CELEX: 62004CJ0502
Pridružitveni sporazum med EGS in Turčijo
Prosto gibanje delavcev
Člen 7, drugi pododstavek, Sklepa Pridružitvenega sveta št. 1/80
Polnoletni otrok turškega delavca, ki je zaključil poklicno usposabljanje v državi članici gostiteljici
Kazenska obsodba
Zaporna kazen
Učinek na pravico do prebivanja

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 7, drugi odstavek, Sklepa Pridružitvenega sveta št. 1/80
z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve (v nadaljevanju: Sklep št. 1/80). Pridružitveni svet je bil ustanovljen s sporazumom,
ki ustanavlja pridružitev med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo in so ga v Ankari 12. septembra 1963 podpisale Republika
Turčija na eni strani in države članice EGS in Skupnost na drugi strani in ki je bil v imenu slednje sklenjen, sprejet in
potrjen s Sklepom Sveta 64/732/EGS z dne 23. decembra 1963 (UL 1964, 217, str. 3685).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med E. Torunom, turškim državljanom, in mestom Augsburg v postopku zaradi izgona tujca
z nemškega ozemlja.

Pravni okvir
Člen 6(1) in (2) Sklepa št. 1/80 določa:
„1.      Razen v primerih, določenih s členom 7, ki ureja prost dostop do zaposlitve članov njegove družine, ima turški delavec, ki
je zakonito zaposlen v eni državi članici:
–        po enem letu, odkar je v tej državi članici zakonito zaposlen, pravico, da se mu podaljša delovno dovoljenje pri istem delodajalcu,
če ima prosto delovno mesto;
–        po preteku treh let, odkar je v tej državi članici zakonito zaposlen in ob pogoju, da imajo delavci iz držav članic Skupnosti
pri tem prednost, pravico, da sprejme ponujeno delovno mesto v enakovrstnem poklicu in pod običajnimi pogoji pri delodajalcu,
ki ga sam izbere, in ki se registrira pri službah, pristojnih za zaposlovanje v tej državi članici;
–        po preteku štirih let, odkar je zakonito zaposlen, v tej državi članici pridobi pravico do prostega dostopa do zaposlitve
po svoji izbiri.
2.      Letni dopusti in odsotnosti zaradi materinstva, nesreč pri delu ali kratkotrajnih bolezni se vštevajo v čas zakonite zaposlitve.
Obdobja neprostovoljne brezposelnosti, ki jih primerno potrdijo pristojni organi, in odsotnosti zaradi dolgotrajnih bolezni,
ki niso vštete v obdobja zakonite zaposlitve, ne vplivajo na pravice, pridobljene na podlagi prejšnje zaposlitve.“
Člen 7 Sklepa št. 1/80 določa:
„Družinski člani zakonito zaposlenega turškega delavca v eni od držav članic, ki so pridobili dovoljenje, da se mu pridružijo:
–        imajo – ob pogoju, da imajo državljani iz držav članic Skupnosti pri tem prednost – pravico sprejeti vsako ponujeno zaposlitev,
če v tej državi članici zakonito prebivajo vsaj tri leta;
–        pridobijo pravico do prostega dostopa do zaposlitve, ki jo sami izberejo, če v tej državi članici zakonito prebivajo vsaj
pet let.
Otroci turških delavcev, ki so v državi gostiteljici pridobili poklicno izobrazbo, lahko ne glede na čas, ko so prebivali
v tej državi članici, pod pogojem, da je bil vsaj eden od njihovih staršev najmanj tri leta zakonito zaposlen v zadevni državi
članici, v tej državi članici sprejmejo katero koli ponujeno zaposlitev.“
Člen 14(1) istega sklepa določa:
„Določbe tega dela [se] uporabljajo ob upoštevanju omejitev, utemeljenih z javnim redom, javno varnostjo in javnim zdravjem.“

Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Iz predložitvene odločbe izhaja, da je E. Torun, turški državljan, rojen 13. aprila 1976 v Nemčiji, kjer je vedno živel. Od
maja 1992 ima dovoljenje za stalno prebivanje v tej državi članici.
E. Torun, ki živi v Nemčiji od svojega rojstva, sin turškega državljana, ki je zakonito zaposlen v tej končal poklicno izobraževanje
za strojnega mehanika od 1. septembra 1991 do 28. februarja 1995. To je uspešno končal in pridobil diplomo strojnega mehanika.
Od končanja poklicnega usposabljanja je do konca leta 1996 delal v različnih podjetjih, največkrat za obdobje dveh do treh
mesecev. Med temi delovnimi obdobji je bil brezposeln in je zato dobival podporo. V začetku leta 1997 je E. Torun postal toksikoman
in je zato, ker je bil brezposeln, dobival pomoč za brezposelne, ki mu je bila tako retroaktivno odvzeta od 23. februarja
1998, ker ni prišel na razgovor glede začasnega dela v podjetje, ki mu je moralo ponuditi delovno mesto mehanika.
Potem ko je bil od maja 1998 zaprt, je bil E. Torun, ki je bil prvič kazensko obsojen oktobra 1997, obsojen marca 1999 na
odvzem prostosti za obdobje, skupno tri leta in tri mesece zaradi oboroženega ropa in nezakonite pridobitve mamil.
Z odločbo z dne 2. septembra 1999 je mesto Augsburg odredilo izgon E. Toruna z nemškega ozemlja z grožnjo, da bo prepeljan
na mejo. Regierung von Schwaben je zavrnila ugovor, ki ga je zadevna oseba vložila zoper to odločbo o izgonu, zato je ta vložila
tožbo zoper to odločbo pri Verwaltungsgerichtom Augsburg, tožba pa je bila zavrnjena s sodbo z dne 10. oktobra 2000.
E. Torun je tako vložil pritožbo glede te sodbe pri Bayerischer Verwaltungsgerichtshofom, to pa je pritožbo zavrnilo s sodbo
z dne 7. avgusta 2002.
Upoštevajoč, da je odločba o izgonu v skladu z nacionalnim pravom, na podlagi katerega mora biti tujec, ki je bil pravnomočno
obsojen na zaporno kazen najmanj treh let ali na zaporno kazen zaradi kršitve določb zakona o mamilih, obvezno izgnan, predložitveno
sodišče izraža dvome o skladnosti tega ukrepa odstranitve s Sklepom št. 1/80.
Bundesverwaltungsgericht, pri katerem je E. Torun vložil „revizijo“, je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v
predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.      Ali polnoletni otrok zaposlenega turškega delavca, ki je zakonito zaposlen kot delavec v Zvezni republiki Nemčiji že več kot
tri leta, ki je uspešno končal usposabljanje za strojnega mehanika z mojstrskim izpitom, izgubi pravico do prebivanja, ki
je povezana s pravico sprejeti vsako ponujeno zaposlitev, ki izhaja iz člena 7, drugi [odstavek], Sklepa Sveta št. 1/80 –
razen v primerih, določenih v členu 14 Sklepa št. 1/80 – in ko zapusti ozemlje države članice gostiteljice za dokaj dolgo
obdobje brez upravičenega razloga, čeprav
a)      je ta polnoletni otrok odslužil triletno zaporno kazen za oborožen rop in za kaznivo dejanje, povezano s preprodajo mamil,
ki pozneje ni bila izrečena kot pogojna in jo je odslužil v celoti ob upoštevanju časa pridržanja v preiskovalnem zaporu;
b)      je bil on sam redno zaposlen v Zvezni republiki Nemčiji in je torej osebno pridobil pravico do prebivanja, ki izhaja iz njegove
pravice do zaposlitve na podlagi člena 6(1), druga ali tretja alinea, Sklepa št. 1/80, ki jo je pozneje izgubil?
Ali je izgubil to pravico zaradi dejstva:
i)      ker ga je njegov delodajalec odpustil z njegove zadnje zaposlitve brez odpovednega roka zaradi njegove toksikomanije?
ii)      ker je bil obsojen na odvzem prostosti za tri leta zaradi oboroženega ropa in kaznivega dejanja na področju mamil, ker ta
kazen ni bila pogojna, niti pozneje, ki jo je moral odslužiti v celoti, upoštevaje njegovo pridržanje v preiskovalnem zaporu,
in ker ni bil na voljo zakonitemu trgu zaposlitve v celotnem obdobju te kazni, ker si je ponovno našel začasno delo v podjetju
približno en mesec po prihodu iz zapora, medtem ko na ta datum ni imel več pravice do prebivanja v Nemčiji?
2.      Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali turški državljan v okoliščinah, navedenih v prvem vprašanju pod b), izgubi
pravico dostopa do zaposlitve, ki izhaja iz člena 6(1), druga ali tretja alinea, Sklepa št. 1/80?

Vprašanji za predhodno odločanje
Uvodoma je treba ugotoviti, da predložitveno sodišče šteje, da predlagatelj v glavni stvari izpolnjuje vse pogoje, naštete
v členu 7, drugi odstavek, Sklepa št. 1/80, in da je kot upravičenec pravic, ki mu jih daje ta določba, pridobil tudi pravico
do prebivanja na njeni podlagi.
Poleg tega iz predložitvene odločbe izhaja, da ni izpodbijano, da pogoji uporabe člena 14(1) navedene odločbe v tem primeru
niso izpolnjeni.

Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, pod katerimi pogoji lahko turški državljan, kot je E. Torun, ki
ima v državi članici gostiteljici pravico do prostega dostopa do zaposlitve, ki jo sam izbere na podlagi člena 7, drugi odstavek,
Sklepa št. 1/80, izgubi to pravico.
Za odgovor na to vprašanje je treba takoj opozoriti, da v ureditvi, ki jo vzpostavlja Sklep št. 1/80, njegovo poglavje II,
oddelek 1, ki obsega predvsem člene 6, 7, in 14, ureja zlasti pravice s področja zaposlitve turških delavcev v državi članici
gostiteljici. Glede tega navedeni sklep razlikuje med položajem turških delavcev, ki so v zadevni državi članici redno zaposleni
v določenem obdobju (člen 6), in položajem družinskih članov teh delavcev, ki so na ozemlju države članice gostiteljice (člen
7).
Zlasti glede te druge skupine oseb Sklep št. 1/80 razlikuje med družinskimi člani, ki jim je bilo dovoljeno pridružiti se
delavcu v državi članici gostiteljici in ki tu redno prebivajo v določenem obdobju, in otroki takega delavca, ki so končali
poklicno usposabljanje v zadevni državi članici (člen 7, drugi odstavek) (glej sodbo z dne 19. novembra 1998 v zadevi Akman,
C-210/97, Recueil, str. I-7519, točka 21).
Natančneje, glede člena 7, drugi odstavek, Sklepa št. 1/80, določbe, na katero se nanaša prvo vprašanje predložitvenega sodišča,
je treba najprej ugotoviti, da je Sodišče že razsodilo, da ima ta določba, prav tako kot člena 6(1) (glej sodbo z dne 20.
septembra 1990 v zadevi Sevince, C-192/89, Recueil, str. I-3461, točka 26) in 7, prvi odstavek (glej sodbo z dne 17. aprila
1997 v zadevi Kadiman, C‑351/95, Recueil, str. I-2133, točka 28), tak neposredni učinek v državah članicah, da se turški državljani,
ki izpolnjujejo pogoje, lahko sklicujejo neposredno na pravice, ki jim jih ta daje (sodba z dne 5. oktobra 1994 v zadevi Eroglu,
C-355/93, Recueil, str. I-5113, točka 17, in zgoraj navedena sodba Akman, točka 23).
Drugič, treba je poudariti, da pravice, ki jih člen 7, drugi odstavek, Sklepa št. 1/80 daje otroku turškega delavca na zaposlitveni
ravni v zadevni državi članici, nujno obsegajo, s tem da je odvzet ves učinek pravici do dostopa do trga dela in do dejanske
zaposlitve, obstoj povezane pravice do prebivanja zadevne osebe (zgoraj navedeni sodbi Eroglu, točki 20 in 23, in Akman, točka
24).
Tretjič, treba je opozoriti, da glede člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 iz ustaljene sodne prakse izhaja, da so pravice,
ki jih ta določba priznava družinskim članom turškega delavca, ki izpolnjujejo pogoje, naštete v navedenem odstavku, lahko
omejene zgolj na podlagi člena 14(1) navedenega sklepa, namreč zaradi javnega reda, javne varnosti in javnega zdravja ali
zaradi okoliščin, da je zadevna oseba zapustila ozemlje države članice gostiteljice za daljše časovno obdobje in brez upravičenih
razlogov (sodbe z dne 16. marca 2000 v zadevi Ergat, C-329/97, Recueil, str. I‑1487, točke 45, 46 in 48; z dne 11. novembra
2004 v zadevi Cetinkaya, C-467/02, ZOdl., str. I-10895, točki 36 in 38, in z dne 7. julija 2005 v zadevi Aydinli, C-373/03,
ZOdl., str. I‑6181, točka 27).
Četrtič, treba je ugotoviti, da so pogoji, navedeni v prvem odstavku člena 7 Sklepa št. 1/80, strožji od pogojev, ki jih določa
drugi odstavek tega člena, v korist zgolj otrokom turškega delavca, ki so končali poklicno usposabljanje v državi članici
gostiteljici (zgoraj navedena sodba Akman, točka 35).
Tako izhaja tudi iz sodne prakse Sodišča, da je drugi odstavek člena 7 Sklepa št. 1/80, v primerjavi s prvim odstavkom istega
člena, ugodnejša določba, ki je nameravala pridržati, med družinskimi člani turškega delavca, posebno obravnavo otrokom, da
bi se poenostavil njihov vstop na trg dela po končanju poklicnega usposabljanja zaradi pospešene uresničitve svobodnega gibanja
delavcev v skladu s ciljem navedene določbe (zgoraj navedena sodba Akman, točka 38).
Iz tega sledi, da se drugi odstavek navedenega člena 7 ne sme razlagati strožje kot prvi odstavek tega člena in da torej pravice,
ki jih daje turškim državljanom, ki izpolnjujejo pogoje, navedene v tem drugem odstavku, ne morejo biti, še toliko bolj, omejene
ob predpostavkah, ki so drugačne od tistih, ki veljajo v okviru prvega odstavka istega člena.
Zato so omejitve pravic, ki jih daje člen 7, drugi odstavek, Sklepa št. 1/80, lahko le dveh vrst, in sicer da prisotnost turškega
delavca migranta na ozemlju države članice gostiteljice pomeni, zaradi njegovega osebnega vedenja, dejansko in resno nevarnost
za javni red, varnost ali javno zdravje na podlagi člena 14(1) tega sklepa ali da je ta zapustil ozemlje te države za daljše
obdobje in brez upravičenih razlogov (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Cetinkaya, točka 36, in Aydinli, točka 27).
V teh okoliščinah, v nasprotju s tem, kar ugotavlja nemška vlada v svojih pisnih stališčih, pravice, ki jih daje člen 7, drugi
odstavek, Sklepa št. 1/80, ne morejo biti omejene v enakih okoliščinah kot pravice, ki jih daje člen 6 tega sklepa. Tako tudi
turški državljan, kateremu so bile priznane take pravice, teh ne bi smel izgubiti zaradi nezaposlenosti zaradi obsodbe na
zaporno kazen treh let niti zaradi dejstva, da je izgubil pravico do prebivanja, ki je povezana s pravico do zaposlitve, pridobljene
predhodno na podlagi člena 6(1) navedenega sklepa (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Aydinli, točka 31).
Nazadnje je treba ugotoviti, da se člen 7, drugi odstavek, Sklepa št. 1/80 ne bi smel razlagati, kot da je namenjen zgolj
mladoletni osebi, otroku turškega delavca, ki je vključena v zakoniti trg dela države članice gostiteljice, in da izključuje
polnoletno osebo, otroka takega delavca.
Najprej, člen 7 v svojem drugem odstavku dejansko ne dela razlike glede tega. Zatem, taka razlaga naj bi odvzela navedenemu
odstavku velik del njegovega pomena. Končno je treba opozoriti, da člen 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 velja enako v primeru
polnoletne osebe, otroka turškega delavca, ki je vključena v zakoniti trg dela države članice gostiteljice (glej v tem smislu
zgoraj navedeni sodbi Cetinkaya, točka 34, in Aydinli, točki 22 in 23), in da se v ureditvi, vzpostavljeni s Sklepom št. 1/80,
drugi odstavek navedenega člena 7 ne bi smel razlagati strožje kot prvi odstavek tega člena (glej točke od 22 do 24 te sodbe).
Glede na zgoraj navedene ugotovitve je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da polnoletni otrok turškega delavca migranta,
ki je bil zakonito zaposlen v državi članici več kot tri leta, je uspešno končal poklicno usposabljanje v tej državi in izpolnjuje
pogoje, navedene v členu 7, drugi odstavek, Sklepa št. 1/80, izgubi pravico do prebivanja, ki je povezana s pravico sprejeti
vsako ponujeno zaposlitev, ki jo navaja navedena določba, zgolj v primerih, ki jih določa člen 14(1) tega sklepa, ali če zapusti
ozemlje države članice gostiteljice za daljše obdobje in brez upravičenih razlogov.

Drugo vprašanje
Iz predložitvenega sklepa izhaja, da je drugo vprašanje postavljeno zgolj za primer, če bi bil odgovor na prvo vprašanje pritrdilen.
Glede na odgovor na prvo vprašanje torej na drugo vprašanje ni treba odgovoriti.

Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški navedenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Polnoletni otrok turškega delavca migranta, ki je bil zakonito zaposlen v državi članici več kot tri leta, je uspešno končal
poklicno usposabljanje v tej državi in izpolnjuje pogoje, navedene v členu 7, drugi odstavek, Sklepa št. 1/80 z dne 19. septembra
1980 o razvoju pridružitve, ki ga je sprejel Pridružitveni svet, ustanovljen s sporazumom med Evropsko gospodarsko skupnostjo
in Turčijo, izgubi pravico do prebivanja, ki je povezana s pravico sprejeti vsako ponujeno zaposlitev, ki jo navaja navedena
določba, zgolj v primerih, ki jih določa člen 14(1) tega sklepa, ali če zapusti ozemlje države članice gostiteljice za daljše
obdobje in brez upravičenih razlogov.
Podpisi
*
* Jezik postopka: nemščina.