CELEX: 61992TJ0013
Tjenestemænd -bedømmelser for sent indsat i den personlige aktsamling
erstatningssøgsmål

Faktiske omstaendigheder og sagens baggrund
1 Sagsoegeren, Andrew Macrae Moat, har siden 1974 vaeret tjenestemand i loenklasse A4 ved Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber. Hans bedoemmelser vedroerende aarene 1981-1983 og 1983-1985 indeholder rosende udtalelser om hans lederevner og anbefalinger af, at han forfremmes.
2 I det sidste halvaar af 1989 og i 1990 har sagsoegeren soegt fireogtyve ledige stillinger. Ingen af disse ansoegninger blev imoedekommet.
3 Den 19. oktober 1989 underskrev sagsoegeren sin bedoemmelse vedroerende perioden fra den 1. juli 1985 til den 30. juni 1987, som han havde modtaget tidligst den 12. oktober 1989. Den 24. juli 1990 underskrev han sin bedoemmelse for perioden fra den 1. juli 1987 til 30. juni 1989, som han havde modtaget tidligst den 19. juli 1990.
4 Den 9. august 1990 opdagede sagsoegeren, at hans bedoemmelser for perioden efter den 30. juni 1985 ikke var blevet indsat i hans personlige aktsamling. Ved skrivelse af 10. august 1990 underrettede han Kommissionens generalsekretaer herom og rejste spoergsmaal om gyldigheden af en raekke udnaevnelser, der var sket i mellemtiden.
5 I sit svar af 29. oktober 1990 indroemmede Kommissionens generalsekretaer, at der havde vaeret en forsinkelse i ajourfoeringen af dokumenterne i de personlige aktsamlinger, men at situationen var ved at blive forbedret. Han tilfoejede, at baade den generaldirektoer, som var ansvarlig for sagsoegerens bedoemmelser, og Det Raadgivende Forfremmelsesudvalg var i besiddelse af sagsoegerens curriculum vitae og til enhver tid havde vaeret i stand til at undersoege hans ansoegninger under sammenligning med de oevrige ansoegeres.
6 Ved skrivelse af 14. marts 1991 forelagde sagsoegeren en ansoegning i medfoer af artikel 90, stk. 1, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber. Ved en fejl blev denne ansoegning den 20. marts 1991 registreret som en klage, og ikke som en ansoegning. Sagsoegeren gjorde i denne ansoegning opmaerksom paa, at hans bedoemmelser ikke var blevet indsat i hans personlige aktsamling, og kraevede under henvisning til to domme afsagt af Retten den 24. januar 1991 (henholdsvis sag T-63/89 og sag T-27/90, Latham mod Kommissionen, Sml. II, s. 19 og s. 35), eksemplariske erstatningsbeloeb svarende til dem, Retten havde tilkendt i disse sager ° ifoelge sagsoegeren ° utvivlsomt for at tilskynde Kommissionen til at "bringe orden i eget hus". Han anfoerte, at han ikke tilsigtede annullation af de forskellige udnaevnelser, der var sket. Han sluttede med at afkraeve Kommissionen en erstatning paa 150 000 BFR i anledning af, at den ikke havde soerget for at ajourfoere hans personlige aktsamling som foreskrevet i vedtaegten og derfor ikke havde taget hans ansoegninger om forskellige stillinger under serioes overvejelse.
7 Den 19. juli 1991 indbragte sagsoegeren en klage i medfoer af vedtaegtens artikel 90, stk. 2, i anledning af den stiltiende afvisning af hans ansoegning af 14. marts 1991.
8 Kommissionen besvarede ikke hans klage af 19. juli 1991.
9 Den 9. oktober 1991 anlagde sagsoegeren sag til proevelse af den stiltiende afvisning af hans ansoegning af 14. marts 1991. Denne sag blev afvist ved Rettens kendelse af 22. maj 1992 (sag T-72/91, Moat mod Kommissionen, Sml. II, s. 1771) som anlagt for tidligt, idet sagsoegeren ikke havde afventet Kommissionens svar paa hans klage af 19. juli 1991. Sagsoegerens appel af denne kendelse blev forkastet ved Domstolens kendelse af 1. februar 1993 (sag C-318/92 P, Moat mod Kommissionen, Sml. I, s. 481).
Retsforhandlinger
10 Dette er baggrunden for, at sagsoegeren ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 17. februar 1992 har anlagt naervaerende sag for at opnaa erstatning for den skade, han mener at have lidt, fordi bedoemmelserne vedroerende ham er blevet for sent indsat i hans personlige aktsamling.
11 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
1) Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsoegeren medhold.
2) De retsakter, der er bebyrdende for sagsoegeren, annulleres.
3) Kommissionen tilpligtes at betale sagsoegeren et beloeb paa 150 000 BFR i erstatning for ikke at have ajourfoert hans personlige aktsamling i overensstemmelse med bestemmelserne i vedtaegten, og som foelge heraf ikke at have behandlet hans ansoegninger til forskellige stillinger serioest.
12 Under retsmoedet har sagsoegeren desuden nedlagt paastand om, at sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
13 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:
1) Der traeffes afgoerelse om formaliteten i henhold til procesreglementets artikel 114.
2) Sagen afvises.
3) Sagen erklaeres ugrundet og sagsoegerens paastande tages ikke til foelge.
4) Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende ret.
14 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
15 Den mundtlige forhandling fandt sted den 17. december 1992. Parternes befuldmaegtigede har afgivet indlaeg og har besvaret spoergsmaal fra Retten. Da der er enighed mellem parterne om, at sagsoegte skal fremlaegge et dokument, hvori er naevnt datoerne for, hvornaar ansoegningerne til de stillinger, som er omtalt i sagsoegerens replik, er blevet gennemgaaet af Det Raadgivende Forfremmelsesudvalg, samt datoerne for, hvornaar disse stillinger er blevet besat, har Retten givet sagsoegte frist til den 15. januar 1993 med hensyn til fremlaeggelse af dette dokument.
16 Ved afgoerelse af 18. februar 1993 har afdelingsformanden erklaeret den mundtlige forhandling for afsluttet.
Formaliteten
Parternes argumenter
17 Sagsoegte har anfoert, at sagen boer afvises med den begrundelse, at sagsoegeren kraever erstatning udelukkende paa grundlag af en paastaaet tjenstlig fejl fra administrationens side og uden at henvise til eksistensen af en konkret skade, uden naermere at angive, om det er en oekonomisk eller ikke-oekonomisk skade, og uden at fremlaegge oplysninger, som goer det muligt at vurdere skadens omfang. Desuden er det eneste, som sagsoegeren oensker at opnaa, en eksemplarisk erstatning, uden at der gives naermere oplysninger i den forbindelse.
18 Ifoelge sagsoegte er naervaerende sag forskellig fra den, der var anledningen til Rettens ovennaevnte dom i sagen Latham mod Kommissionen, hvori Retten tilkendte godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade, der skyldtes en tjenstlig fejl fra Kommissionens side, og ikke, som sagsoegeren haevder, "en eksemplarisk erstatning".
19 Sagsoegeren har svaret, at sagsoegtes argumenter til stoette for formalitetsindsigelsen ikke handler om, hvorvidt sagen kan antages til realitetsbehandling, men om selve sagens realitet.
Rettens bemaerkninger
20 Det bemaerkes for det foerste, at sagsoegeren i retsmoedet har frafaldet sine paastande om annullation af de bebyrdende retsakter.
21 Det foelger heraf, at naervaerende sag er en erstatningssag, hvis eneste genstand er en paastand om erstatning for en skade, sagsoegeren paastaar at have lidt som foelge af, at Kommissionen har begaaet en fejl ved ikke i tide at have indsat to bedoemmelser vedroerende sagsoegeren.
22 Det bemaerkes dels, at sagen er anlagt inden for den i vedtaegtens artikel 91, stk. 3, fastsatte tidsfrist, efter at der har fundet en forskriftsmaessig administrativ procedure sted, med henblik paa at anfaegte en undladelse, der kan betragtes som bebyrdende, dels, at Kommissionens argumenter, hvorefter sagsoegeren kun kraever en "eksemplarisk" erstatning og undlader en naermere angivelse af, hvori den paastaaede skade bestaar, angaar eksistensen af og beviset for den paaberaabte skade og som foelge heraf sagens realitet; disse argumenter skal derfor efterproeves sammen med behandlingen af realiteten.
23 Sagen kan derfor antages til realitetsbehandling.
Realiteten
Den tjenstlige fejl
Parternes argumenter
24 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen har tilsidesat vedtaegtens artikel 26 ved ikke at have ajourfoert en tjenestemands personlige aktsamling, dvs. undladt at indsaette hans bedoemmelse i hans personlige aktsamling, og saaledes har skadet den paagaeldende tjenestemand (jf. Rettens dom af 5.12.1990, sag T-82/89, Marcato mod Kommissionen, Sml. II, s. 735). Han har paapeget, at ifoelge Rettens faste praksis (jf. ovennaevnte dom i Latham-sagen) er bedoemmelsen et vigtigt dokument, naar der skal traeffes beslutninger vedroerende en tjenestemands karriere, og Kommissionen er forpligtet at sikre, at bedoemmelserne indsaettes i den personlige aktsamling inden for en rimelig frist.
25 Han har tilfoejet, at den manglende ajourfoering af en tjenestemands personlige aktsamling er en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 45, hvorefter bedoemmelserne skal undersoeges i forbindelse med overvejelser om forfremmelse.
26 Sagsoegeren har haevdet, at tilsidesaettelsen af disse bestemmelser i vedtaegten i den foreliggende sag er en tjenstlig fejl, som Kommissionen er ansvarlig for.
27 I replikken og under retsmoedet har sagsoegeren for at understrege, hvor alvorlig en fejl Kommissionen havde begaaet, paapeget, at der til forsinkelsen med udfaerdigelsen af hans bedoemmelser kunne laegges en forsinkelse med indsaettelsen i hans personlige aktsamling.
28 Sagsoegte har erkendt, at der har vaeret en forsinkelse paa henved et aar med hensyn til indsaettelsen af sagsoegerens bedoemmelse vedroerende perioden fra den 1. juli 1985 til den 30. juni 1987 og en forsinkelse paa tre maaneder med hensyn til indsaettelsen af bedoemmelsen vedroerende perioden fra den 1. juli 1987 til den 30. juni 1989, men har dog gjort gaeldende, at tilsidesaettelsen af vedtaegtens artikel 26 og 45 ikke i sig selv er nok til at give ret til oekonomisk kompensation.
29 Sagsoegte har endvidere gjort gaeldende, at sagsoegerens henvisning i replikken til forsinkelsen med udfaerdigelsen af hans bedoemmelser er et nyt anbringende, som i henhold til procesreglementets artikel 48, stk. 2, ikke kan admitteres.
Rettens bemaerkninger
30 Det bemaerkes indledningsvis, at sagen, for saa vidt som den er baseret paa forsinkelsen med udfaerdigelsen af sagsoegerens bedoemmelser og ikke paa, at bedoemmelserne er blevet for sent indsat i hans personlige aktsamling, er baseret paa et nyt anbringende, der foerst er blevet fremfoert i replikken, og uden at det stoettes paa retlige omstaendigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne. Det er bevist, at sagsoegeren havde kendskab til forsinkelsen med udarbejdelsen af bedoemmelserne, foer han indbragte sagen for Retten.
31 Dette anbringende er derfor et nyt anbringende i den i procesreglementets artikel 48, stk. 2, forudsatte betydning og boer foelgelig forkastes.
32 Parterne er enige om, at sagsoegerens bedoemmelser vedroerende perioden 1985-1987 og 1987-1989 er blevet indsat i hans personlige aktsamling med betydelig forsinkelse. Den foerste bedoemmelse, der blev udfaerdiget den 19. oktober 1989, blev foerst indsat i sagsoegerens personlige aktsamling den 29. oktober 1990, dvs. med en forsinkelse paa naesten et aar i forhold til de regler, som Kommissionen har paalagt sig selv. Den naeste bedoemmelse, der blev udfaerdiget den 24. juli 1990, blev indsat paa samme dato som den foregaaende bedoemmelse, dvs. med en forsinkelse paa naesten tre maaneder.
33 Det fremgaar imidlertid af Rettens faste praksis, at udarbejdes en tjenestemands bedoemmelse ikke inden for den i vedtaegten fastsatte frist, er der begaaet en tjenstlig fejl, saafremt tjenestemanden selv ikke paa nogen maade har bidraget til denne forsinkelse (jf. senest Rettens dom af 10.7.1992, sag T-68/91, Barbi mod Kommissionen, Sml. II, s. 2127, praemis 45). Retten finder, at det samme goer sig gaeldende, hvor der er tale om at indsaette en tjenestemands bedoemmelse i hans personlige aktsamling. Hvis en bedoemmelse udarbejdes, men i strid med artikel 26 i vedtaegten ikke indsaettes i en tjenestemands personlige aktsamling, gives der ikke de personer, der skal give anbefalinger eller traeffe afgoerelser om den paagaeldende tjenestemands karriere, mulighed for at tage dette vigtige element i vurderingen i betragtning, navnlig i forbindelse med anvendelse af vedtaegtens artikel 45.
34 Det foelger heraf, at Kommissionen, der har indsat sagsoegerens bedoemmelser for perioden 1985-1987 og perioden 1987-1989 i hans personlige aktsamling med betydelig forsinkelse, har begaaet en tjenstlig fejl, der kan paadrage den ansvar, saafremt det godtgoeres, at den har paafoert sagsoegeren en skade.
Skaden og eksistensen af en aarsagsforbindelse
Parternes argumenter
35 Sagsoegeren har anfoert, at den fejl, som han har paapeget, har paafoert ham en skade, eftersom det synes at vaere hoejst sandsynligt, at der er truffet mange beslutninger, som kan indvirke paa forloebet af hans karriere, uden at man har haft kendskab til de detaljerede, positive vurderinger, som hans foresatte har givet udtryk for i bedoemmelserne af ham. Sagsoegeren har med hensyn til dette haevdet, at han mellem den 1. september 1989 og den 30. oktober 1990 har ansoegt om 24 ledige stillinger. Han haevder, at den skade han har lidt som foelge heraf, er saerlig betydelig, fordi han har afventet forfremmelse i hvert fald siden 1981, og han har gentagne gange ytret oenske om overflytning. Dette har vaeret et stort psykisk pres for ham, hvilket bekraeftes af adskillige sygeerklaeringer. Dette pres blev endnu stoerre, da han i 1990 opdagede, at Kommissionen ikke havde indsat de to sidste bedoemmelser i hans personlige aktsamling.
36 Til spoergsmaalet, om den skade, som sagsoegeren haevder at have lidt, er af oekonomisk eller ikke-oekonomisk karakter, har sagsoegeren anfoert, at det er tilstraekkeligt at fastslaa, at der er tale om en skade, og at det er unoedvendigt naermere at bestemme, om den er oekonomisk eller ikke-oekonomisk.
37 Under retsmoedet forklarede sagsoegeren, at den skade, som han paastaar erstattet, bestaar i tabet af muligheder for at opnaa en overflyttelse eller en forfremmelse samt i den utilfredshed, han foelte, fordi han ikke var blevet overflyttet eller forfremmet til en anden stilling i den samme eller en hoejere loenklasse. Erstatningspaastanden tilsigter kun at daekke den ikke-oekonomiske skade i forbindelse med hans utilfredshed, og dette fremgaar ogsaa af erstatningskravets stoerrelse.
38 I retsmoedet anmodede sagsoegeren ogsaa Retten om at tage hensyn til hans alder ved fastsaettelsen af erstatningen, eftersom hans muligheder for at blive forfremmet eller overflyttet formindskedes aar for aar.
39 Sagsoegte har heroverfor anfoert, at sagsoegeren, selv om han henviser til en ikke-oekonomisk skade, i virkeligheden kraever erstatning for en oekonomisk skade, der bestaar i, at han ikke er blevet forfremmet. Selv om det maatte indroemmes, at den forsinkede indsaettelse af sagsoegerens bedoemmelser var en tjenstlig fejl, er der intet, som giver grundlag for at fastslaa, at sagsoegerens karriereudsigter er blevet skadet, og end mindre for at opgoere omfanget af en saadan skade. Derfor har sagsoegeren ikke godtgjort nogen klar aarsagsforbindelse mellem forsinkelsen med indsaettelsen af sagsoegerens bedoemmelser i hans personlige aktsamling og den omstaendighed, at han ikke er blevet forfremmet eller overflyttet. Ifoelge Rettens faste praksis er en saadan aarsagssammenhaeng imidlertid en noedvendig forudsaetning for et erstatningskrav (jf. ovennaevnte dom i Latham-sagen).
40 Med hensyn til den retspraksis, som sagsoegeren har henvist til til stoette for sit soegsmaal (jf. ovennaevnte domme i sag T-63/89 og sag T-27/90, Latham), har sagsoegte bemaerket, at de faktiske omstaendigheder, der laa til grund for disse to domme, var forskellige fra omstaendighederne i den foreliggende sag. For det foerste, fordi Retten i dette tilfaelde, skoent den faktisk tilkendte erstatning, gjorde det for at give godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade til en tjenestemand, som var bekymret og usikker med hensyn til sin fremtidige karriere, og for det andet var skaden i dette tilfaelde ikke opstaaet ved at tjenestemandens bedoemmelser var blevet for sent indsat i hans personlige aktsamling, men fordi der havde vaeret forsinkelser med udarbejdelsen af dem. Desuden androg forsinkelsen i ét tilfaelde mere end tre aar.
41 Sagsoegte har understreget, at bedoemmelserne var blevet udarbejdet forskriftsmaessigt, og at sagsoegeren, efter at han i august 1990 havde opdaget, at der havde vaeret forsinkelser med hensyn til indsaettelsen af bedoemmelserne, to maaneder senere fik meddelelse om, at hans personlige aktsamling var bragt i orden.
42 Sagsoegte har paapeget, at sagsoegeren hverken i sin forudgaaende administrative klage eller i sin staevning har anfoert, at han var plaget af bekymring, stress eller usikkerhed i denne tomaanedersperiode, og mener derfor, at der ikke kan betales erstatning for nogen ikke-oekonomisk skade.
43 Endelig har sagsoegte gjort gaeldende, at fravaeret af bedoemmelser i alle tilfaelde blev ophaevet af den omstaendighed, at de manglende bedoemmelser indeholdt de samme positive vurderinger af sagsoegeren som de tidligere bedoemmelser, som var korrekt indsat i den personlige aktsamling paa det tidspunkt, da hans ansoegninger til forskellige stillinger blev gennemgaaet. Sagsoegte har isaer paapeget, at det i afsnittet "generel vurdering" i bedoemmelsen omfattende perioden 1981-1983 er anfoert, at sagsoegeren i kraft af "sine evner og sit initiativ i hoej grad fortjener at blive forfremmet". Selv om denne anbefaling ikke var udtrykkeligt gentaget i den generelle vurdering for perioden 1983-1985, maa det antages, at det stadig staar ved magt, eftersom vurderingen var yderst positiv. Det er sagsoegtes opfattelse, at det samme goer sig gaeldende for bedoemmelserne vedroerende perioderne 1985-1987 og 1987-1989; i sidstnaevnte er anfoert, at sagsoegeren "har udtalte lederevner ...", hvilket kan forstaas som en bekraeftelse af den oprindelige anbefaling af, at han forfremmes.
Rettens bemaerkninger
44 Det fremgaar af samtlige sagsoegerens argumenter, at han til stoette for sin erstatningspaastand fastholder, at han har lidt en ikke-oekonomisk skade paa grund af, at hans chancer for at opnaa den forfremmelse eller forflyttelse, han havde soegt om, er blevet forringet af, at hans bedoemmelser for perioden fra den 1. juli 1985 til den 30. juni 1989 ikke fandtes i hans personlige aktsamling. Ifoelge fast retspraksis kan forsinkelser med udarbejdelsen af bedoemmelser i sig selv vaere til skade for tjenestemanden, alene fordi det kan paavirke hans karriere, at en saadan bedoemmelse ikke foreligger paa et tidspunkt, hvor der skal traeffes beslutninger vedroerende tjenestemanden (jf. Domstolens dom af 6.2.1986, forenede sager 173/82, 157/83 og 186/84, Castille mod Kommissionen, Sml. s. 497, praemis 36, og Rettens ovennaevnte dom i Latham-sagen, praemis 36).
45 I den foreliggende sag er det ubestridt, at i perioden mellem det tidspunkt, da sagsoegerens bedoemmelse for perioden 1985-1987 burde vaere indsat i hans personlige aktsamling, dvs. november 1989, og den dato, hvor det faktisk skete, nemlig den 29. november 1990, er 17 ansoegninger, som sagsoegeren indgav i henhold til forskellige stillingsopslag, blevet gennemgaaet enten af Det Raadgivende Forfremmelsesudvalg eller af en styrelsesgruppe. Af disse ansoegninger vedroerte de 11 opslag stillinger paa mellemlederplan. Det drejede sig om ansoegninger, der var indsendt i henhold til meddelelse om ledig stilling KOM/103/89, gennemgaaet af Det Raadgivende Forfremmelsesudvalg den 16. november 1989, KOM/201/89 og KOM/202/89, gennemgaaet den 21. december 1989, KOM/209/89 og KOM/15/90, gennemgaaet den 1. marts 1990, KOM/74/90, gennemgaaet den 4. juli 1990, KOM/83/90, KOM/84/90, KOM/85/90 og KOM/86/90, gennemgaaet den 19. juli 1990, samt tilbud om omplacering RED/K/2/90, fremsat som led i en omplaceringsprocedure, som blev gennemgaaet af en styrelsesgruppe den 21. maj 1990. Kommissionen har imidlertid under retsmoedet erkendt, at hverken Det Raadgivende Forfremmelsesudvalg eller den styrelsesgruppe, som havde faaet til opgave at gennemgaa ansoegningerne til disse stillinger, havde haft kendskab til sagsoegerens bedoemmelser for perioderne 1985-1987 og 1987-1989, da de gennemgik sagsoegerens ansoegninger.
46 Derfor var gennemgangen af de ansoegninger, som sagsoegeren havde indsendt i henhold til de forskellige meddelelser om ledig stilling, paavirket af, at de naevnte bedoemmelser ikke var indsat i hans personlige aktsamling.
47 Kommissionen kan ikke med foeje haevde, at det ikke havde nogen indvirkning paa sagsoegerens chancer for at blive forfremmet eller forflyttet, at disse bedoemmelser manglede i hans personlige aktsamling, eftersom de ikke tilfoejede noget til de fortrinlige bedoemmelser, som han allerede tidligere havde modtaget. Den sidste bedoemmelse, der var til raadighed (1983-1985), indeholdt, selv om der generelt var givet udtryk for en meget positiv vurdering, ikke desto mindre i afsnittet "evne til menneskelig kontakt", en vurdering, der ikke var helt saa god som den, der var indeholdt i en af de tidligere bedoemmelser (1979-1981). Derfor var den markante forbedring i baade de analytiske vurderinger (i saerdeleshed i ovennaevnte afsnit, "evne til menneskelig kontakt") og i de generelle vurderinger i sagsoegerens bedoemmelser for perioderne 1985-1987 og 1987-1989 saerlig vigtig og burde have indgaaet i overvejelserne, da sagsoegerens ansoegninger om forfremmelse eller forflyttelse blev droeftet. I denne forbindelse er det vigtigt at goere opmaerksom paa, at sagsoegeren i retsmoedet indroemmede, at selv om de manglende bedoemmelser blot bekraeftede vurderingerne i de tidligere bedoemmelser, kastede de unaegteligt en vis "glans" over dem.
48 Det foelger heraf, at forsinkelsen med indsaettelsen af sagsoegerens bedoemmelser faktisk kunne skade ham, eftersom hans karriere kunne vaere blevet paavirket af, at der manglede en saadan bedoemmelse paa et tidspunkt, hvor der blev truffet afgoerelser, der vedroerte ham. Eftersom Kommissionen ikke har kunnet godtgoere, at de personer, der har til opgave at traeffe saadanne afgoerelser, kunne have kendskab til oplysninger, der svarede til dem, der fandtes i disse bedoemmelser, og eftersom Kommissionen ikke har anfoert en saerlig omstaendighed, der kan begrunde en saadan forsinkelse ° en forsinkelse, som sagsoegeren ikke paa nogen maade har bidraget til ° maa det fastslaas, at Kommissionen har begaaet en tjenstlig fejl, der giver sagsoegeren ret til erstatning for den ikke-oekonomiske skade, han har lidt.
49 Ved vurderingen af denne ikke-oekonomiske skade maa der tages hensyn til, at sagsoegeren, der er 63 aar, kun vil vaere i stand til at deltage i overflyttelses- eller forfremmelsesprocedurer faa aar endnu. Under disse omstaendigheder finder Retten, som ansaetter den lidte skade efter ret og billighed, at tilkendelse af et beloeb paa 90 000 BFR udgoer en passende erstatning til sagsoegeren.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
50 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement baerer den tabende part omkostningerne, hvis der er nedlagt paastand herom. Kommissionen har tabt sagen, og sagsoegeren har under retsmoedet nedlagt paastand om, at Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne. Ifoelge Domstolens og Rettens praksis er den omstaendighed, at den part, der har vundet sagen, foerst har nedlagt paastand herom i retsmoedet, ikke er til hinder for, at paastanden tages til foelge (jf. Domstolens dom af 29.3.1979, sag 113/77, NTN Toyo Bearing Co. mod Kommissionen, Sml. s. 1185, og generaladvokat Warner' s forslag til afgoerelse, s. 1274, samt Rettens dom af 10.7.1990, sag T-64/89, Automec mod Kommissionen, Sml. II, s. 367). Kommissionen boer derfor doemmes til at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling)
1) Kommissionen betaler sagsoegeren 90 000 BFR i erstatning.
2) Kommissionen betaler samtlige sagens omkostninger.