CELEX: 62003CJ0112
Brysselin yleissopimus
Vakuutussopimuksia koskeva toimivalta
Oikeuspaikkasopimus vakuutuksenottajan ja vakuutuksenantajan välillä, joiden kotipaikka on samassa sopimusvaltiossa
Oikeuspaikkalausekkeeseen vetoaminen sellaista vakuutettua vastaan, joka ei ole kyseistä lauseketta hyväksynyt
Vakuutettu, jonka kotipaikka on toisessa sopimusvaltiossa

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27 päivänä
syyskuuta 1968 tehdyn yleissopimuksen (EYVL 1972, L 299, s. 32) 12 artiklan 3 kohdan tulkintaa, sellaisena kuin tämä yleissopimus
on muutettuna Tanskan kuningaskunnan, Irlannin sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä
kyseiseen yleissopimukseen 9 päivänä lokakuuta 1978 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL L 304, s. 1 ja muutettuna s. 77), Helleenien
tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 25 päivänä lokakuuta 1982 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL L 388, s. 1),
Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 26 päivänä toukokuuta 1989 tehdyllä
yleissopimuksella (EYVL L 285, s. 1) ja Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen
yleissopimukseen 29 päivänä marraskuuta 1996 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL 1997, C 15, s. 1; jäljempänä Brysselin yleissopimus).
2       Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa tuomioistuimen omasta toimivallastaan tekemästä päätöksestä on valitettu cour d’appel
de Grenobleen, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Ranskan oikeuden mukaan perustettu yhtiö Société financière et industrielle
du Peloux, aiemmin Plast’Europ SA (jäljempänä SFIP), ja toisaalta vakuutusyhtiöt Axa Belgium, aiemmin AXA Royale Belge SA
(jäljempänä Axa Belgium), Zurich Assurances SA (jäljempänä Zurich Assurances), AIG Europe SA (jäljempänä AIG Europe), Fortis
Corporate Insurance SA (jäljempänä Fortis), Gerling Konzern Belgique SA (jäljempänä Gerling), Axa Corporate Solutions Assurance
SA (jäljempänä Axa Corporate) ja Zurich International France SA (jäljempänä Zurich International France) ja joka koskee oikeuspaikkalausekkeen
sovellettavuutta sellaisen korvausvastuun toteamista koskevan kanteen yhteydessä, jonka SFIP on nostanut rinnakkaisvakuutuksen
antajia vastaan ryhmävakuutussopimuksen mukaisesti.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
3       Brysselin yleissopimuksen II osaston 3 jaksoon sisältyvässä 7 artiklassa, joka koskee toimivaltaa vakuutusasioissa, määrätään
seuraavaa:
”Tuomioistuimen toimivalta vakuutusta koskevissa asioissa määräytyy tämän jakson määräysten mukaan – – .”
4       Kyseisen yleissopimuksen 8 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Kanne vakuutuksenantajaa vastaan, jolla on kotipaikka sopimusvaltiossa, voidaan nostaa:
1)      sen valtion tuomioistuimessa, jossa hänellä on kotipaikka,
tai
2)      muussa sopimusvaltiossa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa vakuutuksenottajalla on kotipaikka,
tai
3)      jos on kysymys rinnakkaisvakuutuksen antajasta, siinä sopimusvaltion tuomioistuimessa, jossa kanne on nostettu johtavaa vakuutuksenantajaa
vastaan.
– – ”
5       Saman yleissopimuksen 9 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Asiassa, joka koskee vastuuvakuutusta – – , kanne vakuutuksenantajaa vastaan voidaan lisäksi nostaa sen paikkakunnan tuomioistuimessa,
jossa vahinko sattui. – – ”
6       Brysselin yleissopimuksen 10 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Vastuuvakuutusta koskevassa asiassa kanne vakuutuksenantajaa vastaan voidaan nostaa myös siinä tuomioistuimessa, jossa vahingonkärsinyt
on nostanut kanteen vakuutettua vastaan, jos tuomioistuimen laki sen sallii.
– – ”
7       Kyseisen yleissopimuksen 11 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Jollei 10 artiklan 3 kappaleen määräyksistä muuta johdu, vakuutuksenantaja saa nostaa kanteen vain sen sopimusvaltion tuomioistuimissa,
jonka alueella vastaajalla on kotipaikka, riippumatta siitä, onko vastaaja vakuutuksenottaja, vakuutettu vai edunsaaja.
– – ”
8       Saman yleissopimuksen 12 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Tämän jakson määräyksistä voidaan sopimuksin poiketa ainoastaan, jos
– –
2)      sopimus antaa vakuutuksenottajalle, vakuutetulle tai edunsaajalle oikeuden nostaa kanteen muussa kuin tässä jaksossa tarkoitetussa
tuomioistuimessa, tai
3)      sopimuksen ovat keskenään tehneet vakuutuksenottaja ja vakuutuksenantaja, joilla vakuutussopimusta tehtäessä oli kotipaikkansa
tai asuinpaikkansa samassa sopimusvaltiossa, ja sopimuksessa on sovittu tuon valtion tuomioistuinten toimivallasta myös sen
tapauksen varalta, että vahinko on sattunut ulkomailla, jollei sellainen sopimus ole tuon valtion lain mukaan kielletty, –
– .
– – ”
9       Brysselin yleissopimuksen II osaston 6 jaksoon sisältyvässä 17 artiklassa, joka koskee oikeuspaikkasopimusta, määrätään seuraavaa:
”Jos asianosaiset, joista ainakin yhdellä on kotipaikka jossakin sopimusvaltiossa, ovat sopineet, että jonkin sopimusvaltion
tuomioistuimen tai tuomioistuinten on ratkaistava jo syntynyt riita tai tietystä oikeussuhteesta syntyvät vastaiset riidat,
ovat ainoastaan tuo tuomioistuin tai tuon valtion tuomioistuimet toimivaltaisia ratkaisemaan asian. Tällainen tuomioistuimen
toimivaltaa koskeva sopimus on tehtävä:
a)      kirjallisesti tai, jos se on tehty suullisesti, vahvistettava kirjallisesti,
tai
b)      sellaisessa muodossa, joka vastaa asianosaisten välille muodostunutta käytäntöä,
– – .
Tuomioistuimen toimivaltaa koskevat sopimukset – – ovat tehottomia, jos ne ovat ristiriidassa 12 – – artiklan määräysten kanssa
– – .
– – ”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
10     Calland Réalisations SARL (jäljempänä Calland), jonka vakuutuksenantajana on Ranskan oikeuden mukaan perustettu vakuutusyhtiö
Abeille Assurances Cie (jäljempänä Abeille), ryhtyi vuonna 1990 rakentamaan juustonvalmistusyksikköä Établissements Bernard
Laiterie du Chatelard (jäljempänä Laiterie du Chatelard) -nimisen ja Ranskan oikeuden mukaan perustetun yhtiön lukuun toteuttamalla
sarjan rakennustöitä SFIP:n valmistamien levyjen avulla.
11     Laiterie du Chatelardin tilaamassa asiantuntijatutkimuksessa saatiin selville, että kyseisissä levyissä oli suunnittelu- ja
valmistusvikoja, joiden takia tilat eivät kelvanneet käyttötarkoitukseensa. Kunnostustöiden hinnaksi arvioitiin noin 610 000
euroa.
12     SFIP:llä oli kyseisten töiden aikaan ensivakuutuksia ja jälleenvakuutuksia useissa ranskalaisissa vakuutusyhtiöissä. Belgian
oikeuden mukaan perustetun Recticel SA:n (jäljempänä Recticel) tytäryhtiönä sillä oli jälleenvakuutuksia myös useissa belgialaisissa
vakuutusyhtiöissä sellaisen Recticelin tekemän ryhmävakuutussopimuksen mukaisesti, jonka piiriin SFIP oli otettu 8.7.1988
tehdyllä kyseisen vakuutussopimuksen täydennyksellä, joka tuli taannehtivasti voimaan 7.6.1988 eli sinä päivänä, jolloin SFIP
liittyi Recticel-konserniin. Kyseisen vakuutussopimuksen VII luvun K kohdassa määrätään, että ”jos tästä sopimuksesta syntyy
riita, yhtiö alistaa sen vakuutuksenottajan kotipaikan tuomioistuinten toimivaltaan”. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
toteaa, ettei kyseinen sopimuskohta selvästikään ole vakuutuksenantajan määräämä.
13     Laiterie du Chatelard nosti 1.3.2001 ja 12.3.2001 toimittamillaan asiakirjoilla tribunal de grande instance de Bourgoin-Jallieussa
(Ranska) kanteen, jossa se vaati vahingostaan korvausta seuraavilta yhtiöiltä:
–       Calland, joka asetettiin vapaaehtoisesti selvitystilaan ja jonka puolesta toimivia selvitysmiehiä J. Callandia ja M. Picardia
vastaan nostettiin uusi vahingonkorvauskanne
–       Abeille, joka on Callandin vakuutuksenantaja
–       SFIP
–       SMABTP, joka on SFIP:llä olevan tuotevastuuvakuutuksen antaja
–       AXA Global Risks SA (jäljempänä AXA Global Risks), joka on SFIP:llä olevien tiettyjä riskejä kattavien vakuutusten antaja
–       Zurich International, joka on SFIP:llä olevien tiettyjä riskejä kattavien vakuutusten antaja.
14     SFIP nosti 5.6.2001 korvausvastuun toteamista koskevan kanteen ranskalaisia jälleenvakuuttajia eli Zurich International Francea
ja Axa Corporatea vastaan, josta on tullut AXA Global Risksin oikeudenomistaja.
15     SFIP nosti 21.6.2001 Brysselin yleissopimuksen 10 artiklan ensimmäisen kappaleen nojalla kanteen korvausvastuun toteamiseksi
niitä belgialaisia jälleenvakuuttajia vastaan, jotka ovat ryhmävakuutussopimuksen mukaisen rinnakkaisvakuutuksen antajia ja
joita ovat Axa Belgium, Zurich Assurances, AIG, Fortis ja Gerling (jäljempänä belgialaiset rinnakkaisvakuutuksen antajat).
16     Belgialaiset rinnakkaisvakuutuksen antajat esittivät oikeudenkäyntiväitteen, jonka mukaan tribunal de grande instance de Bourgoin-Jallieulta
puuttuu alueellinen toimivalta, vetoamalla ryhmävakuutussopimuksessa määrättyyn oikeuspaikkalausekkeeseen.
17     Tribunal de grande instance de Bourgoin-Jallieu sovelsi kyseisen sopimuksen VII luvun K kohtaa ja totesi 13.9.2002 antamassaan
tuomiossa, että SFIP:n on saatettava asia tribunal de première instance de Bruxellesin (Belgia) käsiteltäväksi eli ryhmävakuutussopimuksen
tekijän Recticelin kotipaikan tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta tämä antaisi ratkaisun vaatimuksista, jotka SFIP oli esittänyt
belgialaisia rinnakkaisvakuutuksen antajia vastaan.
18     SFIP valitti 27.9.2002 tästä kyseisen tuomioistuimen omasta toimivallastaan tekemästä päätöksestä cour d’appel de Grenobleen.
19     Tässä viimeksi mainitussa tuomioistuimessa SFIP väitti, että vakuutuksenantaja ei voi vedota Brysselin yleissopimuksen 12
artiklan 3 kohtaan perustuvaan oikeuspaikkalausekkeeseen sellaista edunsaajaa vastaan, joka ei ole nimenomaisesti tehnyt tällaisen
lausekkeen sisältävää vakuutussopimusta. Laiterie du Chatelard ja SMABTP yhtyivät SFIP:n esittämiin perusteluihin.
20     Tässä tilanteessa cour d’appel de Grenoble päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan
ennakkoratkaisukysymyksen:
”Kun kyse on sellaisesta vakuutussopimuksesta, jonka tehneillä vakuutuksenottajalla (sopimuksen allekirjoittaja) ja vakuutuksenantajalla
on kummallakin kotipaikka samassa sopimusvaltiossa, voidaanko edunsaajana olevaa vakuutettua vastaan vedota lausekkeeseen,
jossa toimivalta myönnetään tämän valtion tuomioistuimille, vaikka vakuutettu ei ole henkilökohtaisesti hyväksynyt tätä lauseketta,
vaikka vahinko on tapahtunut toisessa sopimusvaltiossa ja vaikka vakuutettu on nostanut kanteen tämän toisen valtion tuomioistuimessa
myös sellaisia vakuutuksenantajia vastaan, joilla on kotipaikka tässä samassa valtiossa?”

Ennakkoratkaisukysymys
21     Kysymyksellään kansallinen tuomioistuin tiedustelee, voidaanko sellaiseen oikeuspaikkalausekkeeseen, josta on Brysselin yleissopimuksen
12 artiklan 3 kohdan mukaisesti määrätty vakuutuksenottajan ja vakuutuksenantajan välisessä vakuutussopimuksessa, vedota sellaista
tämän vakuutussopimuksen edunsaajana olevaa vakuutettua vastaan, joka ei ole nimenomaisesti hyväksynyt kyseistä lauseketta
ja jonka kotipaikka on muussa sopimusvaltiossa kuin vakuutuksenottajalla ja vakuutuksenantajalla.

Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
22     Belgialaiset rinnakkaisvakuutuksen antajat ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus viittaavat asiassa 201/82, Gerling ym.,
14.7.1983 annettuun tuomioon (Kok. 1983, s. 2503), jonka tuomiolauselmassa yhteisöjen tuomioistuin lausui, että kun kyse on
sellaisesta vakuutuksenantajan ja vakuutuksenottajan välisestä vakuutussopimuksesta, jonka vakuutuksenottaja on tehnyt omaksi
hyväkseen ja tässä vakuutussopimuksessa kolmansina olevien hyväksi ja jonka sisältämässä oikeuspaikkalausekkeessa viitataan
kyseisten kolmansien mahdollisesti vireille panemiin riita-asioihin, kyseiset kolmannet voivat vedota tällaiseen oikeuspaikkalausekkeeseen,
vaikkeivät he olisikaan nimenomaisesti hyväksyneet sitä, kunhan vakuutuksenantaja ja vakuutuksenottaja ovat Brysselin yleissopimuksen
17 artiklan mukaisesti sopineet tällaisesta lausekkeesta kirjallisesti ja kunhan vakuutuksenantaja on tämän osalta ilmaissut
suostumuksensa selvästi. Kyseisen tuomion 18 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että kyseisen yleissopimuksen mukaan
on nimenomaisesti mahdollista määrätä oikeuspaikkalausekkeista paitsi vakuutussopimuksen sopimuspuolena olevan vakuutuksenottajan
hyväksi myös vakuutetun ja vakuutussopimuksen edunsaajan hyväksi, jotka eivät lähtökohtaisesti ole vakuutussopimuksen sopimuspuolia,
kun kyse on vakuutuksenantajaan ja vakuutuksenottajaan nähden eri henkilöistä, ja jotka eivät vakuutussopimusta allekirjoitettaessa
ehkä ole edes tiedossa. Belgialaiset rinnakkaisvakuutuksen antajat päättelevät tästä tuomiosta, että yhteisöjen tuomioistuin
on jo hyväksynyt, että oikeuspaikkalausekkeeseen voidaan vedota edunsaajana olevaa vakuutettua vastaan ilman, että tämän viimeksi
mainitun tarvitsee itse täyttää Brysselin yleissopimuksen 17 artiklan mukaisia vaatimuksia.
23     Komissio sitä vastoin katsoo, että edunsaajana oleva vakuutettu kuuluu vakuutussopimuksen piiriin ilman, että oikeuspaikkalauseke
sitoo häntä, pelkästään sen perusteella, että kukin ”heikompi osapuoli” saa automaattisesti ja välttämättä suojaa. Komission
mukaan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että sellainen edunsaaja, joka ei ole kolmannen hyväksi tehdyn
sopimuksen sopimuspuoli, voi vedota oikeuspaikkalausekkeeseen ilman, että tällaiseen lausekkeeseen voitaisiin vedota häntä
itseään vastaan. Komissio toteaa lisäksi, että Brysselin yleissopimuksen 12 artiklan 2 kohdassa, joka oli kyseessä edellä
mainitussa asiassa Gerling ym. annetussa tuomiossa, mainitaan nimenomaisesti edunsaajana olevan vakuutetun tilanne ja että
kyseisessä 2 kohdassa tarkoitetut oikeuspaikkalausekkeet ovat vapaaehtoisia ja tehdään yksinomaan ”heikomman osapuolen” hyväksi.
Näin ollen vakuutettu ja edunsaaja ovat komission mukaan niiden osapuolten joukossa, jotka voivat hyväksyä tällaisen oikeuspaikkalausekkeen
tai vedota siihen. Komissio väittää, että Brysselin yleissopimuksen 12 artiklan 3 kohdassa kuitenkin sallitaan sellainen oikeuspaikkalauseke,
jonka yksinomaisuudesta tuskin on epäilystä, jossa ei mainita kolmantena olevaa edunsaajaa ja johon ei näin ollen voida vedota
tällaista edunsaajaa vastaan.
24     Belgialaiset rinnakkaisvakuutuksen antajat ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittävät, että Brysselin yleissopimuksen
12 artiklan 3 kohdan mukainen oikeuspaikkalauseke laadittiin vakuutuksenottajan ehdotuksesta ja että näin ollen on tehotonta
vedota periaatteeseen, jonka mukaan vakuutussopimuksessa ”heikompana osapuolena” olevaa vakuutettua on suojeltava. Kaikkien
rinnakkaisvakuutuksen antajien mukaan sellaisiin vakuutussopimukselle ominaisiin poikkeuksiin, joihin vakuutuksenantaja voi
vedota vakuutuksenottajaa vastaan, voidaan vedota myös edunsaajana olevaa vakuutettua vastaan, joka voi aina vapaasti torjua
hyväkseen tehdyn lausekkeen, kun siihen liittyvät vaatimukset eivät hänelle sovi. Belgialaiset rinnakkaisvakuutuksen antajat
ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittävät pääasian oikeudenkäynnin osalta, että edunsaajana oleva vakuutettu vetoaa
vakuutuksenantajia vastaan oikeuksiin, jotka perustuvat kyseessä olevan oikeuspaikkalausekkeen sisältävään ”sopimuskokonaisuuteen”,
ja että kyseinen vakuutettu ei voi väittää olevansa täysin itsenäinen ranskalainen vakuutettu, koska hän on vakuutussopimusten
ja vahinkotapahtumien hallinnoinnin osalta täysin ja suoraan riippuvainen Recticelistä ryhmävakuutussopimuksen mukaisesti.
25     Saman logiikan mukaan belgialaiset rinnakkaisvakuutuksen antajat viittaavat asiassa C-256/00, Besix, 19.2.2002 annettuun tuomioon
(Kok. 2002, s. I-1699) ja katsovat, että Brysselin yleissopimuksella pyritään varmistamaan osapuolten oikeussuhteiden ennakoitavuus
ja varmuus ja välttämään mahdollisuuksien mukaan sitä, että usea tuomioistuin olisi toimivaltainen saman sopimuksen osalta,
jotta vältyttäisiin keskenään ristiriitaisilta tuomioistuinten päätöksiltä ja helpotettaisiin niiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa
sen valtion ulkopuolella, jossa ne on tehty.
26     Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset tukevat näitä huomautuksia ja lisäävät, että vakuutusalalla olisi pantava
painoa sopimuspuolten vapaasti ilmaisemalle tahdolle sekä oikeusvarmuudelle. Kun kyse nimittäin on sellaisesta vakuutussopimuksesta,
jonka piiriin kuuluu monia useassa valtiossa toimivia saman konsernin yhtiöitä, tällaisessa sopimuksessa on niiden mukaan
asianmukaista määrätä, että sen soveltamisesta mahdollisesti syntyvät eri riidat ratkaistaan samassa tuomioistuimessa. Kyseisten
hallitusten mukaan tällaisella Brysselin yleissopimuksen tulkinnalla voitaisiin varmistaa vakuutussopimuksen yhdenmukainen
tulkinta sekä välttyä mahdollisesti samanaikaisilta keskenään ristiriitaisilta päätöksiltä ja riita-asioiden lisääntymiseltä.
Niiden mukaan kyseisellä tulkinnalla voitaisiin siten edistää eurooppalaisten vakuutusmarkkinoiden toteuttamista.
27     Komissio väittää myös, että jos oikeuspaikkalausekkeisiin ei voida vedota vakuutettua vastaan, ennakoitavuus voi jäädä puutteelliseksi
vakuutusyhtiöiden kannalta, joita vastaan voidaan siten nostaa kanne sellaisessa tuomioistuimessa, jota ne eivät voineet ennakoida.
Komission mukaan on kuitenkin myönnettävä, että yhteisön lainsäätäjä on pitänyt tärkeämpänä vakuutettujen suojelua.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
28     Aluksi on palautettava mieleen, että Brysselin yleissopimusta on tulkittava siten, että otetaan huomioon sekä sen järjestelmä
ja tavoitteet että sen suhde EY:n perustamissopimukseen (ks. asia 12/76, Tessili, tuomio 6.10.1976, Kok. 1976, s. 1473, Kok.
Ep. III, s. 185, 9 kohta).
29     Tämän osalta on todettava, että Brysselin yleissopimuksen II osaston 3 jaksossa määrätään itsenäisestä tuomioistuinten toimivallan
jakamista koskevasta järjestelmästä vakuutusalalla. Kyseisen yleissopimuksen 8–10 artiklassa määrätään erityisesti, että kanne
vakuutuksenantajaa vastaan, jolla on kotipaikka sopimusvaltiossa, voidaan nostaa sen valtion tuomioistuimessa, jossa hänellä
on kotipaikka, vakuutuksenottajan kotipaikan tuomioistuimessa, sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa vahinko sattui, jos
kyse on vastuuvakuutuksesta, sekä siinä tuomioistuimessa, jossa vahingonkärsinyt on nostanut kanteen vakuutettua vastaan,
jos tuomioistuimen laki sen sallii. Saman yleissopimuksen 11 artiklassa määrätään lisäksi, että vakuutuksenantaja saa nostaa
kanteen vain sen sopimusvaltion tuomioistuimissa, jonka alueella vastaajalla on kotipaikka, riippumatta siitä, onko vastaaja
vakuutuksenottaja, vakuutettu vai edunsaaja.
30     Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kyseisen jakson määräysten tarkastelusta – niiden esitöiden selventämänä – seuraa, että
koska näissä määräyksissä vakuutetulle tarjotaan useampia valinnan mahdollisuuksia toimivaltaisen tuomioistuimen osalta kuin
vakuutuksenantajalla on käytettävissään ja koska niissä ei anneta mahdollisuutta oikeuspaikkalausekkeen tekemiseen vakuutuksenantajan
hyväksi, määräykset on annettu suojaamaan vakuutettua, joka joutuu useimmiten tekemisiin ennalta laaditun sopimuksen kanssa,
jonka lausekkeista ei voida enää neuvotella, ja joka on taloudellisesti heikommassa asemassa kuin vakuutuksenantaja (ks. em.
asia Gerling ym., tuomion 17 kohta ja asia C-412/98, Group Josi, tuomio 13.7.2000, Kok. 2000, s. I-5925, 64 kohta).
31     Vakuutussopimusten osalta tavoite suojata taloudellisesti heikommassa asemassa olevaa henkilöä taataan myös rajoittamalla
oikeuspaikkasopimuksen osalta sopimuspuolten sopimusvapautta. Näin ollen Brysselin yleissopimuksen 12 artiklassa luetellaan
tyhjentävästi ne tilanteet, joissa sopimuspuolet voivat poiketa tämän saman yleissopimuksen II osaston 3 jakson määräyksistä.
Tämän yleissopimuksen 17 artiklan 4 kappaleessa määrätään lisäksi, että oikeuspaikkasopimukset ovat tehottomia, jos ne ovat
ristiriidassa kyseisen 12 artiklan määräysten kanssa. Näistä määräyksistä ilmenee, että kyseisessä yleissopimuksessa määrätään
järjestelmästä, jonka mukaan poikkeuksia sääntöihin, jotka koskevat tuomioistuinten toimivaltaa vakuutussopimusten osalta,
on tulkittava suppeasti.
32     Brysselin yleissopimuksen 12 artiklan 3 kohdassa sallitaan erityisesti se, että vakuutuksenottaja ja vakuutuksenantaja, joilla
vakuutussopimusta tehtäessä oli kotipaikkansa tai asuinpaikkansa samassa sopimusvaltiossa, sopivat tuon valtion tuomioistuinten
toimivallasta myös sen tapauksen varalta, että vahinko sattuu ulkomailla, jollei tällainen sopimus ole tuon valtion lain mukaan
kielletty. Tällainen lauseke on Brysselin yleissopimuksen mukaan sallittu, sillä se ei ole omiaan riistämään heikompana sopimuspuolena
olevalta vakuutuksenottajalta asianmukaista suojaa. On nimittäin todettava, että kuten julkisasiamies huomauttaa ratkaisuehdotuksensa
61 kohdassa, vaikka kyseinen vakuutuksenottaja tällaisessa tilanteessa menettääkin mahdollisuuden nostaa kanne sen paikkakunnan
tuomioistuimessa, jossa vahinko on sattunut, hän voi edelleen nostaa kanteen oman kotipaikkansa tuomioistuimessa.
33     Näin ollen vakuutuksenottaja, joka on heikompi sopimuspuoli, voi sopimuspuolten sopimusvapauden periaatteen avulla luopua
jommastakummasta Brysselin yleissopimuksen mukaisesta suojasta. On kuitenkin todettava, että koska taloudellisesti heikommassa
asemassa olevan henkilön suojaa koskeva tavoite on luonteeltaan pakottava, tällainen sopimusvapaus ei ulotu niin pitkälle,
että kyseinen vakuutuksenottaja voisi luopua kotipaikkansa tuomioistuimen toimivallasta. Heikompana sopimuspuolena olevan
vakuutuksenottajan mahdollisuutta nostaa kanne ei nimittäin pidä tehdä vähemmän houkuttelevaksi siten, että hänen olisi nostettava
kanne sen valtion tuomioistuimissa, jossa hänen sopimuskumppanillaan on kotipaikka (ks. vastaavasti kuluttajien osalta asia
C-464/01, Gruber, tuomio 20.1.2005, 34 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
34     Nämä seikat on otettava huomioon päätettäessä, voidaanko oikeuspaikkalausekkeeseen, josta vakuutuksenottaja ja vakuutuksenantaja
ovat sopineet Brysselin yleissopimuksen 12 artiklan 3 kohdan mukaisesti, vedota sellaista edunsaajana olevaa vakuutettua vastaan,
jonka kotipaikka on muussa sopimusvaltiossa kuin vakuutuksenottajalla ja vakuutuksenantajalla.
35     Brysselin yleissopimuksessa ja erityisesti sen 12 artiklan 3 kohdassa ei täsmennetä, miten tällainen oikeuspaikkalauseke vaikuttaa
vakuutettuun tai vakuutussopimuksen edunsaajaan. Kyseisen yleissopimuksen määräysten sananmukaisen tulkinnan avulla ei siis
voida päättää, voiko vakuutuksenantaja vedota tällaiseen lausekkeeseen edunsaajana olevaa vakuutettua vastaan, ja jos voi,
millä edellytyksillä, kun vakuutetun kotipaikka on muussa jäsenvaltiossa kuin vakuutuksenottajalla ja vakuutuksenantajalla.
36     Kuten tämän tuomion 28 kohdasta ilmenee, yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on näin ollen tulkita Brysselin yleissopimuksen
määräyksiä siten, että se ottaa huomioon kyseisen yleissopimuksen järjestelmän ja sen yleiset tavoitteet.
37     Tämän osalta on palautettava mieleen, että edunsaajana olevaa vakuutettua suojellaan vakuutuksenottajan tavoin Brysselin yleissopimuksessa,
koska hän on edellä mainitussa asiassa Gerling ym. annetussa tuomiossa tarkoitettu taloudellisesti heikommassa asemassa oleva
henkilö.
38     Näin ollen on katsottava, että saman yleissopimuksen 12 artiklan 3 kohtaan perustuvaan oikeuspaikkalausekkeeseen voidaan joka
tapauksessa vedota edunsaajana olevaa vakuutettua vastaan vain, jos ei vaaranneta tavoitetta suojata taloudellisesti heikommassa
asemassa olevaa henkilöä.
39     Kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 62 ja 67 kohdassa, jos tällaiseen lausekkeeseen voitaisiin vedota, tällaisesta
mahdollisuudesta aiheutuisi vakavia seurauksia sellaiselle edunsaajana olevalle vakuutetulle, joka ei ole vakuutuksenottaja
ja jonka kotipaikka on muussa sopimusvaltiossa. Tällaisen mahdollisuuden vaikutuksesta nimittäin tällainen vakuutettu ei voisi
nostaa kannetta sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa vahinko on sattunut, eikä myöskään oman kotipaikkansa tuomioistuimessa,
vaan hänen olisi esitettävä vakuutuksenantajaan kohdistuvat vaatimuksensa vakuutuksenantajan kotipaikan tuomioistuimessa.
Toisaalta jos vakuutuksenantaja voisi vedota kyseiseen lausekkeeseen, se voisi nostaa edunsaajana olevaa vakuutettua vastaan
kanteen oman kotipaikkansa tuomioistuimessa.
40     Tällaisella tulkinnalla hyväksyttäisiin oikeuspaikkasopimus vakuutuksenantajan hyväksi ja jätettäisiin huomiotta tavoite suojata
taloudellisesti heikommassa asemassa olevaa henkilöä eli tässä tapauksessa edunsaajana olevaa vakuutettua, jonka on voitava
nostaa kanne ja puolustautua oman kotipaikkansa tuomioistuimessa.
41     Sitä paitsi tätä suojaa, jota edunsaajana oleva vakuutettu saa taloudellisesti heikommassa asemassa olevana henkilönä ja jonka
periaate vahvistetaan jo edellä mainitussa asiassa Gerling ym. annetun tuomion 17 kohdassa, vielä lisätään tuomioistuimen
toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22 päivänä joulukuuta
2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1) 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa, joka säädettiin
sanamuodoltaan sellaiseksi, että vakuutetulla tai vakuutussopimuksen edunsaajalla on kyseisen säännöksen nojalla nimenomainen
oikeus nostaa vakuutuksenantajaa vastaan kanne oman kotipaikkansa tuomioistuimessa, kun taas Brysselin yleissopimuksen 8 artiklan
ensimmäisen kappaleen 2 kohdassa määrätään ainoastaan vakuutuksenottajan kotipaikan tuomioistuimen toimivallasta eikä ollenkaan
siitä, voidaanko vakuutuksenantajaa vastaan nostaa kanne vakuutetun tai edunsaajan kotipaikan tuomioistuimessa.
42     Lisäksi on katsottava, että toisin kuin belgialaiset rinnakkaisvakuutuksen antajat ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus
väittävät, oikeuspaikkalausekkeen sovellettavuutta koskevan näkemyksen tueksi ei voida vedota edellä mainitussa asiassa Gerling
ym. annettuun tuomioon, koska yhtäältä tässä tuomiossa kyseessä ollut oikeuspaikkalauseke perustui Brysselin yleissopimuksen
12 artiklan 2 kohtaan, jonka nojalla vakuutussopimuksen sopimuspuolilla on nimenomainen oikeus sopia sellaisesta oikeuspaikkalausekkeesta,
joka ei ole yksinomainen vaan vapaaehtoinen ja josta määrätään yksinomaan vakuutuksenottajan, vakuutetun tai edunsaajan hyväksi,
ja koska toisaalta yhteisöjen tuomioistuin lausui kyseisessä tuomiossa ainoastaan siitä, voiko kolmas osapuoli eli edunsaajana
oleva vakuutettu vedota tällaiseen lausekkeeseen vakuutuksenantajaa vastaan, eikä siitä, voiko vakuutuksenantaja vedota tällaiseen
lausekkeeseen kyseistä kolmatta osapuolta vastaan. Kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 52 kohdassa, vakuutussopimuksen
edunsaajana olevan vakuutetun mahdollisuus vedota tällaiseen lausekkeeseen vakuutuksenantajaa vastaan ei ole omiaan aiheuttamaan
kyseiselle vakuutetulle vahinkoa vaan päinvastoin vahvistamaan taloudellisesti heikommassa asemassa olevan henkilön suojaa,
koska tällaisessa lausekkeessa annetaan vakuutussopimusten osalta toimivalta vielä yhdelle tuomioistuimelle Brysselin yleissopimuksen
nojalla jo toimivaltaisten tuomioistuinten lisäksi.
43     Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että esitettyyn kysymykseen on vastattava siten, että Brysselin yleissopimuksen 12 artiklan
3 kohdan mukaisesti määrättyyn oikeuspaikkalausekkeeseen ei voida vedota sellaista vakuutussopimuksen edunsaajana olevaa vakuutettua
vastaan, joka ei ole nimenomaisesti hyväksynyt kyseistä lauseketta ja jonka kotipaikka on muussa sopimusvaltiossa kuin vakuutuksenottajalla
ja vakuutuksenantajalla.

Oikeudenkäyntikulut
44     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27 päivänä syyskuuta 1968 tehdyn yleissopimuksen,
sellaisena kuin se on muutettuna Tanskan kuningaskunnan, Irlannin sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan
liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 9 päivänä lokakuuta 1978 tehdyllä yleissopimuksella, Helleenien tasavallan liittymisestä
kyseiseen yleissopimukseen 25 päivänä lokakuuta 1982 tehdyllä yleissopimuksella, Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan
liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 26 päivänä toukokuuta 1989 tehdyllä yleissopimuksella ja Itävallan tasavallan, Suomen
tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 29 päivänä marraskuuta 1996 tehdyllä yleissopimuksella,
12 artiklan 3 kohdan mukaisesti määrättyyn oikeuspaikkalausekkeeseen ei voida vedota sellaista vakuutussopimuksen edunsaajana
olevaa vakuutettua vastaan, joka ei ole nimenomaisesti hyväksynyt kyseistä lauseketta ja jonka kotipaikka on muussa sopimusvaltiossa
kuin vakuutuksenottajalla ja vakuutuksenantajalla.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.