CELEX: 61995CJ0126
ETY:n ja Marokon välinen yhteistyösopimus
41 artiklan 1 kohta
Syrjintäkiellon periaate sosiaaliturvan alalla
Välitön oikeusvaikutus
Marokkolaisen siirtotyöläisen puoliso
Alankomaiden yleistä vanhuusvakuutusta koskevan lainsäädännön erityiset soveltamissäännöt

Centrale Raad van Beroep on 9.12.1994 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 13.4.1995, esittänyt EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisupyynnön Rabatissa 27 päivänä huhtikuuta 1976 allekirjoitetun ja 26 päivänä syyskuuta 1978 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2211/78 (
EYVL L 264, s. 1
) yhteisön nimissä hyväksytyn Euroopan talousyhteisön ja Marokon kuningaskunnan välisen yhteistyösopimuksen (jäljempänä sopimus) 41 artiklan 1 kohdan tulkinnasta.
Tämä kysymys on tullut esille oikeudenkäynnissä, jossa asianosaisina ovat Marokon kansalainen Hallouzi-Choho ja Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank te Amsterdam (Amsterdamin sosiaaliturvakassan hallintoelin, jäljempänä SVB) ja joka koskee tiettyjen vanhuusetuuksien epäämistä.
Asiaa koskevista asiakirjoista ilmenee, että Hallouzi-Choho on eläkkeellä olevan marokkolaisen työntekijän puoliso. Hän asuu puolisoineen Alankomaissa, jossa hänen puolisonsa on työskennellyt palkattuna työntekijänä ja saa nykyisin Alankomaiden lainsäädännön mukaista vanhuuseläkettä. Hallouzi-Choho ei itse ole koskaan työskennellyt yhteisössä.
Hallouzi-Chohon täytettyä 65 vuotta 1.7.1991 hänelle myönnettiin vanhuuseläke Alankomaiden lainsäädännön perusteella.
Alankomaiden vanhuuseläkejärjestelmä on perustettu
Algemene Ouderdomsweit
illä (laki yleisestä vanhuusvakuutuksesta, jäljempänä AOW), ja siihen kuuluvat kaikki Alankomaissa asuvat henkilöt sekä henkilöt, jotka ovat Alankomaissa tuloverovelvollisia siellä suoritetun palkkatyön vuoksi. AOW:n mukainen vakuutus edellyttää vakuutusmaksujen maksamista.
Vanhuuseläkkeen määrä riippuu vakuutetun 15. ja 65. syntymäpäivän väliin sijoittuvien vakuutusvuosien lukumäärästä. Täyttä eläkettä saa siten 50 vuoden vakuutusajan perusteella. Jos vakuutusaika on 50 vuotta lyhyempi, eläkettä alennetaan 2 prosenttia kutakin vakuutuksetonta vuotta kohti.
Koska AOW tuli voimaan 1.1.1957, kukaan ei olisi voinut vaatia täyttä eläkettä ennen vuotta 2007. Tilanteen korjaamiseksi AOW:n 55 ja 56 pykälässä on säädetty siirtymäkauden järjestelmästä, jonka perusteella vakuutetun 15. syntymäpäivän ja 1.1.1957 väliset vuodet rinnastettiin AOW:n mukaisiin vakuutusvuosiin sillä edellytyksellä, että vakuutettu oli asunut Alankomaissa 59. ja 65. syntymäpäivänsä välisenä aikana, että hän yhä asuu siellä 65. syntymäpäivänsä jälkeen ja että hän on Alankomaiden kansalainen.
Viimeksi mainittua edellytystä ei kuitenkaan sovelleta henkilöihin, jotka kuuluvat sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 soveltamisalaan, sellaisena kuin asetus on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2 päivänä kesäkuuta 1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2001/83 (
EYVL L 230, s. 6
, jäljempänä asetus N:o 1408/71), eikä työntekijöihin, jotka ovat Euroopan talousalueen jäsenvaltion kansalaisia, eikä myöskään sellaisen valtion kansalaisiin, jonka kanssa Alankomaiden kuningaskunta on tehnyt kahdenvälisen sosiaaliturvasopimuksen, jonka mukaan tämän toisen sopimusvaltion kansalaiset rinnastetaan Alankomaiden kansalaisiin. Lisäksi Alankomaiden kansalaisuutta koskevaa edellytystä on lievennetty 15.11.1985 annetulla ja myöhemmin muutetulla kuninkaallisella asetuksella, jonka mukaan ulkomaalaiset rinnastetaan Alankomaiden kansalaisiin sinä aikana, kun he asuvat Alankomaissa, jos he ovat asuneet siellä joko yhtäjaksoisesti tai keskeytyksin 15 vuoden ajan 20. syntymäpäivänsä jälkeen, kunhan he ovat asuneet siellä keskeytyksettä 65. syntymäpäiväänsä välittömästi edeltävät viisi vuotta.
Hallouzi-Chohon eläkettä laskiessaan SVB kieltäytyi ottamasta huomioon vakuutetun 15. syntymäpäivän ja 1.1.1957 väliin sijoittuvaa fiktiivistä vakuutusaikaa, koska hän ei täyttänyt Alankomaiden kansalaisuutta koskevaa edellytystä eikä myöskään niitä edellytyksiä, joiden mukaan hänet olisi voitu rinnastaa Alankomaiden kansalaiseen 15.11.1985 annetun kuninkaallisen asetuksen säännösten perusteella.
Tästä syystä SVB epäsi Hallouzi-Choholta kokonaan oikeuden AOW:ssä säädettyihin siirtymäkauden etuuksiin ja alensi vanhuuseläkettä 78 prosentilla, koska se otti tämän eläkkeen laskemista varten huomioon ainoastaan ne 11 vuotta, joiden aikana Hallouzi-Choho oli asunut Alankomaissa ennen 65. syntymäpäiväänsä.
On selvää, että Hallouzi-Choho täyttää Alankomaiden kansalaisuutta koskevaa edellytystä lukuun ottamatta kaikki muut siirtymäkauden järjestelmän soveltamiseksi AOW:n 55 ja 56 pykälässä säädetyt edellytykset.
Hallouzi-Choho valitti SVB:n päätöksestä, jolla tämä epäsi häneltä oikeuden AOW:ssä säädettyihin siirtymäkauden etuuksiin. Asia on tällä hetkellä vireillä Centrale Raad van Beroepissa.
Hallouzi-Choho on Centrale Raad van Beroepissa väittänyt, että asiassa
C-18/90, Kziber, 31.1.1991 annetun tuomion (Kok. 1991, s. I-199)
mukaan sopimuksen 41 artiklan 1 kohdassa kielletään jäsenvaltion viranomaisia epäämästä haldjalta oikeutta AOW:ssä säädetyn kaltaisiin siirtymäkauden sosiaaliturvaetuuksiin sillä perusteella, että hän on Marokon kansalainen. Näin ollen Hallouzi-Chohoa oli hänen omasta mielestään kohdeltava samalla tavalla kuin Alankomaiden kansalaisia, ja hänellä oli siten oikeus näihin etuuksiin.
Sitä vastoin SVB on väittänyt, ettei Hallouzi-Choho voi vaatia AOW:n mukaisia siirtymäkauden etuuksia, koska hän ei täytä Alankomaiden kansalaisuutta koskevaa edellytystä eikä myöskään niitä edellytyksiä, joiden perusteella hänet voitaisiin rinnastaan Alankomaiden kansalaiseen. SVB:n mukaan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä on sitä paitsi tunnustettu AOW:n siirtymäkauden järjestelmän erityisluonne, joka johtuu siitä että 1.1.1957 edeltävät kaudet, joiden perusteella myönnetään AOW:n 55 ja 56 pykälän mukainen vanhuuseläke, eivät ole todellisia vakuutuskausia, koska vakuutettu ei joudu maksamaan minkäänlaisia vakuutusmaksuja ja koska pelkkä asuminen Alankomaissa on riittävä edellytys vakuutuksen saamiseksi (ks. erityisesti asia
C-293/88, Winter-Lutzins, tuomio 2.5.1990, Kok. 1990, s. I-1623
).
Centrale Raad van Beroep on todennut, että viimeksi mainitussa tuomiossaan yhteisöjen tuomioistuin myönsi, että asetuksen N:o 1408/71 liitteen VI Alankomaita koskevan osan 2 kohdassa on erityisiä määräyksiä asetuksen 10 artiklassa säädetyn, asumista koskevista edellytyksistä luopumista koskevan periaatteen soveltamisesta AOW:n mukaiseen siirtymäkauden järjestelmään ja että nämä erityiset määräykset ovat perusteltuja sen vuoksi, että asetuksen 10 artiklaa ei voida soveltaa rajoituksetta yleiseen vanhuusvakuutusjärjestelmään, jossa ainoa vakuutuksen edellytys on Alankomaissa asuminen. Centrale Raad van Beroep on kuitenkin todennut, ettei sopimuksessa ole yhtään määräystä, jota voitaisiin verrata asetuksen liitteeseen VI, eikä sopimuksessa myöskään määrätä, että tämän liitteen määräyksiä olisi sovellettava analogisesti.
Koska Centrale Raad van Beroep katsoo, että asiaan liittyy yhteisön oikeuden tulkintaa koskevia kysymyksiä, se on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko Euroopan talousyhteisön ja Marokon kuningaskunnan välisen yhteistyösopimuksen 41 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että marokkolaisen työntekijän puolisolta, joka on siis sopimuksen 41 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu perheenjäsen, ei voida edellyttää Alankomaiden kansalaisuutta Alankomaiden
Algemene Ouderdomswetissä.
säädettyjen siirtymäkauden etuuksien myöntämiseksi?”
Ennen tähän kysymykseen vastaamista on syytä muistuttaa, että sopimuksen 41 artiklan 1 kohdassa, joka kuuluu työvoima-asioissa tehtävää yhteistyötä koskevaan sopimuksen III osastoon, määrätään seuraavaa:
”Jollei seuraavien kohtien määräyksistä muuta johdu, työntekijät, jotka ovat Marokon kansalaisia, ja heidän kanssaan asuvat perheenjäsenet saavat sosiaaliturvan alalla hyväkseen järjestelyn, jossa näitä työntekijöitä ei millään tavalla syrjitä sen jäsenvaltion omiin kansalaisiin nähden, jonka alueella he työskentelevät.”
Tämän artiklan seuraavat kohdat koskevat eri jäsenvaltioissa täyttyneiden vakuutus-, työskentely- ja asumiskausien yhteenlaskemista, perhe-etuuksien myöntämistä yhteisössä asuville perheenjäsenille ja vanhuuden, kuoleman, työtapaturman, ammattitaudin tai työkyvyttömyyden perusteella maksettavien eläkkeiden ja elinkorkojen siirtämistä Marokkoon.
Sopimuksen 41 artiklan 1 kohdan välitön oikeusvaikutus
Oikeuskäytännössä on vakiintuneesti katsottu (ks. em. asiassa Kziber annettu tuomio, 15—22 kohta ja asia
C-58/93, Yousfi, tuomio 20.4.1994, Kok. 1994, s. I-1353, 16 kohta
), että sopimuksen 41 artiklan 1 kohdassa todetaan selvästi, täsmällisesti ja ehdottomasti kielto syrjiä kansalaisuuden perusteella marokkolaisia työntekijöitä ja heidän kanssaan asuvia perheenjäseniä sosiaaliturvan alalla ja että tämä määräys sisältää selvän ja täsmällisen velvoitteen, jonka täyttäminen tai vaikutukset eivät edellytä mitään myöhempää toimenpidettä muiden kuin 41 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa tarkoitettujen kysymysten osalta. Näissä tuomioissa yhteisöjen tuomioistuin totesi lisäksi, että sopimuksen tavoite sopimuspuolten kokonaisvaltaisen yhteistyön edistämisestä muun muassa työvoima-asioissa vahvistaa, että 41 artiklan 1 kohtaan sisältyvä syrjintäkiellon periaate vaikuttaa suoraan oikeussubjektien oikeusasemaan.
Näin ollen yhteisöjen tuomioistuin katsoi (ks. em. asiassa Kziber annettu tuomio, 23 kohta ja asiassa Yousfi annettu tuomio, 17 kohta), että tällä määräyksellä on välitön oikeusvaikutus, joten sen soveltamisalaan kuuluvilla henkilöillä on oikeus vedota siihen kansallisissa tuomioistuimissa.
Sopimuksen 41 artiklan 1 kohdan soveltamisala
Sopimuksen 41 artiklan 1 kohtaan sisältyvän syrjintäkieltoa koskevan periaatteen ulottuvuuden ratkaisemiseksi on tärkeää tutkia yhtäältä, kuuluuko pääasian kantajan kaltainen henkilö tämän artiklan henkilölliseen soveltamisalaan, ja toisaalta, kuuluvatko vireillä olevassa pääasiassa kyseessä olevat AOW:n mukaisten siirtymäkauden etuuksien kaltaiset etuudet tässä artiklassa tarkoitettuun sosiaaliturvan alaan.
Ensinnäkin sopimuksen 41 artiklan 1 kohdan henkilöllisen soveltamisalan osalta on syytä huomata, että kyseistä määräystä sovelletaan työntekijöihin, jotka ovat Marokon kansalaisia; vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan (ks. em. asiassa Kziber annettu tuomio, 27 kohta ja asiassa Yousfi annettu tuomio, 21 kohta) työntekijällä tarkoitetaan sekä edelleen työssä olevia että työntekijöitä, jotka ovat poistuneet työmarkkinoilta esimerkiksi täytettyään vanhuuseläkkeen saamiseksi edellytetyn iän.
Lisäksi on syytä todeta, että sopimuksen 41 artiklan 1 kohtaa sovelletaan myös tällaisen työntekijän perheenjäseniin, jotka asuvat hänen kanssaan siinä jäsenvaltiossa, jossa hän työskentelee tai on työskennellyt.
Näin ollen pääasian kantajan kaltainen henkilö, joka asuu marokkolaisen siirtotyöläisen puolisona hänen kanssaan jäsenvaltiossa, jossa kyseinen työntekijä saa vanhuuseläkettä työskenneltyään siellä, kuuluu sopimuksen 41 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
Toisaalta edellä mainituissa asioissa Kziber (25 kohta) ja Yousfi (24 kohta) annettujen tuomioiden mukaan tässä määräyksessä käytetty sosiaaliturvan käsite on ymmärrettävä samalla tavalla kuin asetuksessa N:o 1408/71 käytetty sosiaaliturvan käsite.
Asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdassa on lueteltu asetuksen soveltamisalaan kuuluvat sosiaaliturvan alat, ja tämän kohdan c alakohdassa on nimenomaisesti mainittu vanhuusetuudet.
Tästä syystä AOW:ssä säädettyjen siirtymäajan etuuksien tyyppiset etuudet, jotka nostavat vakuutetulle maksettavan vanhuuseläkkeen määrää, kuuluvat asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalaan ja siten myös sopimuksen 41 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
Tästä syystä sopimuksen 41 artiklan 1 kohtaan sisältyvä kaikenlaisen kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kielto sosiaaliturvan alalla tarkoittaa, että kyseessä olevan kaltaisia etuuksia ei voida evätä kansalaisuuden perusteella marokkolaisen siirtotyöläisen puolisolta, joka asuu sen jäsenvaltion alueella, jossa siirtotyöläinen on työskennellyt, ja joka täyttää kansalaisuutta koskevaa edellytystä lukuun ottamatta kaikki edellytykset saadakseen tässä valtiossa sen kaltaisia etuuksia kuin ne siirtymäkauden etuudet, jotka on säädetty AOW:ssä Alankomaissa asuvia henkilöitä varten.
SVB on kuitenkin väittänyt, että Marokon kansalainen, joka on marokkolaisen siirtotyöläisen puoliso mutta joka ei koskaan itse ole ollut työntekijä, ei voi vedota sopimuksen 41 artiklan 1 kohdan määräyksiin AOW:ssä säädettyjen siirtymäkauden etuuksien kaltaisten etuuksien saamiseksi, koska niitä pidetään kansallisessa lainsäädännössä henkilökohtaisina oikeuksina eikä johdannaisina oikeuksina, jotka puoliso saa sillä perusteella, että hän on siirtotyöläisen perheenjäsen.
Tältä osin on riittävää todeta, että sopimuksen 41 artiklan 1 kohdan henkilöllinen soveltamisala ei ole sama kuin asetuksen N:o 1408/71 2 artiklassa määritelty soveltamisala, joten oikeuskäytäntö, jossa tehdään ero siirtotyöläisten perheenjäsenten johdannaisten ja henkilökohtaisten oikeuksien välillä asetuksen N:o 1408/71 osalta ja jota on myös hiljattain täsmennetty asiassa
C-308/93, Cabanis-Issarte, 30.4.1996 annetulla tuomiolla (Kok. 1996, s. I-2097)
, ei voida soveltaa sopimuksen yhteydessä, kuten edellä mainitusta asiassa Kziber annetusta tuomiosta ilmenee (ks. analogisesti asia
C-103/94, Krid, tuomio 5.4.1995, Kok. 1995, s. I-719, 39 kohta
; tämä asia koski Algerissa 26 päivänä huhtikuuta 1976 allekirjoitettua ja 26 päivänä syyskuuta 1978 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2210/78 (
EYVL L 263, s. 1
) hyväksyttyä Euroopan talousyhteisön ja Algerian demokraattisen kansantasavallan välisen yhteistyösopimuksen 39 artiklan 1 kohtaa, jonka sanamuoto vastaa ETY:n ja Marokon välisen yhteistyösopimuksen 41 artiklan 1 kohtaa).
Toisaalta SVB sekä Alankomaiden ja Ranskan hallitukset ovat korostaneet AOW:n siirtymäkausijärjestelmän erityistä luonnetta, jonka yhteisöjen tuomioistuin on todennut edellä mainitussa asiassa Winter-Lutzins antamassaan tuomiossa ja joka johtuu siitä, että ennen 1.1.1957 täytettyjen kausien huomioon ottaminen ei riipu vakuutusmaksuista vaan pelkästä asumisesta Alankomaissa. Näin ollen SVB:n ja edellä mainittujen hallitusten mielestä on perusteltua rajoittaa AOW:n siirtymäkauden etuuksien saajat niihin henkilöihin, joilla on riittävän läheinen liittymä Alankomaihin, ja tämä liittymä on ilmaistu sekä Alankomaiden kansalaisuutta että Alankomaissa asumista koskevalla edellytyksellä. Tämän vuoksi SVB:n ja kyseisten hallitusten mukaan yhteisöjen tuomioistuimen olisi syytä todeta, että tähän tapaukseen sovelletaan analogisesti asetuksen N:o 1408/71 liitteen VI Alankomaita koskevan osan 2 kohdan määräyksiä, joiden perusteella asetuksen 10 artiklassa säädetystä asumisvaatimuksesta luopumista koskevasta periaatteesta voidaan poiketa AOW:n erityispiirteiden huomioon ottamiseksi. Tämän liitteen mukaisesti pääasian kantajan kaltainen henkilö voisi siten hyötyä AOW:n siirtymäkauden etuuksista ainoastaan niiden kausien osalta, joiden aikana hän on asunut tai tehnyt palkkatyötä Alankomaissa 15. syntymäpäivänsä ja 1.1.1957 välisenä aikana, edellyttäen, että tämä henkilö on asunut kuuden vuoden ajan yhden tai useamman jäsenvaltion alueella täytettyään 59 vuotta.
Tätä väitettä ei myöskään voida hyväksyä.
Ensinnäkin on todettava, että ennakkoratkaisua pyytävässä tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa sosiaaliturvaetuuksien epäämisen syynä on se, ettei asianomaisella henkilöllä ole kyseisen jäsenvaltion kansalaisuutta eikä häntä voida kansallisen lainsäädännön perusteella rinnastaa sen kansalaisiin.
Tämän jälkeen on syytä muistuttaa, että pääasian kantajan kaltainen henkilö täyttää kansalaisuutta koskevaa edellytystä lukuun ottamatta kaikki kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä riidanalaisten etuuksien saamiseksi asetetut edellytykset.
Sopimuksen 41 artiklan 1 kohdassa vahvistettu periaate, joka koskee kieltoa syrjiä kansalaisuuden perusteella marokkolaisia siirtotyöläisiä ja heidän kanssaan asuvia perheenjäseniä niiden valtioiden omiin kansalaisiin nähden, joissa he työskentelevät, tarkoittaa, että tässä artiklassa tarkoitettuja henkilöitä on kohdeltava samalla tavalla kuin kyseisen jäsenvaltion kansalaisia.
Siten tämä periaate edellyttää, että kyseisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset rinnastavat sosiaaliturvan alaan kuuluvia etuuksia myönnettäessä sopimuksen 41 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvat henkilöt tämän jäsenvaltion omiin kansalaisiin, joten sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä ei voida asettaa tällaisille henkilöille muita tai ankarampia edellytyksiä kuin ne, joita sovelletaan jäsenvaltion omiin kansalaisiin.
Näin ollen tämän periaatteen vastaisena on pidettävä sitä, että jäsenvaltio soveltaa sopimuksen 41 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin henkilöihin paitsi kyseisen jäsenvaltion kansalaisuutta koskevaa edellytystä, jonka sen kansalaiset täyttävät väistämättä, myös edellytystä tietyn pituisesta asumisesta jäsenvaltion alueella, jos tällaisilta henkilöiltä edellytetään pidempää asumista kuin kyseisen valtion kansalaisilta, tai edellytystä työskentelystä kyseisessä jäsenvaltiossa, mitä ei edellytetä kyseisen jäsenvaltion kansalaisilta.
Samasta syystä on pidettävä merkityksettömänä sitä SVB:n ja Alankomaiden hallituksen korostamaa seikkaa, että Hallouzi-Choho voitaisiin rinnastaa Alankomaiden kansalaisiin 15.11.1985 annetun kuninkaallisen asetuksen perusteella ja hän saisi siten AOW:ssä säädetyt siirtymäkauden etuudet helmikuusta 1996 alkaen, jos hän jatkanut asumistaan Alankomaissa.
Iässä kansallisessa lainsäädännössä nimittäin säädetään asumista koskeva lisäedellytys, jota ei vaadita kyseisen jäsenvaltion kansalaisilta, ja tästä syystä se on ristiriidassa sopimuksessa määrätyn, kansalaisuuteen perustuvan syrjintäkiellon periaatteen kanssa.
Edellä esitetyillä perusteilla Centrale Raad van Beroepin esittämään kysymykseen on vastattava, että sopimuksen 41 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltio ei voi evätä marokkolaisen työntekijän puolisolta AOW:n mukaisten etuuksien kaltaisia etuuksia, jotka kansallisessa lainsäädännössä on säädetty tietyt kyseisessä valtiossa asumista koskevat edellytykset täyttävien kansalaisten hyväksi, jos epäämisen syynä on Marokon kansalaisuus ja jos etuuksien hakija täyttää nämä asumista koskevat edellytykset.
Tämän tuomion ajalliset vaikutukset
Yhteisöjen tuomioistuimen istunnossa Ranskan hallitus on vaatinut yhteisöjen tuomioistuinta rajoittamaan tämän tuomion ajallisia vaikutuksia siinä tapauksessa, että tuomioistuin katsoo, että sopimuksen 41 artiklan 1 kohtaan sisältyvää syrjintäkiellon periaatetta on tulkittava siten, että marokkolaisen työntekijän kanssa asuvat perheenjäsenet voivat saada AOW:n mukaisten siirtymäkauden etuuksien kaltaisia etuuksia. Se perusteli tätä vaatimustaan niillä vakavilla taloudellisilla seurauksilla, jotka tämän sisältöinen tuomio aiheuttaisi jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmille.
On todettava, että yhteisöjen tuomioistuin voi rajoittaa ennakkoratkaisun ajallisia vaikutuksia ainoastaan, jos se on perusteltua pakottavien oikeusvarmuutta koskevien näkökohtien vuoksi.
Käsiteltävänä olevassa tapauksessa tämä edellytys ei kuitenkaan täyty.
Vaikka Ranskan hallituksen väittämät taloudelliset seuraukset voitaisiin osoittaa todeksi, sopimuksen 41 artiklan 1 kohdan tulkinnasta ei järkevästi ajatellen ole epävarmuutta, kun otetaan huomioon edellä mainittua asiassa Kziber annettua tuomiota seurannut vakiintunut oikeuskäytäntö.
Näin ollen tämän tuomion ajallisia vaikutuksia ei ole aihetta rajoittaa.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Alankomaiden ja Ranskan hallituksille ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.

Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)
on ratkaissut Centrale Raad van Beroepin 9.12.1994 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:

Rabatissa 27 päivänä huhtikuuta 1976 allekirjoitetun ja 26 päivänä syyskuuta 1978 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2211/78 yhteisön nimissä hyväksytyn Euroopan talousyhteisön ja Marokon kuningaskunnan välisen yhteistyösopimuksen 41 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltio ei voi evätä marokkolaisen työntekijän puolisolta AOW:n mukaisten etuuksien kaltaisia etuuksia, jotka kansallisessa laisäädännössä on säädetty tietyt kyseisessä valtiossa asumista koskevat edellytykset täyttävien kansalaisten hyväksi, jos epäämisen syynä on Marokon kansalaisuus ja jos etuuksien hakija täyttää nämä asumista koskevat edellytykset.

Hirsch
Mancini
Murray
Julistettiin Luxemburgissa 3 päivänä lokakuuta 1996.
R. Grass
kirjaaja
G. Hirsch
kuudennen jaoston puheenjohtajan tehtäviä hoitava toisen jaoston puheenjohtaja
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti.