CELEX: 62007CJ0102
Марки
Член 5, параграф 1, буква б) и параграф 2 и член 6, параграф 1, буква б) от Директива 89/104/ЕИО
Необходимост от запазване на възможността за свободно ползване
Фигуративни марки от три ленти
Мотиви от две ленти, използвани от конкуренти за украса
Твърдение за нарушение на правата върху марката и с нейното разводняване

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Първа директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно марките (
ОВ L 40, 1989 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92; наричана по-нататък „Директивата“).
Запитването е отправено в рамките на спор между adidas AG и adidas Benelux BV, от една страна, и Marca Mode CV (наричано по-нататък „Marca Mode“), C&A Nederland CV (наричано по-нататък „C&A“), H&M Hennes & Mauritz Netherlands BV (наричано по-нататък „H&M“) и Vendex KBB Nederland BV (наричано по-нататък „Vendex“), от друга страна, във връзка с обхвата на защита на фигуративните марки от три ленти, чиито притежател е adidas AG.
Правна уредба
Параграф 1 от член 3 от Директивата, озаглавен „Основания за отказ или недействителност“, гласи:
„1.   Не се регистрират, а ако бъдат регистрирани, се обявяват за недействителни:
a)
знаци, които не могат да съставляват марка;
б)
марки, които са лишени от отличителен характер;
в)
марки, състоящи се изключително от знаци или означения, които могат да послужат в търговската дейност за указване на вида, качеството, количеството, предназначението, стойността, географския произход или времето на производство на стоките или предоставяне на услугите, или на други характеристики на стоките или услугите;
г)
марки, състоящи се изключително от знаци или означения, които са станали обичайни в говоримия език или в добросъвестната и трайно установена търговска практика;
д)
знаци, които се състоят изключително от:
—
формата, която произтича от естеството на самите стоки, или
—
формата на стоките, която е нужна за постигане на технически резултат, или
—
формата, която придава на стоките значителна стойност;
[…]“.
Съгласно член 3, параграф 3 от Директивата:
„Не се отказва регистрация на марка, а регистрираната марка не се обявява за недействителна в съответствие с параграф 1, буква б), в) или г), ако преди датата на заявката за регистрация и след използването на марката тя е придобила отличителен характер. Наред с това всяка държава-членка може да предвиди, че настоящата разпоредба се прилага и когато отличителният характер е придобит след датата на заявката за регистрация или след датата на регистрацията.“
Параграфи 1 и 2 от член 5, озаглавен „Права, предоставени от марката“, гласят:
„1.   Регистрираната марка предоставя на притежателя изключителни права. Притежателят има право да забрани на всяко трето лице да използва в търговската дейност без негово съгласие:
а)
всеки знак, идентичен с марката, за стоки или услуги, идентични с тези, за които марката е регистрирана;
б)
всеки знак, при който поради идентичността или сходството [другаде в текста: „приликата“] му с марката и идентичността или приликата на стоките или услугите, защитени от марката и от знака, съществува вероятност от объркване на част от обществото [другаде в текста: „на потребителите“], която включва вероятност от свързване на знака с марката.
2.   Всяка държава-членка може да предвиди, че притежателят има право да попречи на всяко трето лице да използва в търговската дейност без негово съгласие всеки знак, който е идентичен или сходен с [другаде в текста: „подобен на“] марката, за стоки или услуги, които не са сходни със [другаде в текста: „подобни на“] стоките или услугите, за които е регистрирана марката, ако последната се ползва с реноме [другаде в текста: „добра репутация“] в държавата-членка и ако използването на този знак без основание би извлякло несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или реномето на марката или би ги увредило.“
Член 6, озаглавен „Ограничаване [другаде в текста: „ограничение“] на действието на марката“, предвижда в параграф 1:
„Марката не дава право на притежателя да забрани на трето лице да използва в търговската дейност:
а)
собственото си име или адрес;
б)
указания за вида, качеството, количеството, предназначението, стойността, географския произход, времето на производство на стоките или на предоставяне на услугите, или други характеристики на стоките или услугите;
в)
марката, когато е необходимо да се посочи предназначението на продукт [другаде в текста: „стока“] или услуга, по-специално като принадлежности или резервни части;
при условие че то ги използва в съответствие с честната производствена или търговска практика.“
Член 12 от Директивата, озаглавен „Основания за отмяна“, предвижда в параграф 2:
„Марката подлежи на отмяна и когато след датата, на която е регистрирана:
а)
вследствие на действията или бездействието на притежателя марката се е превърнала в обичайно търговско наименование на стока или услуга, за които е регистрирана;
[…]“.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
Дружеството adidas AG е притежател на фигуративни марки, съставени от три вертикални успоредни ленти с еднаква ширина, които се поставят отстрани на спортни дрехи и дрехи за свободното време и чийто цвят се намира в контраст с основния цвят на тези дрехи.
Дружеството adidas Benelux BV е притежател на изключителна лицензия за Benelux, предоставена от adidas AG.
Marca Mode, C&A, H&M и Vendex са конкурентни предприятия с предмет на дейност търговия с текстилни изделия.
След като установяват, че някои от тези конкуренти са започнали да пускат в продажба спортни дрехи и дрехи за свободното време, върху които има успоредни ленти, чийто цвят се намира в контраст с основния цвят на дрехите, adidas AG и adidas Benelux BV (наричани по-нататък заедно „adidas“) подават молба до Rechtbank te Breda за започване на обезпечително производство срещу H&M, както и иск по същество срещу Marca Mode и C&A, с цел на тези предприятия да бъде забранено да използват какъвто и да е знак, в който има мотив от три ленти, регистриран от adidas, или подобен на него мотив, какъвто е използваният от тези предприятия мотив от две успоредни ленти.
Marca Mode, C&A, H&M и Vendex от своя страна искат от Rechtbank te Breda да постанови, че с декоративна цел те могат да поставят две ленти върху спортни дрехи и дрехи за свободното време.
С решение от 2 октомври 1997 г., постановено в производството по обезпечение, председателят на Rechtbank te Breda разпорежда на H&M да спре да използва в Benelux знака, съставен от мотива от три ленти, регистриран от adidas, или който и да е друг подобен на него знак, какъвто е използваният от H&M мотив от две ленти.
В междинно решение от 13 октомври 1998 г. Rechtbank te Breda постановява, че правата върху притежаваните от adidas марки са нарушени.
Решенията от 2 октомври 1997 г. и 13 октомври 1998 г. са обжалвани пред Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch.
С решение от 29 март 2005 г. Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch отменя решенията от 2 октомври 1997 г. и 13 октомври 1998 г. и се произнася по спора, като отхвърля както искането на adidas, така и тези на Marca Mode, C&A, H&M и Vendex, на основание на това, че от една страна няма нарушение на правата върху притежаваните от adidas марки и от друга страна, че исканията на Marca Mode, C&A, H&M и Vendex са формулирани твърде общо.
Le Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch уточнява, че мотив от три ленти като регистрирания от adidas сам по себе си е слабо отличителен, но поради положените от adidas усилия за реклама, притежаваните от него марки са придобили съществен отличителен характер и са станали общоизвестни. Ето защо по отношение на мотива от три ленти тези марки се ползвали от широка защита. Като се има предвид обаче, че лентите и обикновените мотиви от ленти по принцип са знаци, при които трябва да бъде запазена възможността за свободно ползване и които не могат да бъдат обект на изключителни права, притежаваните от adidas марки не можели да предложат каквато и да е защита срещу използването на мотиви от две ленти.
Adidas подава касационна жалба до Hoge Raad der Nederlanden, като застъпва становището, че в установената от Директивата структура на режима необходимостта от запазване на възможността за свободно ползване трябва да се вземе предвид единствено при прилагането на основанията за отказ или недействителност, предвидени в член 3 от Директивата.
При тези обстоятелства College van Beroep voor het bedrijfsleven решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Следва ли при преценката на обхвата на защита на една марка, която макар да се състои от знак, който сам по себе си няма отличителен характер, или от означение по смисъла на член 3, параграф 1, буква в) от Директивата […], е придобила отличителен характер чрез използване („inburgering“) и е била регистрирана, да се държи сметка за общия интерес да не се ограничава неоправдано възможността за свободно използване на определени знаци от другите оператори, които предлагат съответните стоки или услуги („Freihaltebedürfnis“)?
2)
При утвърдителен отговор на първия въпрос има ли значение в това отношение дали въпросните знаци, по отношение на които съществува необходимост от запазване за свободно ползване, се считат от съответните потребители за отличителни знаци за определени стоки или за обикновена украса на тези стоки?
3)
При утвърдителен отговор на първия въпрос има ли значение също така в това отношение дали въпросният знак, оспорван от притежателя на марката, е лишен от отличителен характер по смисъла на член 3, параграф 1, буква б) от Директивата […] или съдържа означение като посочените в член 3, параграф 1, буква в) от Директивата?“
По преюдициалните въпроси
С въпросите си, които следва да бъдат разгледани заедно, препращащата юрисдикция иска по същество да се установи в каква степен при преценката на обхвата на изключителните права на притежателя на една марка трябва да се държи сметка за общия интерес да не се ограничава необосновано възможността за свободно ползване на определени знаци.
Посочената юрисдикция отправя това запитване във връзка с регистрирания от adidas мотив от три ленти, който е придобил отличителен характер чрез използване. Тази юрисдикция иска по-специално да се установи какво е значението на обстоятелствата дали посочените знаци се считат от съответните потребители за декоративни, дали са лишени от отличителен характер по смисъла на член 3, параграф 1, буква б) от Директивата и дали имат описателен характер по смисъла на член 3, параграф 1, буква в) от Директивата, когато трето лице използва идентични или подобни на съответната марка знаци без съгласието на притежателя ѝ, като се позовава за това на необходимостта от запазване на възможността за свободно ползване.
Предварителни съображения
Както напомня генералният адвокат в точка 33 и сл. от заключението си, съществуват съображения от общ интерес, свързани в частност с необходимостта от ефективна конкуренция, които обосновават възможността за свободно ползване на определени знаци от всички икономически оператори.
Както Съдът вече е постановил, необходимостта от запазване на възможността за свободно ползване е ratio legis на някои основания за отказ за регистрация, посочени в член 3 от Директивата (вж. в този смисъл по-специално Решение от 4 май 1999 г. по дело Windsurfing Chiemsee,
C-108/97 и C-109/97, Recueil, стр. I-2779
, точка 25, Решение от 8 април 2003 г. по дело Linde и др.,
C-53/01—C-55/01, Recueil, стр. I-3161
, точка 73 и Решение от 6 май 2003 г. по дело Libertel,
C-104/01, Recueil, стр. I-3793
, точка 53).
Освен това член 12, параграф 2, буква а) от Директивата предвижда, че марката подлежи на отмяна и когато след датата, на която е регистрирана, вследствие на действията или бездействието на притежателя се е превърнала в обичайно търговско наименование на стоката или услугата, за която е регистрирана. В тази разпоредба общностният законодател е извършил претегляне на интересите на притежателя на марката и интересите на неговите конкуренти, свързани с възможността за свободно ползване на знаците (вж. Решение от 27 април 2006 г. по дело Levi Strauss,
C-145/05, Recueil, стр. I-3703
, точка 19).
Макар по този начин да става ясно, че необходимостта от запазване на възможността за свободно ползване играе съществена роля в рамките на членове 3 и 12 от Директивата, трябва да се посочи обаче, че настоящото преюдициално запитване надхвърля тази рамка, тъй като поставя въпроса дали необходимостта от запазване на възможността за свободно ползване представлява критерий за преценка за целите на ограничаване на обхвата на изключителните права на притежателя на марката след регистрацията ѝ. В действителност Marca Mode, C&A, H&M и Vendex не искат обявяване на недействителност по смисъла на член 3, нито на отмяна по смисъла на член 12, а се позовават на необходимостта от запазване на възможността за свободно ползване на мотивите от ленти, различни от регистрираните от adidas, с цел да обосноват правото си да използват тези мотиви без неговото съгласие.
Когато обаче трето лице се позовава на необходимостта от запазване на възможността за свободно ползване, за да обоснове своето право да използва знак, различен от регистрирания от притежателя на марката, релевантността на този довод не може да се преценява в рамките на членове 3 и 12 от Директивата, а трябва да се разгледа с оглед на член 5 от нея, който се отнася до защитата на регистрираната марка срещу използване на знаците от трето лице, както и с оглед на член 6, параграф 1, буква б) от Директивата, ако съответният знак попада в приложното поле на тази разпоредба.
По тълкуването на член 5, параграф 1, буква б) от Директивата
Като предоставя на притежателя на една марка правото да забрани на всяко трето лице да използва идентичен или подобен знак в случай на вероятност от объркване и като посочва определени видове използване на такъв знак, които могат да бъдат забранени, член 5 от Директивата цели да защити притежателя срещу използване на знаците, което може да наруши правата върху тази марка (вж. Решение по дело Levi Strauss, посочено по-горе, точка 14).
Вероятността от объркване представлява специфичното условие за предоставената на регистрираната марка защита по-специално срещу използването от трето лице на знаци, които не са идентични. Съдът определя това условие като вероятността потребителите да повярват, че разглежданите стоки или услуги произхождат от същото предприятие или евентуално от икономически свързани предприятия (вж. Решение от 22 юни 1999 г. по дело Lloyd Schuhfabrik Meyer,
C-342/97, Recueil, стр. I-3819
, точка 17 и Решение от 6 октомври 2005 г. по дело Medion,
C-120/04, Recueil, стр. I-8551
, точки 24 и 26).
Съгласно десето съображение от Директивата преценката за наличието на такава вероятност „зависи от множество елементи и особено от признанието [да се чете: „познаването“] на марката на пазара, от връзката, която може да се направи с използвания или регистрирания знак, от степента на прилика между марката и знака, и между обозначените стоки или услуги“. Следователно вероятността от объркване трябва да се оценява в цялост, като се отчитат всички фактори, релевантни за конкретния случай (вж. Решение от 11 ноември 1997 г. по дело SABEL,
С-251/95, Recueil, стр. I-6191
, точка 22, Решение от 22 юни 2000 г. по дело Marca Mode,
C-425/98, Recueil, стр. I-4861
, точка 40 и Решение по дело Medion, посочено по-горе, точка 27).
Обстоятелството, че за икономическите оператори съществува необходимост от запазване на възможността за свободно ползване на знака, не може да спада към тези релевантни фактори. В действителност, както следва от текста на член 5, параграф 1, буква б) от Директивата и от цитираната по-горе съдебна практика, отговорът на въпроса дали съществува вероятност от объркване, трябва да се опира, от една страна, на възприемането от страна на потребителите на стоките, обхванати от марката на притежателя, и от друга страна, на стоките, обхванати от използвания от третото лице знак.
Освен това със знаците, които по принцип трябва да бъдат запазени за свободно ползване от всички икономически оператори, може да се злоупотреби, с цел да се създаде объркване в съзнанието на потребителя. Ако в такъв контекст трето лице може да се позове на необходимостта от запазване на възможността за свободно ползване на знак, който обаче е подобен на марката, без притежателят ѝ да може да се противопостави на това, като се обоснове с вероятността от объркване, би се засегнало ефективното прилагане на уредбата, предвидена в член 5, параграф 1, буква б) от Директивата.
Това съображение намира приложение по-специално за мотивите от ленти. Както признава adidas в уводната част от своето становище, мотивите от ленти като такива могат да се ползват свободно и следователно да се поставят от всички оператори по множество начини върху спортни дрехи и дрехи за свободното време. Въпреки това на конкурентите на adidas не можело да се разреши да нарушат правата върху мотива от три ленти, регистриран от последното, като поставят върху продаваните от тях спортни дрехи и дрехи за свободното време мотиви от ленти, които са дотолкова подобни на регистрирания от adidas мотив, че съществува вероятност от объркване в съзнанието на потребителите.
Националният съд следва да провери дали съществува такава вероятност от объркване. Предвид тази проверка е необходимо да се разгледа въпросът на препращащата юрисдикция какво е значението на проверката дали потребителите възприемат използвания от третото лице знак като обикновена украса на съответната стока.
В това отношение следва да се посочи, че възприемането от страна на потребителите на знака като украса не може да попречи на защитата, предоставена от член 5, параграф 1, буква б) от Директивата, когато въпреки своя декоративен характер посоченият знак показва такава прилика с регистрираната марка, че съответните потребители могат да повярват, че стоките произхождат от същото предприятие или евентуално от икономически свързани предприятия.
Следователно в настоящия случай трябва да се прецени дали когато средният потребител възприема спортни дрехи и дрехи за свободното време, върху които са поставени мотиви от ленти на същите места и със същите характеристики като мотивите от ленти, регистрирани от adidas, с единствената разлика, че те са съставени от две, а не от три ленти, той може да се заблуди относно произхода на тази стока, считайки, че тя е пусната на пазара от adidas AG, adidas Benelux BV или икономически свързано с тях предприятие.
Както следва от десето съображение от Директивата, тази преценка зависи не само от степента на прилика между марката и знака, но също така и от лекотата, с която знакът може да бъде свързан с марката, като се има предвид по-специално познаването на марката на пазара. В действителност колкото е по-известна марката, толкова по-голям ще е броят на операторите, които ще искат да използват подобни знаци. Наличието на пазара на голямо количество стоки, обхванати от подобни знаци, би могло да наруши правата върху марката, доколкото може да намали отличителния характер на марката и да изложи на опасност основната ѝ функция, а именно да гарантира на потребителите произхода на съответните стоки.
По тълкуването на член 5, параграф 2 от Директивата
От страните в главното производство не се оспорва, че мотивът от три ленти, регистриран от adidas, представлява марка с добра репутация. Освен това е безспорно, че приложимото в Нидерландия законодателство съдържа уредбата, посочена в член 5, параграф 2 от Директивата. Впрочем Съдът е уточнил, че член 5, параграф 2 от Директивата се прилага също така и по отношение на стоки и услуги, които са идентични или подобни на тези, за които марката е регистрирана (вж. в този смисъл Решение от 9 януари 2003 г. по дело Davidoff,
C-292/00, Recueil, стр. I-389
, точка 30, както и Решение от 23 октомври 2003 г. по дело Adidas-Salomon и Adidas Benelux,
C-408/01, Recueil, стр. I-12537
, точки 18—22).
Регистрираният от adidas мотив от три ленти се ползва следователно както от защитата, предоставена от член 5, параграф 1 от Директивата, така и от засилената защита по параграф 2 от същия член (вж. по аналогия Решение по дело Davidoff, посочено по-горе, точки 18 и 19).
При тези условия на преюдициалното запитване следва да се отговори и с оглед на последната разпоредба, която се отнася специално до защитата на марките с добра репутация.
Член 5, параграф 2 от Директивата установява в полза на марките с добра репутация форма на защита, прилагането на която не изисква наличието на вероятност от объркване. В действителност тази разпоредба се прилага в хипотези, при които специфичното условие за защитата се състои в използване на спорния знак без основание, което извлича несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или добрата репутация на марката или ги уврежда (Решение по дело Marca Mode, посочено по-горе, точка 36, както и Решение по дело Adidas-Salomon и Adidas Benelux, посочено по-горе, точка 27).
Когато са налице нарушенията, посочени в член 5, параграф 2 от Директивата, те са последица от определена степен на прилика между марката и знака, поради която съответните потребители свързват знака с марката, т.е. правят връзка между тях, дори да не ги объркват. Следователно не се изисква степента на прилика между марката с добра репутация и използвания от третото лице знак да е от такова естество, че да съществува вероятност от объркване в съзнанието на съответните потребители. Достатъчно е, че поради степента на прилика между марката с добра репутация и знака съответните потребители правят връзка между знака и марката (вж. Решение по дело Adidas-Salomon и Adidas Benelux, посочено по-горе, точки 29 и 31).
Наличието на такава връзка следва да се преценява цялостно, като се вземат предвид всички релевантни фактори (Решение по дело Adidas-Salomon и Adidas Benelux, посочено по-горе, точка 30).
Налага се изводът, че необходимостта от запазване на възможността за свободно ползване няма отношение нито към преценката на степента на прилика между марката с добра репутация и използвания от третото лице знак, нито към връзката, която съответните потребители биха могли да направят между посочените марка и знак. Следователно тази необходимост не може да представлява релевантен елемент за проверка на това дали използването на знака извлича несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или добрата репутация на марката или ги уврежда.
По тълкуването на член 6, параграф 1, буква б) от Директивата
Член 6, параграф 1, буква б) от Директивата предвижда, че притежателят на една марка няма право да забрани на трето лице да използва в търговската дейност указания за вида, качеството, количеството, предназначението, стойността, географския произход, времето на производство на стоките или на предоставяне на услугите или други характеристики на стоките или услугите, при условие че то ги използва в съответствие с честната производствена или търговска практика.
Като ограничава по този начин действието на изключителните права на притежателя върху марката, член 6 от Директивата цели да съгласува основните интереси, свързани със защитата на правата върху марката и със свободното движение на стоки, както и със свободното предоставяне на услуги в общия пазар, по такъв начин, че правото относно марките да може да изпълни своята роля на съществен елемент в системата на ефективна конкуренция, която Договорът за ЕО се стреми да установи и поддържа (вж. Решение от 17 март 2005 г. по дело Gillette Company и Gillette Group Finland,
C-228/03, Recueil, стр. I-2337
, точка 29 и цитираната съдебна практика).
Член 6, параграф 1, буква б) от Директивата цели по-специално да запази възможността за всички икономически оператори да използват описателни указания. Следователно, както посочва генералният адвокат в точки 75 и 78 от заключението си, тази разпоредба представлява израз на необходимостта от запазване на възможността за свободно ползване.
Необходимостта от запазване на възможността за свободно ползване обаче не може в никакъв случай да представлява самостоятелно ограничение на действието на марката, в допълнение на изрично предвидените в член 6, параграф 1, буква б) от Директивата. В това отношение следва да се подчертае, че за да може трето лице да твърди, че са налице ограниченията на действието на марката, съдържащи се в член 6, параграф 1, буква б) от Директивата, и да се позове в този контекст на необходимостта от запазване на възможността за свободно ползване, която стои в основата на тази разпоредба, трябва използваното от третото лице указание да е свързано с характеристика на продаваната стока или извършваната от него услуга, както изисква посочената разпоредба (вж. в този смисъл Решнеие по дело Windsurfing Chiemsee, посочено по-горе, точка 28 и Решение от 25 януари 2007 г. по дело Adam Opel,
C-48/05, Сборник, стр. I-1017
, точки 42—44).
В настоящия случай от акта за препращане и от представените пред Съда становища на конкурентите на adidas следва, че последните обосновават използването на спорните мотиви от две ленти с чисто декоративния им характер. Следователно поставянето на мотиви от ленти върху дрехите от страна на тези конкуренти не е насочено към даване на указания относно някоя от характеристиките на тези стоки.
Предвид всички изложени съображения на преюдициалното запитване следва да се отговори, че Директивата трябва да бъде тълкувана в смисъл, че при преценката на обхвата на изключителните права на притежателя на една марка може да се държи сметка за необходимостта от запазване на възможността за свободно ползване само доколкото се прилага ограничението на действието на марката, предвидено в член 6, параграф 1, буква б) от посочената директива.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред препращащата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:

Първа директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно марките трябва да бъде тълкувана в смисъл, че при преценката на обхвата на изключителните права на притежателя на една марка може да се държи сметка за необходимостта от запазване на възможността за свободно ползване само доколкото се прилага ограничението на действието на марката, предвидено в член 6, параграф 1, буква б) от посочената директива.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: нидерландски.