennek nyilvánított eljárást követő odaítélése, valamint az
azonos eszközök beszerzésére irányuló szerződések odaítélése esetében.

A harmadik kifogásnak a közbeszerzési szerződések eredménytelen eljárást követő odaítélésére vonatkozó első részéről
A felek érvei
43     A Bizottság kifejti, hogy az eredeti ajánlati árnak a korábbi nyílt vagy meghívásos eljáráshoz képest legfeljebb 10%‑os növelése
engedélyezésével a kodifikált törvény 141. cikkének a) pontja és 182. cikkének a) pontja ellentétes a 93/36 és a 93/37 irányelvvel,
ugyanis az előbbi jogszabályhelyek alkalmazása a közbeszerzési szerződés egyik eredeti feltétele – nevezetesen az ár – lényeges
megváltozását eredményezheti.
44     A Bizottság hangsúlyozza, hogy kimerítő módon kerültek felsorolásra azon esetek, amelyekben tárgyalásos eljárás tartására
van lehetőség. Ebből azt a következtetést vonja le, hogy a „nem lényeges változás” fordulat szűk értelemmel bír.
45     A spanyol kormány azt rója fel a Bizottságnak, hogy nem határozta meg azt, hogy az ár milyen mértékű változtatása minősül
lényegesnek, és hogy mekkora mértékű növekedés nem von még maga után ilyen minősítést. Hangsúlyozza, hogy a spanyol jogalkotó
a jogbiztonság céljából alakította át a nehezen megfogható „szerződés eredeti feltételeinek lényeges megváltozása” fordulatot
egyértelmű kifejezéssé.
46     Erre válaszul a Bizottság azt állítja, hogy tagállami kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset esetén nem kell meghatároznia
sem a szabályszegés kereteit, sem a kötelezettségszegés megszüntetéséhez szükséges intézkedés mibenlétét. Ezen túlmenően hangsúlyozza,
hogy az irányelvekben használt fogalmak nemzeti jogalkotó által végzett pontosítása nem vezethet ezek tartalmának megváltoztatásához.
A Bíróság álláspontja
47     Ahogy az a 93/36 irányelv tizenkettedik preambulumbekezdéséből és a 93/37 irányelv nyolcadik preambulumbekezdéséből következik,
a tárgyalásos eljárás kivételes jellegű, és csak korlátozott számú esetben lehet alkalmazni. E tekintetben a 93/36 irányelv
6. cikke (3) bekezdésének a) pontja és a 93/37 irányelv 7. cikke (3) bekezdésének a) pontja kimerítő módon sorolja fel azon
eseteket, amelyekben lehetőség nyílik a hirdetmény előzetes közzététele nélküli tárgyalásos eljárás alkalmazására.
48     Az ítélkezési gyakorlat szerint az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések területén a szerződés által biztosított
jogok érvényesülését biztosító szabályoktól való eltéréseket szigorúan kell értelmezni (C‑57/94. sz., Bizottság kontra Olaszország
ügyben 1995. május 18‑án hozott ítélet [EBHT 1995., I‑1249. o.] 23. pontja és C‑318/94. sz., Bizottság kontra Németország
ügyben 1996. március 28‑án hozott ítélet [EBHT 1996., I‑1949. o.] 13. pontja). Ennek alapján tehát a tagállamok – anélkül,
hogy megfosztják hatékony érvényesülésüktől a szóban forgó irányelveket– a 93/36 és a 93/37 irányelvben előírt eseteken kívül
nem rendelkezhetnek a tárgyalásos eljárás alkalmazásának lehetőségéről, és az ezen irányelvek által kifejezetten meghatározott
esetekhez az eljárás megkönnyítése érdekében sem kapcsolhatnak új feltételeket.
49     Márpedig jelen esetben nem tagadható, hogy ha a kodifikált törvény 141. cikkének a) pontja és 182. cikkének a) pontja lehetővé
teszi a tárgyalásos eljárás alkalmazását – olyan esetekben, amikor a szerződést nem lehetett megkötni nyílt vagy meghívásos
eljárás alapján vagy amikor a jelentkezőket nem hívták fel ajánlattételre, feltéve, hogy a közbeszerzési szerződés eredeti
feltételei, az ár legfeljebb 10%‑os növekedésétől eltekintve, nem változnak meg –, akkor ezáltal a 93/36 és a 93/37 irányelv
fent említett rendelkezéseihez új feltételt kapcsol, amely nemcsak a rendelkezések hatályát, hanem azok kivételes jellegét
is gyengíti. Ezt a feltételt valóban nem lehet a közbeszerzési szerződés eredeti feltételei szempontjából nem lényeges változásnak
tekinteni, ahogyan ezt elő is írja mind a 93/36 irányelv 6. cikke (3) bekezdésének a) pontja, mind pedig a 93/37 irányelv
7. cikke (3) bekezdésének a) pontja.
50     Ilyen körülmények között megállapítható, hogy a 93/36 irányelv 6. cikke (3) bekezdésének a) pontja és a 93/37 irányelv 7. cikke
(3) bekezdésének a) pontja helytelenül került átültetésre a kodifikált törvény 141. cikkének a) pontjában és 182. cikkének
a) pontjában.

A harmadik kifogásnak az azonos eszközök beszerzésére irányuló szerződések odaítélésére vonatkozó második részéről
A felek érvei
51     A Bizottság hangsúlyozza, hogy a kodifikált törvény 182. cikkének g) pontjában szereplő eljárás ellenétes a 93/36 irányelv
6. cikkének a tárgyalásos eljárás alkalmazási eseteit felsoroló (2) és (3) bekezdésével.
52     Jelen esetben a spanyol jogi szabályozás hirdetmény előzetes közzététele nélküli tárgyalásos eljárás alkalmazását írja elő
abban az esetben, ha olyan eszközök beszerzésére vonatkozó eljárásról van szó, amelyek azonos mivolta a közigazgatásban történő
közös használat biztosításának feltétele. Ilyen eljárás abban az esetben tartható, ha az adott eszközök előzetesen és függetlenül
hirdetmény alapján kerültek kiválasztásra.
53     A spanyol kormány azt állítja, hogy az azonos eszközök beszerzésére kiírt hirdetmények hasonlítanak a közbeszerzési keretszerződésekhez.
54     Ugyanezen kormány ezenkívül azt állítja, hogy a szóban forgó hirdetmények semmiben sem különböznek a kodifikált törvény egy
másik cikke által rögzített megállapodásokon vagy keretszerződéseken alapuló odaítélési eljárásoktól, amely cikkel kapcsolatban
a Bizottság nem tett semmilyen észrevételt. Ezek alapján azt a következtetést vonja le, hogy e hirdetmények megfelelnek a
köbeszerzési szerződésekre vonatkozó irányelveknek.
55     Miután emlékeztetett a keretmegállapodások meghatározására, a Bizottság hangsúlyozta, hogy e megállapodások nem tartoznak
a 93/36 irányelv hatálya alá.
A Bíróság álláspontja
56     A kodifikált törvény 182. cikkének g) pontjában előírt azonos eszközök beszerzésére irányuló szerződések odaítélése kapcsán
megállapítható, hogy tárgyalásos eljárást csak a 93/36 irányelv 6. cikkének (2) és (3) bekezdésében kimerítően meghatározott
esetekben lehet alkalmazni. Ugyanezen cikk (4) bekezdése mindent egybevetve hozzáfűzi, hogy „minden egyéb esetben az ajánlatkérő
az árubeszerzésre irányuló szerződéseit nyílt vagy meghívásos eljárás keretében ítéli oda”.
57     Márpedig a spanyol jogalkotó szóban forgó rendelkezése nem felel meg sem a 93/36 irányelv 6. cikkének (2) bekezdésében szereplő
esetnek, sem az ugyanezen cikk (3) bekezdésében felsorolt öt helyzet valamelyikének, amelyek kifejezetten lehetővé teszik
a hirdetmény előzetes közzététele nélküli tárgyalásos eljárás alkalmazását. Ezen túlmenően hangsúlyozni kell, hogy a „keretmegállapodás”
fogalma nem sorolható ezen kivételek hatálya alá.
58     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint egyébként szigorúan kell értelmezni azon szabályokat, amelyek lehetővé teszik az építési
beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések területén a szerződés által biztosított jogok érvényesülését védő szabályok
alóli kivételeket (a C‑71/92. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 1993. november 17‑én hozott ítélet [EBHT 1993., I‑5923. o.]
36. pontja). Ennek megfelelően a tagállamoknak kell bizonyítaniuk, hogy megfelelően ültették át jogi szabályozásukba az irányelvben
előírt eseteket. Jelen esetben azonban a spanyol kormány nem tudott felmutatni ilyen bizonyítékot.
59     Következésképpen megállapítható, hogy – mivel a spanyol szabályozás lehetővé teszi a hirdetmény előzetes közzététele nélküli
tárgyalásos eljárás alkalmazását abban az esetben, ha olyan eszközök beszerzésére vonatkozó eljárásról van szó, amelyek azonos
mivolta a közigazgatásban történő közös használat biztosításának feltétele, feltéve, hogy az adott eszközök előzetesen és
hirdetmény alapján kerültek kiválasztásra – a 93/36 irányelv 6. cikkének (2) és (3) bekezdése helytelenül került átültetésre
a szóban forgó jogszabályban.
60     Ezek alapján a Bizottság harmadik kifogását el kell fogadni.
61     A fent említett szempontokra tekintettel megállapítható, hogy a Spanyol Királyság, mivel nem megfelelően ültette át belső
jogrendjébe a 93/36 és a 93/37 irányelvet, és különösen,
–       mivel a kodifikált törvény 1. cikkének (3) bekezdésében kizárta e törvény hatálya alól azon magánjogi jogalanyokat, amelyek
megfelelnek az e két irányelv 1. cikke b) pontja második albekezdésének első, második és harmadik franciabekezdésében felsorolt
feltételeknek,
–       mivel a kodifikált törvény 3. cikke (1) bekezdésének c) pontjában teljesen kizárta annak hatálya alól a közigazgatási szervek
között létrejött együttműködési megállapodásokat, és ennek megfelelően azokat is, amelyek ugyanezen irányelvek értelmében
közbeszerzésnek minősülnek, és
–       mivel lehetővé tette a kodifikált törvény 141. cikkének a) pontjában és 182. cikkének a) és g) pontjában a tárgyalásos eljárás
alkalmazását az említett irányelvben nem említett két esetben,
nem teljesítette az említett irányelvekből eredő kötelezettségeit.

A költségekről
62     Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. A Spanyol Királyságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Spanyol Királyság, mivel nem megfelelően ültette át belső jogrendjébe az árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződések
odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993. június 14‑i 93/36/EGK tanácsi irányelvet és az építési beruházásra
irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993. június 14‑i 93/37/EGK tanácsi irányelvet,
és különösen,
–
mivel a 2000. június 16‑i Ley de Contratos de las Administraciones Públicasnak (a közigazgatás közbeszerzéseire vonatkozó
törvény) a 2000. június 16‑i 2/2000 Real Decreto Legislativo által jóváhagyott egységes szerkezetbe foglalt változata alkalmazási
köréből e törvény 1. cikkének (3) bekezdésében kizárta e törvény hatálya alól azon magánjogi jogalanyokat, amelyek megfelelnek
az e két irányelv 1. cikke b) pontja második albekezdésének első, második és harmadik franciabekezdésében felsorolt feltételeknek,
–
mivel 3. cikke (1) bekezdésének c) pontjában teljesen kizárta annak hatálya alól a közigazgatási szervek között létrejött
együttműködési megállapodásokat, és ennek megfelelően azokat is, amelyek ugyanezen irányelvek értelmében közbeszerzésnek minősülnek,
és
–
mivel lehetővé tette az említett törvény 141. cikkének a) pontjában és 182. cikkének a) és g) pontjában a tárgyalásos eljárás
alkalmazását az említett irányelvben nem említett két esetben,
nem teljesítette az említett irányelvekből eredő kötelezettségeit.
2)
A Bíróság a Spanyol Királyságot kötelezi a költségek viselésére.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: spanyol.