CELEX: 62000CJ0123
Frie varebevægelser
Foranstaltninger med tilsvarende virkning
Markedsføring af brød
Reklame for levnedsmidler

Dommens præmisser
1 Ved dom af 28. marts 2000, indgået til Domstolen den 31. marts 2000, har Tribunal de première instance de Bruxelles i medfør af artikel 234 EF forelagt tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 28 EF og 30 EF.
2 Spørgsmålene er blevet rejst under en straffesag mod Christina Bellamy, der er tiltalt for tilsidesættelse af nationale bestemmelser dels om markedsføring af levnedsmidler, dels om reklame for levnedsmidler.
De nationale bestemmelser
3 Artikel 1 i arrêté royal relatif aux pains et autres produits de boulangerie (kongelig anordning af 2.9.1985 om brød og andet bagværk, Moniteur belge af 7.11.1985, herefter »anordningen af 1985«) indeholder definitioner af brød og andet bagværk, der er omfattet af anordningen. Anordningens artikel 3 bestemmer:
»Levnedsmidler, der er omfattet af denne anordning, skal opfylde følgende krav til deres sammensætning:
[...]
2. For så vidt angår levnedsmidler omfattet af artikel 1, nr. 1, 2 og 3: Indholdet af kogesalt udtrykt i natriumchlorid må ikke overstige 2% af tørstofindholdet.
[...]«.
4 Artikel 8 i anordningen af 1985 bestemmer:
»Overtrædelser af denne anordning bliver, for så vidt angår artikel 2, 3 og 5, efterforsket, retsforfulgt og straffet i overensstemmelse med lov af 27. januar 1977 om beskyttelse af forbrugersundheden for så vidt angår levnedsmidler og andre produkter [...]«
5 Artikel 4 i arrêté royal concernant la publicité pour les denrées alimentaires (kongelig anordning af 17.4.1980 om reklame for levnedsmidler, Moniteur belge af 6.5.1989, herefter »anordningen af 1980«) fastsætter:
»I reklamer for levnedsmidler er det forbudt:
[...]
2. at give indtryk af, at en mærkevare har særlige egenskaber, når alle lignende levnedsmidler har de samme egenskaber.
[...]«
6 Artikel 5 i anordningen af 1980 har følgende ordlyd:
»Enhver reklame for levnedsmidler skal tydeligt anvende en eventuelt ved lov eller andre bestemmelser fastsat benævnelse for varen, hvis en undladelse af at anvende denne benævnelse kan vildlede forbrugeren for så vidt angår varens art.«
Hovedsagen
7 Selskabet English Shop Wholesale SA (herefter »ESW«), Anderlecht (Belgien), indfører levnedsmidler fra Storbritannien, som sælges i detailhandel i Belgien til en kundekreds, der består af EF-tjenestemænd.
8 Christina Bellamy, der er bestyrer af ESW, blev ved en udeblivelsesdom afsagt af Tribunal de première instance de Bruxelles den 9. december 1998 kendt skyldig i blandt andet at have overtrådt anordningen af 1980 og 1985
- ved at have solgt brød med et saltindhold på 2,88%
- ved at have givet indtryk af, at en mærkevare havde særlige egenskaber, når alle lignende levnedsmidler har de samme egenskaber, i det konkrete tilfælde ved at anføre, at mælk hverken indeholdt tilsætningsstoffer eller konserveringsmidler, og
- ved i en reklame for levnedsmidlet at have undladt at benytte en tydelig benævnelse for varen, »således at forbrugeren bliver vildledt med hensyn til, hvilken type levnedsmiddel der er tale om, i det konkrete tilfælde ved at have benyttet produktbenævnelsen frisk pasteuriseret sødmælk«.
9 Christina Bellamy har begæret udeblivelsesdommen genoptaget og har anført, at de nationale bestemmelser, som tiltalen støttes på, er i strid med artikel 28 EF. Tribunal de première instance de Bruxelles har herefter udsat sagen og forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1) Er artikel 1, nr. 3, og artikel 8 i kongelig anordning af 2. september 1985 om brød og andet bagværk og artikel 14 i lov af 24. januar 1977 om beskyttelse af forbrugernes sundhed for så vidt angår levnedsmidler og andre produkter i overensstemmelse med artikel 28 [EF], og kan bestemmelserne være begrundede i henhold til artikel 30 [EF], for så vidt som de forbyder markedsføring af brød med et indhold af kogesalt udtrykt i natriumchlorid, der overstiger 2% af tørstofindholdet?
2) Er artikel 1, nr. 3, og artikel 8 i kongelig anordning af 2. september 1985 om brød og andet bagværk og artikel 14 i lov af 24. januar 1977 om beskyttelse af forbrugernes sundhed for så vidt angår levnedsmidler og andre produkter i overensstemmelse med artikel 28 [EF], og kan bestemmelserne være begrundede i henhold til artikel 30 [EF]?
3) Er artikel 4, nr. 2, og artikel 5 i kongelig anordning af 17. april 1980 om reklame for levnedsmidler og artikel 14 i lov af 24. januar 1977 om beskyttelse af forbrugernes sundhed for så vidt angår levnedsmidler og andre produkter i overensstemmelse med artikel 28 [EF], og kan bestemmelserne være begrundede i henhold til artikel 30 [EF]?«
De præjudicielle spørgsmål
Første spørgsmål
10 Med sit første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 28 EF er til hinder for nationale bestemmelser som dem, der er indeholdt i artikel 3, nr. 2, i anordningen af 1985, og i givet fald om sådanne bestemmelser kan være begrundede i henhold til artikel 30 EF.
11 Det bemærkes, at Rechtbank van eerste aanleg te Gent (Belgien) allerede tidligere - i en retssag om anvendelsen af de samme nationale bestemmelser på brød, der lovligt fremstilles i en anden medlemsstat - har forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål om fortolkningen af EF-traktatens artikel 30 og 36 (efter ændring nu artikel 28 EF og 30 EF). I dommen af 14. juli 1994, Van der Veldt (sag C-17/93, Sml. I, s. 3537) har Domstolen således allerede taget stilling til, om disse artikler er til hinder for nationale bestemmelser som dem, der er omhandlet i hovedsagen.
12 Da der i den foreliggende sag ikke er fremført noget argument, der kan rejse tvivl om Domstolens svar i Van der Veldt-dommen, skal det første spørgsmål ligeledes besvares således:
- Anvendelse af en medlemsstats bestemmelser, hvorefter det er forbudt at sælge brød og andet bagværk med et indhold af salt på mere end 2% af tørstoffet, på varer, der lovligt fremstilles og bringes i omsætning i en anden medlemsstat, udgør en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion i artikel 28 EF's forstand.
- Sådanne bestemmelser kan begrænse samhandelen mellem medlemsstaterne og kan ikke ifølge artikel 30 EF anses for begrundede i hensynet til beskyttelse af den offentlige sundhed.
Andet spørgsmål
13 Under hensyn til svaret på det første spørgsmål og i betragtning af, at den forelæggende ret ikke over for Domstolen har forklaret, hvorledes dette spørgsmål adskiller sig fra det første, er det ikke nødvendigt at besvare det andet spørgsmål.
Tredje spørgsmål
14 Med den første del af det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 28 EF er til hinder for en national bestemmelse som den, der er indeholdt i artikel 4, stk. 2, i anordningen af 1980, der forbyder at give indtryk af, at en mærkevare har særlige egenskaber, når alle lignende levnedsmidler har de samme egenskaber, og i givet fald om en sådan bestemmelse kan anses for begrundet i henhold til artikel 30 EF.
15 Det bemærkes i den forbindelse, at artikel 4, nr. 2, i anordningen af 1980 i hovedsagen er blevet anvendt i en situation, hvor en mærkevare - mælk - er blevet præsenteret som et produkt, der hverken indeholder tilsætningsstoffer eller konserveringsmidler.
16 Christina Bellamy har gjort gældende, at mælken er en dagligvare, hvis kendetegn og egenskaber forbrugerne kender fuldstændig, således at risikoen for, at en rimeligt velunderrettet forbruger bliver vildledt, nærmest ikke eksisterer.
17 Kommissionen har anført, at den nationale bestemmelse, som hovedsagen vedrører, må betragtes som en gennemførelse af artikel 2, stk. 1, litra a), nr. iii), i Rådets direktiv 79/112/EØF af 18. december 1978 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for sådanne levnedsmidler (EFT 1975 L 33, s. 1), således at artikel 28 EF ikke er til hinder for denne nationale bestemmelse.
18 Det bemærkes i den forbindelse, at der ved foranstaltninger med tilsvarende virkning, der er forbudt i henhold til artikel 28 EF, forstås sådanne hindringer for de frie varebevægelser, der i mangel af en harmonisering af lovgivningerne følger af, at der på varer fra andre medlemsstater, hvor de er lovligt fremstillet og bragt i omsætning, anvendes regler om, hvilke betingelser sådanne varer skal opfylde (f.eks. med hensyn til benævnelse, form, dimensioner, vægt, sammensætning, præsentation, mærkning og emballage), og det uanset, om sådanne regler anvendes uden forskel på alle varer, når en sådan anvendelse ikke kan begrundes ud fra et alment hensyn, der går forud for hensynene til de frie varebevægelser (jf. bl.a. dom af 20.2.1979, sag 120/78, Rewe-Zentral, »Cassis de Dijon-dommen«, Sml. s. 649, præmis 14, og af 9.2.1999, sag C-383/97, Van der Laan, Sml. I, s. 731, præmis 19).
19 Det bemærkes endvidere, som Kommissionen har anført, at for så vidt angår det område, der reguleres af den nationale bestemmelse, som hovedsagen vedrører, har fællesskabslovgiveren vedtaget et direktiv om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning. Direktiv 79/112 har således til formål at oplyse og beskytte forbrugerne ved at tilnærme medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger.
20 Direktivets artikel 2, stk. 1, litra a), bestemmer:
»Mærkningen og dennes nærmere udformning må ikke:
a)  være af en sådan art, at den vildleder køberen, især:
[...]
iii)  ved at give denne indtryk af, at det pågældende levnedsmiddel har særlige egenskaber, når alle lignende levnedsmidler har samme egenskaber«.
21 Som Kommissionen har anført, udgør en national bestemmelse, der korrekt gennemfører en fællesskabsnorm, der harmoniserer nationale bestemmelser om beskyttelse af forbrugerne mod vildledning gennem konkret afgrænsede handlinger, ikke en hindring for den frie bevægelighed i strid med artikel 28 EF.
22 Første del af det tredje spørgsmål skal derfor besvares med, at artikel 28 EF ikke er til hinder for nationale bestemmelser, som forbyder, at der gives indtryk af, at en mærkevare har særlige egenskaber, når alle lignende levnedsmidler har de samme egenskaber.
23 Med den anden del af det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 28 EF er til hinder for en national bestemmelse som den, der er indeholdt i artikel 5 i anordningen af 1980, der kræver, at enhver reklame for levnedsmidler tydeligt skal anvende en eventuelt ved lov eller andre bestemmelser fastsat benævnelse for varen, hvis en undladelse af at anvende denne benævnelse vil kunne vildlede forbrugeren, og i givet fald om en sådan bestemmelse kan være begrundet i henhold til artikel 30 [EF].
24 Det bemærkes, at det er nødvendigt, for at Domstolen - når den har fået forelagt et præjudicielt spørgsmål - kan nå frem til en fortolkning af fællesskabsretten, som kan anvendes af den nationale ret, at forelæggelsesafgørelsen indeholder oplysninger om de faktiske omstændigheder, hvorpå den omtvistede nationale regel er blevet anvendt eller skal anvendes (jf. dom af 26.1.1993, forenede sager C-320/90, C-321/90 og C-322/90, Telemarsicabruzzo m.fl., Sml. I, s. 393, præmis 6).
25 I denne sag har den forelæggende ret kun oplyst, at de i hovedsagen omtvistede nationale bestemmelser er blevet anvendt i en straffesag, hvori Christina Bellamy er tiltalt for »ved i en reklame for levnedsmidlet at have undladt at benytte en tydelig benævnelse for varen, således at forbrugeren bliver vildledt med hensyn til, hvilken type levnedsmiddel der er tale om, i det konkrete tilfælde ved at have benyttet produktbenævnelsen frisk pasteuriseret sødmælk«.
26 Imidlertid giver denne beskrivelse af den overtrædelse, som Christina Bellamy er tiltalt for at have begået, langt fra tilstrækkelige oplysninger til, at Domstolen er i stand til at give et svar, der kan anvendes af den forelæggende ret. Retten har nemlig hverken præciseret, om den pågældende reklame befinder sig på produktets emballage, eller hvilken konkret undladelse Christina Bellamy er tiltalt for. I den forbindelse er det betegnende, at de to parter, der har afgivet indlæg for Domstolen, har forskellig opfattelse af sidstnævnte aspekt, idet Christina Bellamy har forklaret, at hun er blevet tiltalt for at have benyttet benævnelsen »frisk pasteuriseret sødmælk« og derved at have givet indtryk af at mælken var frisk, selv om mælken var pasteuriseret, og Kommissionen har anført, at Christina Bellamy er blevet tiltalt for at have benyttet udtrykket »Breakfast Milk« og for at have undladt at anvende benævnelsen »frisk pasteuriseret sødmælk«, således som det kræves efter lovgivningen.
27 Under disse omstændigheder ser Domstolen sig ikke i stand til at give et anvendeligt svar på den anden del af det tredje spørgsmål.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
28 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN
(Tredje Afdeling)
vedrørende de spørgsmål, der er forelagt af Tribunal de première instance de Bruxelles ved dom af 28. marts 2000, for ret:
1) Anvendelse af en medlemsstats bestemmelser, hvorefter det er forbudt at sælge brød og andet bagværk med et indhold af salt på mere end 2% af tørstoffet, på varer, der lovligt fremstilles og bringes i omsætning i en anden medlemsstat, udgør en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion i artikel 28 EF's forstand.
Sådanne bestemmelser kan begrænse samhandelen mellem medlemsstaterne og kan ikke ifølge artikel 30 EF anses for begrundede i hensynet til beskyttelse af den offentlige sundhed.
2) Artikel 28 EF er ikke til hinder for nationale bestemmelser, som forbyder, at der gives indtryk af, at en mærkevare har særlige egenskaber, når alle lignende levnedsmidler har de samme egenskaber.