CELEX: 61996CJ0364
Matkapaketeista, pakettilomista ja pakettikiertomatkoista annettu direktiivi 90/314/ETY
Sen suojan laajuus, jota annetaan matkanjärjestäjän maksukyvyttömyys- tai konkurssiriskiä vastaan

Tuomion perustelut
1 Bezirksgericht für Handelssachen Wien on esittänyt 21.10.1996 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 14.11.1996 EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen matkapaketeista, pakettilomista ja pakettikiertomatkoista 13 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/314/ETY (EYVL L 158, s. 59; jäljempänä direktiivi) 7 artiklan tulkinnasta.
2 Tämä kysymys on esitetty Verein für Konsumenteninformationin ja Österreichische Kreditversicherungs AG:n välisessä riita-asiassa, joka koski pakettimatkan ostajien niiden majoituskulujen korvaamista, jotka he maksoivat hotellinpitäjälle matkanjärjestäjän maksukyvyttömyyden johdosta.
3 Direktiivin 7 artiklan mukaan matkanjärjestäjän on "asetettava maksukyvyttömyyden varalta riittävä vakuus suoritettujen maksujen palauttamisen ja kuluttajan paluukuljetuksen turvaamiseksi".
4 Tämä artikla on pantu täytäntöön Itävallan oikeusjärjestelmässä asetuksella 881/97 (BGBl. nro 881, 5.11.1994, s. 6501), jonka 3 artiklassa säädetään, että matkanjärjestäjän on tehtävä vakuutussopimus sellaisen yhtiön kanssa, jolla on oikeus toimia Itävallassa, ja taattava tällä tavalla suoritettujen maksujen palauttaminen matkapaketin ostajalle, jos palvelut ovat osittain tai kokonaan jääneet suorittamatta matkanjärjestäjän maksukyvyttömyyden vuoksi, sekä paluukuljetuksen edellyttämien kulujen korvaaminen, kun nämä johtuvat matkanjärjestäjän maksukyvyttömyydestä.
5 Hofbauerin pariskunta oli varannut matkapaketin Kreetalle ajalle 9.9. -16.9.1995 Wieniin sijoittuneesta Karthago-Reisen GmbH -yhtiöstä (jäljempänä Karthago-Reisen), ja matkapaketti käsitti lentoliput sekä majoituksen puolihoidolla. Matkan hinta oli maksettu kokonaisuudessaan ennen lähtöä.
6 Kuultuaan Karthago-Reisenin maksukyvyttömyydestä hotellinomistaja, jonka hotelliin Hofbauerin pariskunta sekä joitakin muita Karthago-Reisenin asiakkaita oli majoittunut, vaati 15.9.1995 näiltä matkustajilta maksua kaikista yöpymisistä hänen hotellissaan  turvautumalla matkustajien kertoman mukaan fyysiseen pakottamiseen estääkseen heitä lähtemästä hotellista.
7 Hofbauerin pariskunta oli näin ollen maksanut hotellimajoitukseensa liittyneet kulut eli 157 542 Kreikan drakmaa, jotta he pääsivät paluulennolleen.
8 Palattuaan Hofbauerin pariskunta ja muut matkustajat olivat antaneet kuluttajansuojaoikeuden noudattamisesta huolehtivan Verein für Konsumenteninformationin tehtäväksi oikeuksiinsa vetoamisen Österreichische Kreditversicherungs AG:hen, Karthago-Reisenin vakuutuksenantajaan nähden.
9 Koska Österreichische Kreditversicherungs AG kieltäytyi maksamasta matkustajille hotellinpitäjälle maksettuja hotellikuluja, Verein für Konsumenteninformation nosti 16.1.1996 päivätyn kanteen Bezirksgericht für Handelssachen Wienissä.
10 Katsoen, että riidan ratkaisu riippui direktiivin tulkinnasta Bezirksgericht für Handelssachen Wien päätti lykätä asian ratkaisua ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Onko matkapaketeista, pakettilomista ja pakettikiertomatkoista 13 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/314/ETY 7 artiklaa tulkittava siten, että maksut, jotka kuluttaja suorittaa paikan päällä palvelun tarjoajalle (esimerkiksi hotellinpitäjälle), koska tämä estää kuluttajan paluumatkan, mikäli tällaisia maksuja ei suoriteta, kuuluvat edellä mainitun artiklan suojan piiriin kuluttajan paluukuljetuksen turvaamista koskevana vakuutena?"
11 Kansallinen tuomioistuin kysyy ennakkoratkaisukysymyksellään pääasiallisesti, onko direktiivin 7 artiklaa tulkittava siten, että sen soveltamisalaan kuuluu tilanne, jossa matkapaketin ostaja, joka on maksanut majoituskulunsa ennen matkaa matkanjärjestäjälle, pakotetaan maksamaan samat kulut hotellinpitäjälle matkanjärjestäjän maksukyvyttömyyden vuoksi, koska hän ei muuten voi lähteä hotellista paluumatkalleen.
12 Verein für Konsumenteninformation, Kreikan hallitus ja komissio esittävät, että ottaen huomioon direktiivin 7 artiklan tavoite suojella kuluttajaa matkanjärjestäjän maksukyvyttömyyden tai konkurssin aiheuttamilta taloudellisilta riskeiltä, ennakkoratkaisukysymyksessä kuvaillun kaltainen tilanne kuuluu 7 artiklan soveltamisalaan eikä säännöksen sanamuoto estä tällaista tulkintaa.
13 Verein für Konsumenteninformation ja Kreikan hallitus nimittäin arvioivat, että direktiivin 7 artiklan osalta pyydetty korvaus voidaan katsoa joko suoritettujen maksujen palauttamiseksi, koska matkustajan suoraan hotellinpitäjälle suorittama maksu osoitti, että matkanjärjestäjä ei ollut maksanut majoitusta, tai sitten kuluttajan paluukuljetuksen turvaamiseksi tarpeellisten kulujen palauttamiseksi.
14 Komissio katsoo puolestaan, että pääasiassa kyseessä olevat kulut on käsitettävä tarpeellisiksi kuluttajan paluukuljetusta varten.
15 Itävallan hallitus täsmentää, että ottaen huomioon kuluttajan velvollisuus rajoittaa vahingon aiheutumista, maksujen palauttaminen voidaan hyväksyä vain niiden menojen osalta, jotka ovat tarpeellisia ja väistämättömiä.
16 Österreichische Kreditversicherungs AG ja Ranskan hallitus katsovat, että ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava kielteisesti. Ne esittävät erityisesti, että käsitteestä "kuluttajan paluukuljetuksen turvaaminen" seuraa, että vain sellaiset kulut, joilla on välitön syy-yhteys kuluttajan paluukuljetuksen kanssa, kuten taksi- tai lentokulut, on korvattava.
17 Ne lisäävät, että koska direktiivissä säädetään ainoastaan matkapaketin ostaneen kuluttajan ja tämän matkan järjestäjän välisestä sopimuksesta, sitä ei voida tulkita niin, että palveluksen tarjoaja hyötyy 7 artiklassa säädetystä vakuudesta ja saa näin ollen "panttivangikseen" ottamansa kuluttajan kautta epäsuorasti korvauksen suorittamistaan palveluista, vaikka hän ei ole osapuolena matkapakettia koskevassa sopimuksessa. Mahdollisuus saada hyvitystä epäsuorasti kuluttajan välityksellä saattaa yllyttää palvelujen tarjoajia yleistämään tällaisia käytäntöjä.
18 Ensin on todettava, että 7 artiklan tarkoituksena on kuluttajan suojeleminen matkanjärjestäjän maksukyvyttömyydestä tai konkurssista aiheutuvia riskejä vastaan. Kuten Ranskan hallitus huomauttaa, nämä kuluttajan ja matkapaketin järjestäjän väliseen sopimukseen liittyvät riskit johtuvat siitä, että matka maksetaan etukäteen ja että vastuu hajaantuu matkanjärjestäjän ja eri palvelujen tarjoajien välillä, joiden tarjoamista palveluista paketti koostuu. Siten direktiivin 7 artiklassa säädettyyn tulokseen sisältyy se, että pakettimatkan ostajalle annetaan oikeuksia, joilla taataan hänen suorittamiensa maksujen palauttaminen ja hänen paluukuljetuksensa, jos matkanjärjestäjä on maksukyvytön (yhdistetyt asiat C-178/94, C-179/94, C-188/94- C-190/94, Dillenkofer ym., tuomio 8.10.1996, Kok. 1996, s. I-4845, 42 kohta).
19 Seuraavaksi on todettava, että suoritettujen maksujen palauttamiseen liittyvä vakuus koskee tapauksia, joissa matkanjärjestäjän maksukyvyttömyys tai konkurssi ilmenee sopimuksen tekemisen jälkeen ennen sopimuksen täytäntöönpanoa tai tapauksia, joissa palvelujen suorittaminen keskeytyy sopimuksen täytäntöönpanon aikana, jolloin kuluttajalle on palautettava se osa maksusta, joka vastaa palveluita, joita ei suoritettu. Kuluttajan paluukuljetukseen liittyvän vakuuden tarkoituksena on sen estäminen, että kuluttaja ei pääse matkakohteestaan pois sopimuksen täytäntöönpanon aikana, koska kuljettaja kieltäytyy paluumatkaa vastaavan palvelun suorittamisesta matkanjärjestäjän maksukyvyttömyyden vuoksi.
20 Ottaen huomioon direktiivin ja etenkin sen 7 artiklan päämäärät, tätä artiklaa on tulkittava siten, että se kattaa myös tilanteen, jossa hotellinpitäjä pakottaa matkustajan maksamaan majoituspalvelut väittäen, että se ei saa maksua matkanjärjestäjältä, joka on maksukyvytön. Kyseeseen tuleva riski aiheutuu matkapaketin ostaneelle kuluttajalle matkanjärjestäjän maksukyvyttömyyden tai konkurssin vuoksi; matkanjärjestäjän kuluttajalle tarjoaman vakuuden on näin ollen katettava tämä riski.
21 Österreichische Kreditversicherungs AG:n ja Ranskan hallituksen väitteen osalta, jonka mukaan 7 artiklan tällainen tulkinta saattaa yllyttää hotellinpitäjiä yleistämään pääasiassa kuvatun kaltaisia käytäntöjä, on syytä huomauttaa, kuten Verein für Konsumenteninformation on korostanut, että vakuutuksenantajat voivat katsoessaan sen tarpeelliseksi esittää vaatimuksia hotellinpitäjille ja että heidän on helpompi toimia hotellinpitäjiä vastaan kuin matkustajien.
22 On lisäksi täsmennettävä, että ottaen huomioon sen seikan, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa matkustaja on itse asiassa maksanut majoituskulut kahdesti, ensin matkanjärjestäjälle, sitten hotellinpitäjälle, vakuutuksenantajalle asetettuna velvoitteena on suoritettujen maksujen palauttaminen. Koska matkustaja on tosiasiassa majoittunut omalla kustannuksellaan, hänen matkanjärjestäjälle maksamansa maksut on palautettava hänelle, sillä matkanjärjestäjän maksukyvyttömyyden vuoksi matkustaja ei ole saanut sovittuja palveluita matkanjärjestäjältä.
23 Ennakkoratkaisukysymykseen on siten vastattava, että direktiivin 7 artiklaa on tulkittava siten, että sen soveltamisalaan kuuluu suoritettujen maksujen palauttamisen osalta tilanne, jossa matkapaketin ostaja, joka on maksanut majoituskulunsa ennen matkaa matkanjärjestäjälle, pakotetaan maksamaan samat kulut hotellinpitäjälle matkanjärjestäjän maksukyvyttömyyden vuoksi, koska hän ei muuten voi lähteä hotellista paluumatkalleen.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
24 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Itävallan, Kreikan ja Ranskan hallituksille ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto)
on ratkaissut Bezirksgericht für Handelssachen Wienin 21.10.1996 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Matkapaketeista, pakettilomista ja pakettikiertomatkoista 13 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/314/ETY 7 artiklaa on tulkittava siten, että sen soveltamisalaan kuuluu suoritettujen maksujen palauttamisen osalta tilanne, jossa matkapaketin ostaja, joka on maksanut majoituskulunsa ennen matkaa matkanjärjestäjälle, pakotetaan maksamaan samat kulut hotellinpitäjälle matkanjärjestäjän maksukyvyttömyyden vuoksi, koska hän ei muuten voi lähteä hotellista paluumatkalleen.