CELEX: 62001TJ0259
Forordning (EØF) nr.2200/87
fødevarehjælp
risikoens overgang
tilbageholdelse i betalinger

Relevante retsforskrifter
Ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2608/97 af 22. december 1997 om levering af vegetabilsk olie som fødevarehjælp (EFT
L 51, s. 44) blev der afholdt udbud med henblik på levering af fødevarehjælp til Angola. Forordningens artikel 1 bestemmer
følgende:
»Med henblik på levering som fødevarehjælp til de i bilagene anførte modtagere skal der i Fællesskabet tilvejebringes vegetabilsk
olie efter bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 2200/87 og på de i bilaget anførte betingelser. Tildeling af leveringerne
sker ved licitation.
[…]

Tilslagsmodtageren anses for at være bekendt med de generelle og særlige betingelser og for at have accepteret dem. Enhver
anden betingelse eller ethvert forbehold i hans bud anses for ikke at være skrevet.«
I bilaget til forordning nr. 2608/97 hedder det bl.a.:
»1. Aktion nr. (
): 1513/95 (A 1); 523/96 (A 2); 524/96 (A 3); 525/96 (A 4)
[…]
3. Modtager: (
): Angola
4. Modtagerens repræsentant: UTA/ACP/UE, Rua Rainha Jinga nr. 6, Luanda, Angola […]
8. Samlet mængde (tons netto): 1 800
9. Antal partier: 1 i 4 delmængder (parti A 1: 800 tons; parti A 2: 200 tons; parti A 3: 500 tons; parti A 4: 300 tons)
[…]
12. Leveringsstadium: frit bestemmelsessted (
) (
)
[…]
16. Adresse på lageret og eventuelt lossehavn: parti A 1 +A 2: Somatrading (off port of Luanda); parti A 3:M.I. (off port
of Lobito); parti A 4: Socosul, Lubango (180 km from Namibe)
[…]
18. Sidste frist for leveringen: 22.3.1998 (
)
19. Procedure til bestemmelse af leveringsomkostningerne: licitation
[…]
Noter:
[…]
(
) Tilslagsmodtageren retter så hurtigt som muligt henvendelse til modtageren for at aftale, hvilke forsendelsesdokumenter
der er nødvendige.
[…]
(
) Omkostninger og havneudgifter (navnlig EP-13, EP-14, EP-15 og EP-17) afholdes af tilslagsmodtageren. Som undtagelse fra
artikel 15, punkt 1, andet afsnit, i forordning (EØF) nr. 2200/87 afholdes omkostninger og afgifter i forbindelse med toldformaliteterne
af tilslagsmodtageren og anses for at være inkluderet i buddet.
(
) Beviset for ankomst til en af destinationerne er afgørende for beviset for overholdelsen af fristen.«
Kommissionens forordning (EØF) nr. 2200/87 af 8. juli 1987 om almindelige bestemmelser for tilvejebringelse i Fællesskabet
af produkter, der skal leveres som led i Fællesskabets fødevarehjælp (EFT L 204, s. 1) bestemmer i artikel 1, stk. 1 og 2:
»1. Når det med henblik på iværksættelsen af en fællesskabsaktion vedrørende fødevarehjælp er besluttet at tilvejebringe produkter
i Fællesskabet, anvendes de i denne forordning fastsatte bestemmelser, dog med forbehold af særlige bestemmelser, Kommissionen
måtte fastsætte i hvert enkelt tilfælde. […]
2. De i denne forordning fastsatte almindelige bestemmelser finder anvendelse på leveringer, der foretages frit afskibningshavn,
frit lossehavn eller frit bestemmelsessted.«
Artikel 7, stk. 3, litra f), tredje led, i forordning nr. 2200/87 lyder således:
–
»[F]or så vidt angår levering frit bestemmelsessted skal den bydende samtidigt afgive tre bud:
–
Det første skal vedrøre ovennævnte leveringsstadium og indeholde særskilt angivelse af omkostningerne ved den egentlige oversøiske
landtransport som angivet i bilag II.
–
Det andet og tredje skal vedrøre henholdsvis levering frit lossehavn og levering frit afskibningshavn som anført ovenfor.«
Artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 2200/87 har følgende ordlyd:
»I forbindelse med licitationstilslaget giver Kommissionen tilslagsmodtageren meddelelse om, hvilken virksomhed der efter
forudgående udbud er udvalgt til at stå for den i artikel 16 omhandlede kontrol, for udstedelsen af overtagelsesattesten efter
artikel 17, nr. 2, og generelt for koordineringen af samtlige transaktioner i forbindelse med leveringen. […].«
Artikel 12, stk. 1, i forordning nr. 2200/87 bestemmer:
»Tilslagsmodtageren opfylder sine forpligtelser i overensstemmelse med forordningen om åbning af licitationen samt under
iagttagelse af de i nærværende forordning omhandlede forpligtelser, herunder de forpligtelser, der følger af buddet. […].«
Artikel 15 i forordning nr. 2200/87 lyder således:
»Ved levering frit bestemmelsessted gælder følgende:
[…]
2. Tilslagsmodtageren bærer risikoen for varen, herunder for tab eller forringelse, indtil det tidspunkt, på hvilket den faktisk
er losset og leveret ved lageret på bestemmelsesstedet.
Tilslagsmodtageren tegner passende forsikring af den i artikel 14, nr. 3, litra a), omhandlede type.
[…]
4. Leveringen skal gennemføres inden udløbet af den i licitationsbekendtgørelsen fastsatte periode«.
Artikel 16, stk.  1, i forordning nr. 2200/87 bestemmer:
»Ved enhver levering, der skal gennemføres efter denne forordning, kontrollerer den i artikel 10 omhandlede virksomhed, inden
lastningen i afskibningshavnen begynder, at bestemmelserne vedrørende mængde, i givet fald efterfyldning af sække, kvalitet
og emballering er opfyldt. Kontrollen gennemføres på et sådant tidspunkt og under sådanne forhold, at samtlige analyseresultater
og i givet fald resultaterne af en efterkontrol kan foreligge, inden varen stilles til rådighed i det i artikel 13, nr. 2,
første afsnit, omhandlede tilfælde, eller inden påbegyndelsen af lastningen i afskibningshavnen i alle andre tilfælde. […]
Nævnte virksomhed udsteder, når kontrollen er afsluttet, en overensstemmelsesattest på grundlag af de analyser og den efterkontrol,
der er foretaget. […]
Ved levering frit lossehavn og frit bestemmelsessted er den i foregående afsnit omhandlede attest kun en midlertidig overensstemmelsesattest.
Overensstemmelsen vurderes endeligt på det fastsatte leveringsstadium efter de i Fællesskabet gældende analysemetoder.
Med henblik herpå udfører den i artikel 10 omhandlede virksomhed på dette stadium den i første afsnit nævnte kontrol og udsteder
i givet fald den endelige overensstemmelsesattest. […]
[…]«
I forordningens artikel 17 bestemmes:
»En overtagelsesattest udstedt i overensstemmelse med denne artikel og indeholdende de i bilag III anførte oplysninger gælder
som bevis for modtagerens modtagelse af varen efter nr. 1 eller anerkendelse af leveringen efter nr. 2.
1. Umiddelbart efter, at varen er stillet til rådighed på det for leveringen fastsatte eller aftalte stadium, anmoder tilslagsmodtageren
modtageren eller dennes repræsentant om udstedelse af overtagelsesattesten og udleverer til sidstnævnte den i artikel 16 omhandlede
overensstemmelsesattest samt et oprindelsescertifikat og en proformafaktura, der angiver varens værdi samt oplysning om, at
denne overdrages gratis til modtageren.
[…]
2. Udsteder modtageren ikke en overtagelsesattest, udsteder den i artikel 10 omhandlede virksomhed på tilslagsmodtagerens
anmodning og mod forelæggelse af det oprindelsescertifikat og den faktura, der omhandles i nr. 1, til denne en attest, der
gælder som bevis for anerkendelsen af leveringen, såfremt det på grundlag af den kontrol, der er gennemført på det for den
pågældende levering fastsatte leveringsstadium, har været muligt at udstede den i artikel 16 omhandlede overensstemmelsesattest.
[…]
4. Den til modtageren leverede nettomængde konstateres med bindende virkning ved overtagelsen. […]«
Artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 2200/87, som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 790/91 af 27. marts 1991 (EFT
L 81, s. 108), lyder således:
»Det beløb, der skal betales til tilslagsmodtageren, kan højst svare til budsummen, hvortil i givet fald lægges de i artikel
19 omhandlede omkostninger, og hvorfra i givet fald trækkes de i stk. 2 i nærværende artikel omhandlede fradrag eller de i
artikel 22, nr. 7, omhandlede indeholdelser. […].«
Artikel 22, nr. 3, i forordning nr. 2200/87, som ændret ved forordning nr. 790/91, bestemmer:
»Medmindre der er tale om force majeure, gøres den i artikel 12 omhandlede sikkerhed for levering i følgende tilfælde til
genstand for partielle indeholdelser, der kumuleres, jf. dog nr. 7 i nærværende artikel:
–
i forhold til den ikke leverede mængdes procentvise andel, jf. dog de i artikel 17, nr. 4, nævnte tolerancer
[…]
De i første og tredje led nævnte indeholdelser finder ikke anvendelse, hvis de konstaterede mangler ikke kan tilskrives tilslagsmodtageren
og ikke giver anledning til erstatning fra en forsikring.«
Artikel 23 i forordning nr. 2200/87 har følgende ordlyd:
»De Europæiske Fællesskabers Domstol har kompetence til at afgøre enhver tvist som følge af gennemførelsen af, den manglende
gennemførelse af eller fortolkningen af de nærmere bestemmelser vedrørende de leveringer, der gennemføres i henhold til denne
forordning.«
Sagens faktiske omstændigheder
Sagsøgeren indgav som svar på det ved forordning nr. 2608/97 afholdte udbud i telefax af 6. januar 1998 tilbud til Kommissionen
på levering af 1 800 tons vegetabilsk olie fordelt på fire partier a henholdsvis 800 tons, 200 tons, 500 tons og 300 tons,
som skulle leveres til tre forskellige lagre i havnene i Luanda, Lobito og Lubango (Angola) til en pris frit leveret på 937,50
EUR pr. tons. Sidste frist for leveringen var fastsat til den 22. marts 1998.
Ved telefax af 8. januar 1998 accepterede Kommissionen tilbuddet, idet den oplyste sagsøgeren om, at denne havde fået tildelt
leveringskontrakten (herefter »kontrakten«). I overensstemmelse med punkt 12 i bilaget til forordning nr. 2608/97 blev det
i kontrakten anført, at leveringsstadium var frit bestemmelsessted. Kommissionen meddelte ligeledes, at selskabet Socotec
International Inspection (herefter »Socotec«) var udpeget som den i artikel 10 i forordning nr. 2200/87 omhandlede virksomhed
(herefter »kontrolorganet«).
Socotec foretog i overensstemmelse med artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 2200/87 en kontrol i oprindelsesfabrikken og udstedte
den 6. marts 1998 en midlertidig overensstemmelsesattest. Det fremgår af den midlertidige overensstemmelsesattest, at den
samlede mængde varer på datoen for lastningen i Lissabon var på 1 787 024 kg netto, dvs. 12 976 kg mindre end den i kontrakten
fastsatte mængde, og at leveringen bortset fra enkelte punkter var i overensstemmelse med de fællesskabsretlige kontraktmæssige
krav.
Transporten af varerne var organiseret på følgende måde: parti nr. 525/96 på 18 containere indeholdende 26 458 kartoner, parti
nr. 524/96 på 31 containere indeholdende 44 790 kartoner, parti nr. 523/96 på 12 containere indeholdende 17 520 kartoner og
parti nr. 1513/95 bestående af to delpartier på henholdsvis 48 og to containere, som indeholdt henholdsvis 69 917 og 2 987
kartoner. Hver karton indeholdt 12 flasker a 1 liter vegetabilsk olie. Containerne blev leveret til lagrene på bestemmelsesstedet
mellem den 23. marts 1998 og den 14. maj 1998.
Den 18. maj 1998 udarbejdede Socor L
da
, en virksomhed, som af kontrolorganet Socotec havde fået til opgave at overvåge losningen, en rapport vedrørende leveringen
af de ovenfor anførte fire partier. Af rapporten fremgår følgende:
»Ifølge konnossementet var lasten på 161 672 kartoner, svarende til en nettovægt på 1 787,024 tons. Varerne skulle leveres
til lageret Somatrading i Luanda, til lageret Ami i Lobito og endelig til lageret Socosul i Lubango.
[…]
Hvert sted behandles særskilt som følger:
Aktion nr. 1513/95
»Mv. Merkur River«[…]
Skibet lagde til kaj ved terminal SGEP i havnen i Luanda den 16. marts 1998; losningen fortsatte frem til den 19. marts 1998.
Skibet transporterede 48 containere, som skulle leveres til lageret Somatrading, der ligger 6 km fra terminalen. Fortoldningen
tog nogen tid, og de første containere blev først leveret til lageret den 6. april 1998.
Containerne blev transporteret til lageret Somatrading nr.  2 i Mulemba af Orey, som er den virksomhed, der varetager transporten
i dette projekt. Efter at containerne var blevet leveret til lageret, blev de kun åbnet, såfremt det var sikkert, at de kunne
losses øjeblikkeligt, altså uden at stå delvist fyldte natten over. Lageret var åbent til kl. 17.00, og hvis losningen af
containerne ikke kunne garanteres inden for dette tidspunkt, blev den udskudt til næste dag.
I den samme periode blev der losset en last af majs og bønner i lageret. Containerne med solsikkeolie blev losset, mens de
endnu befandt sig på anhængerne; disse anhængere var parkeret direkte over for lagerets lastporte.
Vi foretog optællingen ved dørene til containerne, og vi kontrollerede ligeledes seglene på tidspunktet for leveringen til
lageret og før losningen af containerne.
På tidspunktet for losningen blev det konstateret, at fire containere ikke længere var forseglede eller at seglet var brudt.
Af disse fire containere manglede der 219 kartoner fra containeren SCMU202425/5 og 1 027 kartoner fra containeren PRSU210852/3.
Seglet på de to øvrige containere var brudt. Seglet på container CMBU219437/6 var ødelagt, men sat sammen med ståltråd. Fra
denne container manglede der 1 137 kartoner. Den resterende container havde stadig et segl, men dette var blevet brudt; ved
losningen viste det sig, at der manglede 42 kartoner fra denne container.
I alt manglede der 2 425 kartoner i disse fire containere. Desuden udviste de øvrige containere i denne last efter losningen
andre afvigelser, hvad enten der manglede kartoner fra disse eller der var for mange kartoner i forhold til angivelserne på
pakkelisten (jf. vedlagde ark).
Leveringen blev afsluttet den 8. maj 1998 som følger:
Samlet antal leverede kartoner

65 082 kartoner
Heraf:
Beskadigede kartoner


395 kartoner
Udbedrede kartoner


54 kartoner
Samlet antal kartoner efter udbedring

64 741
Samlet leveret vægt


715,388 tons
Den på konnossementet angivne mængde er 69 917; der mangler således 5 176 kartoner.
[…]
»mv. Nouva Europa« […]
Skibet ankom til havnen i Luanda den 26. marts 1998, og losningen påbegyndtes den samme dag. Skibet transporterede to containere,
der skulle til lageret Somatrading nr. 2 i Mulemba. Containerne blev leveret til dette lager den 14. maj 1998 efter afslutningen
af toldformaliteterne.
Ved losningen blev containernes segl kontrolleret; seglene var intakte og ikke brudte. Efter losningen viste det sig, at der
var losset 2 964 kartoner, dvs. 23 kartoner mindre end det antal, der var angivet i konnossementet. Desuden blev 15 kartonner
registreret som beskadigede; af disse 15 kunne 10 udbedres.
Den samlede levering med Merkur River og Nouva Europa kan således opgøres som følger:
Samlet levering

68 046 kartoner
Heraf:
Beskadigede


410 kartoner
Udbedrede


310 kartoner
Samlet leveret antal efter udbedring

67 946 kartoner
Samlet leveret vægt



750,803 tons
Aktion nr. 523/96
»mv. Fatezh«[…]
Skibet ankom til havnen i Luanda den 23. marts 1998 med en last på 12 containere, der var bestemt for lageret Somatrading
i Mulemba. Leveringen startede den 15. april 1998 og afsluttedes den 8. maj.
Containerne blev losset den samme dag, og vort personale var til stede ved leveringen og ved åbningen. Vor optælling blev
foretaget ved dørene til containerne.
Efter afsluttet levering fremkom følgende tal:
Samlet antal leverede kartoner

17 459 kartoner
Heraf:
Beskadigede kartoner

84 kartoner
Udbedrede kartoner


64 kartoner
Samlet antal kartoner efter udbedring

17 439 kartoner
Samlet leveret vægt


192,700 tons
Selv om containerne var forseglede, var der afvigelser mellem de lossede mængder og de mængder, der var anført på konnossementet.
I alt var der 61 kartoner mindre end det antal, der var angivet i dokumenterne […]
Aktion nr. 524/96
»mv. Orinoco«[…]
Skibet ankom til havnen i Lobito den 14. marts 1998 og skulle losse en last på 31 containere, der var bestemt til levering
til lageret AMI i Lobito. Lageret ligger ca. 1 km. fra havnezonen.
Leveringen påbegyndtes den 30. marts 1998 efter afslutning af toldformaliteterne. Containerne blev leveret i forskelligt antal
mellem den 30. marts og den 5. april.
Ved leveringerne foretog vort personale en optælling ved dørene til containerne. Seglene blev kontrolleret før åbningen; det
blev konstateret, at en container manglede segl, og at seglet på en anden container sad korrekt, men var ødelagt.
Indholdet af disse to containere blev kontrolleret, og det svarede til det, der var angivet på konnossementet.
Efter leveringens afslutning viste vores optælling følgende:
Samlet levering

42 146 kartoner
Heraf:
Beskadigede


91 kartoner
Udbedrede


86 kartoner
Samlet antal leverede kartoner efter udbedring

42 141
Samlet leveret vægt


465,658 tons
Selv om hele indholdet af de containere, der manglede segl, var til stede, forekom der en vis afvigelse med hensyn til de
optalte mængder i de øvrige containere. I alt manglede der 2 644 kartoner i forhold til det i konnossementet angivne. I betragtning
af, at alle segl, bortset fra de anførte, var intakte, er det vores opfattelse, at afvigelsen skyldes det forhold, at de lastede
mængder var mindre end de forudsatte mængder.
Aktion nr. 525/96
»Mv. Orinoco«[…]
Skibet ankom til Namibe den 12. marts 1998 og lagde til kaj samme dag. Losningen påbegyndtes kl. 15.00 og blev afsluttet næste
dag kl. 11.20.
Vores opgave vedrørte losningen af 18 containere, der skulle til lageret Socosul i Lubango. Lubango ligger ca. 150 km. øst
for Namibe, og containerne blev transporteret pr. lastbil.
Den første container blev leveret til Lubango den 23. marts 1998 og den sidste den 28. marts 1998.
Vi foretog optælling ved dørene til containerne, der stod direkte over for portene til lageret for at lette losningen. Det
regnede kraftigt i denne periode, hvilket medførte regelmæssige afbrydelser.
Af de leverede containere var to svejsede af sikkerhedsmæssige hensyn, og to andre manglede segl. I alt var tabet fra disse
containere på 95 kartoner.
Af de leverede kartoner blev det konstateret, at 34 var beskadigede, hvoraf 20 blev udbedrede.
Den endelige optælling af varerne gav følgende resultater:
Samlet levering

26 317 kartoner
Heraf:
Beskadigede


34 kartoner
Udbedrede


20 kartoner
Samlet antal leverede kartoner efter udbedring

26 303 kartoner
Samlet leveret vægt


290,648 tons
[…]«
Socor L
da
konkluderede følgende:
»I alt blev der leveret 153 829 kartoner, dvs. 1 699,810 tons, hvilket er mindre end den bestilte mængde, som var på 161 672
kartoner. Differencen er på 7 843 kartoner eller 86,665 tons. Bortset fra de tilfælde, hvor containerne manglede segl, eller
hvor seglet var ødelagt, er det vores opfattelse, at de manglende kartoner ikke er blevet lastet. Ved åbningen af de forseglede
containere blev det konstateret, at varerne var korrekt stablede. Fotos, som blev taget ved åbningen af containerne, viser
tydeligt opstablingen. Disse fotos blev taget af lagerets forretningsførere. Containerne blev losset af arbejdere ansat af
lagerets forretningsførere; afstanden mellem containernes døre og portene til lageret var generelt mindre end fem meter. Kartonerne
blev pr. håndkraft transporteret helt ind i lageret og dernæst stablet. De angivne skader skyldes i de fleste tilfælde, at
plastikflaskerne var beskadigede og lækkede. Disse læk viste sig altid at være mindre alvorlige, end det så ud til, og efter
åbning af kartonerne og separering var den anvendelige del stor. Der blev gjort skriftlige indsigelser over for speditionsfirmaet
»Orey Angola« hvad angår disse tab. Leveringen til lagrene var langsom, selv i betragtning af de normale toldfrister i Angola.
Det var nødvendigt at håndtere en vis overfyldning af lagrene i Luanda og Lubango; regnen og modtagelsen af andre varer medførte
en vis forsinkelse i videresendelsen af containerne. Leveringen tog 53 dage fra den første containers ankomst til lageret
i Lubango den 23. marts til den sidst containers ankomst til Luanda den 14. maj 1998.«
Ifølge den endelige overensstemmelsesattest, som i overensstemmelse med artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 2200/87 blev
udstedt af Socotec den 23. juni 1998, var den samlede accepterede mængde på 1 697 552,899 kg netto, dvs. 102 447 kg mindre
end den i kontrakten fastsatte mængde, og datoen for den sidste levering var den 14. maj 1998.
Den 29. juni 1998 indsendte sagsøgeren til Kommissionen en faktura på 1 591 455,84 EUR for de 1 697 552,899 kg vegetabilsk
olie, der faktisk var blevet leveret. Kommissionen betalte regningen, idet den i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel
22, nr. 3, i forordning nr. 2200/87 fratrak en bod på 7 916,91 EUR for de ikke leverede mængder varer.
Desuden udbetalte det forsikringsselskab, hos hvem sagsøgeren i henhold til artikel 15 i forordning nr. 2200/87 havde tegnet
en forsikring, en erstatning til sagsøgeren på 6 116 746 portugisiske escudos (PTE) (ca. 30 510 EUR), svarende til prisen
for ca. 32 544 kg. varer.
Retsforhandlinger og parternes påstande
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 16. oktober 2001 har sagsøgeren anlagt denne sag.
Den skriftlige forhandling er blevet afsluttet den 5 marts 2002, idet sagsøgeren ikke inden for den fastsatte frist har indgivet
replik.
På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Fjerde Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling
og har som led i de i artikel 64 i Rettens procesreglement omhandlede foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse
opfordret parterne til at fremlægge nogle dokumenter og anmodet dem om at besvare skriftlige spørgsmål. Parterne har efterkommet
disse anmodninger.
Parterne har afgivet mundtlige indlæg og besvaret mundtlige spørgsmål for Retten i retsmødet den 9. april 2003.
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstand:
–
Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren 61 226 EUR, dvs. 53 310 EUR svarende til den del af prisen, der ikke blev betalt
for de varer, som ifølge den midlertidige overensstemmelsesattest blev lastet, og som ikke blev dækket af forsikringen, og
7 916 EUR, svarende til den pålagte bod.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
–
Frifindelse.
–
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Under retsmødet har sagsøgeren uden i den forbindelse at fremkomme med yderligere forklaringer ændret sin påstand om betaling,
således at Kommissionen udelukkende tilpligtes at betale prisen for 44 496 kg varer (dvs. ca. 41 715 EUR), som ifølge sagsøgeren
svarer til den mængde, for hvilken Kommissionen har antaget, at der forelå en mangel, dvs. en manglende opfyldelse af den
i kontrakten fastsatte levering, og som ikke blev dækket af sagsøgerens forsikringsselskab. For så vidt angår boden har sagsøgeren
ændret sin oprindelige påstand om betaling af hele den af Kommissionen pålagte bod, idet sagsøgeren erkender, at Kommissionen
var berettiget til at pålægge en bod for de 12 976 kg varer, der ifølge den midlertidige overensstemmelsesattest manglede
på lastningsdatoen.
Retlige bemærkninger
Sagsøgeren har nærmere bestemt fremført tre anbringender til støtte for sin betalingspåstand. Det første anbringende består
af to led. Ifølge det første led har Kommissionen med urette nægtet at betale for den ikke leverede vare, uden at have godtgjort,
at sagsøgeren var ansvarlig for den manglende mængde varer. Det andet led tilsigter at påvise, at Kommissionens repræsentant
under alle omstændigheder har begået fejl. Det andet anbringende er, at Kommissionen med urette har pålagt en bod for den
ikke leverede vare. Det tredje anbringende er, at der ved fordelingen af risikoen for varen er sket tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.
Det første anbringende, dels om at Kommissionen med urette har afvist at betale for den ikke leverede vare, dels om at den
i kontrakten anførte repræsentant for Kommissionen har begået fejl
Parternes argumenter
Sagsøgeren er for det første af den opfattelse, at selskabet fuldt ud har opfyldt sin forpligtelse til levering af olie, eftersom
der, bortset fra de manglende 12 976 kg, på tidspunktet for lastningen af varen ikke blev afsløret fejl fra selskabets side,
og eftersom de yderligere varemangler, som blev konstateret i bestemmelseslagrene, vedrørte partier, hvoraf seglet på visse
containere var blevet brudt. Ifølge sagsøgeren er den mest sandsynlige forklaring, at de manglende 5 176 kartoner i parti
nr. 1513/95 og de manglende 2 644 kartoner i parti nr. 524/96 skyldes, at containerne er blevet åbnet af ukendte tredjemænd.
Sagsøgeren har anført, at hverken leveringsforsinkelserne eller de manglende kartoner kan tilskrives selskabet. Sagsøgeren
har gjort gældende, at der ifølge den midlertidige overensstemmelsesattest ikke ved lastningen blev konstateret mangler hvad
angår varemængden, når bortses fra de 12 976 kg. Sagsøgeren har tilføjet, at toldberigtigelsen af varerne var vanskelig og
langsom som følge af situationen i Angola, hvor de offentlige institutioner fungerer meget utilstrækkeligt.
Sagsøgeren har dernæst anført, at Kommissionen har et kontraktligt ansvar af den grund, at Socor L
da
, der såvel af den af sagsøgeren engagerede transportvirksomhed som af kontrolorganet Socotec havde fået til opgave at overvåge
losningen, først sent underrettede transportvirksomheden om de pågældende mangler. Desuden kunne Socor L
da
ikke bekræfte, hvilke kartoner der stammede fra hvilke containere, og følgelig i hvilke containere der manglede kartoner,
eller om seglet på nogle containere var blevet brudt. Denne fejl gjorde fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder og ansvaret
for de mængder varer, der manglede, vanskeligt, endog umuligt, således at sagsøgerens forsikringsselskab kun dækkede tabene
vedrørende de containere, hvis segl var brudt. Endelig indrømmede Socotec i 1999, at optællingen af kartonerne blev foretaget
ved indgangen til lagrene og ikke ved åbningen af containerne, og at visse lagre havde mere end én indgang, hvilket kunne
føre til, at der blev begået fejl. Efter sagsøgerens opfattelse er Kommissionen ansvarlig for kontrolorganets fejl og undladelser.
Under retsmødet har sagsøgeren uddybet sin argumentation og anført, at den omstændighed, at Kommissionen uden at fremkomme
med beviser herfor fandt, at sagsøgeren ikke havde leveret 44 496 kg varer, medførte, at forsikringsselskabet nægtede at udbetale
erstatning. Sagsøgeren har fremhævet, at et tilfælde, hvor der foreligger manglende opfyldelse af kontrakten, skal adskilles
fra risikoen for varen, såsom tyveri.
Kommissionen er af den opfattelse, at søgsmålet retligt set er ubegrundet, da leveringskontrakten i det foreliggende tilfælde
er indgået ifølge leveringsmåden »frit bestemmelsessted«. Kommissionen har gjort gældende, at sagsøgeren ifølge bestemmelserne
i artikel 15, nr. 2, i forordning nr. 2200/87 bar risikoen for varen indtil det tidspunkt, hvor den faktisk var losset og
leveret ved lageret på bestemmelsesstedet. Desuden skulle alle omkostninger ifølge kontraktvilkårene i henhold til artikel
7, stk. 3, i forordning nr. 2200/87 og bilaget til forordning nr. 2608/97 anses for at være inkluderet i tilbuddet. Kommissionen
har i den forbindelse understreget, at sagsøgeren i sit bud fremkom med forskellige priser afhængigt af de forskellige leveringsstadier.
Kommissionen har tilføjet, at artikel 15, nr. 2, i forordning nr. 2200/87 udtrykkeligt forpligter tilslagsmodtageren til at
tegne en forsikring, hvis dækning er beskrevet i samme forordnings artikel 14, nr. 3, litra a).
Hvad angår den leverede vares overensstemmelse har Kommissionen påpeget, at der i oprindelsesfabrikken allerede blev afsløret
en mangel på 12 976 kg vegetabilsk olie. Desuden udstedes den endelige overensstemmelsesattest ved leveringer »frit bestemmelsessted«
kun på det fastsatte leveringsstadium. I det foreliggende tilfælde viser denne endelige attest ifølge Kommissionen, at den
mængde, der blev leveret til bestemmelsesstedet, kun var på 1 697 552,899 kg, altså 102 447,101 kg mindre end de i kontrakten
fastsatte 1 800 tons. Ifølge Kommissionen manglede der således 8 089 kartoner, hvoraf 5 138 svarede til de containere, hvis
segl var intakte.
Kommissionen har understreget, at transporten, losningen og fortoldningen af varen ifølge kontrakten var sagsøgerens ansvar.
Kommissionen har ligeledes bestridt, at udpegningen af et kontrolorgan i overensstemmelse med artikel 10 og 16 i forordning
nr. 2200/87 kan medføre, at de forpligtelser, der påhviler tilslagsmodtageren, overføres til dette kontrolorgan.
For så vidt angår Kommissionens påståede ansvar har institutionen tilføjet, at den på ingen måde er ansvarlig for den hævdede
forsinkelse med fremsendelse af oplysningerne vedrørende forsikringsbegivenheden til sagsøgerens forsikringsselskab. Kommissionen
har i den forbindelse fremhævet, at den heller ikke er ansvarlig for de fejl, som den af sagsøgeren antagne transportvirksomhed
angiveligt har begået. Endvidere har Kommissionen bemærket, at sagsøgeren på bestemmelsesstedet var repræsenteret af transportvirksomheden,
som modtog underretning om de endelige tal for hele operationen i løbet af fem dage efter leveringen af den sidste container.
Rettens bemærkninger
Indledningsvis bemærkes, at sagsøgeren ifølge kontrakten skulle levere 1 800 tons netto vegetabilsk olie til Angola. Det er
ubestridt, at sagsøgeren har leveret 1 697 553 kg vegetabilsk olie. Følgelig blev 102 447 kg ikke leveret. Det er ligeledes
ubestridt, at Kommissionen for den leverede mængde varer betalte den i kontrakten aftalte pris, dvs. 1 583 539 EUR, hvorfra
boden på 7 916 EUR for den ikke leverede mængde allerede var fratrukket.
I øvrigt er det ubestridt, at der ud af de 102 447 kg varer, som manglede ved leveringen, allerede manglede 12 976 kg varer
på tidspunktet for lastningen. Sagsøgeren kræver ikke betaling for disse 12 976 kg. Sagsøgeren har således som svar på et
af Retten stillet skriftligt spørgsmål præciseret, at selskabets betalingskrav svarede til værdien af 89 424 kg varer til
en pris a 0,9375 EUR pr. kg, dvs. 83 820 EUR. Sagsøgeren har i dette beløb dels fratrukket beløbet på 30 510 EUR, som blev
udbetalt af sagsøgerens forsikringsselskab, dels medregnet boden på 7 916 EUR. Sagsøgeren har herefter nedlagt påstand om,
at Kommissionen tilpligtes at betale et beløb på 61 226 EUR.
Det bemærkes herved (jf. denne doms præmis 28), at sagsøgeren under retsmødet uden i den forbindelse at fremkomme med yderligere
forklaringer har ændret sin påstand om betaling til, at Kommissionen udelukkende tilpligtes at betale prisen for 44 496 kg
varer (dvs. ca. 41 715 EUR), som ifølge sagsøgeren svarer til den mængde, for hvilken Kommissionen har antaget, at der forelå
en mangel, dvs. en. manglende opfyldelse af den i kontrakten fastsatte levering, og som ikke blev dækket af sagsøgerens forsikringsselskab.
For så vidt angår boden har sagsøgeren ændret sin oprindelige påstand om betaling af hele den af Kommissionen pålagte bod,
idet sagsøgeren erkender, at Kommissionen var berettiget til at pålægge en bod for de 12 976 kg varer, som ifølge den midlertidige
overensstemmelsesattest manglede på tidspunktet for lastningen.
Sagsøgerens argumentation i forbindelse med det første anbringende består i det væsentlige af to led. Sagsøgeren er principalt
af den opfattelse, at selskabet har opfyldt sin forpligtelse til levering af olie, bortset fra de 12 976 kg, som manglede
på tidspunktet for lastningen af varen. Sagsøgeren er af den opfattelse, at Kommissionen bør betale prisen for 44 494 kg varer.
Sagsøgeren har i den forbindelse anført, at selskabet ikke kan påtage sig risikoen for denne mængde varer alene af den grund,
at varerne ifølge Socor L
da
's rapport af 18. maj 1998 forsvandt fra containere, hvis segl ikke var blevet brudt.
Sagsøgeren har subsidiært anført, at Kommissionen under alle omstændigheder på grundlag af et kontraktligt ansvar bør erstatte
selskabet for prisen svarende til disse 44 496 kg varer, fordi kontrolorganet Socor L
da
, som af Kommissionen havde fået til opgave at overvåge losningen, med urette og uden begrundelse i den endelige overensstemmelsesattest
har anført, at en del af de manglende varer svarede til containere, hvis segl var intakte, og at denne mængde således måtte
anses for ikke at være leveret. Denne fejl gjorde fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder og ansvaret vanskeligt, endog
umuligt, således at sagsøgerens forsikringsselskab afviste at udbetale erstatning til selskabet for en del af de manglende
varer og kun dækkede de varer, der stammede fra de containere, hvis segl var brudt.
Hvad angår det første anbringendes første led bemærkes, at artikel 1 i forordning nr. 2608/97 bestemmer følgende:
»Med henblik på levering som fødevarehjælp til de i bilagene anførte modtagere skal der i Fællesskabet tilvejebringes vegetabilsk
olie efter bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 2200/87 og på de i bilaget anførte betingelser. Tildeling af leveringerne
sker ved licitation. […] Tilslagsmodtageren anses for at være bekendt med de generelle og særlige betingelser og for at have
accepteret dem. Enhver anden betingelse eller ethvert forbehold i hans bud anses for ikke at være skrevet.«
Det må fastslås, at det fremgår af disse bestemmelser, at den pågældende levering var betinget af, at sagsøgeren overholdt
en række kontraktbestemmelser, heriblandt bestemmelserne i forordning nr. 2200/87 og nr. 2608/97.
Blandt disse kontraktbestemmelser er bestemmelsen om, at sagsøgeren leverer 1 800 tons netto vegetabilsk olie med leveringsstadium
»frit bestemmelsessted«. Ordlyden af artikel 15, nr. 2, i forordning nr. 2200/87 angiver klart det nøjagtige tidspunkt for,
hvornår risikoen for varen i et tilfælde som det foreliggende med levering »frit bestemmelsessted« overgår fra leverandør
til modtager. Bestemmelsen fastsætter, at »tilslagsmodtageren bærer risikoen for varen, herunder for tab eller forringelser,
indtil det tidspunkt, på hvilket den faktisk er losset og leveret ved lageret på bestemmelsesstedet«.
Artikel 15 i forordning nr. 2200/87 knytter således overgangen af risikoen for varen fra tilslagsmodtageren til modtageren
til det tidspunkt, hvor varen efter losning faktisk stilles til rådighed i lageret på bestemmelsesstedet. Denne risiko dækker
alle de tab og beskadigelser af varen, som kan forekomme. For så vidt angår kontraktforholdet mellem Kommissionen og sagsøgeren
er det derfor irrelevant at kende årsagerne til, at de eventuelle varetab har fundet sted, hvis de er forekommet før det tidspunkt,
hvor varen faktisk blev stillet til rådighed i lageret på bestemmelsesstedet som ovenfor angivet.
I det foreliggende tilfælde har sagsøgeren på trods af de af Retten stillede mundtlige og skriftlige spørgsmål ikke været
i stand til at angive det præcise tidspunkt for, hvornår varetabene har fundet sted. Som svar på et af Retten stillet skriftligt
spørgsmål har sagsøgeren alene anført, at de manglende varer ifølge sagsøgeren forsvandt enten i løbet af det tidsrum, der
forløb mellem containernes ankomst tæt ved lagrene på bestemmelsesstedet og losningen af disse, eller under losningen.
Det påhviler imidlertid sagsøgeren at godtgøre, at de i den endelige overensstemmelsesattest indeholdte oplysninger ikke er
korrekte. I dette tilfælde er der intet belæg for, at resultaterne i Socor L
da
's rapport af 18. maj 1998, som danner grundlag for den endelige overensstemmelsesattest, og hvorefter de manglende kartoner
ikke er blevet lastet eller forsvandt før det tidspunkt, hvor varen faktisk blev stillet til rådighed i lageret på bestemmelsesstedet
som ovenfor angivet, er urigtige. I begge tilfælde var sagsøgeren ansvarlig for den delvist manglende gennemførelse af leveringen.
I modsætning til det af sagsøgeren under retsmødet påståede må det således konstateres, at omstændighederne i denne sag er
forskellige fra dem, der gav anledning til Rettens dom af 19. september 2001 (sag T-26/00, Lecureur mod Kommissionen, Sml.
II, s. 2623). I denne dom afviste Retten en fortolkning, hvorefter overgangen af risikoen for varen fra leverandøren til modtageren
nødvendigvis afhænger af tidspunktet for udfærdigelsen af den endelige overensstemmelsesattest, således at denne er det eneste
bevismiddel for levering. Retten fandt, at en sådan fortolkning under omstændigheder som de foreliggende kunne indebære en
risiko for, at de pågældende kontraktlige forpligtelser ikke blev opfyldt loyalt, idet tidspunktet for risikoens overgang
underlægges det af Kommissionen udnævnte kontrolorgans forgodtbefindende, og idet risikoen for varerne forbliver hos leverandøren,
selv om denne ikke længere har kontrol over disse (præmis 63 og 64). I nævnte sag fremgik det af kontrolorganets oplysninger,
som er gentaget i den endelige overensstemmelsesattest, at de omtvistede tyverier under alle omstændigheder blev begået, efter
at varerne var leveret til modtageren (præmis 67).
I den foreliggende sag har sagsøgeren ikke kunnet godtgøre, at tabene er sket efter varernes levering til modtageren, dvs.
på et tidspunkt, hvor risikoen for varen allerede var overgået til denne. Derfor kan sådanne tab ikke tilregnes Kommissionen,
men er sagsøgerens ansvar i overensstemmelse med artikel 15 i forordning nr. 2200/87.
Denne konstatering afkræftes ikke af sagsøgerens argumentation, som tilsigter at godtgøre, at leveringsbetingelserne var vanskelige.
Det fremgår således af Socor L
da
's rapport af 18. maj 1998, at containerne blev leveret uden for de forskellige lagre i forskelligt antal mellem den 23. marts
1998 (den første container i parti nr. 525/96) og den 14. maj 1998 (de sidste containere i parti nr. 1513/95). Det fremgår
ligeledes af denne rapport, at losningen foregik over flere dage, endog over flere uger. Disse oplysninger fremgår i øvrigt
af sagsøgerens skriftlige svar på det af Retten stillede spørgsmål, specielt af svarets bilag I, som er udarbejdet af transportvirksomheden,
og som angiver det antal dage, i hvilke visse containere stod foran lagrene uden at blive losset. Heraf følger, at en del
af containerne blev oplagret foran lagrene på bestemmelsesstedet, og at leveringen, altså åbningen af containerne og varekartonernes
indbringelse på lageret, ikke foregik umiddelbart efter containernes ankomst tæt ved bestemmelseslagrene. Intet i sagen tyder
på, at containerne blev overvåget i den periode, hvor de forinden at blive åbnet og indbragt på lagrene henstod uden for disse.
Eftersom containerne blev anbragt uden for modtagerens lagre, burde sagsøgeren eller den transportvirksomhed, der repræsenterede
sagsøgeren, imidlertid have sørget for, at varen blev overvåget indtil det tidspunkt, hvor modtageren overtog ansvaret for
denne. Før denne dato havde sagsøgeren gennem sin repræsentant fortsat kontrol over varen.
Risikoen kan således ikke være overgået fra tilslagsmodtageren til en anden person. Som det fremgår af artikel 12, stk. 3,
i forordning nr. 2200/87, kan »de rettigheder og forpligtelser, der følger af licitationstilslaget, […] ikke overdrages«.
Den omstændighed, at transporten af varerne ikke er foretaget af sagsøgeren, men af en anden virksomhed, ændrer således på
ingen måde sagsøgerens ansvar hvad angår forpligtelsen til at levere den i kontrakten aftalte mængde til det sted, der er
fastsat i forordning nr. 2608/97.
Det er herved uden betydning at kende årsagerne til forsinkelsen i forbindelse med losningen og i forbindelse med, at varerne
faktisk blev stillet til rådighed i lagrene på bestemmelsesstedet, eftersom sagsøgeren havde kontrol over varen og derfor
burde foranstalte overvågning af varen under disse transaktioner.
Artikel 17 i forordning nr. 2200/87 præciserer således, at en »overtagelsesattest udstedt i overensstemmelse med denne artikel
og indeholdende de i bilag III anførte oplysninger gælder som bevis for modtagerens modtagelse af varen efter nr. 1 eller
anerkendelse af leveringen efter nr. 2«. Ifølge artikel 17, nr. 1, i forordning nr. 2200/87 anmoder tilslagsmodtageren modtageren
eller dennes repræsentant om udstedelse af overtagelsesattesten umiddelbart efter, at varen er stillet til rådighed på det
for leveringen fastsatte eller aftalte stadium. I nævnte artikels nr. 2 fastsættes, at såfremt modtageren ikke udsteder en
overtagelsesattest, udsteder den i denne forordnings artikel 10 omhandlede virksomhed på tilslagsmodtagerens anmodning og
mod forelæggelse af det oprindelsescertifikat og den faktura, der omhandles i nr. 1, til denne en attest, der gælder som bevis
for anerkendelsen af leveringen, såfremt det på grundlag af den kontrol, der er gennemført på det for den pågældende levering
fastsatte leveringsstadium, har været muligt at udstede den i nævnte forordnings artikel 16 omhandlede overensstemmelsesattest.
Ved levering frit lossehavn og frit bestemmelsessted udstedes overtagelsesattesten desuden mod fremlæggelse af den overensstemmelsesattest,
der er udstedt inden afskibningen, samt alt efter tilfældet de i artikel 14, nr. 6, omhandlede dokumenter.
I det foreliggende tilfælde omfatter den endelige overensstemmelsesattest af 23. juni 1998 ligeledes en attest, der gælder
som bevis for anerkendelsen af leveringen, hvorved Socotec har bekræftet, at modtageren overtog varen den 14. maj 1998, som
er datoen for den sidste levering til lagrene på bestemmelsesstedet. I samme attest blev det konstateret, at den samlede accepterede
mængde var på 1 697 552,899 kg. Følgelig blev det fastslået, at leveringen ikke var fuldstændig, men at der manglede 102 447
kg vegetabilsk olie på det tidspunkt, hvor modtageren overtog varen.
Såfremt sagsøgeren var af den opfattelse, at selskabet havde foretaget losning og faktisk levering af visse mængder varer
til lagrene på bestemmelsesstedet forud for den 14. maj 1998, som er datoen for den sidste levering, kunne selskabet eller
dettes repræsentant for den del af varen, som dette anså for faktisk leveret, i overensstemmelse med artikel 17 i forordning
nr. 2200/87 have anmodet om en overtagelsesattest eller en attest, der gælder som bevis for anerkendelsen af leveringen umiddelbart
efter, at varen blev stillet til rådighed for modtageren. Sagsøgeren har imidlertid end ikke påstået at have fremsat en sådan
anmodning.
Under disse omstændigheder må det fastslås, at sagsøgeren ikke har godtgjort, hverken at risikoen for varerne overgik til
modtageren forud for den 14. maj 1998, som er datoen for den sidste levering af varen til lagrene på bestemmelsesstedet, eller
at varetabene fandt sted efter denne dato.
Følgelig vil første anbringendes første led være at forkaste.
For så vidt angår dette anbringendes andet led, som tilsigter at fastslå Kommissionens kontraktlige ansvar, og hvorved sagsøgeren
hævder, at selskabets forsikringsselskab ikke har udbetalt erstatning for den samlede skade, da der ifølge den af kontrolorganet
udfærdigede endelige overensstemmelsesattest manglede 44 496 kg varer som følge af selskabets manglende opfyldelse af kontrakten,
bemærkes for det første, at sagsøgeren på ingen måde har godtgjort, at denne konstatering er urigtig. I konklusionen i Socor
L
da
's rapport af 18. maj 1998, hvori hver levering undersøges skib for skib, anføres således følgende:
»Bortset fra de tilfælde, hvor containerne manglede segl, eller hvor seglet var ødelagt, er det vores opfattelse, at de manglende
kartoner ikke er blevet lastet. Ved åbningen af de forseglede containere blev det konstateret, at varerne var korrekt stablede.
Fotos, som blev taget ved åbningen af containerne, viser tydeligt opstablingen. Disse fotos blev taget af lagerets forretningsførere.
Containerne blev losset af arbejdere ansat af lagerets forretningsførere; afstanden mellem containernes døre og portene til
lageret var generelt mindre end fem meter. Kartonerne blev pr. håndkraft transporteret helt ind i lageret og dernæst stablet.«
Som det fremgår af sagsøgerens svar på de af Retten under retsmødet stillede spørgsmål, ved selskabet ikke præcist, på hvilket
tidspunkt varetabene fandt sted. Selskabet har alene gjort gældende, at der ifølge den midlertidige overensstemmelsesattest
skulle være indskibet 1 787 024 kg varer. Eftersom den midlertidige overensstemmelsesattest blev udarbejdet i afsendelsesvirksomheden,
beviser attesten ikke, at den i Socor L
da’s
rapport af 18. maj 1998 indeholdte konklusion er urigtig.
For så vidt angår sagsøgerens argumentation om, at Socor L
da
ikke kunne bekræfte, hvilke kartoner der stammede fra hvilke containere, og følgelig i hvilke containere der manglede kartoner,
eller om seglet på nogle containere var blevet brudt, bemærkes dernæst, at sagsøgeren på bestemmelsesstedet var repræsenteret
ved den af selskabet selv antagne transportvirksomhed. Såfremt organiseringen af losningen af varen i bestemmelseslagrene
ikke var i orden, var det transportvirksomhedens ansvar som repræsentant for sagsøgeren at handle på en sådan måde, at eventuelle
fejl i optællingen og losningen af de forskellige kartoner fra de forskellige containere blev undgået. Denne forpligtelse
følger af ordlyden af artikel 15 i forordning nr. 2200/87, hvori det fastslås, at tilslagsmodtageren bærer risikoen for varen,
herunder for tab eller forringelser, indtil det tidspunkt, på hvilket den faktisk er losset og leveret ved lageret på bestemmelsesstedet.
Eftersom sagsøgeren bærer risikoen for varen indtil det tidspunkt, hvor varen faktisk er losset og leveret ved lageret på
bestemmelsesstedet, har sagsøgeren, eller dennes repræsentant, således ligeledes ansvaret for at påse, at losningen foregår
korrekt. Denne konstatering gælder ligeledes med henblik på at besvare de af sagsøgeren under retsmødet fremførte argumenter
om, at det er muligt, at de segl, der blev anset for at være intakte, var blevet forfalsket under transporten af varen.
Endelig kan sagsøgerens påstand om, at selskabets forsikringsselskab har afvist at godtgøre prisen for de manglende varer
på grund af Socor L
da
's sene meddelelse til transportvirksomheden om forekomsten af manglerne, ikke lægges til grund. Det fremgår af de telefaxer,
der er vedlagt Socor L
da
's rapport af 18. maj 1998, at transportvirksomheden blev informeret om varetabene. Dette faktum fremgår ligeledes af en telefax
af 22. maj 1998, hvori transportvirksomheden besvarede de førnævnte telefaxer. Desuden har Socotec i en telefax, som selskabet
fremsendte til Kommissionen den 19. februar 1999, bekræftet, at transportvirksomheden og sagsøgeren blev informeret om varetabene
henholdsvis den 14. maj 1998 og den 19. maj 1998.
Heraf følger, at det første anbringendes andet led heller ikke kan tiltrædes, og at det første anbringende bør forkastes.
Det andet anbringende om, at Kommissionen med urette har pålagt en bod for den ikke leverede vare
Parternes argumenter
Sagsøgeren har af de samme grunde som dem, der er fremsat i forbindelse med det første anbringende, nedlagt påstand om nedsættelse
af den bod, som Kommissionen i overensstemmelse med artikel 22, nr. 3, i forordning nr. 2200/87 har pålagt selskabet. Sagsøgeren
er af den opfattelse, at det ikke er berettiget at pålægge selskabet en bod for den ikke leverede vare, eftersom selskabet
ikke var ansvarlig for denne mangel, når bortses fra de 12 976 kg, som i henhold til den midlertidige overensstemmelsesattest
allerede manglede på tidspunktet for lastningen af varen.
Kommissionen har afvist denne påstand af de under det første anbringende anførte grunde.
Rettens bemærkninger
Indledningsvis præciseres, at det fremgår af et dokument, som Kommissionen har fremlagt som led i foranstaltningerne med henblik
på sagens tilrettelæggelse, at boden er beregnet i overensstemmelse med artikel 22, nr. 3, første led, i forordning nr. 2200/87,
dvs. at den er fastsat prorata i forhold til den ikke leverede mængde varers procentvise andel. Denne mængde er på 102 447
kg.
I denne forbindelse bemærkes, at artikel 22, nr. 3, i forordning nr. 2200/87 foreskriver, at »de i første og tredje led nævnte
indeholdelser finder ikke anvendelse, hvis de konstaterede mangler ikke kan tilskrives tilslagsmodtageren og ikke giver anledning
til erstatning«.
I det foreliggende tilfælde er det ubestridt, at der blev leveret 102 447 kg færre varer end fastsat i kontrakten. Sagsøgeren
har for så vidt angår de 12 976 kg, som ifølge den midlertidige overensstemmelsesattest allerede manglede i oprindelsesfabrikken,
frafaldet sit krav. For så vidt angår den mængde varer, som gik tabt forud for den faktiske levering heraf i bestemmelseslagrene,
er sagsøgeren ikke i stand til at forklare disse tab. Eftersom sagsøgeren bar risikoen for varerne på tidspunktet for varetabene,
burde selskabet have godtgjort, at tabene ikke kan tilskrives dette, hvilket selskabet ikke har gjort.
Under disse omstændigheder kan sagsøgerens påstand om, at den i henhold til artikel 22, nr. 3, første led, i forordning nr. 2200/87
pålagte bod nedsættes, heller ikke tiltrædes.
Herefter bør det andet anbringende forkastes.
Det tredje anbringende om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet ved fordelingen af risikoen for varen
Parternes argumenter
Sagsøgeren har anført, at såfremt selskabet ifølge ordlyden af forordning nr. 2608/97 og i overensstemmelse med artikel 15
i forordning nr. 2200/87 bærer risikoen for varen indtil bestemmelsesstedet, således at enhver uforudset begivenhed, som lasten
kan have været udsat for, retligt set er Kommissionen uvedkommende, tilsidesætter anvendelsen af artikel 15 i forordning nr. 2200/87
i den foreliggende sag proportionalitetsprincippet ved ikke at overholde de almindelige retsgrundsætninger, der er anerkendt
i størstedelen af medlemsstaternes retsordener og i international handelspraksis vedrørende fordelingen af risikoen for varen.
Ifølge sagsøgeren har Kommissionen handlet retsstridigt og i ond tro ved at vælge leveringsklausulen »frit bestemmelsessted«,
når der er tale om levering til et afrikansk land i krig, hvor regler og mekanismer fra international handel vanskeligt lader
sig anvende. Kommissionen har følgelig fået sagsøgeren til at bære en uforholdsmæssig stor risiko, eftersom såvel de mekanismer,
der er fastsat med henblik på at sikre, at levering faktisk finder sted, som de almindelige mekanismer, der gør det muligt
for leverandørerne at opveje den risiko, som disse er pålagt, i det foreliggende tilfælde har fungeret yderst utilstrækkeligt.
Hvad angår proportionalitet i forbindelse med risikoen har Kommissionen gjort gældende, at sagsøgeren må anses for at handle
fuldt ud bevidst inden for international handel, idet selskabet er bekendt med situationen i Angola. Kommissionen har tilføjet,
at det foreliggende tilfælde ikke udgør et tilfælde af force majeure.
Rettens bemærkninger
Det må konstateres, at sagsøgerens argumentation, der støttes på en fortolkning, hvorefter risikoens overgang fra leverandør
til modtager ikke gælder i den foreliggende sag på grund af de ekstraordinære forhold i leveringslandet, ikke kan tiltrædes.
Som Kommissionen med rette har hævdet, er sagsøgeren således en virksomhed, som må anses for at have handlet vel vidende om
situationen i Angola på det tidspunkt, hvor det afgav sit bud. Desuden forpligter artikel 15, nr. 2, i forordning nr. 2200/87
udtrykkeligt tilslagsmodtageren til at tegne en passende forsikring, hvis dækning er beskrevet i samme forordnings artikel
14, nr. 3, litra a). Ifølge sidstnævnte artikel tegner tilslagsmodtageren en søforsikring eller godtgør at være dækket af
en generalpolice. Forsikringssummen skal mindst svare til budsummen, og policen skal dække alle risici i forbindelse med transporten
og i givet fald omladning og losning uden selvrisiko ved simpel søskade, herunder ethvert tilfælde af manglende levering,
manko samt risici, der betragtes som ekstraordinære.
Af de samme grunde foreligger der ikke tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet for så vidt angår den i kontrakten indeholdte
risikofordeling. Som det fremgår af undersøgelsen af de i sagen foreliggende faktiske omstændigheder, havde sagsøgeren kendskab
til samtlige licitationsvilkår, da selskabet fremsatte sit bud. Af sagen fremgår ingen ekstraordinære omstændigheder.
I øvrigt skulle alle omkostninger i henhold til artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 2200/87 og bilaget til forordning nr. 2608/97
anses for at være inkluderet i buddet. I denne forbindelse fremgår det af sagsøgerens bud, at selskabet fremlagde forskellige
priser afhængig af de forskellige leveringsstadier. Prisen frit leveringssted var således højere, idet den nemlig pr. definition
inkluderer omkostninger, såsom forsikringsomkostninger, der netop har til formål at dække de tab, der opstår under omstændigheder
som de i denne sag foreliggende.
Under disse omstændigheder bør det tredje anbringende ligeledes forkastes.
Kommissionen bør herefter frifindes i det hele.
Sagens omkostninger
I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis
der er nedlagt påstand herom. Da sagsøgeren har tabt sagen, bør selskabet pålægges at betale sagens omkostninger i overensstemmelse
med Kommissionens påstand herom.
På grundlag af disse præmisser
RETTEN (Fjerde Afdeling)
1)
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
2)
Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
Tiili
Mengozzi
Vilaras
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den  11. februar 2004.
Justitssekretær
Afdelingsformand
H. Jung
V. Tiili
–
Processprog: portugisisk.