CELEX: 62007TJ0089
Contracte de achiziții publice de servicii
Procedură comunitară de cerere de ofertă
Transportul membrilor Parlamentului European cu autoturisme și microbuze cu șofer pe durata sesiunilor de la Strasbourg
Respingerea ofertei unui ofertant
Obligația de motivare
Refuzul comunicării prețului propus de ofertantul selectat
Acțiune în despăgubiri

Cadrul juridic
Atribuirea contractelor de achiziții publice de servicii de către Parlamentul European este reglementată de dispozițiile titlului V din partea I a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (
JO L 248, p. 1
, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198, denumit în continuare „Regulamentul financiar”), precum și de dispozițiile titlului V din partea I a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului financiar (
JO L 357, p. 1
, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 3, denumit în continuare „Normele de aplicare”). Aceste prevederi se inspiră din directivele comunitare în materie, în special, în ceea ce privește contractele de achiziții de servicii, din Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (
JO L 209, p. 1
, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50), astfel cum a fost modificată în special prin Directiva 97/52/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 1997 (
JO L 328, p. 1
), în prezent abrogată și înlocuită de Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (
JO L 134, p. 114
, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).
Potrivit articolului 100 alineatul (2) din Regulamentul financiar:
„Autoritatea contractantă notifică tuturor candidaților sau ofertanților ale căror candidaturi sau oferte au fost respinse motivele pe care s-a întemeiat această decizie și comunică tuturor ofertanților ale căror oferte sunt admisibile și care au depus o cerere scrisă caracteristicile și avantajele relative ale ofertei reținute, precum și numele ofertantului căruia îi este atribuit contractul.
Cu toate acestea, se impune a nu divulga anumite detalii în cazul în care dezvăluirea acestora ar împiedica aplicarea legii, ar fi contrară interesului public sau ar dăuna intereselor legitime de afaceri ale întreprinderilor publice sau private sau ar putea denatura concurența loială între întreprinderi.”
Articolul 149 alineatul (3) din Normele de aplicare, în versiunea aplicabilă faptelor în cauză, prevede:
„În cazul contractelor atribuite de instituțiile comunitare în contul propriu, în conformitate cu articolul 105 din Regulamentul financiar, autoritatea contractantă îi informează pe toți ofertanții sau candidații necâștigători, în mod simultan și individual, cât mai curând posibil după decizia de atribuire și cel târziu în cursul săptămânii următoare, prin poștă și fax sau e-mail, cu privire la neacceptarea cererii sau ofertei lor; în fiecare caz se specifică motivele pentru care oferta sau cererea nu a fost acceptată.
În același timp cu informarea candidaților sau ofertanților necâștigători cu privire la neacceptarea ofertelor sau cererilor lor, autoritatea contractantă informează și ofertantul câștigător cu privire la decizia de atribuire, precizând că decizia comunicată nu constituie un angajament din partea autorității contractante.
Ofertanții sau candidații necâștigători pot solicita în scris, prin poștă, fax sau e-mail, informații suplimentare cu privire la motivele respingerii, iar toți ofertanții care au prezentat o ofertă admisibilă pot obține informații despre caracteristicile și avantajele relative ale ofertei acceptate și numele ofertantului câștigător, fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 100 alineatul (2) al doilea paragraf din regulamentul financiar. Autoritatea contractantă răspunde în termen de cel mult cincisprezece zile calendaristice de la data primirii solicitării […]”
Situația de fapt
Reclamanta, VIP Car Solutions SARL, este o societate care închiriază autoturisme de lux cu șoferi.
Printr-un anunț de participare publicat în Suplimentul la
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
din 16 septembrie 2006 (JO S 177), Parlamentul a lansat cererea de ofertă PE/2006/06/UTD/1 privind transportul membrilor Parlamentului European cu autoturisme și microbuze cu șofer pe durata sesiunilor de la Strasbourg (denumită în continuare „cererea de ofertă”).
Potrivit punctului IV.2.1 din cererea de ofertă, contractul trebuia să fie atribuit ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic, apreciată în funcție de următoarele criterii ponderate: prețul (55%), parcul de automobile pus la dispoziție (cantitativ și calitativ) (30%), măsuri aplicate sau proprii vehiculelor pentru îndeplinirea condițiilor legate de protecția mediului (7%), politica socială aplicată personalului (6%) și prezentarea ofertei (2%).
Data limită de primire a ofertelor sau a cererilor de participare a fost stabilită la 27 octombrie 2006. În termenul acordat au fost depuse trei oferte, printre care cea a reclamantei. La 6 noiembrie 2006, comisia de deschidere a plicurilor a declarat cele trei oferte conforme cu cererea de ofertă.
La 30 noiembrie 2006, comisia de evaluare a ofertelor (denumită în continuare „comisia de evaluare”) a propus atribuirea contractului de achiziții unui alt ofertant decât reclamanta, care obținuse un total de 566 de puncte, repartizate astfel: 290 de puncte pentru preț, 180 de puncte pentru parcul de automobile, 42 de puncte pentru măsurile legate de protecția mediului, 36 de puncte pentru politica socială și 18 puncte pentru prezentarea ofertei.
Reclamanta s-a clasat pe poziția a doua cu un total de 504 puncte, repartizate astfel: 343,5 de puncte pentru preț, 135 de puncte pentru parcul de automobile, 0 puncte pentru măsurile legate de protecția mediului, 18 puncte pentru politica socială și 8 puncte pentru prezentarea ofertei.
La 3 ianuarie 2007, Parlamentul a atribuit contractul ofertantului care fusese propus de comisia de evaluare (denumit în continuare „ofertantul selectat”).
La 9 ianuarie 2007, Parlamentul a adresat reclamantei un e-mail având următorul cuprins:
„Vă comunicăm alăturat scrisoarea referitoare la oferta dumneavoastră. Originalul acestei scrisori îl veți primi prin scrisoare recomandată. Vă rugăm să confirmați primirea acestui [e-mail].”
Prin această scrisoare nesemnată și nedatată, anexată la e-mail, Parlamentul a informat-o pe reclamantă cu privire la decizia de a nu selecta oferta acesteia în cadrul cererii de ofertă (denumită în continuare „decizia atacată”).
Decizia atacată prevede în special următoarele:
„Motivele care au stat la baza respingerii ofertei dumneavoastră sunt următoarele: oferta nu este cea mai avantajoasă din punct de vedere economic în raport cu criteriile de atribuire.
Vă informăm că puteți obține, fără a aduce atingere dreptului de a introduce o acțiune judecătorească, informații suplimentare referitoare la motivele respingerii ofertei dumneavoastră.
În baza unei solicitări scrise, veți putea obține caracteristicile și avantajele relative ale ofertei selectate, precum și numele ofertantului câștigător.
Cu toate acestea, se impune a nu divulga anumite detalii în cazul în care dezvăluirea acestora ar împiedica aplicarea legii, ar fi contrară interesului public sau ar dăuna intereselor legitime de afaceri ale întreprinderilor publice sau private sau ar putea denatura concurența loială între întreprinderi. […]”
Printr-un e-mail din 10 ianuarie 2007, reclamanta a răspuns după cum urmează:
„Confirmăm primirea [e-mailului] dumneavoastră referitor la respingerea ofertei noastre. Cu toate acestea, astfel cum propuneți, am dori să obținem caracteristicile și avantajele relative ale ofertei selectate, precum și numele ofertantului câștigător. Astfel, având în vedere că oferta noastră nu este cea mai avantajoasă din punct de vedere economic, ne puteți comunica tariful orar propus de societatea selectată[?]”
Prin scrisoarea din 15 ianuarie 2007, reclamanta a solicitat din nou Parlamentului să i se comunice caracteristicile și avantajele relative ale ofertei selectate, numele ofertantului câștigător, precum și prețul propus de ofertantul selectat. Aceasta a subliniat că, la acea dată, nu primise încă originalul scrisorii recomandate care să ateste că oferta sa fusese respinsă.
Prin scrisoarea din 23 ianuarie 2007, Parlamentul, răspunzând e-mailului reclamantei din 10 ianuarie 2007 și făcând trimitere la articolul 100 alineatul (2) din Regulamentul financiar, a amintit criteriile de atribuire ponderate stabilite prin cererea de ofertă, iar apoi a indicat următoarele:
„Întrucât oferta selectată a obținut pentru ansamblul criteriilor menționate mai sus nota cea mai mare […] (566), aceasta s-a clasat pe prima poziție.
Vă informăm că, întrucât, în pofida unui preț ușor inferior, oferta dumneavoastră a obținut 504 puncte, aceasta s-a clasat pe poziția a doua.”
Prin această scrisoare, Parlamentul a comunicat reclamantei și numele ofertantului câștigător.
La 24 ianuarie 2007, Parlamentul a adresat reclamantei originalul scrisorii prin care o informează cu privire la decizia de a respinge oferta acesteia.
Prin e-mailul din 31 ianuarie 2007, Parlamentul a întrebat reclamanta dacă a primit această scrisoare. Printr-un e-mail din aceeași zi, reclamanta a răspuns că nu a primit scrisoarea.
Prin scrisoarea din 1 martie 2007, reclamanta, prin avocatul său, a subliniat că propusese un preț excepțional în cadrul cererii de ofertă și a solicitat comunicarea unei copii a ofertei prezentate de ofertantul selectat pentru a cunoaște prețul pe care îl propusese acesta.
Prin scrisoarea din 20 martie 2007 adresată avocatului reclamantei, Parlamentul, făcând trimitere la articolul 100 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul financiar, a respins această cerere adăugând următoarele:
„[…] [V]ă semnalăm că, în termen de 48 de zile de la semnarea contractului, în urma cererii de ofertă se va publica, în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
, un anunț de informare posterioară, în care se vor regăsi elementele esențiale, precum prețul plătit.
Luăm act de faptul că «clienții dumneavoastră știu că propuseseră un preț excepțional».
Suntem obligați, în orice caz, să vă amintim că prețul nu reprezenta unicul criteriu de atribuire. Criteriile calitative și funcționale au o importanță deosebită pentru o instituție ca a noastră și pot justifica un cost mai ridicat.
Aprecierea noastră «că […] în pofida unui preț ușor inferior» se referea tocmai la acest aspect al cererii de ofertă; dorim să arătăm în special că, deși oferta clienților dumneavoastră obținuse nota cea mai mare în ceea ce privește prețul, suma notelor, astfel cum a fost stabilită de comisia de evaluare și care ținea cont de ansamblul criteriilor enumerate în caietul de sarcini, nu le-a permis să obțină contractul. De fapt, astfel cum au fost deja informați, oferta lor totaliza 504 puncte, față de 566 de puncte pentru cea a câștigătorului.”
Prin scrisoarea din 23 martie 2007, reclamanta a arătat că, în condițiile în care criteriul referitor la preț avea o pondere de 55% în evaluarea ofertelor, atribuirea contractului unui alt ofertant decât ea era imposibilă și că refuzul de a comunica prețul propus de ofertantul selectat o împiedica să verifice condițiile de atribuire a contractului înainte de împlinirea termenului de sesizare a Tribunalului.
La 7 aprilie 2007, anunțul de atribuire a contractului a fost publicat în Suplimentul la Jurnalul Oficial (JO S 69). Acesta arată că prețul propus de ofertantul selectat era de 26 de euro pe oră în afara planificării și de 37,50 de euro pe oră conform planificării.
Procedura și concluziile părților
Prin cererea depusă la grefa Tribunalului la 23 martie 2007, reclamanta a introdus prezenta acțiune.
Întrucât un membru al camerei a fost împiedicat să judece, președintele Tribunalului a desemnat, în temeiul articolului 32 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, un alt judecător pentru a completa camera.
În baza raportului judecătorului raportor, Tribunalul (Camera a șasea) a decis deschiderea procedurii orale și, în cadrul măsurilor de organizare a procedurii prevăzute la articolul 64 din Regulamentul de procedură, a invitat părțile să prezinte înscrisuri. Părțile au dat curs acestei cereri în termenul acordat.
Pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările adresate de Tribunal au fost ascultate în ședința din 9 decembrie 2008.
În cererea sa, reclamanta solicită Tribunalului:
—
declararea acțiunii ca fiind admisibilă;
—
anularea deciziei atacate;
—
anularea tuturor actelor subsecvente deciziei atacate;
—
obligarea Parlamentului la plata a 500000 de euro cu titlu de daune interese;
—
obligarea Parlamentului la suportarea cheltuielilor neincluse în cheltuielile de judecată în limita sumei de 5000 de euro;
—
obligarea Parlamentului la plata cheltuielilor de judecată.
În replică, reclamanta solicită în plus Tribunalului:
—
obligarea Parlamentului să organizeze o procedură de cerere de ofertă legală.
În memoriul în apărare, Parlamentul solicită în plus Tribunalului:
—
respingerea acțiunii în anulare;
—
respingerea acțiunii în despăgubiri;
—
respingerea cererii de obligare a Parlamentului la suportarea cheltuielilor neincluse în cheltuielile de judecată în limita sumei de 5000 de euro;
—
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
În duplică, Parlamentul solicită Tribunalului:
—
respingerea cererii de a fi obligat să organizeze o procedură de cerere de ofertă legală.
Cu ocazia ședinței, răspunzând la o întrebare a Tribunalului, reclamanta și-a retras capătul de cerere prin care solicita obligarea Parlamentului la suportarea cheltuielilor neincluse în cheltuielile de judecată în limita sumei de 5000 de euro, fapt consemnat în procesul-verbal al ședinței.
În drept
Cu privire la cererea de anulare a deciziei atacate
Reclamanta invocă, în esență, două motive, întemeiate, pe de o parte, pe încălcarea obligației de motivare și, pe de altă parte, pe nelegalitatea refuzului de a comunica prețul propus de ofertantul selectat.
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare
— Argumentele părților
În cererea introductivă, reclamanta arată că, în cadrul cererii de ofertă, criteriul referitor la preț avea o pondere de 55%, așadar, mai mult de jumătate din ansamblul criteriilor de atribuire. Aceasta subliniază că propunea prețul cel mai scăzut, de 31,70 euro pe oră. Or, ea ar fi obținut 504 puncte față de 566 de puncte obținute de ofertantul selectat. Reclamanta arată că nu înțelege această diferență de puncte în condițiile în care ar prezenta cea mai bună ofertă în ceea ce privește prețul. Potrivit acesteia, matematic, contractul nu putea fi atribuit unui alt ofertant.
În replică, reclamanta subliniază că Parlamentul recunoaște că a comis o eroare în calcularea totalului punctelor sale, ceea ce demonstrează lipsa de seriozitate de care a dat dovadă comisia de evaluare.
În ceea ce privește criteriul referitor la parcul de automobile, reclamanta arată că Parlamentul a atribuit, în mod arbitrar, două treimi din notă aspectului cantitativ și numai o treime aspectului calitativ. Or, aceasta nu ar fi fost niciodată informată cu privire la repartizarea respectivă pe care o consideră nejustificată, proprietatea asupra vehiculelor nefiind mai importantă decât calitatea acestora. În condițiile în care toți ofertanții au obținut aceeași notă în ceea ce privește criteriul calității, diferența de puncte dintre reclamantă și ofertantul selectat ar fi trebuit să fie mai mică.
În ceea ce privește criteriul referitor la măsurile legate de protecția mediului, reclamanta consideră că este imposibil să nu fi obținut vreun punct. Astfel, asemenea ofertantului selectat, acesteia i s-ar aplica legislația franceză privind societățile de transport de lux, care ar impune vehicule aflate într-o stare excelentă din punct de vedere tehnic și controale anuale. Prin urmare, toate vehiculele sale ar fi recente și ar fi echipate cu filtre de particule. Diferența de 42 de puncte nu ar putea fi, așadar, justificată decât de simplul motiv că ofertantul semnase carta împotriva poluării a Primăriei Parisului.
În ceea ce privește criteriul referitor la politica socială, unul dintre cele două contracte pe durată nedeterminată ale ofertantului selectat ar fi de fapt un contract pe durată determinată pentru excedent de activitate sau chiar un contract de interimat. Astfel, respectivul contract s-ar intitula „Contract de muncă ocazională pe durată nedeterminată”, în condițiile în care acești doi termeni ar fi contradictorii. Pe de altă parte, contractele de muncă încheiate de reclamantă și de ofertantul selectat ar fi emise de camera sindicală națională a întreprinderilor de transport de lux. Prin urmare, diferența de puncte dintre cei doi ofertanți nu ar fi justificată în mod obiectiv.
În sfârșit, criteriul referitor la prezentarea ofertei ar privi forma ofertei, iar nu conținutul acesteia. Oferta prezentată de ofertantul selectat nu ar putea, așadar, să fie „în mod incontestabil superioară” în raport cu acest criteriu. În plus, reclamanta ar fi fost singura care și-a prezentat oferta sub forma unui DVD, în plus față de o prezentare în forma corespunzătoare. Or, aceasta ar fi obținut o notă mai mică decât ofertantul selectat.
În memoriul în apărare, Parlamentul subliniază că celelalte criterii de atribuire decât cel referitor la preț ar avea o pondere de 45% și că acestea puteau în consecință să influențeze rezultatul evaluării diferitelor oferte. Acesta afirmă că a acționat în mod obiectiv cu ocazia evaluării ofertelor.
În această privință, Parlamentul arată că fiecare criteriu a fost notat de comisia de evaluare cu o notă de la 1 la 10, nota obținută fiind apoi înmulțită cu procentajul aferent criteriului. În ceea ce privește cele două criterii principale, respectiv prețul și aspectul cantitativ al parcului de automobile, comisia de evaluare, pentru a fi obiectivă, ar fi decis să evalueze nota contractului în curs, neutră în raport cu contractul care urma să fie atribuit, și să înmulțească această primă notă obiectivă cu raportul între prestația contractantului precedent și cea oferită de fiecare dintre ofertanți.
Pentru nota referitoare la preț, comisia de evaluare ar fi apreciat astfel că prețul contractului în curs, de 33 de euro, ar trebui să fie considerat rezonabil și i-ar fi acordat nota 6. Întrucât prețurile propuse de reclamantă și ofertantul selectat erau de 31,70 euro și, respectiv, de 37,50 euro pe oră, ar fi fost obținute următoarele rezultate:
—
pentru reclamantă: 33: 31,70 x 6 x 55 = 343,5 puncte;
—
pentru ofertantul selectat: 33: 37,5 x 6 x 55 = 290,4 puncte.
În ceea ce privește criteriul referitor la parcul de automobile, comisia de evaluare ar fi apreciat că aspectul cantitativ era primordial și i-ar fi acordat două treimi din notă, respectiv 20 de puncte. Parcului de 60 de vehicule oferit de contractantul precedent i-ar fi fost acordată nota 6. Pentru reclamantă, comisia de evaluare ar luat în considerare un parc de 70 de vehicule (60 de autoturisme și 10 microbuze), iar pentru ofertantul selectat, un parc de 60 de vehicule. S-ar fi ținut de asemenea seama, pentru a face ofertele comparabile, de disponibilitatea directă a vehiculelor. În această privință, parcul de automobile al reclamantei ar fi fost afectat de un coeficient de 0,5 ca urmare a faptului că 67 din cele 70 de vehicule trebuiau să fie închiriate de la o altă societate. Această apreciere ar fi condus astfel la următoarele rezultate:
—
pentru reclamantă: 70: 60 x 6 x 0,5 x 20 = 70 de puncte;
—
pentru ofertantul selectat: 60: 60 x 6 x 1 x 20 = 120 de puncte.
În ceea ce privește criteriul calitativ al parcului de autovehicule, reclamanta și ofertantul selectat ar fi obținut amândoi nota 10, ceea ce duce, având în vedere ponderea atribuită acestui criteriu, la acordarea următoarelor puncte:
—
pentru reclamantă: 6 x 10 = 60 de puncte;
—
pentru ofertantul selectat: 6 x 10 = 60 de puncte.
Parlamentul recunoaște eroarea comisă de comisia de evaluare prin acordarea unui număr de 135 de puncte reclamantei pentru criteriul parcului de automobile. În realitate, cuantumul ar fi de 130 de puncte, ceea ce înseamnă că reclamanta ar fi obținut în total 499 de puncte, iar nu 504 puncte.
În ceea ce privește criteriul referitor la măsurile legate de protecția mediului, numai ofertantul selectat ar fi prezentat detalii, și anume că respectă carta împotriva poluării a Primăriei Parisului și că vehiculele sale, recente, erau echipate cu filtre de particule, ceea ce ar fi condus la acordarea următoarelor puncte:
—
pentru reclamantă: 0 x 7 = 0 puncte;
—
pentru ofertantul selectat: 6 x 7 = 42 de puncte.
În ceea ce privește criteriul politicii sociale, ofertantul selectat ar fi propus două tipuri de contracte de muncă pe durată nedeterminată, dintre care unul pentru personalul ocazional, în tip ce șoferii reclamantei ar beneficia numai de contracte de muncă pe durată determinată. Din aceasta Parlamentul deduce că, ținând cont de ponderea atribuită acestui criteriu, diferența dintre cele două oferte s-a materializat în acordarea următoarelor puncte:
—
pentru reclamantă: 3 x 6 = 18 puncte;
—
pentru ofertantul selectat: 6 x 6 = 36 de puncte.
În sfârșit, în ceea ce privește criteriul prezentării ofertei, cea a ofertantului selectat ar fi fost în mod incontestabil superioară, ceea ce, având în vedere ponderea atribuită acestui criteriu, ar fi condus la acordarea următoarelor puncte:
—
pentru reclamantă: 4 x 2 = 8 puncte;
—
pentru ofertantul selectat: 9 x 2 = 18 puncte.
Prin urmare, totalul punctelor acordate fiecărei oferte s-ar fi stabilit astfel:
—
pentru reclamantă: 343 + 70 + 60 + 0 + 18 + 8 = 499 de puncte;
—
pentru ofertantul selectat: 290 + 120 + 60 + 42 + 36 + 18 = 566 de puncte.
Parlamentul precizează că, după verificare, ordonatorul competent a constatat că parcul de automobile al ofertantului selectat ar fi fost de 70 de vehicule, ceea ce face ca acestuia să i se acorde, în realitate, un total de 586 de puncte.
Parlamentul a concluzionat că oferta ofertantului selectat prezenta avantaje calitative certe în raport cu cea a reclamantei, oferta acesteia din urmă fiind mai bună numai în ceea ce privește criteriul referitor la preț. În această privință, Parlamentul amintește că contractul trebuia să fie atribuit ofertantului care prezenta oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic. În condițiile în care nu era vorba despre o simplă atribuire, care ar fi condus la clasarea ofertanților exclusiv pe criteriul prețului, contractul nu putea fi acordat direct ofertei financiare celei mai scăzute.
În duplică, Parlamentul adaugă că reclamanta pare să confunde lipsa obiectivității cu puterea de apreciere a autorității contractante, în raport cu care controlul exercitat de Tribunal trebuie să se limiteze la verificarea lipsei unei erori vădite de apreciere.
În ceea ce privește criteriul referitor la parcul de automobile, Parlamentul, făcând trimitere la jurisprudența Curții, subliniază că o comisie de evaluare poate acorda o pondere specifică subcriteriilor unui criteriu de atribuire stabilite în prealabil, efectuând o repartizare, între acestea din urmă, a numărului de puncte prevăzut pentru acest criteriu de autoritatea contractantă cu ocazia întocmirii caietului de sarcini sau a anunțului de participare, cu condiția ca o astfel de decizie, în primul rând, să nu modifice criteriile de atribuire a contractului definite în caietul de sarcini sau în anunțul de participare, în al doilea rând, să nu conțină elemente care, în cazul în care ar fi fost cunoscute la momentul pregătirii ofertelor, ar fi putut influența această pregătire și, în al treilea rând, să nu fi fost adoptată în considerarea unor elemente susceptibile să aibă un efect discriminatoriu în privința unuia dintre ofertanți. Or, reclamanta nu ar demonstra că, în cauză, aceste criterii nu sunt îndeplinite.
În ceea ce privește criteriul referitor la măsurile legate de protecția mediului, Parlamentul arată că oferta reclamantei nu menționa în ce fel îndeplinea acest criteriu, ceea ce explică nota sa egală cu 0.
În sfârșit, în ceea ce privește ultimul criteriu de atribuire, Parlamentul susține că o prezentare sub forma unu DVD nu justifică prin ea însăși considerarea ofertei reclamantei ca fiind mai bine prezentată decât cea a ofertantului selectat. Elementul determinant ar fi caracterul atrăgător și convingător al ofertei, iar nu tipul suportului.
— Aprecierea Tribunalului
În prealabil, trebuie amintit că Parlamentul, asemenea celorlalte instituții, dispune de o largă putere de apreciere în ceea ce privește elementele care trebuie luate în considerare în vederea adoptării unei decizii de atribuire a unui contract în baza unei cereri de ofertă. Controlul jurisdicțional efectuat asupra exercitării acestei puteri de apreciere se limitează, prin urmare, la verificarea respectării normelor de procedură și a celor referitoare la motivare, precum și a exactității materiale a situației de fapt, a lipsei unei erori vădite de apreciere și a unui abuz de putere (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2002, Tideland Signal/Comisia, T-211/02, Rec., p. II-3781, punctul 33, și Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2008, Evropaïki Dynamiki/Comisia, T-465/04, nepublicată în Repertoriu, punctul 45).
Conform articolului 1 din caietul clauzelor administrative al cererii de ofertă, atribuirea contractului în cauză era supusă dispozițiilor Regulamentului financiar și ale Normelor de aplicare a acestuia.
Prin urmare, în ceea ce privește motivarea deciziei atacate, prin care a respins oferta reclamantei, Parlamentul trebuia, în speță, să aplice articolul 100 alineatul (2) din Regulamentul financiar și articolul 149 alineatul (3) din Normele de aplicare.
Din aceste articole, precum și din jurisprudența Tribunalului rezultă că Parlamentul își îndeplinește obligația de motivare dacă se limitează, mai întâi, să comunice imediat fiecărui ofertant respins motivele respingerii ofertei sale și pune, apoi, la dispoziția ofertanților care au prezentat o ofertă admisibilă și care solicită în mod expres caracteristicile și avantajele relative ale ofertei selectate, precum și numele câștigătorului, într-un termen de 15 zile calendaristice de la primirea solicitării scrise (a se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea din 10 septembrie 2008, Evropaïki Dynamiki/Comisia, T-465/04, punctul 56 de mai sus, punctul 47).
Acest mod de a proceda este conform cu finalitatea obligației de motivare înscrise la articolul 253 CE, potrivit căreia trebuie prezentat în mod clar și neechivoc raționamentul autorului actului, astfel încât, pe de o parte, să se dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate pentru a-și valorifica drepturile și, pe de altă parte, să permită instanței să își exercite controlul (Hotărârea Evropaïki Dynamiki/Comisia, T-465/04, punctul 56 de mai sus, punctul 48).
În plus, trebuie arătat că, atunci când, precum în prezenta cauză, o instituție a Comunității dispune de o largă putere de apreciere, respectarea garanțiilor conferite de ordinea juridică comunitară în cadrul procedurilor administrative are o importanță fundamentală. Printre aceste garanții se înscrie în special obligația instituției competente de a motiva în mod suficient propriile decizii. Numai astfel instanța comunitară poate să verifice dacă au fost întrunite elementele de fapt și de drept de care depinde exercitarea puterii de apreciere (Hotărârea Curții din 21 noiembrie 1991, Technische Universität München, C-269/90, Rec., p. I-5469, punctul 14, Hotărârea Tribunalului din 5 martie 2002, Le Canne/Comisia, T-241/00, Rec., p. II-1251, punctele 53 și 54, și Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2008, Evropaïki Dynamiki/Comisia, T-465/04, punctul 56 de mai sus, punctul 54).
Trebuie de asemenea amintit că cerința motivării trebuie apreciată în funcție de împrejurările cauzei, în special de conținutul actului, de natura motivelor invocate și de interesul de a primi explicații propriu destinatarului sau altor persoane vizate în mod direct și individual de acest act (Hotărârea Curții din 2 aprilie 1998, Comisia/Sytraval și Brink’s France, C-367/95 P, Rec., p. I-1719, punctul 63 și jurisprudența citată).
În sfârșit, obligația de motivare constituie o normă fundamentală de procedură, care trebuie distinsă de problema temeiniciei motivării, aceasta din urmă fiind o componentă a legalității pe fond a actului în litigiu (Hotărârea Curții din 22 martie 2001, Franța/Comisia, C-17/99, Rec., p. I-2481, punctul 35, și Hotãrârea Tribunalului din 12 noiembrie 2008, Evropaïki Dynamiki/Comisia, T-406/06, nepublicată în Repertoriu, punctul 47).
În această privință, trebuie avut în vedere că, în cererea introductivă, reclamanta invocă în esență încălcarea obligației de motivare întrucât aceasta nu ar fi în măsură să înțeleagă de ce, în condițiile în care a propus cel mai mic preț și acest criteriu avea o pondere de 55% în evaluarea ofertelor, nu a obținut contractul. Trebuie de asemenea arătat că, în memoriul în apărare, Parlamentul a interpretat argumentația reclamantei în sensul că aceasta i-ar imputa lipsa motivării deciziei atacate, prin care a refuzat să îi atribuie contractul acesteia din urmă.
În orice caz, potrivit unei jurisprudențe constante, motivarea unei decizii cauzatoare de prejudiciu trebuie să permită instanței comunitare să exercite controlul legalității și să ofere persoanei interesate informațiile necesare pentru a aprecia dacă decizia este întemeiată. Prin urmare, o lipsă sau o insuficiență a motivării, care împiedică acest control judecătoresc, constituie motive de ordine publică ce pot, și chiar trebuie, să fie invocate din oficiu de instanța comunitară (Hotărârea Curții din 20 februarie 1997, Comisia/Daffix, C-166/95 P, Rec., p. I-983, punctele 23 și 24, și Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2008, Evropaïki Dynamiki/Curtea de Justiție, T-272/06, nepublicată în Repertoriu, punctele 27 și 28 și jurisprudența citată).
Prin urmare, întrucât, în speță, reclamanta a depus o ofertă admisibilă în sensul articolului 149 alineatul (3) din Normele de aplicare, trebuie să fie examinată nu numai decizia atacată, ci și scrisoarea din 23 ianuarie 2007, adresată reclamantei ca răspuns la cererea expresă a acesteia de obținere a unor informații suplimentare cu privire la decizia de atribuire a contractului în cauză, pentru a stabili dacă Parlamentul a îndeplinit cerința motivării stabilită de Regulamentul financiar și de Normele de aplicare a acestuia.
Or, trebuie să se constate mai întâi că, în decizia atacată, Parlamentul s-a limitat, conform articolului 100 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul financiar, la enunțarea motivelor care justificau respingerea ofertei reclamantei. Acesta a arătat astfel că oferta reclamantei „nu era cea mai avantajoasă din punct de vedere economic în raport cu criteriile de atribuire”.
Ulterior, în scrisoarea din 23 ianuarie 2007, Parlamentul a arătat numai următoarele:
„Întrucât oferta selectată a obținut pentru ansamblul criteriilor menționate mai sus nota cea mai mare […] (566), aceasta s-a clasat pe prima poziție.
Vă informăm că, întrucât, în pofida unui preț ușor inferior, oferta dumneavoastră a obținut 504 puncte, aceasta s-a clasat pe poziția a doua.”
Prin urmare, deși a răspuns reclamantei în termenul stabilit de articolul 149 alineatul (3) din Normele de aplicare, Parlamentul nu a oferit reclamantei nicio informație cu privire la caracteristicile și avantajele relative ale ofertei selectate, cu excepția faptului că prețul pe care îl propunea reclamanta era ușor inferior, chiar dacă, potrivit Regulamentului financiar și Normelor de aplicare, era totuși obligat să facă acest lucru.
Un astfel de răspuns nu prezintă în mod clar și neechivoc raționamentul urmat de Parlament, astfel încât, pe de o parte, să se dea posibilitatea reclamantei să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate pentru a-și valorifica drepturile și, pe de altă parte, să permită instanței să își exercite controlul.
În plus, în circumstanțele cauzei, această informare era cu atât mai necesară, cu cât prețul propus de reclamantă era inferior celui propus de ofertantul selectat, iar criteriul referitor la preț avea o pondere de 55% în evaluarea totală a ofertelor. Reclamanta nu deținea astfel niciun element care să îi permită să înțeleagă de ce oferta sa nu fusese selectată în cadrul cererii de ofertă.
Trebuie adăugat că, la 20 martie 2007, Parlamentul a adresat o nouă scrisoare reclamantei, ca răspuns la scrisoarea acesteia din 1 martie 2007.
În această privință, din jurisprudență rezultă că, atunci când instituția în cauză trimite o scrisoare, în urma unei cereri de explicații suplimentare din partea reclamantului cu privire la o decizie înainte de introducerea unei acțiuni, însă ulterior datei stabilite de articolul 149 alineatul (3) din Normele de aplicare, această scrisoare poate fi de asemenea luată în considerare pentru a verifica dacă motivarea respectivă era suficientă. Astfel, obligația de motivare trebuie apreciată în funcție de informațiile de care reclamanta dispunea în momentul introducerii acțiunii, înțelegându-se totuși că instituția nu este autorizată să substituie motivării inițiale o motivare complet nouă (a se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2008, Evropaiki Dynamiki/Comisia, T-465/04, punctul 56 de mai sus, punctul 59).
Cu toate acestea, trebuie să se constate că scrisoarea din 20 martie 2007 nu conține informații referitoare la caracteristicile și avantajele relative ale ofertei selectate. Astfel, Parlamentul nu face decât să repete ceea ce indicase deja reclamantei prin scrisoarea din 23 ianuarie 2007.
În sfârșit, trebuie arătat că, în cadrul acțiunii judecătorești, Parlamentul a prezentat informații referitoare la motivarea deciziei atacate. Astfel, în memoriul în apărare, acesta detaliază punctele acordate reclamantei și ofertantului selectat pentru fiecare dintre criteriile de atribuire, precum și motivele care, în opinia sa, au justificat această notare.
Cu toate acestea, faptul că Parlamentul a prezentat motivele acestei decizii în cursul procesului nu compensează insuficiența motivării inițiale a deciziei atacate. Astfel, potrivit unei jurisprudențe constante, motivarea nu poate fi formulată pentru prima dată și a posteriori în fața instanței, cu excepția unor circumstanțe excepționale care, în lipsa vreunei urgențe, nu există în prezenta cauză (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 2 iulie 1992, Dansk Pelsdyravlerforening/Comisia, T-61/89, Rec., p. II-1931, punctul 131, și Hotărârea Tribunalului din 24 septembrie 2008, DC-Hadler Networks/Comisia, T-264/06, nepublicată în Repertoriu, punctul 34).
Din toate cele de mai sus rezultă că decizia prin care Parlamentul a refuzat să atribuie contractul reclamantei este viciat de o lipsă de motivare în raport cu articolul 100 alineatul (2) din Regulamentul financiar și cu articolul 149 alineatul (3) din Normele de aplicare.
În consecință, primul motiv trebuie admis.
Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe nelegalitatea refuzului de a comunica prețul propus de ofertantul selectat
— Argumentele părților
Reclamanta susține că refuzul de a comunica prețul propus de ofertantul selectat este nelegal. Mai întâi, prețul propus de ofertantul menționat nu ar intra în domeniul de aplicare al articolului 100 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul financiar. Astfel, divulgarea acestuia nu ar fi prejudiciabilă pentru ofertantul selectat. Apoi, într-un context de transparență, ar fi normal să se cunoască motivele exacte ale respingerii unei oferte în cadrul unui contract de o asemenea importanță.
Reclamanta subliniază, în plus, că prețul propus de ofertantul selectat ar trebui să fie publicat în Suplimentul la Jurnalul Oficial în termen de 48 de zile de la data semnării contractului. Prin urmare, comunicarea acestui preț nu ar putea să dăuneze intereselor legitime de afaceri ale ofertantului selectat sau să denatureze concurența loială.
Refuzul Parlamentului de a da curs cererii reclamantei ar avea de asemenea ca efect scurtarea termenului de introducere a unei acțiuni în fața Tribunalului.
Parlamentul răspunde că articolul 100 alineatul (2) din Regulamentul financiar nu implică o obligație absolută de a comunica prețul propus de ofertantul selectat. Astfel, „caracteristicile și avantajele relative ale ofertei selectate” ar consta mai degrabă într-o descriere comparativă a ofertelor. Prin urmare, autoritatea contractantă ar păstra o marjă de apreciere în ceea ce privește elementele pe care trebuie să le comunice ofertantului necâștigător.
Pe de altă parte, ar fi justificat să se considere că prețul face parte din elementele a căror comunicare ar dăuna intereselor legitime de afaceri ale unei întreprinderi, în sensul articolului 100 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul financiar. Această comunicare nu ar trebui, așadar, să aibă loc decât la finalizarea procedurii. Parlamentul admite totuși că prețul propus de ofertantul selectat era menționat în anunțul de atribuire a contractului publicat în Suplimentul la Jurnalul Oficial.
Pe de altă parte, refuzul de a comunica prețul propus de ofertantul selectat nu ar fi împiedicat-o pe reclamantă să introducă o acțiune în fața Tribunalului în termenul acordat.
În urma unei întrebări adresate de Tribunal cu ocazia ședinței, Parlamentul a dezvoltat argumentația sa precizând că, până la publicarea anunțului de atribuire, contractul ar mai fi putut să fie anulat ca urmare a unor contestații depuse înainte de semnarea contractului. Într-o astfel de situație, necomunicarea ar permite să se evite ca ceilalți ofertanți să cunoască acest element al ofertei ofertantului selectat, acesta din urmă putând, așadar, să reintroducă oferta în aceleași condiții.
— Aprecierea Tribunalului
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că Parlamentul, în urma cererii reclamantei din 10 ianuarie 2007 prin care se solicitau informații suplimentare, a indicat numai că prețul propus de ofertantul selectat era ușor mai mare decât al acesteia. Acest preț, de 26 de euro pe oră în afara planificării și de 37,50 de euro pe oră conform planificării, a fost făcut public prin anunțul de atribuire a contractului din 7 aprilie 2007.
Cu toate acestea, conform articolului 100 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul financiar, Parlamentul era obligat să comunice ofertantului necâștigător, la cererea scrisă a acestuia, caracteristicile și avantajele relative ale ofertei selectate.
În consecință, în urma cererii scrise a reclamantei, Parlamentul avea obligația de a-i comunica prețul propus de ofertantul selectat, care constituie una dintre caracteristici și unul dintre avantajele relative ale ofertei selectate, cu atât mai mult cu cât, în cauză, acest criteriu avea o pondere de 55% în evaluarea ofertelor.
Niciunul dintre argumentele prezentate de Parlament nu este de natură să infirme această constatare.
În primul rând, argumentul potrivit căruia autoritatea contractantă păstrează o marjă de apreciere nu justifică refuzul acesteia de a comunica ofertantului necâștigător care depune o cerere scrisă prețul propus de ofertantul selectat. În această privință, Parlamentul nu se poate limita să afirme că prețul nu face parte din caracteristicele și din avantajele relative ale ofertei unui ofertant în condițiile în care, astfel cum s-a arătat mai sus, acest criteriu avea în speță o pondere de 55% în evaluarea ofertelor.
În al doilea rând, potrivit articolului 100 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul financiar, se impune a nu divulga anumite detalii în cazul în care dezvăluirea acestora ar împiedica aplicarea legii, ar fi contrară interesului public sau ar dăuna intereselor legitime de afaceri ale întreprinderilor publice sau private sau ar putea denatura concurența loială între întreprinderi. Cu toate acestea, în memoriul în apărare, Parlamentul nu explică în ce fel comunicarea prețului propus de ofertantul selectat ar aduce atingere intereselor de afaceri ale acestuia și subliniază, de altfel, că acest preț a fost menționat în anunțul de atribuire a contractului.
În al treilea rând, argumentul conform căruia autoritatea contractantă poate decide, înainte de semnarea contractului, astfel cum îi permite de fapt articolul 101 din Regulamentul financiar, să renunțe la contract sau să anuleze procedura de atribuire nu putea să dispenseze Parlamentul, în împrejurările cauzei, de obligația de a comunica reclamantei prețul propus de ofertantul selectat. Astfel, admiterea unui asemenea argument ar echivala cu golirea de conținut a obligației de motivare prevăzute la articolul 100 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul financiar și la articolul 149 alineatul (3) din Normele de aplicare.
În aceste condiții, al doilea motiv trebuie admis.
Din cele de mai sus rezultă că decizia atacată trebuie anulată.
Cu privire la cererea de anulare a actelor subsecvente deciziei atacate
În al treilea capăt de cerere, reclamanta solicită Tribunalului anularea tuturor actelor subsecvente deciziei atacate.
În această privință, trebuie amintit că, în temeiul articolului 21 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție, aplicabil procedurii în fața Tribunalului în temeiul articolului 53 primul paragraf din acest statut, precum și al articolului 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură, orice cerere trebuie să indice obiectul litigiului și să cuprindă o expunere sumară a motivelor invocate. Aceste mențiuni trebuie să fie suficient de clare și de precise pentru a permite pârâtului să își pregătească apărarea, iar Tribunalului să își exercite controlul jurisdicțional. În vederea garantării securității juridice și a bunei administrări a justiției, este necesar ca elementele esențiale de fapt și de drept pe care se întemeiază o acțiune să rezulte, cel puțin în mod sumar, dar coerent și comprehensibil, din chiar textul cererii introductive (Ordonanța Tribunalului din 28 aprilie 1993, De Hoe/Comisia, T-85/92, Rec., p. II-523, punctul 20, și Ordonanța Tribunalului din 11 iulie 2005, Internationaler Hilfsfonds/Comisia, T-294/04, Rec., p. II-2719, punctul 23).
În speță, reclamanta nu precizează actele pe care le vizează prin al treilea capăt de cerere și nu prezintă niciun argument în susținerea cererii sale.
Prin urmare, al treilea capăt de cerere trebuie respins ca inadmisibil.
Cu privire la cererea de despăgubiri
Argumentele părților
În cerere, reclamanta solicită obligarea Parlamentului la plata sumei de 500000 de euro cu titlu de daune interese.
În replică, reclamanta arată că îndeplinea toate condițiile pentru a i se atribui contractul. Prin urmare, Parlamentul ar fi încălcat toate normele juridice care reglementează atribuirea contractului și cererea de despăgubiri a reclamantei ar fi admisibilă.
În ceea ce privește prejudiciul suferit, reclamanta susține că a fost afectată din punct de vedere economic ca urmare a necâștigării contractului. Aceasta nu ar fi putut să profite de avantajele la care avea dreptul.
Parlamentul susține că cererea de despăgubiri a reclamantei este inadmisibilă.
Aprecierea Tribunalului
Potrivit unei jurisprudențe constante, o cerere de reparare a prejudiciilor cauzate de o instituție comunitară trebuie să cuprindă elementele care să permită identificarea conduitei de care este acuzată instituția, a motivelor pentru care reclamantul consideră că există un raport de cauzalitate între această conduită și prejudiciul pe care pretinde că l-a suferit, precum și a caracterului și a întinderii prejudiciului (Hotărârea Tribunalului din 10 iulie 1997, Guérin automobiles/Comisia, T-38/96, Rec., p. II-1223, punctul 42, și Hotărârea Tribunalului din 3 februarie 2005, Chiquita Brands și alții/Comisia, T-19/01, Rec., p. II-315, punctul 65).
Or, în speță, trebuie să se constate că cererea de despăgubiri cuprinsă în cererea introductivă, care face numai obiectul unui capăt de cerere, este lipsită de cea mai elementară precizie.
Astfel, chiar dacă s-ar presupune că cererea cuprinde elementele care să permită identificarea conduitei de care este acuzat Parlamentul, aceasta nu conține niciun element cu privire la natura și caracterul prejudiciului pretins și nici cu privire la motivele pentru care reclamanta consideră că există un raport de cauzalitate între această conduită și acest prejudiciu.
În plus, și presupunând că ar fi avut dreptul să o facă, reclamanta nu a încercat în mod real să elimine aceste lacune în replică.
Rezultă că, în ceea ce privește cererea de despăgubiri, reclamanta nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură.
În aceste condiții, cererea de despăgubiri trebuie declarată inadmisibilă.
Cu privire la cererea de obligare a Parlamentului să organizeze o procedură de cerere de ofertă legală
În etapa replicii, reclamanta a solicitat Tribunalului să oblige Parlamentul să organizeze o procedură de cerere de ofertă legală.
Or, potrivit articolului 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură, reclamantul este obligat să definească obiectul litigiului și să prezinte concluziile sale în cererea introductivă. Deși articolul 48 alineatul (2) din același regulament permite, în anumite condiții, prezentarea de motive noi pe parcursul procesului, această dispoziție nu poate, în niciun caz, să fie interpretată în sensul că permite reclamantului să sesizeze Tribunalul cu concluzii noi și să modifice astfel obiectul litigiului (Hotărârea Tribunalului din 18 septembrie 1992, Asia Motor France și alții/Comisia, T-28/90, Rec., p. II-2285, punctul 43, și Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2001, T. Port/Consiliul, T-2/99, Rec., p. II-2093, punctul 34; a se vedea de asemenea, prin analogie, Hotărârea Curții din 25 septembrie 1979, Comisia/Franța, 232/78, Rec., p. 2729, punctul 3).
În consecință, capătul de cerere prin care se solicită Tribunalului să oblige Parlamentul să organizeze o procedură de cerere de ofertă trebuie respins ca inadmisibil.
Cu titlu suplimentar, trebuie amintit că, în cadrul unei acțiuni în anulare întemeiate pe articolul 230 CE, competența instanței comunitare este limitată la controlul legalității actului atacat și că, în temeiul unei jurisprudențe constante, Tribunalul nu poate, în exercitarea competențelor sale, să adreseze o somație instituțiilor comunitare (Hotărârea Curții din 8 iulie 1999, DSM/Comisia, C-5/93 P, Rec., p. I-4695, punctul 36, și Hotărârea Tribunalului din 24 februarie 2000, ADT Projekt/Comisia, T-145/98, Rec., p. II-387, punctul 83). În cazul anulării actului atacat, instituției în cauză îi revine obligația, în temeiul articolului 233 CE, de a lua măsurile necesare pentru executarea hotărârii de anulare (Hotărârea Tribunalului din 27 ianuarie 1998, Ladbroke Racing/Comisia, T-67/94, Rec., p. II-1, punctul 200, și Hotărârea din 10 septembrie 2008, Evropaïki Dynamiki/Comisia, T-465/04, punctul 56 de mai sus, punctul 35).
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Parlamentul a căzut în pretenții, se impune obligarea acestuia la plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor reclamantei.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a șasea)
declară și hotărăște:

1)
Anulează decizia prin care Parlamentul European a refuzat să atribuie VIP Car Solutions SARL contractul care face obiectul cererii de ofertă PE/2006/06/UTD/1.

2)
Respinge celelalte capete de cerere.

3)
Obligă Parlamentul la plata cheltuielilor de judecată.

Meij
Vadapalas
Moavero Milanesi
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 20 mai 2009.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.