CELEX: 62006CJ0173
Ühenduse tolliseadustik
Seestöötlemine
Assotsiatsioonileping
Riisi eelnev eksport kolmandasse riiki, kes on seotud tollisoodustusi andva lepinguga
Tolliseadustiku artikkel 216
Imporditollimaksude tollivormistusjärgne sissenõudmine
Tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkt b

Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (
EÜT L 302, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 2700/2000 (
EÜT L 311, lk 17
; ELT eriväljaanne 02/10, lk 239; edaspidi „tolliseadustik”) artiklite 216 ja 220 tõlgendamist.
Eelotsusetaotlus on esitatud tühistamishagi raames, mille Agrover Srl (edaspidi „Agrover”) oli esitanud Agenzia Dogane Circoscrizione Doganale di Genova (Genova tolliasutus) tehtud tollimaksude sissenõudmise otsuse peale.
Õiguslik raamistik
Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning Ungari Vabariigi vaheline assotsieerumisleping, mis allkirjastati 16. detsembril 1991 Brüsselis, kiideti Euroopa ühenduste nimel heaks nõukogu ja komisjoni 13. detsembri 1993. aasta otsusega 93/742/Euratom, ESTÜ, EÜ (
EÜT L 347, lk 1
). Nimetatud lepingu protokolli nr 4 mõiste „päritolustaatusega kaubad” määratluse ja halduskoostöö meetodite kohta, muudetud Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning Ungari Vabariigi assotsiatsiooninõukogu 28. detsembri 1996. aasta otsusega nr 3/96 (
EÜT 1997, L 92, lk 1
; edaspidi „protokoll nr 4”), artiklis 15 pealkirjaga „Tollimaksu tagasimakse- või vabastuse keeld” sisalduvad järgmised sätted: [siin ja edaspidi on osundatud protokolli tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]
a)
Päritolustaatuseta materjalide suhtes, mida kasutatakse ühendusest, Ungarist või mõnest teisest artiklis 4 nimetatud riigist pärinevate toodete valmistamiseks, mille kohta on välja antud või koostatud päritolutõend vastavalt V jaotise sätetele, ei kohaldata ühenduses ega Ungaris mitte mingisugust tollimaksude tagastamist ega tollimaksudest vabastamist.
[…]
2.   Lõikes 1 nimetatud keeldu kohaldatakse tollimaksude või samaväärse toimega maksude osalise või täieliku tagastamise, vähendamise või nendest vabastamise korra suhtes, mida ühendus või Ungari kohaldab valmistamiseks kasutatavate materjalide ning lõike 1 punktiga b hõlmatud toodete suhtes, kui otsest või tegelikku tagasimaksmist, vähendamist või maksudest vabastamist kohaldatakse juhul, kui nendest materjalidest valmistatud tooted eksporditakse, kuid mitte juhul, kui need on ette nähtud kodumaiseks kasutamiseks.
3.   Päritolutõendis märgitud toodete eksportija peab olema valmis igal ajal tolli nõudmisel esitama kõik vajalikud dokumendid, mis tõendavad, et asjaomaste toodete valmistamisel kasutatud päritolustaatuseta materjalide eest ei ole saadud tollimaksu tagasi ning et kõik nende materjalide suhtes kohaldatavad tollimaksud ja samaväärse toimega maksud on tegelikult makstud.
[…]”.
Tolliseadustiku artikli 114 lõikes 1 on ette nähtud, et seestöötlemise protseduur võimaldab kasutada ühenduse tolliterritooriumil ühe või mitme töötlemistoimingu käigus ühendusevälist kaupa, mis on määratud ühenduse tolliterritooriumilt reekspordiks kompensatsioonitoodete kujul, ilma et sellise kauba suhtes kohaldataks imporditollimaksu või kaubanduspoliitilisi meetmeid. Seda seestöötlemise protseduuri liiki nimetatakse „peatamissüsteemiks” (tolliseadustiku artikli 114 lõike 2 punkt a). Nimetatud seadustiku artikli 114 lõike 2 punktidest c ja d tuleneb, et kompensatsioonitooted on kõik tooted, mis on saadud selliste töötlemistoimingute tulemusel nagu toimingud kaupadega ja kauba töötlemine.
Tolliseadustiku artikli 115 lõike 1 punkti a alusel on lubatud valmistada kompensatsioonitooteid ka „ekvivalentkaupadest,” mis on tolliseadustiku artikli 114 lõike 2 punktis e määratletud kui „ühenduse kaup, mida kasutatakse kompensatsioonitoodete valmistamisel importkauba asemel,” tingimusel et need kaubad on tehniliselt ja turuväärtuse osas võrdsed importkaupadega. Sel puhul on tegemist „ekvivalentkaubaga asendamise” süsteemiga. Lisaks on tolliseadustiku artikli 115 lõike 1 punktis b sätestatud, et ekvivalentkaupadest saadud kompensatsioonitooteid võib eksportida ühendusest enne kolmandast riigist pärit kaupade importimist („eelneva ekspordi” süsteem või „EX/IM”).
Tolliseadustiku artikli 115 lõike 3 kohaselt muutub ekvivalentkaubaga asendamise tagajärjel tollistaatus: „importkaupa loetakse tolli seisukohast ekvivalentkaubaks ja ekvivalentkaupa importkaubaks.”
Tolliseadustiku artikli 216 kohaselt:
„1.   Kui ühenduse ja teatavate kolmandate riikide vaheliste lepingutega nähakse ette, et nendesse riikidesse importimisel kohaldatakse nendes lepingutes määratletud tähenduses ühendusest pärineva kauba suhtes tariifset sooduskohtlemist, tingimusel et kaup on saadud seestöötlemise protseduuri alusel, tuleb selle kauba osaks olevalt ühenduseväliselt kaubalt tasuda asjakohased imporditollimaksud, põhjustab kolmandates riikides tariifse sooduskohtlemise võimaldamiseks vajalike dokumentide kinnitamine tollivõla tekke impordil.
2.   Tollivõla tekkimise ajaks loetakse hetke, kui toll aktsepteerib kõnealuse kauba ekspordideklaratsiooni.
3.   Võlgnik on deklarant. Kaudse esindamise korral on isik, kelle eest tollideklaratsioon esitatakse, samuti võlgnik.
4.   Tollivõlast tulenev tasumisele kuuluv imporditollimaksu summa määratakse samadel tingimustel kui sellise tollivõla puhul, mis tekib samal kuupäeval asjaomase kauba vabasse ringlusse lubamise deklaratsiooni aktsepteerimisel selleks, et lõpetada seestöötlemise protseduur.”
Tolliseadustiku artikli 220 lõikes 2 on sätestatud:
„Välja arvatud artikli 217 lõike 1 teises ja kolmandas lõigus nimetatud juhtudel, ei tehta järelarvestuskannet, kui:
[…]
b)
tasumisele kuuluva tollimaksu summa kohta ei ole tehtud arvestuskannet tolli vea tõttu, mida ei oleks olnud võimalik avastada tasumise eest vastutaval isikul, kes toimis heauskselt ja järgis kõiki kehtivaid sätteid tollideklaratsiooni kohta;
[…]”.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Agrover on Itaalias asutatud äriühing, kes omab koorimata riisi seestöötlemise luba. Ta eksportis 2000. aasta detsembris kolmel korral ühenduse päritolu kroovitud riisi Ungarisse ning seejärel importis Taist 2001. aasta veebruaris tollimaksust vabastatuna sama koguse kooritud riisi.
26. jaanuaril 2004 otsustas Itaalia toll tolliseadustiku artikli 216 alusel, et nimetatud toimingutele ei laiene seestöötlemise protseduuri soodustused. Asjaomane ametiasutus leidis nimelt, et maksuvabastus on võimalik vaid siis, kui imporditud kompensatsioonitoodete puhul on tegemist kaubaga, mis on imporditud ühendusega sooduskohtlemise lepingu sõlminud riikidest, kelle hulka Tai Kuningriik ei kuulu. Seetõttu nõudis toll riisiimpordilt arvestatud maksude (73767,88 eurot) tasumist. Agrover esitas selle otsuse peale kaebuse Commissione tributaria provinciale di Genovale (Genova maakonna maksukohus). Viimati nimetatu jättis Agroveri kaebuse 2. juuli 2004. aasta otsusega rahuldamata ja Agrover esitas selle otsuse peale apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
Neil asjaoludel otsustas Commissione tributaria regionale di Genova (Genova piirkondlik maksukomisjon) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas […] tolliseadustiku artiklit 216 saab kohaldada juhul, kui eelnevalt seestöötlemise protseduuri raames sertifikaadiga EUR.1 kolmandasse riiki (kellega on sõlmitud tariifse sooduskohtlemise leping) eksporditud ühenduse kaubale (riis) kohaldatakse imporditollimaksu, kui sama (võrdväärne) kaup reimporditakse hiljem kompensatsioonitootena sellisest kolmandast riigist, kes ei ole lepingut sõlminud?
2.
Kas juhul, kui kompensatsioonitootena importimise hetkel ei nõuta […] tolliseadustiku artiklis 216 sätestatud maksu, võib toll seda hiljem nõuda või on sellisel juhul hoopis tegemist nimetatud seadustiku artiklis 220 sätestatud erandiga?”
Eelotsuse küsimused
Esimene küsimus
Euroopa Kohtule esitatud märkused
Agrover ja Euroopa Ühenduste Komisjon on arvamusel – mille Itaalia valitsus vaidlustab –, et tolliseadustiku artikkel 216 ei ole kohaldatav eelnevalt eksporditud kaupade seestöötlemise toimingute suhtes.
Agroveri väitel eeldab artikkel 216, et ühenduseväline kaup on kompensatsioonitoote „osa”. Seega ei ole viidatud säte kohaldatav sellisel juhul nagu käesolev, kui kompensatsioonitoode eksporditi enne, kui kolmandast riigist pärit toode imporditi. Niisugust tõlgendust kinnitab Agroveri hinnangul protokolli nr 4 artikkel 15, mille alusel on tollimaksu tagasimakse keelatud vaid „päritolustaatuseta materjalide suhtes, mida kasutatakse [eelkõige] ühendusest […] pärinevate toodete valmistamiseks.” Agrover lisab, et tolliseadustiku artikli 216 kohaldamine rikuks põhikohtuasjas vaidlusaluste tehingute tasakaalu ja põhjustaks talle kahju ligikaudu 210 eurot ühe tonni riisi kohta.
Komisjon tuletab meelde, et tolliseadustiku artikkel 216 puudutab „ühenduse päritolu kaupu”. Tolliseadustiku artikli 115 lõikest 3 tuleneva tollistaatuse vahetamise tõttu ei saa EX/IM-tüüpi toimingut tema väitel samastada kaupade ekspordiga sellisesse kolmandasse riiki, kellega on sõlmitud tariifse sooduskohtlemise leping. Lisaks näitab asjaolu, et tolliseadustiku artikli 216 lõige 2 määratleb tollivõla tekkimise hetkena tolli poolt kõnealuse kauba ekspordideklaratsiooni aktsepteerimise kuupäeva, seda, et viidatud säte ei ole ilmselgelt kohaldatav EX/IM-tüüpi toimingu suhtes. Eespool kirjeldatud juriidilist fiktsiooni arvestades ei oleks Itaalia ametivõimud tohtinud kinnitada sertifikaati EUR.1 ühenduse päritolu riisile, mida kavatseti Ungarisse eksportida, vaid nad oleksid pidanud seda käsitama Tai päritolu riisina, mis eksporditakse EX/IM seestöötlemise protseduuri alusel Ungarisse.
Itaalia valitsuse väitel toob Agroveri lahendus kaasa eeliste ülemäärase kuhjumise ühe toimingu raames, sest eelnevalt eksporditud kaubalt ega kolmandast riigist pärit kaubalt ei tuleks ühtegi tollimaksu tasuda. Kahtlused tolliseadustiku artikli 216 tõlgendamise osas kõrvaldas Itaalia valitsuse sõnul tolliseadustiku komitee, kes jõudis 20. märtsi 2003. aasta dokumendis TAXUD/724/2003 järeldusele, et nimetatud säte on kohaldatav kõikide riisi seestöötlemise juhtude suhtes, mil riis on eelnevalt eksporditud ja ekvivalentkaubaga asendatud.
Euroopa Kohtu vastus
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas tolliseadustiku artikkel 216 on kohaldatav eelnevalt eksporditud kaupade seestöötlemise toimingute suhtes.
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleb ühenduse õiguse sätte tõlgendamisel arvesse võtta mitte üksnes sätte sõnastust, vaid ka selle konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa see säte on (17. novembri 1983. aasta otsus kohtuasjas
292/82: Merck, EKL 1983, lk 3781
, punkt 12, ning 8. septembri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-544/03 ja C-545/03: Mobistar ja Belgacom Mobile, EKL 2005, lk I-7723
, punkt 39), ning kõiki ühenduse õiguse sätteid (6. oktoobri 1982. aasta otsus kohtuasjas
283/81: Cilfit jt, EKL 1982, lk 3415
, punkt 20). Lisaks tuleb ühenduse poolt sõlmitud rahvusvaheliste kokkulepete ülimuslikkuse põhimõtte kohaselt viimaseid tõlgendada niivõrd, kui see on võimalik kooskõlas nende kokkulepetega (12. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-311/04: Algemene Scheeps Agentuur Dordrecht, EKL 2006, lk I-609
, punkt 25 ja viidatud kohtupraktika).
Mis puudutab tolliseadustiku artikli 216 eesmärki, siis näib, et nimetatud sättega on soovitud tagada ühenduse nende rahvusvaheliste kohustuste täitmine, mis tulenevad teatavatest sooduskohtlemise lepingutest (vt selle kohta nõukogu 13. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 2144/87 tollivõla kohta (
EÜT L 201, lk 15
) põhjendus 7 selle määruse artikli 9 lõike 1 sätete kohta, mille võttis hiljem üle tolliseadustiku artikkel 216). Nimelt võivad need lepingud nn „tagasimakse keelu” klauslite alusel ette näha, et ühenduses seestöötlemise protseduuri käigus saadud kompensatsioonitoodete suhtes kohaldatakse nende lepingutega ette nähtud tariifset sooduskohtlemist tingimusel, et nende toodete osaks olevate või neis kasutatavate kolmandate kaupade imporditollimaks on tasutud.
Nii puudub seestöötlemise loa omanikul protokolli nr 4 artiklis 15 sätestatud tagasimakse keelu klausli tõttu võimalus kasu saada selle imporditollimaksu peatamisest, mida tuleb tasuda kolmandast riigist pärit kauba suhtes, mida kasutatakse seestöötlemisel, kui kompensatsioonitoode eksporditakse partnerriiki. Vastavalt kahepoolse majandusliku lõimumise eesmärgile, mis on püstitatud sellise sooduskohtlemise lepinguga nagu Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning Ungari Vabariigi vaheline assotsieerumisleping, soodustavad need tagasimakse keelu klauslid lepinguosaliste tolliterritooriumilt pärinevate kaupade kasutamist, kehtestades seestöötlemise toimingutes kasutatavatele kolmandatest riikidest pärit kaupadele imporditollimaksu. Sellega keelustavad need tollieeliste kuhjumise, mis võiks tuleneda seestöötlemise protseduuri ja soodustariifi samaaegsest kohaldamisest.
Nimetatud asjaoludest nähtub, et tolliseadustiku artikli 216 vastuvõtmisel oli seadusandja tahe, et kahest eesmärgist – ühenduse ettevõtjate ekspordi edendamise eesmärgist, mida taotleb seestöötlemise tolliprotseduur (vt selle kohta 29. juuni 1995. aasta otsus
C-437/93: Temic Telefunken, EKL 1995, lk I-1687
, punkt 18, ja 13. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas
C-103/96: Eridania Beghin-Say, EKL 1997, lk I-1453
, punkt 26), ning sooduskohtlemise lepingute majandusliku lõimumise eesmärgist prevaleeriks viimati nimetatu.
Tolliseadustiku artikli 216 sõnastuses ei ole tõepoolest sõnaselgelt ette nähtud, et tollimaks kehtestatakse üksnes kolmandatest riikidest pärit kaupadele, mis on päritolustaatusega kompensatsioonitoodete „osa”. Siiski tuleb selle sätte eesmärki ja üldist ülesehitust arvesse võttes leida, et seda saab kohaldada ka kompensatsioonitoodete eelneva ekspordi juhtudel.
Tolliseadustiku artikli 216 grammatilist tõlgendust, mille pakkus välja Agrover, ei saa seega järgida, sest selle tulemusel kaotaksid kõikide seestöötlemise toimingute puhul, mil kompensatsioonitoode on eelnevalt eksporditud, oma kasuliku mõju ühenduse rahvusvahelised kohustused, mis tulenevad tagasimakse keelu klauslitest ja seestöötlemise loa omanikud saaksid kuhjunud tollieelised, mida seadusandja soovis vältida.
Lõpuks tuleb tagasi lükata komisjoni argumendid, mille kohaselt ei ole tolliseadustiku artikli 115 lõikest 3 tuleneva kaupade tollistaatuse vahetamine kooskõlas tolliseadustiku artikli 216 sellise tõlgendusega, mille alusel on selle artikli kohaldamine EX/IM-tüüpi toimingute suhtes lubatud. Vastupidi sellele, mida näib väitvat komisjon, ei seisne artikli 115 lõike 3 eesmärk ja tagajärg kõnealuste kaupade tollipäritolu muutmises, vaid nende „tollistaatuse” muutmises selleks, et kohaldada seestöötlemise protseduuri.
Sellega seoses tuleb märkida, et kaupade eelneva ekspordi puhul kasutatavad tolliseadustiku artikli 115 lõike 3 rakendusmeetmed on täpsustatud komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92 (
EÜT L 253, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3), muudetud komisjoni 21. detsembri 1993. aasta määrusega (EÜ) nr 3665/93 (
EÜT L 335, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/05, lk 114), artiklis 572, mille alusel muutub tollistaatus „eksporditud kompensatsioonitoodete puhul ekspordideklaratsiooni aktsepteerimise ajal ja tingimusel, et importkaup suunatakse [seestöötlemise] protseduurile,” ning „import- ja ekvivalentkauba puhul [nimetatud] protseduurile deklareeritud importkauba vabastamise ajal.” Selle määruse artiklis 577 on lisaks ette nähtud, et EX/IM-tüüpi toimingute puhul lõpetatakse „protseduur, kui toll on aktsepteerinud deklaratsiooni, mis on esitatud seoses ühendusevälise kaubaga.”
Järelikult saab toll EX/IM-tüüpi toimingu puhul vastavalt viidatud sätetele kontrollida, kas seestöötlemise protseduuri kõik tingimused on täidetud ja ega tolliseadustiku artikkel 216 ei takista imporditollimaksude peatamist alles siis, kui kolmandast riigist pärit kaup on imporditud.
Seetõttu tuleb esimesele küsimusele vastata, et tolliseadustiku artikkel 216 on kohaldatav selle seadustiku artikli 115 lõike 1 punktis b ette nähtud seestöötlemise toimingute suhtes, mille raames eksporditi kompensatsioonitooted Euroopa Ühendusest enne importtoodete importimist.
Teine küsimus
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ettevõtjal, kes on sellises olukorras nagu Agrover, on tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b alusel õigus sellele, et temalt ei nõuta imporditollimaksu tollivormistusjärgset tasumist sellistest kolmandatest riikidest pärinevatelt kaupadelt, kes ei ole Euroopa Ühendusega sõlminud tariifset sooduskohtlemist kehtestavat lepingut.
Agrover väidab, et teda oleks pidanud tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b alusel tolliasutusele omistatavate vigade tõttu vabastama tollimaksu tasumisest. Ta heidab tolliasutusele ette sertifikaadi EUR.1 väljastamist ja tolliseadustiku artikli 216 tõlgendamist mitmel erineval viisil. Agrover väidab, et ta toimis alati heauskselt ning esitas tolliasutusele kõik andmed, mis on vajalikud selleks, et saada imporditollimaksu vabastust. Tema väitel kujutab asjaolu, et toll ei keelanud kõnealust importi, sellist viga, mille tõttu ei tule maksu tollivormistusjärgselt tasuda, viidates sellega seoses 1. aprilli 1993. aasta otsusele kohtuasjas
C-250/01: Hewlett Packard France, EKL 1993, lk I-1819)
.
Itaalia valitsus leiab, et käesolevas asjas ei ole tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b kohaldamise tingimused täidetud.
Tuleb meenutada, et tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b kohaselt teevad pädevad tolliasutused imporditollimaksude järelarvestuskande vaid juhul, kui on täidetud kolm kumuleeruvat tingimust. Kõigepealt on vaja, et tollimaksu summa kohta ei ole tehtud arvestuskannet tolli vea tõttu, teiseks, et seda ei oleks olnud võimalik mõistlikult avastada tasumise eest vastutaval isikul, kes toimis heauskselt, ning lõpuks, et viimane järgis kõiki kehtivaid sätteid tollideklaratsiooni kohta (vt analoogia põhjal 12. juuli 1989. aasta otsus kohtuasjas
161/88: Binder, EKL 1989, lk 2415
, punktid 15 ja 16; 14. mai 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-153/94 ja C-204/94: Faroe Seafood jt, EKL 1996, lk I-2465
, punkt 83; 9. detsembri 1999. aasta määrus kohtuasjas
C-299/98 P: CPL Imperial 2 ja Unifrigo
vs
. komisjon, EKL 1999, lk I-8683
, punkt 22, ja 11. oktoobri 2001. aasta määrus kohtuasjas
C-30/00: William Hinton & Sons, EKL 2001, lk I-7511
, punktid 68, 69, 71 ja 72). Kui need tingimused on täidetud, on maksukohustuslasel õigus sellele, et tollivormistusjärgset sissenõudmist ei tehta (27. juuni 1991. aasta otsus kohtuasjas
C-348/89: Mecanarte, EKL 1991, lk I-3277
, punkt 12).
Esimese tingimusega seoses on oluline meenutada, et tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b eesmärk on kaitsta tasumise eest vastutava isiku õiguspärast ootust, et kõik asjaolud, millele tollimaksude sissenõudmise või sissenõudmata jätmise otsus põhineb, on põhjendatud. Tasumise eest vastutava isiku õiguspärane ootus on selle artikli alusel kaitstud vaid siis, kui pädevad ametiasutused „ise” on andnud aluse tasumise eest vastutava isiku ootuse tekkeks. Seega loovad üksnes pädevate asutuste tegevusest tulenevad vead aluse tollimaksu tollivormistusjärgselt sisse nõudmata jätmiseks (vt analoogia põhjal eespool viidatud kohtuotsus Mecanarte, punktid 19 ja 23).
Mis puudutab eespool kirjeldatud tingimustest teist, siis tuleb pädevate tolliasutuste poolt tehtud vea avastatavust hinnates arvestada vea olemust, huvitatud majandusettevõtjate ametialast kogemust ning nende poolt ülesnäidatud hoolsust. Vea olemus sõltub asjaomaste õigusnormide keerukusest või vastupidi nende üsna lihtsast laadist ning ajavahemikust, mil ametiasutuste ebaõige käitumine jätkus (3. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-499/03 P: Biegi Nahrungsmittel ja Commonfood
vs
. komisjon, EKL 2005, lk I-1751
, punktid 47 ja 48 ning viidatud kohtupraktika).
Kolmanda tingimuse kohta tuleb märkida, et deklarant on kohustatud esitama pädevale tolliasutusele kõik vajalikud andmed, mis on ette nähtud ühenduse eeskirjadega ja siseriiklike eeskirjadega, mis neid vajadusel täiendavad või üle võtavad, seoses asjaomasele kaubale taotletud tolliprotseduuriga (eespool viidatud kohtuotsus Faroe Seafood jt, punkt 108).
Vastavalt EÜ artiklis 234 kehtestatud ülesannete jaotusele, mille alusel piirdub Euroopa Kohtu roll eelotsusetaotluse esitanud kohtule selliste tõlgenduselementide andmisega, mis on vajalikud viimase menetluses oleva kohtuasja lahendamiseks, on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne neid eeskirju kohaldada ja hinnata talle lahendada antud kohtuvaidluse konkreetsete asjaolude kogumi ning eelkõige põhikohtuasja hageja selleks esitatud tõendite põhjal, kas on täidetud kõik tingimused, et tal oleks õigus sellele, et tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b alusel ei nõuta tollivormistusjärgselt imporditollimaksu tasumist.
Järelikult tuleb teisele küsimusele vastata, et kui kauba ekvivalentkaubaga asendamise ja eelneva ekspordiga seotud seestöötlemise (peatamissüsteem) toimingut lõpetades ei ole pädevad ametiasutused tolliseadustiku artikli 216 alusel takistanud kolmandast riigist pärit kauba imporditollimaksust vabastamist, tuleb neil nimetatud seadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b alusel loobuda selle imporditollimaksu tollivormistusjärgsest sissenõudmisest, kui on täidetud kolm kumulatiivset tingimust. Kõigepealt on vaja, et tollimaks jäi kogumata pädeva ametiasutuse enda vea tõttu, teiseks, et seda ei olnud võimalik mõistlikult avastada tasumise eest vastutaval isikul, kes toimis heauskselt, ning lõpuks, et viimane järgis kõiki kehtivaid sätteid tollideklaratsiooni kohta. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata talle lahendada antud kohtuvaidluse konkreetsete asjaolude kogumi ja eelkõige põhikohtuasja hageja selleks esitatud tõendite põhjal, kas põhikohtuasjas esineb kirjeldatud olukord.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

1.
Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 2700/2000, artikkel 216 on kohaldatav selle seadustiku artikli 115 lõike 1 punktis b ette nähtud seestöötlemise toimingute suhtes, mille raames eksporditi kompensatsioonitooted Euroopa Ühendusest enne importtoodete importimist.

2.
Kui kauba ekvivalentkaubaga asendamise ja eelneva ekspordiga seotud seestöötlemise (peatamissüsteem) toimingut lõpetades ei ole pädevad ametiasutused määruse nr 2913/92, muudetud määrusega nr 2700/2000, artikli 216 alusel takistanud kolmandast riigist pärit kauba imporditollimaksust vabastamist, tuleb neil nimetatud määruse artikli 220 lõike 2 punkti b alusel loobuda selle imporditollimaksu tollivormistusjärgsest sissenõudmisest, kui on täidetud kolm kumulatiivset tingimust. Kõigepealt on vaja, et tollimaks jäi kogumata pädeva ametiasutuse enda vea tõttu, teiseks, et seda ei olnud võimalik mõistlikult avastada tasumise eest vastutaval isikul, kes toimis heauskselt, ning lõpuks, et viimane järgis kõiki kehtivaid sätteid tollideklaratsiooni kohta. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata talle lahendada antud kohtuvaidluse konkreetsete asjaolude kogumi ja eelkõige põhikohtuasja hageja selleks esitatud tõendite põhjal, kas põhikohtuasjas esineb kirjeldatud olukord.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.