CELEX: 62002TJ0250
Euratomi asutamisleping
Lepinguväline vastutus
Heitvete kollektori üleujutus

Õiguslik raamistik
EA artikkel 151 sätestab:
„Euroopa Kohtu pädevusse kuuluvad vaidlused, mis on seotud kahjude hüvitamisega [EA] artikli 188 teise lõigu põhjal.”
EA artikli 188 teine lõik sätestab:
„Lepinguvälise vastutuse korral heastab ühendus kõik oma institutsioonide või oma teenistujate poolt ülesannete täitmisel
tekitatud kahjud vastavalt liikmesriikide seaduste ühistele üldprintsiipidele.”
Itaalia Vabariigi ja Euroopa Aatomienergiaühenduse Komisjoni vahel 22. juulil 1959 Roomas sõlmitud kokkuleppe (edaspidi „TÜK-i
kokkulepe”) üldise pädevusega Tuumauuringute Ühiskeskuse loomiseks (edaspidi „Keskus”), mis jõustati Itaalias 1. augusti 1960. aasta
seadusega nr 906 (
GURI
nr 212, 31.8.1960, lk 3330), artikkel 1 sätestab:
„Itaalia valitsus annab Ispra tuumauuringute keskuse, samuti 160 hektari suuruse maatüki, millele nimetatud keskus on ehitatud,
Euroopa Aatomienergiaühenduse käsutusse 99 aastaks alates käesoleva kokkuleppe jõustumisest iga-aastase sümboolse üüritasu
eest, mis vastab Euroopa Valuutakokkuleppe ühele arvestusühikule.”
TÜK-i kokkuleppe F lisa artikkel 1 sätestab:
„1. […] Keskusele laieneb puutumatus, läbiotsimise, sundvõõrandamise või konfiskeerimise keeld, samuti on tal immuniteet ilma
Euroopa Ühenduste Kohtu loata mistahes haldus- või kohtulike sunnimeetmete suhtes.”
TÜK-i kokkuleppe F lisa artikkel 3 näeb ette:
„1. Itaalia pädevad ametiasutused kasutavad komisjoni taotlusel oma vastavat pädevust tagamaks Keskusele kõik vajalikud üldkasutatavad
teenused. Mis tahes eespool viidatud teenuste osutamise segamisel teevad Itaalia ametiasutused kõik neist oleneva rahuldamaks
Keskuse vajadused viisil, mis aitab vältida kahju tekitamist tema toimimisele.
2.       Kui Itaalia ametiasutused või nende kontrolli all olevad asutused osutavad teenuseid, kohaldatakse Keskusele eritariife […].
Juhul, kui neid teenuseid osutavad äriühingud või eraõiguslikud organisatsioonid, näitavad Itaalia ametiasutused omalt poolt
üles head tahet selleks, et teenuste osutamise tingimused oleksid soodsaimad.
3.      Komisjon võtab vastu kõik vajalikud sätted selleks, et komisjoni poolt nõuetekohaselt heakskiidetud üldkasutatavate teenuste
kvalifitseeritud esindajad võiksid kontrollida, parandada ja hooldada vastavaid seadmeid Keskuse ruumides.”
TÜK-i kokkuleppe F lisa artikli 16 lõige 1 näeb täpsemalt ette:
„Valitsus võib nõuda tulekahjude ennetamise ja ioniseerivatest kiirgustest tulenevate ohtudega seotud rahvatervise turvalisuse
ja kaitse valdkonnas […] Keskuse võetud meetmetest ja sätetest teavitamist.”
Komisjoni 10. aprilli 1996. aasta otsuse 96/282/Euratom Teadusuuringute Ühiskeskuse ümberkorraldamise kohta (EÜT L 107, lk
12) artikli 9 lõige 3 sätestab:
„Peadirektor võtab komisjoni nimel kõik meetmed, mida on vaja selleks, et tagada tema vastutusalasse kuuluvate isikute ja
seadmete turvalisus.”

Vaidluse taust
Toimikust nähtub, et hageja omand asub Ispra linna territooriumil ning piirneb heitvete kollektoriga, mis koosneb kahest avaliku
tee alla maasse kaevatud 80 cm läbimõõduga kanalisatsioonitorust (edaspidi „kollektori esimene lõik”).
Ulatudes üle hageja omandi, jätkub kollektor Ferrovie dello Stato’le (Itaalia riigiraudteed) kuuluval maatükil. See kollektorilõik
(edaspidi „kollektori teine lõik”) koosneb maa-alusest võlvitud läbikäigust, millesse juhitakse esimese lõigu veed, nagu nähtub
ka kollektori vertikaalse läbilõike graafilisest kujutisest (edaspidi „graafiline kujutis”), mille hageja esitas hagi lisas
ning komisjon ei ole vaidlustanud asjaolu, et see annab tegelikkusest skemaatilise pildi. Graafilisest kujutisest nähtub samuti
see, et kollektori teine lõik on avalikust teest, mille all jookseb kollektori esimene lõik, eraldatud üksnes võrega.
Graafilisest kujutisest nähtub veel, et pärast teist lõiku jätkub kollektor TÜK-i kokkuleppe artikli 1 alusel ühenduse käsutusse
antud maatükil (edaspidi „kollektori kolmas lõik”), mis nimetatud maatükil koosneb 100 cm läbimõõduga kanalisatsioonitorust.
Graafiline kujutis näitab, et Keskuse käsutusse antud maa on kergelt kaldu Ferrovie dello Stato’le kuuluva maatüki suhtes,
millel paikneb kollektori teine lõik. See nähtub ühtlasi nii komisjoni kui ka hageja arvamuste lisas esitatud asukohaplaanile
kantud kõrgusjoontest.
Kohtuistungil märkis komisjoni ekspert, et maapinna reljeef ei mõjuta sisuliselt kollektori üldist kallakut, kuna viimane
oli maasse kaevatud. Ta märkis samuti, et kollektori veed voolasid esimesest lõigust teise ja teisest lõigust kolmandasse.
Hageja kinnitas seda väidet, leides kohtuistungil, et tema arvates oli kollektori kolmanda lõigu läbilaskevõime ebapiisav
selleks, et võtta täielikult vastu kollektori teise lõigu veed. Seega on poolte jaoks selge, et esimene lõik jääb ülesvoolu
teise suhtes ning see omakorda ülesvoolu kolmanda suhtes.
Samuti on poolte jaoks selge, et kuni 1990. aastani, mille jooksul Keskuse tehnikatalitus teostas kollektori kolmanda lõigu
töid, koosnes see lõik ülesvoolu jäävast avatud kanalisatsioonitrassist (edaspidi „kollektori kolmanda lõigu esimene osa”)
ning allavoolu  100 cm läbimõõduga kanalisatsioonitorust (edaspidi „kollektori kolmanda lõigu teine osa”). 1990. aastal teostatud
tööde käigus asendati kolmanda lõigu esimese osa avatud kanalisatsioonitrass 100 cm läbimõõduga kanalisatsioonitoruga. Selle
tulemusel koosneb alates nendest tööde teostamisest kollektori kolmas lõik täielikult 100 cm läbimõõduga kanalisatsioonitorust.
Kõnealune kollektor võtab vastu ühe osa heitveest, mis pärineb Ispra linna kanalisatsioonist ja Keskuse all asuvalt maatükilt.
1992. aasta juulis sai Ispra linn tugevas tormis kannatada, mis põhjustas mitmeid üleujutusi, sealhulgas hageja omandi üleujutuse.
1992. aastal tegi Ispra linn oma territooriumil kanalisatsioonivõrgu ümberehituse. Nagu nähtub 7. oktoobril 1992 Ispra linnapea
poolt Keskuse infrastruktuuride talitusele saadetud kirjast, otsustas Ispra linnavalitsus suunata osa üldkasutatavalt territooriumilt
pärit heitvetest kõnealusesesse kollektorisse. Selleks, et teostada töid Keskuse all asuval maatükil, palus Ispra linn nimetatud
talitusel anda linna käsutusse üks ekskavaator ja tööde teostaja. Samas kirjas täpsustas Ispra linnapea, et antud tegevust
viiakse läbi linnavalitsuse initsiatiivil, kes on võtnud endale kogu vastutuse selle eest.
3. mail 2002 tabas Ispra linna tugev torm, mis tõi endaga kaasa paduvihmad, ning kollektori üleujutus uputas hageja ehitise.
Samal päeval saabusid kohale Angera komandopunkti karabinjeerid, mitmed Ispra linna tehnikatalituse ja Keskuse ametnikud,
samuti selle direktor, ning tuvastasid üleujutuse ulatuse, samuti sellega tekitatud nähtavad kahjud.
Hageja kutsus 19. mai 2002. aasta kirjas üles Ispra linnavalitsust, Ferrovie dello Stato’t ja komisjoni külastama sündmuskohta
ja/või viima läbi ekspertiisi, mille eesmärk on vastastikusel kokkuleppel tuvastada 3. mai 2002. aasta üleujutuse põhjused
ning selle eest ette nähtud vastutuse. Vastuseks sellele kirjale saatis komisjoni nõunik 17. juunil 2002 kirja hageja nõunikule,
milles teatas, et komisjon vaidlustas ühenduse vastutuse ning keeldus igasugusest kontrollimisest Keskuse maatükil.

Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas käesoleva menetluse algatamiseks hagiavalduse, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 20. augustil 2002.
Esimese Astme Kohus (teine koda) otsustas ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal avada suulise menetluse ning Esimese Astme
Kohtu kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames esitas pooltele kirjalikud küsimused, millele
palus neil vastata enne kohtuistungit. Pooled vastasid küsimustele ettenähtud tähtaja jooksul.
Poolte kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu küsimustele kuulati ära 26. oktoobri 2004. aasta kohtuistungil.
Esimese Astme Kohus kutsus kohtuistungil üles komisjoni esitama kõiki dokumente, mille alusel tuvastada see üksus, kelle taotlusel
Keskuse tehnikatalitus teostas 1990. aastal kolmanda lõigu esimese osa tööd. Komisjon esitas ettenähtud tähtajal mitmeid dokumente.
Hageja esitas oma märkused tähtaegselt pärast seda, kui Esimese Astme Kohus tegi talle ettepaneku esitada komisjoni toodud
dokumentide kohta võimalikke märkusi.
Suuline menetlus lõpetati 19. aprillil 2005.
Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
–        tuvastada Euroopa Aatomienergiaühenduse lepinguväline ainu- ja/või ühine ja/või solidaarne vastutus;
–        mõista nimetatud ühenduselt välja hüvitis tekkinud või tulevikus tekkiva kahju eest summas, mis määratakse kindlaks menetluse
käigus  ja on igal juhul õiglane;
–        määrata järgmised uurimismeetmed:
–        teabe nõudmine Keskuse töötajatelt ja direktorilt ning võimalusel Itaalia ametiasutustelt, kes kohapeal tegutsesid;
–        tunnistajate ütluste võtmine selgesõnalisel tingimusel, et tunnistajate nimed märgitakse hilisemas staadiumis;
–        sündmuskoha külastamine ja/või ekspertiis, samuti kõik muud uurimistoimingud, mida peetakse vajalikuks selleks, et tuvastada
hageja väidete tõepära, sealhulgas igasugune varaline või mittevaraline kahju, mis on tekkinud või tulevikus tekib vaidlusaluste
asjaolude tagajärjel;
–        mõista kohtukulud välja kostjalt.
Komisjon palub Esimese Astme Kohtul:
–        jätta rahuldamata hageja taotlused, mis puudutavad uurimismeetmeid;
–        jätta hagi rahuldamata vastuvõetamatuse või põhjendamatuse tõttu;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.
Hageja märgib kohtuistungil vastuseks Esimese Astme Kohtu küsimusele, et oma nõuete esimeses punktis soovis ta tegelikult
paluda Esimese Astme Kohtul tuvastada ühenduse lepinguväline ainuvastutus.

Vastuvõetavus

Poolte argumendid
Komisjon, esitamata vastuvõetamatuse vastuväidet eraldi dokumendina, vaidlustab hagi vastuvõetavuse põhjusel, et hagi ei vasta
kodukorra artikli 44 lõikes 1 esitatud nõuetele, mille kohaselt tuleb hagiavalduses eelkõige märkida hagi ese ja ülevaade
fakti- ja õigusväidetest.
Komisjoni arvates tuleneb kohtupraktikast see, et hagiavalduses sisalduv informatsioon peab olema piisavalt selge ja täpne,
et kostjal oleks võimalik kaitset ette valmistada ja Esimese Astme Kohtul hagi suhtes teha otsus võimalusel täiendavat informatsiooni
kasutamata. Kohtupraktika täpsustab samuti, et hagi on vastuvõetav siis, kui seda põhistavatele õiguslikele ja faktilistele
ajaoludele on vähemalt ülevaatlikult, kuid sidusalt ja mõistetavalt viidatud hagiavalduse tekstis endas (vt Esimese Astme
Kohtu 21. novembri 1996. aasta määrus kohtuasjas T‑53/96: Syndicat des producteurs de viande bovine jt
v.
komisjon, EKL 1996, lk II­1579, punkt 21 ja viidatud kohtupraktika). Vastamaks nimetatud nõuetele peab hagiavaldus ühenduse
institutsioonide poolt väidevalt tekitatud kahju hüvitamise nõudes sisaldama tõendeid, mis võimaldavad tuvastada hageja poolt
institutsioonile süüksarvatava käitumise, põhjuseid, millele tuginedes ta leiab, et käitumise ja väidetavalt tekitatud kahju
vahel on põhjuslik seos, samuti kahju iseloomu ja ulatuse (vt Esimese Astme Kohtu 8. juuni 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades
T‑79/96, T‑260/97 ja T‑117/98: Camar ja Tico
v.
komisjon ja nõukogu, EKL 2000, lk II‑2193, punkt 181 ja viidatud kohtupraktika).
Antud juhul puudub hageja menetlusdokumentides täielikult täpsus ja selgus. Komisjon väidab selle kohta, et hageja menetlusdokumentidest
on tal võimatu välja selgitada Keskusele süüksarvatud käitumist. Taoline ebatäpsus ja lünklikkus ei võimalda komisjonil ette
valmistada oma kaitset Esimese Astme Kohtus ega ka viimasel teha otsust nende asjaolude põhjal.
Lisaks sellele väidab komisjon, et hageja menetlusdokumendid ei sisaldanud sisuliselt ühtki tõendit tekitatud kahjude tõelevastavuse
ja nende esialgse hindamise kohta.
Viimasena, hageja piirdus oma hoone uputuse ja kollektori üleujutuse vahel üksnes üldise seose osutamisega, andmata selle
sündmuse käigu kohta vähimatki selgitust ning esitamata informatsiooni põhjuste kohta, mis viisid ta seisukohale, et üleujutus
sai alguse kollektori kolmandast lõigust.
Ta lisab, et hageja nõutavad uurimismeetmed ei korva seda, et tema menetlusdokumentides puudub täpsus.
Hageja väidab, et hagi ese ja ülevaade fakti- ja õigusväidetest olid sisuliselt menetlusdokumentides nõutekohaselt märgitud
ning järelikult vastas hagiavaldus kodukorra artikli 44 lõike 1 punktis c esitatud nõuetele. Ta lisab, et ei olnud kohustatud
esitama teda kahjustanud sündmuse tehnilisi selgitusi. Lisaks väidab hageja, et Esimese Astme Kohtult palutud uurimismeetmed
võimaldavad sisuliselt tuvastada tema väidete tõepärasuse.

Esimese Astme Kohtu hinnang
Kodukorra artikli 44 lõike 1 punkti c kohaselt tuleb hagiavalduses märkida hagi ese ning ülevaade fakti- ja õigusväidetest.
Seda nõuet täpsustab ülal punktis 28 komisjoni viidatud kohtupraktika.
Antud asjas tuleneb hagiavaldusest piisavalt selgelt, et hageja arvab sisuliselt komisjonile ühelt poolt süüks selle, et viimane
keelas kollektori kolmandale lõigule juurdepääsu, mis oli vajalik selle seisukorra kindlaksmääramiseks ning kollektori üleujutuse
põhjuste tuvastamiseks ning teiselt poolt selle, et üleujutuse vältimiseks on jäetud teostamata kollektori kolmanda lõigu
hooldamine ja tööd.
Esiteks, mis puudutab kollektori kolmandale lõigule juurdepääsu keelamist, siis selle keeldumisega tekitatud kahjudele viitavate
väidete ning hüvitistaotluse puudumisel tuleb keeldumisel põhinevat kaebust käsitleda kui taotlust sündmuskoha külastamisega
seotud uurimismeetmete rakendamiseks. Seega tuleks seda väidet vaadelda taotletavate uurimismeetmete raames (vt allpool punktid 99
ja 100).
Teiseks märgib hageja oma hagiavalduses kollektori kolmanda lõigu korrashoiu ja tööde väidetava teostamata jätmise kohta,
et see on põhjustanud tema omandi uputuse, ja ta nõuab oma asutuse erinevatele osadele ning hagiavalduses ülevaatlikult määratletud
varale tekitatud kahjude hüvitamist. Seetõttu tuleb hagi pidada kollektori kolmanda lõigu korrashoiu ja tööde teostamata jätmisest
põhjustatud kahju puudutavate tõendite osas kodukorra artikli 44 lõike 1 punktis c esitatud nõuetele vastavaks.
Lisaks tuleb esile tuua, et hageja nõuab ka tulevikus tekkiva varalise kahju, samuti tekkinud või tulevikus tekkiva mittevaralise
kahju hüvitamist, esitamata vähimaidki tõendeid, mis võimaldaks hinnata nende olemust ja suurust. Need kahju puudutavad nõudmisedd
ei vasta seega kodukorra artikli 44 lõike 1 punktis c esitatud nõuetele, mida täpsustab eespool punktis 28 meenutatud kohtupraktika.
Neil asjaoludel tuleb hagi lugeda vastuvõetavaks selles osas, milles taotletakse kollektori kolmanda lõigu korrashoiu ja tööde
teostamata jätmisega hagiavalduses ülevaatlikult määratletud varale väidetavalt tekitatud kahju hüvitamist.

Põhiküsimus

Esialgsed märkused
Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab selleks, et tuua ühendusele kaasa lepinguväline vastutus EA
artikli 188 teise lõigu tähenduses ning et realiseeruks õigus tekitatud kahju hüvitamisele, olema täidetud terve rida tingimusi,
nagu ühenduse institutsioonidele süüksarvatava käitumise ebaseaduslikkus, tegeliku kahju olemasolu ning käitumise ja tekkinud
kahju vahelise põhjusliku seose olemasolu (vt Euroopa Kohtu 27. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑308/87: Grifoni
v.
Euratom, EKL 1990, lk I‑1203, punkt 6 ja viidatud kohtupraktika).
Selles osas saavad üksnes institutsioonile või ühenduse organile süüksarvatavad toimingud või käitumine tuua kaasa ühenduse
vastutuse (vt selle kohta Euroopa Kohtu 10. juuli 1985. aasta otsus kohtuasjas 118/83: CMC jt
v.
komisjon, EKL 1985, lk 2325, punkt 31, ja 23. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑234/02 P: Euroopa ombudsman
v.
Lamberts, EKL 2004, lk I‑2803, punkt 59).
Kui kasvõi üks nendest tingimustest ei ole täidetud, tuleb hagi jätta täies ulatuses rahuldamata ilma, et oleks vajalik uurida
teisi nimetatud vastutuse tingimusi (vt Esimese Astme Kohtu 20. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑170/00: Förde-Reederei
v.
nõukogu ja komisjon, EKL 2002, lk II‑515, punkt 37 ja viidatud kohtupraktika).
Nende kaalutluste taustal tuleb uurida poolte argumente, mis puudutavad ühenduse vastutust.

Poolte argumendid
Hageja väidab, et komisjon ja/või Keskus jätsid tegemata kollektori kolmanda lõigu korrashoiu ja/või tööd, mis olid vajalikud
kõnealuse kollektori korduvate üleujutuste ennetamiseks või vältimiseks, hoolimata kollektori ebapiisava hüdraulilise võimsusega
seotud ilmselgest ohtlikkusest, mis oli komisjonile teada selle 1992. aasta üleujutusest saadik. Kahju põhjus seisnes selles,
et kollektori kolmanda lõigu võimsus ei olnud piisav võtmaks vastu kogu teise lõigu vett (vt ülal punkt 12).
Komisjoni ja/või Keskuse käitumise süülisus tuleneb mitmest tegurist.
Esiteks oli kollektori kolmas lõik, mis asub maatükil, kuhu on ehitatud Keskus, viimase ainukäsutuses ning kolmandatele isikutele
ligipääsmatu seetõttu, et TÜK-i kokkuleppe F lisa artikli 1 kohaselt on nimetatud maatükk puutumatu ega saa olla läbiotsimise,
konfiskeerimise ega muu haldus- või kohtuliku sunnimeetme objektiks.
Lisaks on selge, et Keskuse maatükil asuva kollektori lõigu jaotusseadmete korrashoiu ja kahjustuste parandamise ülesanne
lasub alati tema töötajate ja tehnikute kaudu Keskusel, ning komisjoni ülesanne on tuvastada vastupidine.
Viimasena toetub hageja Ufficio tecnico comunale (linna tehnikatalitus, edaspidi „Ispra UTC”) juhataja 16. märtsi 1999. aasta
avaldusele, mille kohaselt linnavalitsus ei vastuta kollektori kolmanda lõigu korrashoiu ja haldamise eest, kuna see asub
Keskuse omandil.
Esiteks, süüksarvatava käitumise ebaseaduslikkus põhineb asjaolul, et see rikub otsuse 96/282 artikli 9 lõikes 3 ettenähtud
kohustust, mille kohaselt võtab Keskuse peadirektor komisjoni nimel kõik meetmed, mida on vaja selleks, et tagada tema vastutusalasse
kuuluvate isikute ja seadmete turvalisus. Hoolimata sellest, mida väidab komisjon, kohaldatakse antud asjas seda sätet, kuna
Keskuse heitvee ärajuhtimise seadmed on seotud tema ainuisikulise hoole all olevate infrastruktuuridega ning järelikult tema
institutsioonilise rolli täitmise ja tegevusega. Lisaks oli ühenduse vastutus juba tekkinud komisjoni 13. jaanuari 1971. aasta
otsuse 71/57/Euratom Tuumauuringute Ühiskeskuse ümberkorraldamise kohta (EÜT L 16, lk 14) artikli 10 lõikest 3 – mille sisu
on analoogne otsuse 96/282 artikli 9 lõikele 3 – tulenevate kohustuste rikkumise tõttu (Euroopa Kohtu 3. veebruari 1994. aasta
otsus kohtuasjas C‑308/87: Grifoni
v.
Euratom, EKL 1994, lk I‑341).
Teiseks, kõnealuse käitumise ebaseaduslikkus tuleneb vastuolust TÜK-i kokkuleppega, mis on eelkõige suunatud Keskuse seadmete
läheduses elavate isikute avaliku julgeoleku tagamisele ja kaitsmisele.
Kolmandaks, süüksarvatava käitumise ebaseaduslikkus tuleneb antud asjas kohaldatavatest Itaalia tsiviilkoodeksi artiklitest 2043
ja 2051, kuna EA artikli 188 teine lõik, hoolimata viitest liikmesriikide seaduste ühistele üldprintsiipidele, ei välista
võimalust tugineda Itaalia seaduse erisätete rikkumisele (vt selle kohta kohtujurist Tesauro 27. märtsi 1990. aasta ettepanek
eespool punktis 41 viidatud kohtuasjas Grifoni
v.
Euratom, EKL 1990, lk I‑1212, punkt 17).
Itaalia tsiviilkoodeksi artiklis 2043 on sätestatud
neminem laedere
põhimõte (kohustus mitte tekitada kahju teistele isikutele), mis on liikmesriikide seadustele ühine ning kuulub antud asjas
kohaldamisele seetõttu, et komisjon ja/või Keskus on rikkunud ettevaatuse ja hoolsuse üldprintsiipe.
Teisest küljest toob süüksarvatav käitumine kaasa ühenduse vastutuse Itaalia tsiviilkoodeksi artikli 2051 alusel, mis sätestab
ümberlükatava eelduse, et rikkumise pani toime isik, kelle hoole all asi on. Antud juhul oli kollektori kolmas lõik Keskuse
hoole all, kuna see oli tema ainukäsutuses kui tema omandis oleva ja immuniteeti omava kinnisasja päraldis.
Hageja lisab, et Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) praktika näitab, et Itaalia tsiviilkoodeksi artiklit 2051
kohaldatakse avaliku halduse küsimustes riigivarale või ­vahenditele, mis ei ole üldiselt kasutatavad ega allu otseselt kohalikule
omavalitsusele – nagu antud asjas on heitvete kollektori puhul – ning mida selleks seatud üksusel on võimalik valvata ja kontrollida
tulenevalt nende piiratud territoriaalsest ulatusest.
Komisjon väidab esiteks, et Keskus ei kanna vähimatki vastutust kollektori kolmanda lõigu eest ning et seetõttu ei saa kolmanda
lõigu korrashoiu ja tööde teostamata jätmist komisjonile ega Keskusele süüks arvata.
Ta väidab selle kohta, et TÜK-i kokkuleppe F lisa artikkel 3 väljendab seda, et Itaalia ametiasutused kasutavad komisjoni
taotlusel oma vastavat pädevust tagamaks Keskusele kõik vajalikud üldkasutatavad teenused. See artikkel täpsustab veel, et
komisjon võtab vastu kõik vajalikud sätted selleks, et komisjoni poolt nõuetekohaselt heakskiidetud üldkasutatavate teenuste
kvalifitseeritud esindajad võiksid kontrollida, parandada ja hooldada vastavaid seadmeid Keskuse ruumides. Nimetatud artiklist
tuleneb, et „maatüki[, millele Keskus on püstitatud,] ekstraterritoriaalsus” tuleb kõrvale jätta selleks, et võimaldada heakskiidetud
tehnikutel teostada üldkasutatavaid teenuseid osutavate seadmete korrashoidu ja parandamist.
Komisjoni arvates ei ole need TÜK-i sätted ei „aegunud”, tühistatud ega muudetud Ispra UTC juhataja avalduse tõttu, milles
viimane kinnitab, et linnavalitsus ei vastuta maatükil, millele on Keskus ehitatud, asuva kollektori korrashoiu ega haldamise
eest. Esiteks, selle avaldusega ületas Ispra UTC juhataja oma pädevust, kuna viimasel, olles linnavalitsuse üks osa, puudus
õigusvõime võtta seisukohta linnavalitsuse tsiviilvastutuse suhtes. Teiseks oli see ilmses vastuolus eespool punktis 16 mainitud
7. oktoobri 1992. aasta kirja sisuga, mis täpsustab, et linna sekkumine oli linnavalitsuse initsiatiiv, kes võttis endale
ka kogu vastutuse selle eest. Viimasena, Ispra UTC juhataja avaldus iseenesest ei saa põhjendada Keskuse vastutust kollektori
hooldamise eest.
Veelgi vähem saab TÜK-i kokkuleppe asjaomaseid sätteid seada kahtluse alla asjaolu tõttu, et Keskus pidas mõnel korral kasulikuks
teostada ise seadmete teatud töid, kuna tema tegevus toimus alati kohaliku omavalitsuse nõudmisel. Eriti mis puudutab 1990. aastal
Keskuse maatükil asuva kollektori lõigu suhtes tehtud töid, siis neid teostati Ferrovie dello Stato ja Ispra linnavalitsuse
nõudmisel.
Teiseks väidab komisjon kolmanda lõigu korrashoiu või tööde teostamata jätmise väidetava ebaseaduslikkuse osas, et taotlus
piirdub nende teostamata jätmise mainimisega, täpsustamata, milles pidid seisnema need tööd ja korrashoid, mille teostamata
jätmise üle hageja kaebab, ning järelikult, milles võiks seisneda ühenduse ebaseaduslik käitumine.
Ta lisab, et ei ole rikkunud ühtki hageja viidatud sätet.
Ta väidab kõigepealt, et vastupidi otsuse 96/282 artikli 9 hageja poolt välja pakutud tõlgendusele tuleb Keskuse direktori
kohustust, võtta kõiki meetmeid, mida on vaja selleks, et tagada selle artikli alusel tema vastutusalasse kuuluvate isikute
ja seadmete turvalisus, piirata Keskusele omase tegevusega, tänu millele aitab ühendus ellu viia ühenduse uurimisprogramme.
Keskuse maatükil asuvate heitvete kollektorite haldamine ja hooldamine ei kuulu temale omaste tegevuste alla. Ta vaidleb sellele
vastu, väites, et tulenevalt ülal punktides 41 ja 50 mainitud kohtuotsustest Grifoni
v.
Euratom kinnitab Euratomi vastutust otsuse 71/57 artikkel 10, mis on identne otsuse 96/282 artikliga 9.
Komisjon väidab seejärel, et isegi kui TÜK-i kokkuleppe F lisa artikkel 16 paneb talle kohustuse võtta turvalisuse ja rahvatervise
kaitse valdkonnas erimeetmeid, puudutab see säte loetuna TÜK-i kokkuleppe preambuli ja muude sätete koosmõjus konkreetselt
tulekahjuriske ja ioniseerivatest kiirgustest tulenevaid ohtusid, mis antud asjas ei ole vaidlusküsimus.
Muu hulgas väidab komisjon, et kuna ükski institutsioon ega ükski ühenduse organ ei ole kohustatud heitvete kollektori üle
järelevalvet teostama, ei saa ühenduse vastutust tuua kaasa see, kui tema institutsioonid või organid on jätnud täitmata tavapärase
hoolsuse kõige elementaarsemad normid. Selles osas on Esimese Astme Kohus juba teinud otsuse, milles leidis, et ühenduse lepinguväline
vastutus ei saa tekkida ebaseadusliku käitumise puudumisel (Esimese Astme Kohtu 29. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas
T‑213/97: Eurocoton jt
v.
nõukogu, EKL 2000, lk II‑3727).
Komisjoni väite kohaselt on hageja viide Itaalia tsiviilõigusnormidele kohatu. EA artikli 188 teine lõik peegeldab üksnes
liikmesriikide seaduste ühiseid üldprintsiipe ja mitte erinevate siseriiklike õiguskordade üksikuid sätteid (eespool punktis 50
viidatud 3. veebruari 1994. aasta otsus Grifoni
v.
Euratom, punkt 8). Hageja esitatud argumendid vastupidise tõestamiseks ei leidnud mingit toetust kohtujurist Tesauro ettepanekus,
mis on esitatud eespool punktis 52 viidatud 27. märtsi 1990. aasta otsuse tegemisel kohtuasjas Grifoni
v.
Euratom. Igal juhul välistasid nii eespool viidatud 3. veebruari 1994. aasta kohtuotsus Grifoni
v.
Euratom kui ka kohtujurist Tesauro poolt selle otsuse tegemisel esitatud ettepanek (EKL 1994, lk I‑343) selgesõnaliselt selle,
et tekitatud kahju võiks tuvastada ja hüvitada kooskõlas üksnes lepinguvälist vastutust puudutavate Itaalia õigusnormidega.
Ta vaidlustab selle, et Itaalia tsiviilkoodeksi artiklis 2051 ette nähtud säte, mille kohaselt „igaüks vastutab kahju eest,
mille on põhjustanud tema hoole all olevad asjad, välja arvatud juhul, kui on tõendatud, et tegemist oli ettenägematu asjaoluga”,
on ühenduse normatiivsel ja kohtupraktika tasandil tunnistatud vastuvõetavaks. Vastupidi, see säte, mis lubab panna vastutuse
isikule, kes ei ole vahetu kahju tekitaja, on kokkusobimatu kohtupraktika poolt institutsioonide lepinguvälise vastutuse kaasatoomiseks
hetkel nõutavate tingimustega.
Igal juhul ei ole antud asjas Itaalia tsiviilkoodeksi artiklis 2051 esitatud tingimused täidetud. Ühelt poolt, kollektor ei
olnud mitte ühegi ühenduse institutsiooni hoole all ning järelikult ei saa sellest põhjustatud võimalike kahjude kohta ühenduselt
selgitust nõuda. Teiselt poolt, hageja ei tõendanud mingit põhjuslikku seost väidetavalt vallatava asja ja kahju vahel. Tõepoolest
ei ole tõendatud, et hageja asutuse uputuse oleks tegelikult põhjustanud Keskuse maatükil asuva kollektori konkreetse lõigu
üleujutus.

Esimese Astme Kohtu hinnang
Eelnevalt tuleb uurida, kas kooskõlas eespool punktis 42 meenutatud kohtupraktikaga saab süüksarvatavas käitumises, milleks
on kollektori kolmanda lõigu tööde ja/või hoolduse teostamata jätmine, süüdistada ühenduse institutsiooni või organit.
Esmalt tuleb selles osas esile tõsta, et vastupidiselt hageja väidetule (vt eespool punkt 47) ei tulene TÜK-i lepingust mingil
viisil see, nagu oleks kollektori kolmas lõik ühenduse vastutusalas.
Esiteks ei ole põhjendatud argumenti, mille kohaselt kollektori kolmas lõik kuulus ühenduse vastutusalasse asjaolu tõttu,
et vastavalt TÜK-i kokkuleppele ei olnud kolmandatel isikutel sellele ligipääsu.
Nagu hageja märgib, on TÜK-i kokkuleppe F lisa artikli 1 kohaselt Keskus ja maatükk, millele see on püstitatud, mõistagi puutumatud,
ei saa olla läbiotsimise, konfiskeerimise ega võõrandamise objektiks ning neil on immuniteet mis tahes haldus- või kohtulike
sunnimeetmete suhtes. Siiski tuleneb sama F lisa artiklist 3, et immuniteedile vaatamata peab komisjon lubama tema poolt nõuetekohaselt
heakskiidetud üldkasutatavate teenuste kvalifitseeritud esindajatel kontrollida, parandada ja hooldada vastavaid seadmeid
Keskuse ruumides.
Niisiis on pooled ühel nõul selles, et heitvete kogumise teenus, mida Keskusele osutati kõnealuse kollektori kaudu, on üldkasutatav
teenus TÜK-i kokkuleppe F lisa artikli 3 mõttes. Selles osas tuleb esile tõsta, et pärast Esimese Astme Kohtu kirjalikku küsimust
kinnitas komisjon kirjalikult, olemata selles punktis hagejaga eriarvamusel, et Ispra linn oli Keskuse heitvete kogumise üldkasutatava
teenuse osutamise eest vastutav üksus. Järelikult tuleb käesoleva menetluse seisukohalt pidada kollektori kolmanda lõigu kontrolli-,
parandamis- ja korrashoiuülesannete teostamist Ispra linnavalitsuse kohustusteks, mille komisjoni poolt heaks kiidetud kvalifitseeritud
esindajatel on ligipääs kollektori kolmandale lõigule.
Seejärel tuleb rõhutada, et TÜK-i kokkuleppe ükski muu säte ei põhjenda ühenduse käitumise süülisust. TÜK-i kokkuleppe artikkel
1, millele hageja isegi ei viidanud, näeb ette, et sisuliselt annab Itaalia valitsus iga-aastase üüritasu eest ühenduse käsutusse
Keskuse ja maatüki, millele viimane on ehitatud. Samas ei too selles artiklis ette nähtud käsutusõiguse üleminek kaasa ühendusele
vastutuse üleminekut kollektori kolmanda lõigu eest. Seda artiklit tuleb lugeda koostoimes teiste TÜK-i kokkuleppe sätetega
ja eriti selle kokkuleppe F lisa artikliga 3, millest järeldub, nagu toodi välja ka ülal punktis 72, et kollektori kolmanda
lõigu kontrollimise, parandamise ja korrashoiu ülesannete täitmise eest vastutab üksus, kes tegeleb heitvete kogumise teenuse
osutamisega. Neil asjaoludel ei saa TÜK-i kokkuleppe artiklit 1 tõlgendada selliselt, et see toob kaasa ühendusele vastutuse
ülemineku kollektori kolmanda lõigu eest.
TÜK-i kokkulepe ei võimalda seega põhjendada Keskusele või ühenduse muule institutsioonile või organile ette heidetud käitumise
süülisust.
Teiseks tuleb rõhutada, et vastupidi sellele, mida hageja ülevaatlikult väidab (vt ülal punkt 47), ei tulene etteheidetud
käitumise süülisus asjaolust, et kollektori kolmas lõik oli Keskuse ainukäsutuses. Tuleb aga sedastada, nagu toodi välja ka
ülal punktides 12 ja 14, et kollektor tervikuna, seal hulgas kolmas lõik, kogus kokku heitveed nii Ispra linna territooriumilt
kui ka maatükilt, millel asus Keskus. Lisaks sellele tuleneb ülal punktis 72 esitatud arutluskäigust, et kollektori kolmandat
lõiku puudutavad tegevused kuulusid Ispra linna ülesannete hulka. Kuna kollektori kolmas lõik ei olnud Keskuse ainukäsutuses,
ei saa ühendusele ette heidetud käitumise süülisust põhjendada väidetava ainuõigusega.
Kolmandaks tuleb uurida, kas kollektori kolmanda osa korrashoiu ja tööde niinimetatud teostamata jätmist, nagu seda hageja
sisuliselt väidab, saab ühendusele süüks arvata Keskuse ametnike ja tehnikute ilmse käitumise tõttu.
Selles osas tuleb esile tõsta, et on teada, et Keskus asendas 1990. aastal kollektori kolmanda lõigu esimese osa avatud trassi
100 cm läbimõõduga toruga.
Komisjon mõistagi väidab, et Keskus teostas need tööd Ferrovie dello Stato või Ispra linnavalitsuse nõudmisel. Samas, olles
Esimese Astme Kohtu poolt kutsutud esitama kõiki vajalikke dokumente viidatud nõudmiste olemasolu tuvastamiseks, ei suutnud
komisjon esitada dokumente nende nõudmiste tõendamiseks. Neil asjaoludel tuleb käesoleva menetluse raames asuda seisukohale,
et Keskus tegi kollektori kolmanda lõigu esimese osa tööd omal initsiatiivil.
Lisaks sellele märkis komisjoni ekspert kohtuistungil, et Keskuse talitused teostasid korrapäraselt kollektori kolmanda lõigu
kontrolli ja korrashoidu.
Keskuse tehnikatalituse selline tegevus tuleneb spontaansest initsiatiivist ja ei vasta TÜK-i kokkuleppe kohaselt ühelegi
ühenduse institutsiooni või organi kohustusele. Tõepoolest, nagu rõhutati ülal punktis 72, on vastavalt TÜK-i kokkuleppele
kollektori kolmanda lõigu kontrolli-, parandamise- ja korrashoiuülesannete teostamise kohustus Keskusele heitvete kogumisteenuse
osutamise eest vastutaval üksusel. Seega tuleb asuda seisukohale, et neid töid teostades täitis Keskus teise isiku kohustusi.
Samas asjaolu, et Keskuse tehnikatalitus täitis teatud olukordades spontaanse sekkumisega kollektori kolmanda lõigu töödesse
teise isiku kohustusi, ei avalda mingil juhul sellist mõju, et kõiki kollektori kolmanda lõigu tööde või korrashoiu teostamata
jätmisi saaks Keskusele, ning järelikult ühendusele, süüks arvata.
Taolise vahelesegamise ainsaks tulemuseks on Keskuse kohustus teostada korralikult endale võetud haldustoimingud. Nii ei hõlma
1990.  aastal kollektori kolmanda lõigu esimese osa toru installeerimisega Keskuse poolt endale võetud halduskohustused töid,
mille lõpuleviimisega 2002. aastal tagati kollektori kolmanda lõigu piisav läbilaskevõime, seda enam, et – nagu komisjon hagejaga
selles küsimuses vastuollu minemata kohtuistungil esile tõstis – ühendusel puudub igasugune kontroll kolmandasse lõiku suubuva
heitvee koguse üle.
Lisaks sellele hõlmas haldamine, mille eest Keskus oli vastutuse endale võtnud spontaanselt kolmanda lõigu regulaarset järelevalvet
ja kontrolli teostades, üksnes tema poolt tegelikult lõpuleviidud ülesandeid ning see ei laiene järelevalve või korrashoiu
väidetavale teostamata jätmisele, mille eest vastutab endiselt Keskusele heitvete kogumise teenuse osutamise eest vastutav
üksus.
Käesolevas asjas ei ole muuhulgas ei tuvastatud ega isegi viidatud sellele, et süüksarvatav käitumine, milleks on puudused
kollektori kolmanda lõigu töödes ja/või hooldamises, seisneks Keskuse poolt endale võetud haldustoimingute halvas teostamises.
Isegi kui nõustuda, et kollektori kolmanda lõigu ebapiisavale hüdraulilisele võimsusele viidates väidab hageja varjatult,
et Keskuse poolt 1990. aastal teostatud tööd kujutasid endast Keskuse halba haldamist teise isiku kohustuste täitmisel, on
siiski alust asuda seisukohale, et kollektori kolmanda lõigu esimese osa 100 cm läbimõõduga toru paigaldamine ei ole käsitletav
Keskuse poolt endale võetud haldusülesannete halva teostamisena.
Tuleb sedastada, et Keskuse poolt kollektori kolmanda lõigu esimesse ossa paigaldatud toru diameeter on rangelt identne kollektori
kolmanda lõigu teise ossa varem paigaldatud toru diameetriga. Keskuse poolt 1990. aastal teostatud tööd ei mõjutanud seega
kollektori kolmanda lõigu hüdraulilist võimsust. Neil asjaoludel ei saa kollektori kolmanda lõigu väidetavalt ebapiisavat
hüdraulilist võimsust arvata mingil juhul Keskuse süüks.
Eeltoodust tuleneb, et ühendusele ette heidetud käitumise süülisus ei saa tuleneda Keskuse tehnikatalituse spontaansest tegevusest.
Neljandaks tuleb uurida, kas ühendusele ette heidetud käitumise süülisus tuleneb Ispra UTC juhataja avaldusest, milles viimane
kinnitab, et linnavalitsus, mille osa ta on, ei ole kollektori kolmanda lõigu eest vastutav.
Sõltumata küsimusest, kas linna talituse juhataja on pädev võtma seisukohta administratsiooni vastutuse küsimustes, mille
üks osa ta on, tuleb selles osas rõhutada, et tema avaldus välistab linnavalitsuse vastutuse kollektori kolmanda lõigu eest
ainuüksi seetõttu, et see lõik asus ühendusele kuuluvatel maatükkidel. Samas tuleneb TÜK-i kokkuleppe artiklist 1, et ühendus
ei ole kõnealuste maatükkide omanik. Tegelikult näeb see säte eelkõige ette, et Keskus ja selle juurde kuuluv maatükk on Itaalia
valitsuse poolt iga-aastase üüritasu eest antud ühenduse käsutusse. Lisaks sellele hageja ei tõenda ega viita sellele, et
Ispra UTC juhataja avaldus muutis TÜK-i kokkulepet. Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et see avaldus ei võimalda tuvastada ühenduse
institutsiooni või organi süüd etteheidetud käitumises.
Viiendaks tuleb veel uurida, kas ühenduse süü etteheidetud käitumises tuleneb hageja viidatud sätete rikkumisest.
Selles osas tuleb kõigepealt esile tuua, et otsuse 96/282 artikli 9 lõige 3, mille rikkumisele viidatakse, piirdub sedastusega,
et Keskuse peadirektor on kohustatud võtma kõiki vajalikke meetmeid, mida on vaja selleks, et tagada tema vastutusalasse kuuluvate
seadmete turvalisus. Seega ei põhista see säte iseenesest süüd kollektori kolmanda lõigu tööde ja/või korrashoiu väidetavas
teostamata jätmises ilma, et oleks tuvastatud kõnealuse osa kuulumine Keskuse peadirektori vastutusalasse. Niisiis ei esita
hageja ühtki tõendit, mis lubaks pidada kollektori kolmandat lõiku Keskuse direktori vastutusalasse kuuluvaks. Vastupidi,
nagu toodi välja ülal punktis 72, tuleneb TÜK-i kokkuleppe F lisa artiklist 3, et Ispra linn on vastutav Keskusele heitvete
kogumise teenuse osutamise eest selliselt, et kollektori kolmandat lõiku ei saa samastada Keskuse vastutusalasse kuuluva seadmega.
Neil asjaoludel ei võimalda otsuse 96/282 artikli 9 lõige 3 põhistada ühenduse süüd etteheidetud käitumises.
Hageja viitab seejärel TÜK-i kokkuleppe rikkumisele, mis näeb tema väitel ette, et Keskus peab hoidma ja kaitsma avalikku
julgeolekut. Nagu komisjon õigustatult väidab, on TÜK-i kokkuleppe F lisa artikli 16 lõige 1 selle kokkuleppe ainus säte,
mis puudutab turvalisust ja rahvatervise kaitset. Siiski on turvalisuse ja rahvatervise valdkonnas antud säte asjakohane ainult
selles osas, mis puudutab tulekahjude ennetamist ja ioniseerivatest kiirgustest tulenevaid ohtusid. Antud asjas ei esita hageja
vähimatki argumenti, mis lubaks arvata, et süüksarvatud käitumine kahjustab tulekahjude või ioniseerivatest kiirgustest tulenevate
ohtude ennetamist. Neil asjaoludel tuleb järeldada, et süü ühendusele ette heidetud käitumises ei saa tuleneda Keskuse kohustusest
teostada järelevalvet turvalisuse ja rahvatervise kaitse üle, nii nagu see on sõnaselgelt ette nähtud TÜK-i kokkuleppe F lisa
artikli 16 lõikes 1.
Viimasena viitab hageja sellele, et Itaalia tsiviilkoodeksi artiklite 2043 ja 2051 alusel toob süüksarvatud käitumine ühendusele
kaasa lepinguvälise vastutuse.
Mis puudutab Itaalia tsiviilkoodeksi artiklit 2043, siis isegi kui nõustuda hagejaga, et see säte näeb sõnaselgelt ette
neminem laedere
põhimõtte, et see on liikmesriikide seaduste üldprintsiip ning et seda tuleks antud asjas kohaldada komisjoni ja/või Keskuse
poolt ettevaatuse ja hoolsuse üldprintsiipide rikkumise tõttu, tuleb siiski sedastada, et hageja ei ole esitanud vähimatki
selgitust selle kohta, mille alusel on komisjon ja/või Keskus seotud kollektori kolmandat lõiku puudutava ettevaatuse- ja
hoolsuskohustusega. Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et toodud säte ei võimalda iseenesest omistada ühendusele süüd etteheidetud
käitumises.
Mis puudutab Itaalia tsiviilkoodeksi artiklit 2051, siis isegi kui nõustuda, et see Itaalia õiguse säte kujutab endast liikmesriikide
seaduste üldprintsiipi, tuleb sedastada, et hageja ei tõenda, et kollektori kolmanda lõigu eest hoolitsemine oli ühenduse
institutsiooni või organi ülesanne. Tõepoolest, vastupidi sellele, mida väidab hageja, ei saa kollektor olla ühenduse institutsiooni
või organi hoole all tulenevalt omandiõigusest maatükile, millele Keskus on ehitatud, kuna nagu märgiti ülal punktis 89, ei
ole ükski ühenduse institutsioon ega organ selle maatüki omanik. Seega, isegi kui möönda, et kollektori kolmas lõik kuulub
päraldisena maatüki juurde, millel see asub, ei tulene siit kuidagi, et see kuuluks ühendusele. Seega ei saa selle argumendiga
nõustuda.
Samuti tuleb tagasi lükata argument, mille kohaselt kollektori kolmanda lõigu eest hoolitsemine oli komisjoni või Keskuse
ülesanne, kuna TÜK-i kokkuleppe F lisa artikli 1 kohaselt ei olnud kolmandatel isikutel võimalik sellele ligi pääseda. Nagu
toodi välja eespool punktis 71, on komisjon kohustatud TÜK-i kokkuleppe F lisa artikli 3 alusel kõrvale jätma selle kokkuleppe
artiklis 1 ette nähtud immuniteedi, et võimaldada üldkasutatavate teenuste osutajatel kontrollida, parandada ja teostada seadmete
korrashoidu Keskuse ruumides. Neil asjaoludel ei saa asjakohaselt tugineda maatüki, millele Keskus on rajatud, väidetavale
immuniteedile, tuvastamaks, et kollektori kolmas lõik on komisjoni ja/või Keskuse hoole all.
Kollektori kolmanda lõigu eest hoolitsemine ei saa olla komisjoni ja/või Keskuse ülesanne ka põhjusel, et see lõik oli Keskuse
ainukäsutuses. Lisaks eelmises punktis mainitud kaalutlusele, nagu toodi välja ülal punktis 75, kuna kollektor, sealhulgas
kolmas lõik, võtab vastu Ispra linna ja Keskuse territooriumilt pärit heitvett, ei saa kolmandat lõiku käsitleda komisjoni
ja/või Keskuse ainukäsutuses olevana.
Kõigest eeltoodust tuleneb, et kollektori kolmanda lõigu korrashoiu ja/või tööde väidetavat teostamata jätmist ei saa ühenduse
institutsioonile ega organile süüks arvata. Neil asjaoludel ja selles osas, milles hagi on vastuvõetav, tuleb see jätta põhjendamatuse
tõttu rahuldamata, ilma et oleks vaja uurida, kas antud asjas on muud ühenduse lepinguvälist vastutust kaasa toovad tingimused
täidetud.

Taotlused uurimismeetmete kohta
Hageja palub Esimese Astme Kohtul tema toodud väidete põhjendamiseks rakendada uurimismeetmeid. Ta väidab eelkõige, et Keskuse
direktorilt ja selle töötajatelt, samuti Itaalia ametiasutustelt, kes üleujutuse ajal kohapeal tegutsesid, tuleks küsida teavet.
Ta väidab, et arvesse tuleb võtta tunnistajate ütlusi ning selles osas jätab ta enesele õiguse märkida edaspidi ärakuulatavate
tunnistajate nimed. Ta väidab lõpuks, et viidatud asjaolude, sealhulgas väidetavalt tekkinud või tekkiva kahju tuvastamiseks
tuleb külastada sündmuskohta ning/või viia läbi ekspertiis.
Selle kohta tuleb märkida, et hageja ei selgita täpseid asjaolusid, mida need meetmed peaksid kinnitama ega seda, kuidas need
meetmed võiksid kaasa aidata institutsiooni või organi süü tuvastamisele talle etteheidetavas käitumises. Neil asjaoludel
tuleb taotlused uurimismeetmete kohta jätta rahuldamata.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud.
Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, kannab ta ise oma kohtukulud ning lisaks mõistetakse temalt välja komisjoni kohtukulud
vastavalt viimase nõudele.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (teine koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata selles osas, mis puudutab tulevikus tekkiva määratlemata varalise kahju ja tekkinud
või tulevikus tekkiva määratlemata mittevaralise kahju hüvitamise taotlust.
2.
Ülejäänud osas jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
3.
Jätta taotlused uurimismeetmete kohta rahuldamata.
4.
Jätta hageja kohtukulud tema enda kanda ning lisaks mõista temalt välja komisjoni kohtukulud.
Pirrung
Meij
Pelikánová
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 30. novembril 2005 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Koja esimees
E. Coulon

J. Pirrung
*
Kohtumenetluse keel: itaalia.