CELEX: 62005CJ0251
Kuudes arvonlisäverodirektiivi
28 artikla
Vapautus, johon liittyy maksetun veron palauttaminen
Sellaisten nollaverokannan mukaan verotettavien tavaroiden myynti, jotka on varustettu normaalin verokannan mukaan verotettavilla tavaroilla
Kiinteästi pysäköitävät asuntovaunut
Yksi luovutus

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta − yhteinen arvonlisäverojärjestelmä:
yhdenmukainen määräytymisperuste − 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145,
s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna yhteisen arvonlisäverojärjestelmän täydentämisestä ja direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta
19 päivänä lokakuuta 1992 annetulla neuvoston direktiivillä 92/77/ETY (ALV-kantojen lähentäminen) (EYVL L 316, s. 1; jäljempänä
kuudes direktiivi), 28 artiklan 2 kohdan a alakohdan tulkintaa.
2       Tämä pyyntö on esitetty oikeudenkäynnissä, jossa vastakkain ovat Talacre Beach Caravan Sales Ltd (jäljempänä Talacre) ja Commissioners
of Customs and Excise (jäljempänä Commissioners), jolla on toimivalta kantaa arvonlisävero, ja joka koskee sellaisen vapautuksen
soveltamista, johon liittyy maksetun veron palauttaminen.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
3       Talacre harjoittaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa lomakylätoimintaa kiinteästi pysäköitäviä asuntovaunuja varten. Se saa tuloja
muun muassa varusteltujen asuntovaunujen myynnistä, vaunupaikkojen vuokrauksesta ja kiinteästi pysäköitävien asuntovaunujen
omistajien käytettäväksi tarjoamistaan laitteista.
4       Talacren myymät varustellut asuntovaunut sisältävät yleensä kylpyhuoneen, lattianpäällysteet, verhotangot, verhot, astiakaapit,
keittiön kodinkoneineen, penkit, ruokapöydät, tuolit, jakkarat, sohvapöydät, peilit, vaatekomerot, sängyt ja patjat.
5       Asuntovaunujen valmistaja ilmoittaa Talacrelle lähettämissään laskuissa erikseen asuntovaunun hinnan ilman arvonlisäveroa
ja sisustuksen hinnan lisättynä yleisen verokannan suuruisella arvonlisäverolla.
6       Talacre katsoo kuitenkin, että asuntovaunun ja sen sisustuksen myynti muodostaa yhden erottamattoman luovutuksen, johon on
täten sovellettava ainoastaan yhtä verokantaa eli verokantaa, jota sovelletaan pääasiasialliseen osatekijään eli itse asuntovaunuun.
Sen mukaan asiassa sovellettava ainoa verokanta on nollaverokanta, sillä Yhdistyneessä kuningaskunnassa noudatettavan lainsäädännön
mukaisesti Talacren toimittaman kaltaisiin asuntovaunuihin sovelletaan kyseistä verokantaa.
7       Arvonlisäverolain (Value Added Tax Act, jäljempänä VAT Act) 30 §:ssä säädetään, että ”tavaroiden luovutusta tai palvelujen
suorittamista verotetaan nollaverokannan mukaisesti, – – kun niiden kohteena on tällä hetkellä liitteessä 8 mainitut tavarat
tai palvelut – – ”. Mainitussa liitteessä 8 olevassa ryhmässä 9 mainitaan ”asuntovaunut, jotka ylittävät sellaisten perävaunujen
hyväksytyt mitat, joita vedetään yleisillä teillä moottoriajoneuvolla, jonka kuormaamaton paino on alle 2 030 kiloa”.
8       Asiassa ei ole riitautettu sitä, että nollaverokanta rinnastuu kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun
vapautukseen, johon liittyy maksetun veron palauttaminen. Mainitussa kohdassa säädetään seuraavaa:
”Sen estämättä, mitä 12 artiklan 3 kohdassa säädetään, jäljempänä olevia säännöksiä sovelletaan 28 l artiklassa tarkoitettuna
siirtymäkautena.
a)      Sellaiset vapautukset, joihin liittyy edeltävässä vaiheessa maksetun veron palauttaminen ja 12 artiklan 3 kohdassa määrättyä
alennettujen verokantojen vähimmäisverokantaa alhaisemmat alennetut verokannat, joita sovellettiin 1 päivänä tammikuuta 1991
ja jotka ovat yhteisön lainsäädännön mukaiset sekä täyttävät 11 päivänä huhtikuuta 1967 annetun toisen neuvoston direktiivin
17 artiklan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitetut edellytykset, voidaan pysyttää voimassa.
– – ”
9       Vastoin Talacren esittämää näkemystä varusteltujen asuntovaunujen luovutuksen verotuksesta Commissioners sovelsi nollaverokantaa
ainoastaan itse asuntovaunuihin ja normaalia arvonlisäverokantaa sen sisustukseen.
10     Se perusti arviointinsa tältä osin siihen seikkaan, että VAT Actissa nimenomaisesti säädetään, ettei sisustukseen liittyviin
varusteisiin sovelleta nollaverokantaa.
11     VAT Actin liitteessä 8 olevan huomautuksen mukaan mainitun liitteen ryhmään 9 eivät kuulu ”muut irtaimet tavarat kuin ne,
jotka mainitaan ryhmän 5 kohdassa 3”, eivätkä ”varusteet, jotka liittyvät asumiseen asuntovaunussa tai asuntolaivassa”. VAT
Actin 96 §:n mukaan liitettä 8 on tulkittava mainitun huomautuksen mukaisesti.
12     Sekä VAT and Duties Tribunal että High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division hylkäsivät Talacren Commissionersin
päätöksestä nostaman kanteen. Mainittujen tuomioistuinten mukaan se seikka, että asuntovaunu ja sen sisustus muodostavat yhden
ainoan luovutuksen, ei merkitse sitä, että niiden kokonaishintaan olisi sovellettava nollaverokantaa. Talacre valitti asiasta
ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
13     Tässä tilanteessa Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen
tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Kun jäsenvaltio on [kuudennen direktiivin] 28 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla käyttänyt sille annettua oikeutta poiketa
direktiivistä kansallisessa lainsäädännössään siten, että tiettyjen tavaroiden luovutukseen sovelletaan nollaverokantaa, mutta
samassa lainsäädännössä on määritelty tavarat, joihin ei sovelleta nollaverokantaa (’poissuljetut tavarat’), estääkö se, että
tavarat luovutetaan yhdessä (eli luovutukseen sisältyy poissuljettuja tavaroita), jäsenvaltiota perimästä yleisen verokannan
mukaista arvonlisäveroa poissuljettujen tavaroiden luovutuksesta?”

Ennakkoratkaisukysymyksen arviointi
14     Ennakkoratkaisukysymyksellään kansallinen tuomioistuin tiedustelee pääpiirteissään sitä, että estääkö se seikka, että tietyt
tavarat luovutetaan yhtenä luovutuksena, joka sisältää yhtäältä pääasiallisen tavaran, jonka osalta jäsenvaltion lainsäädännössä
on säädetty sellaisesta kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesta vapautuksesta, johon liittyy maksetun
veron palauttaminen, ja toisaalta tavaroita, joiden on mainitussa lainsäädännössä säädetty jäävän kyseisen vapautuksen soveltamisalan
ulkopuolelle, kyseessä olevaa jäsenvaltiota perimästä yleisen verokannan mukaista arvonlisäveroa vapautuksen soveltamisalan
ulkopuolelle kuuluvien tavaroiden luovutuksesta.
15     Talacren mukaan tähän kysymykseen on vastattava myöntävästi. Se väittää, että jäsenvaltio ei voi missään tapauksessa soveltaa
yhteen luovutukseen useita eri verokantoja. Se vetoaa tältä osin seuraaviin tuomioihin: asia 173/88, Henriksen, tuomio 13.7.1989,
Kok. 1989 s. 2763; asia C-349/96, CPP, tuomio 25.2.1999, Kok. 1999, s. I-973 ja asia C-34/99, Primback, tuomio 15.5.2001,
Kok. 2001, s. I-3833.
16     Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ja Euroopan yhteisöjen komissio riitauttavat tämän väitteen. Ne huomauttavat, että pääasiassa
kyseessä olevanlaisissa olosuhteissa sovellettava arvonlisäverokanta liittyy sellaisen kansallisen poikkeuksen käyttöönottamiseen,
jonka soveltamisesta jäsenvaltiolla on kuudennen direktiivin 28 artiklan nojalla oikeus eräin edellytyksin päättää. Koska
yhdessä näistä edellytyksistä vaaditaan, että mainittu poikkeus oli voimassa 1.1.1991, vapautusta, johon liittyy maksetun
veron palauttaminen, ei voida ulottaa kansallisessa lainsäädännössä nimenomaisesti säädettyä pidemmälle.
17     Tältä osin on aluksi todettava, että myöntämällä jäsenvaltioille oikeuden soveltaa vapautuksia, joihin liittyy maksetun veron
palauttaminen, kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdalla poiketaan saman direktiivin 12 artiklan 3 kohdasta, jossa säädetään
normaalista arvonlisäverokannasta.
18     Kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdan a alakohdan sanamuodosta ilmenee, että vapautusten, joihin liittyy maksetun veron
palauttaminen, soveltaminen edellyttää useiden edellytysten täyttymistä. Vapautusten on tullut olla voimassa 1.1.1991. Niiden
on lisäksi oltava yhteisön lainsäädännön mukaisia ja täytettävä jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta
– yhteisen arvonlisäverojärjestelmän rakenne ja yksityiskohtaiset soveltamissäännöt – 11 päivänä huhtikuuta 1967 annetun toisen
neuvoston direktiivin 67/228/ETY (EYVL 1967, 71, s. 1303), joka on nyt kumottu, 17 artiklan viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitetut
edellytykset, joiden mukaan vapautuksia, joihin liittyy maksetun veron palauttaminen, voitiin ottaa käyttöön ainoastaan tarkkaan
määritellyistä sosiaalista etua koskevista syistä kuluttajien hyväksi.
19     Nyt esillä olevassa asiassa ei ole riitautettu sitä, että sikäli kuin VAT Actissa säädetään Talacren toimittaman tyyppisten
asuntovaunujen osalta vapautuksesta, johon liittyy maksetun veron palauttaminen, edellä mainitut edellytykset täyttyvät. Asiassa
on nimenomaisesti myönnetty, että nollaverokanta oli voimassa 1.1.1991 ja että se otettiin käyttöön sosiaalista etua koskevista
syistä.
20     Niin ikään on selvää, että VAT Actissa nimenomaisesti säädetään, että tietyt asuntovaunujen yhteydessä toimitetuista tavaroista
eivät kuulu sellaisen vapautuksen piiriin, johon liittyy maksetun veron palauttaminen. Tämän johdosta kuudennen direktiivin
28 artiklan 2 kohdan a alakohdassa mainitut edellytykset – ja erityisesti edellytys, jonka mukaan ainoastaan 1.1.1991 sovelletut
vapautukset voidaan pitää voimassa – eivät täyty mainittujen tavaroiden osalta.
21     Täten näihin tavaroihin sovellettavalla vapautuksella, johon liittyy maksetun veron palauttaminen, laajennettaisiin itse asuntovaunujen
luovuttamista varten säädetyn vapautuksen soveltamisalaa. Tämän seurauksena tavarat, joiden on kansallisessa lainsäädännössä
nimenomaisesti säädetty jäävän vapautuksen ulkopuolelle, olisi kuitenkin vapautettu kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdan
a alakohdan nojalla.
22     On todettava, että kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdan a alakohdan tämänsisältöinen tulkinta olisi vastoin mainitun
säännöksen sanamuotoa ja päämäärää, joiden mukaan kyseisessä säännöksessä säädetyn poikkeuksen ulottuvuus rajoittuu siihen,
mitä kansallisessa lainsäädännössä nimenomaisesti säädettiin 1.1.1991. Kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 15
ja 16 kohdassa, kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdan a alakohtaa voidaan pitää stand-still-lausekkeena, jolla pyrittiin
estämään sosiaalisia ongelmatilanteita, joita saattoi aiheutua sellaisten etujen kumoamisesta, joista säädettiin kansallisessa
lainsäädännössä mutta jotka eivät sisältyneet kuudenteen direktiiviin. Tämän päämäärän valossa arvioituna 1.1.1991 voimassa
olleiden kansallisten säädösten sisältö on ratkaiseva määritettäessä niiden liiketoimien laajuutta, joiden osalta kuudennessa
direktiivissä sallitaan vapautuksen voimassapitäminen siirtymäkauden ajan.
23     Lisäksi kuten yhteisöjen tuomioistuin on useaan otteeseen todennut, kuudennen direktiivin säännöksiä, joissa säädetään poikkeuksista
pääperiaatteeseen, jonka mukaan arvonlisäveroa peritään jokaisesta verovelvollisen vastikkeellisesti suorittamasta tavaroiden
luovutuksesta tai palvelusta, on tulkittava suppeasti (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C-308/96 ja C-94/97, Madgett ja Baldwin,
tuomio 22.10.1998, Kok. 1998, s. I-6229, 34 kohta; asia C-384/01, komissio v. Ranska, tuomio 8.5.2003, Kok. 2003, s. I-4395,
28 kohta; yhdistetyt asiat C-394/04 ja C-395/04, Ygeia, tuomio 1.12.2005, 15 ja 16 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa
ja asia C-280/04, Jyske Finans, tuomio 8.12.2005, 21 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Samasta syystä myöskään
kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja vapautuksia, joihin liittyy maksetun veron palauttaminen,
ei voida ulottaa tavaroihin, jotka 1.1.1991 olivat kansallisen lainsäädännön nojalla kyseisen vapautuksen ulkopuolella.
24     Sillä seikalla, että asuntovaunun ja sen sisustuksen luovutus voidaan katsoa yhdeksi luovutukseksi, ei voida horjuttaa tätä
päätelmää. Yhden luovutuksen verotusta koskeva oikeuskäytäntö, johon Talacre on vedonnut ja joka mainitaan tämän tuomion 15
kohdassa, ei koske kuudennen direktiivin 28 artiklassa tarkoitettuja vapautuksia, joihin liittyy maksetun veron palauttaminen.
Vaikka mainitusta oikeuskäytännöstä kyllä ilmenee, että yhteen luovutukseen sovelletaan lähtökohtaisesti yhtä ainoaa arvonlisäverokantaa,
siinä ei kuitenkaan kielletä kyseisen luovutuksen eri osatekijöiden verottamista erikseen, silloin kun ainoastaan tällainen
verotus täyttää edellytykset, joiden täyttymistä kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdan a alakohdassa vaaditaan, jotta
vapautusta, johon liittyy maksetun veron palauttaminen, voidaan soveltaa.
25     Tältä osin – kuten julkisasiamies perustellusti toteaa ratkaisuehdotuksensa 38–40 kohdassa edellä mainitussa asiassa CCP annetun
tuomion 27 kohtaan viitaten – ei ole olemassa ehdotonta sääntöä, jonka mukaisesti liiketoimen laajuus määritellään arvonlisäveron
kannalta arvioituna ja täten liiketoimen laajuuden määrittelemisessä on otettava huomioon kaikki olosuhteet ja myös erityinen
oikeudellinen asiayhteys. Kun otetaan huomioon kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdan a alakohdan sanamuoto ja päämäärä,
sellaisina kuin ne on edellä esitetty, mainitun artiklan nojalla sallittua kansallista vapautusta voidaan soveltaa ainoastaan
sillä edellytyksellä, että se oli voimassa 1.1.1991 ja että se on kyseisen jäsenvaltion mukaan tarpeen sosiaalista etua koskevista
syistä ja koituu kuluttajien hyväksi. Nyt esillä olevassa asiassa Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
on katsonut, että ainoastaan itse asuntovaunujen luovutukseen oli syytä säätää sovellettavaksi nollaverokantaa. Se ei ole
pitänyt perusteltuna soveltaa mainittua verokantaa myös kyseisten asuntovaunujen sisustuksen luovutukseen.
26     Lopuksi on todettava, että mistään ei voida päätellä, että varusteltujen asuntovaunujen luovutuksen eri osatekijöiden verottaminen
erikseen aiheuttaisi ylitsepääsemättömiä vaikeuksia, jotka voisivat vaikuttaa arvonlisäverojärjestelmän asianmukaiseen toimintaan
(ks. analogisesti asia C-63/04, Centralan Property, tuomio 15.12.2005, 79 ja 80 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
27     Edellä esitetyillä perusteilla esitettyyn kysymykseen on vastattava siten, että se seikka, että tietyt tavarat luovutetaan
yhtenä luovutuksena, joka sisältää yhtäältä pääasiallisen tavaran, jonka osalta jäsenvaltion lainsäädännössä on säädetty sellaisesta
kuudennen direktiivin 28 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesta vapautuksesta, johon liittyy maksetun veron palauttaminen,
ja toisaalta tavaroita, joiden on mainitussa lainsäädännössä säädetty jäävän kyseisen vapautuksen soveltamisalan ulkopuolelle,
ei estä kyseessä olevaa jäsenvaltiota perimästä yleisen verokannan mukaista arvonlisäveroa vapautuksen soveltamisalan ulkopuolelle
kuuluvien tavaroiden luovutuksesta.

Oikeudenkäyntikulut
28     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Se seikka, että tietyt tavarat luovutetaan yhtenä luovutuksena, joka sisältää yhtäältä pääasiallisen tavaran, jonka osalta
jäsenvaltion lainsäädännössä on säädetty sellaisesta jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta − yhteinen
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste − 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin
77/388/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna yhteisen arvonlisäverojärjestelmän täydentämisestä ja direktiivin 77/388/ETY
muuttamisesta 19 päivänä lokakuuta 1992 annetulla neuvoston direktiivillä 92/77/ETY (ALV-kantojen lähentäminen), 28 artiklan
2 kohdan a alakohdan mukaisesta vapautuksesta, johon liittyy maksetun veron palauttaminen, ja toisaalta tavaroita, joiden
on mainitussa lainsäädännössä säädetty jäävän kyseisen vapautuksen soveltamisalan ulkopuolelle, ei estä kyseessä olevaa jäsenvaltiota
perimästä yleisen verokannan mukaista arvonlisäveroa vapautuksen soveltamisalan ulkopuolelle kuuluvien tavaroiden luovutuksesta.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.