CELEX: 62008CJ0392
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Direktiivi 96/82/EY
Vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunta
11 artiklan 1 kohdan c alakohta
Velvollisuus laatia ulkoiset pelastussuunnitelmat
Määräaika

Euroopan komissio vaatii kanteellaan unionin tuomioistuinta toteamaan, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut vaarallisista
aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta 9.12.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/82/EY (EYVL 1997, L 10,
s. 13) 11 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole laatinut ulkoisia pelastussuunnitelmia kaikille
kyseisen direktiivin 9 artiklan soveltamisalaan kuuluville tuotantolaitoksille.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Direktiivin 96/82 1 artiklan mukaan direktiivin tavoitteena on ehkäistä suuronnettomuuksia, joissa on mukana vaarallisia aineita,
ja rajoittaa niiden ihmisiin ja ympäristöön kohdistuvia seurauksia, jotta koko Euroopan yhteisössä voitaisiin taata yhdenmukaisesti
ja tehokkaasti korkea turvallisuuden taso.
Direktiivin 96/82 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että kaikkien 9 artiklan määräysten alaisten tuotantolaitosten osalta
a)      toiminnanharjoittaja laatii tuotantolaitoksen sisällä suoritettavia toimenpiteitä koskevan sisäisen pelastussuunnitelman
–        uusille tuotantolaitoksille ennen niiden käyttöönottoa,
–        olemassa oleville tuotantolaitoksille, joihin ei [tietyn teollisen toiminnan suuronnettomuuden vaarasta 24.6.1982 annetun
neuvoston] direktiivin 82/501/ETY [(EYVL L 230, s. 1)] määräyksiä ole sovellettu, kolmen vuoden määräajassa 24 artiklan 1
kohdassa määrätystä päivästä lukien,
–        muille tuotantolaitoksille kahden vuoden määräajassa 24 artiklan 1 kohdassa määrätystä päivästä lukien,
b)      toiminnanharjoittaja toimittaa toimivaltaisille viranomaisille ulkoisen pelastussuunnitelman laatimista varten tarvittavat
tiedot seuraaviin määräaikoihin mennessä:
–        uusille tuotantolaitoksille ennen niiden käyttöönottoa,
–        olemassa oleville tuotantolaitoksille, joihin ei direktiivin 82/501/ETY määräyksiä ole sovellettu, kolmen vuoden määräajassa
24 artiklan 1 kohdassa määrätystä päivästä lukien,
–        muiden tuotantolaitosten osalta kahden vuoden määräajassa 24 artiklan 1 kohdassa määrätystä päivästä lukien,
c)      jäsenvaltion tähän tehtävään nimeämät viranomaiset laativat ulkoisen pelastussuunnitelman niistä toimista, joihin ryhdytään
tuotantolaitoksen ulkopuolella.
2.      Pelastussuunnitelmat on laadittava ottaen huomioon seuraavat tavoitteet:
–        Onnettomuudet on rajattava ja hallittava niiden seurauksien minimoimiseksi ja ihmisille, ympäristölle ja omaisuudelle aiheutuneiden
vahinkojen rajoittamiseksi.
–        On toteutettava tarvittavat toimenpiteet ihmisten ja ympäristön suojaamiseksi suuronnettomuuksien seurauksilta.
–        On annettava tarpeelliset tiedot väestölle ja asiasta vastaaville alueen viranomaisille ja laitoksille.
–        On varauduttava suuronnettomuuden jälkien korjaamiseen ja ympäristön puhdistamiseen.
Pelastussuunnitelmissa on oltava liitteessä IV tarkoitetut tiedot.
– –
4.      Jäsenvaltioiden on luotava järjestelmä, joka takaa, että toiminnanharjoittajat ja tehtävään nimetyt viranomaiset tarkastavat,
harjoittavat ja tarpeen vaatiessa korjaavat ja ajanmukaistavat sisäiset ja ulkoiset pelastussuunnitelmat asianmukaisin, sopivin,
enintään kolmen vuoden väliajoin. Tarkastamisessa on otettava huomioon näissä tuotantolaitoksissa ja kyseessä olevissa pelastuspalveluissa
tapahtuneet muutokset, uu[si] tekni[nen] tietämy[s] ja tiedon lisääntyminen toimenpiteistä, jotka suuronnettomuuksissa on
toteutettava.
– –”
Direktiivin 96/82 24 ja 25 artiklan perusteella jäsenvaltioiden oli saatettava kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämät
säännökset voimaan viimeistään 3.2.1999.

Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
Koska komissio katsoi, ettei Espanjan kuningaskunta ollut noudattanut direktiivin 96/82 11 artiklan 1 kohdan c alakohtaa,
se aloitti 23.3.2007 EY 226 artiklassa määrätyn jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn kehottamalla
Espanjan kuningaskuntaa virallisella huomautuksella esittämään tätä koskevat huomautuksensa.
Espanjan viranomaiset vastasivat komission viralliseen huomautukseen 12. ja 25.6.2007 päivätyillä kirjeillä ja ilmoittivat
komissiolle niiden tuotantolaitosten määrän, joita direktiivin 96/82 säännökset koskevat, ja sen, kuinka monella näistä tuotantolaitoksista
on ulkoinen pelastussuunnitelma.
Koska komissio totesi näiden tietojen perusteella, että oli olemassa yhä tuotantolaitoksia, joilla ei ole tällaista suunnitelmaa,
se lähetti 23.10.2007 perustellun lausunnon, jossa Espanjan kuningaskuntaa kehotettiin toteuttamaan kyseisen lausunnon noudattamisen
edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa lausunnon vastaanottamisesta.
Espanjan viranomaiset vastasivat mainittuun lausuntoon 10.1.2008 päivätyllä kirjeellä ja täsmensivät, että asianomaisista
tuotantolaitoksista, joiden määrä oli vuonna 2005 ollut 238 ja vuoden 2007 joulukuussa 280, 186:lla oli hyväksytty ulkoinen
pelastussuunnitelma. Ne huomauttivat lisäksi, että vaikka direktiivin 96/82 11 artiklan 1 kohdan b alakohdassa vahvistetaan
määräajat, jotka koskevat asianomaisen tuotantolaitoksen toiminnanharjoittajan velvollisuutta toimittaa toimivaltaisille viranomaisille
tarvittavat tiedot, siinä ei sitä vastoin säädetä mistään määräajasta, jonka kuluessa kyseisten viranomaisten on laadittava
ulkoiset pelastussuunnitelmat.
Koska komissio katsoi, ettei tilanne ollut vieläkään tyydyttävä, se päätti nostaa nyt käsiteltävänä olevan kanteen.

Kanne
Espanjan kuningaskunta myöntää, että perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä eli 23.12.2007 94:llä sen alueella
sijaitsevalla tuotantolaitoksella, joihin sovelletaan direktiivin 96/82 9 artiklaa, ei ollut ulkoista pelastussuunnitelmaa.
Se väittää kuitenkin, ettei direktiivin 96/82 11 artiklan 1 kohdan c alakohdassa vahvisteta määräaikaa, johon mennessä toimivaltaisten
viranomaisten on laadittava ulkoiset pelastussuunnitelmat, ja että niillä ei voi olla käytettävänään samaa määräaikaa, josta
säädetään kyseisen direktiivin 11 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja johon mennessä asianomaisten tuotantolaitosten toiminnanharjoittajien
on laadittava sisäiset pelastussuunnitelmat. Se toteaa vielä toissijaisesti, että se, etteivät toiminnanharjoittajat ole direktiivin
96/82 11 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetyn mukaisesti toimittaneet tarvittavia tietoja, on joka tapauksessa omiaan
oikeuttamaan sen, että tietyillä kyseessä olevilla laitoksilla ei ole ulkoista pelastussuunnitelmaa. Se huomauttaa lopuksi,
että vuoden 2008 aikana on laadittu seitsemän ulkoista pelastussuunnitelmaa.
Alustavasti on korostettava, että direktiivin 96/82 11 artiklan säännökset, jotka koskevat tuotantolaitoksia, joissa on huomattavia
määriä vaarallisia aineita, muodostavat oikeusnormien kokonaisuuden, jolla pyritään varmistamaan johdonmukainen ja tehokas
järjestelmä suuronnettomuuksien seurausten rajoittamiseksi.
Ulkoisten pelastussuunnitelmien laatiminen on siten osa monivaiheista prosessia, jossa ensimmäiseksi asianomaisten tuotantolaitosten
toiminnanharjoittajat laativat sisäiset pelastussuunnitelmat ja toimittavat tarvittavat tiedot toimivaltaisille viranomaisille,
toiseksi toimivaltaiset viranomaiset laativat mainitut ulkoiset pelastussuunnitelmat ja kolmanneksi kyseiset toiminnanharjoittajat
ja viranomaiset tarkastavat ja tarpeen vaatiessa korjaavat ja ajanmukaistavat sisäiset ja ulkoiset pelastussuunnitelmat.
Direktiivin 96/82 11 artiklan 1 ja 4 kohdassa asetetaan tosin määräaika ainoastaan ensimmäisen ja kolmannen vaiheen osalta.
Se, ettei kyseisessä säännöksessä ole nimenomaista määräaikaa ulkoisten pelastussuunnitelmien laatimiselle, ei kuitenkaan
sinänsä merkitse sitä, ettei jäsenvaltioille olisi asetettu mitään määräaikaa kyseisten suunnitelmien laatimista koskevan
velvollisuuden noudattamiselle.
Kyseinen velvollisuus menettäisi näet sisältönsä eikä direktiivin 96/82 11 artiklalla käyttöön otetulla suojajärjestelmällä
olisi mitään tehokasta vaikutusta, jos mainittujen suunnitelmien laatimista toimivaltaisten viranomaisten toimesta olisi mahdollista
lykätä loputtomasti.
Tältä osin on huomautettava, että kuten direktiivin 96/82 11 artiklan 2 kohdasta ilmenee, sisäiset ja ulkoiset pelastussuunnitelmat
laaditaan muun muassa, jotta onnettomuudet voidaan rajata ja hallita niiden seurauksien minimoimiseksi ja ihmisille, ympäristölle
ja omaisuudelle aiheutuneiden vahinkojen rajoittamiseksi ja jotta voidaan toteuttaa tarvittavat toimenpiteet ihmisten ja ympäristön
suojaamiseksi suuronnettomuuksien seurauksilta.
Lisäksi etenkin direktiivin 96/82 liitteestä IV, joka koskee pelastussuunnitelmissa esitettäviä tietoja, ilmenee, että sisäisten
ja ulkoisten pelastussuunnitelmien, joiden yhteensovittamisella varmistetaan direktiivin 96/82 11 artiklassa säädetyn menetelmän
tehokkuus, välillä on keskinäinen riippuvuus.
Tästä seuraa, että kansallisten toimivaltaisten viranomaisten on hyödynnettävä viipymättä asianomaisten tuotantolaitosten
toiminnanharjoittajien toimittamat tiedot ulkoisten pelastussuunnitelmien laatimiseksi.
Tämä koskee erityisesti eräitä sellaisia vaadittuja tietoja, joiden vanheneminen lyhyen ajan sisällä voi johtaa siihen, ettei
niiden perusteella laadittu pelastussuunnitelma ole enää tehokas. Juuri tästä syystä jäsenvaltioiden on direktiivin 96/82
11 artiklan 4 kohdan mukaan luotava järjestelmä, joka takaa, että sisäiset ja ulkoiset pelastussuunnitelmat tarkastetaan ja
tarpeen vaatiessa korjataan ja ajanmukaistetaan asianmukaisin, enintään kolmen vuoden väliajoin.
Tämän johdosta kyseisen direktiivin 11 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn velvollisuuden täytäntöönpanoa koskeva määräaika
voi lähtökohtaisesti alkaa kulua vasta siitä, kun mainitut tiedot on toimitettu.
Näiden seikkojen perusteella on katsottava, että toimivaltaisten viranomaisten on laadittava direktiivin 96/82 11 artiklassa
säädetyt ulkoiset pelastussuunnitelmat sellaisen määräajan kuluessa, jolla yhtäältä ei voida vaarantaa kyseisen artiklan säännösten
tehokasta vaikutusta mutta jolla toisaalta otetaan huomioon mainittujen suunnitelmien viimeistelemiseen tarvittava aika, eli
kohtuullisen ajan kuluessa siitä, kun toiminnanharjoittajat ovat toimittaneet tarvittavat tiedot.
Esillä olevassa asiassa on riidatonta, ettei ulkoisia pelastussuunnitelmia ole moneen vuoteen laadittu kaikkien kysymyksessä
olevien tuotantolaitosten osalta.
Tältä osin on huomautettava, että direktiivin 96/82 11 artiklan 1 kohdan b alakohdassa vahvistetaan useita määräaikoja eri
tuotantolaitosryhmien mukaan. On kuitenkin todettava, että ajankohdaksi, johon mennessä kyseisessä säännöksessä tarkoitettujen
tuotantolaitosten toiminnanharjoittajien piti toimittaa toimivaltaisille viranomaisille ulkoisen pelastussuunnitelman laatimista
varten tarvittavat tiedot, oli vahvistettu joko ennen näiden laitosten käyttöönottoa tai viimeistään 3.2.2002 eli kolme vuotta
direktiivin täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymisen jälkeen.
Kyseisen päivän ja perustellussa lausunnossa vahvistetun määräajan päättymispäivän eli 23.12.2007 välillä kulunut aika on
kuitenkin selvästi kohtuuton, joten esillä olevassa asiassa ei voida perustella sitä, ettei ulkoisia pelastussuunnitelmia
ole laadittu kaikille kyseessä oleville tuotantolaitoksille.
Vaikka lisäksi on totta, että direktiivin 96/82 11 artiklan 1 kohdan mukaan velvollisuus laatia ulkoiset pelastussuunnitelmat
liittyy asianomaisten tuotantolaitosten toiminnanharjoittajille asetettuun velvollisuuteen toimittaa toimivaltaisille viranomaisille
kyseisten suunnitelmien laatimista varten tarvittavat tiedot, samassa säännöksessä asetetaan kuitenkin jäsenvaltioille velvollisuus
huolehtia siitä, että mainitut toiminnanharjoittajat toimittavat tarvittavat tiedot säädetyissä määräajoissa. Näin ollen sillä,
että toimivaltaisilla viranomaisilla ei joissakin tapauksissa ole näiden määräaikojen kuluessa käytettävänään tarvittavia
tietoja, ei voida perustella ulkoisten pelastussuunnitelmien puuttumista, kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 20
kohdassa todennut.
Useiden ulkoisten pelastussuunnitelmien laatimisesta vuonna 2008 riittää, kun todetaan, että vakiintuneessa oikeuskäytännössä
katsotaan, että kun arvioidaan sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan, on otettava huomioon
jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se oli perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä, eikä unionin tuomioistuin
voi ottaa huomioon tämän jälkeen tapahtuneita muutoksia (ks. mm. asia C-456/05, komissio v. Saksa, tuomio 6.12.2007, Kok.,
s. I-10517, 15 kohta).
Tämän perusteella on katsottava, että komission nostama kanne on perusteltu.
On siis todettava, että Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut direktiivin 96/82 11 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisia
velvoitteitaan, koska se ei ole laatinut ulkoisia pelastussuunnitelmia kaikille kyseisen direktiivin 9 artiklan soveltamisalaan
kuuluville tuotantolaitoksille.

Oikeudenkäyntikulut
Työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut,
jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut, että Espanjan kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut,
ja koska tämä on hävinnyt asian, Espanjan kuningaskunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Espanjan kuningaskunta ei ole noudattanut vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta 9.12.1996
annetun neuvoston direktiivin 96/82/EY 11 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole laatinut
ulkoisia pelastussuunnitelmia kaikille kyseisen direktiivin 9 artiklan soveltamisalaan kuuluville tuotantolaitoksille.
2)
Espanjan kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: espanja.