CELEX: 62004CJ0453
Sijoittautumisvapaus
EY 43 ja EY 48 artikla
Toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen rajavastuuyhtiön sivuliike
Yhtiön toimialan merkitseminen kansalliseen kaupparekisteriin
Yhtiön toimialan kokonaisuudessaan tapahtuvasta julkaisemisesta aiheutuvien kulujen perusteella maksettavaa ennakkomaksua koskeva vaatimus
Yhteensoveltuvuus

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee EY 43 ja EY 48 artiklan tulkintaa.
2       Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa innoventif Limited (jäljempänä innoventif) on valittanut Amtsgericht Charlottenburgin
päätöksestä, jolla valittajan vaatimus sen Saksaan sijoittautuneen sivuliikkeen merkitsemisestä kansalliseen kaupparekisteriin
on hylätty sillä perusteella, että innoventif oli kieltäytynyt suorittamasta ennakkomaksua sellaisten ennakoitujen kulujen
perusteella, joita sen perustamiskirjassa mainitun toimialan julkaisemisesta aiheutuisi.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
3       Niiden takeiden yhteensovittamisesta samanveroisiksi, joita jäsenvaltioissa vaaditaan perustamissopimuksen 58 artiklan 2 kohdassa
tarkoitetuilta yhtiöiltä niiden jäsenten sekä ulkopuolisten etujen suojaamiseksi, 9 päivänä maaliskuuta 1968 annettua ensimmäistä
neuvoston direktiiviä 68/151/ETY (EYVL L 65, s. 8; jäljempänä ensimmäinen direktiivi) sovelletaan pääomayhtiöihin. Kyseisen
direktiivin tarkoituksena on suojata sellaisia ulkopuolisia henkilöitä, jotka toimivat tällaisten yhtiöiden kanssa, ja siinä
säädetään muun muassa asiakirjavihkosta, johon kootaan tiettyjä tietoja. Tällaista asiakirjavihkoa pidetään kunkin alueellisesti
toimivaltaiseen kaupparekisteriin merkityn yhtiön osalta.
4       Ensimmäisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että yhtiöt julkistavat ainakin seuraavat asiakirjat
ja tiedot:
a)       perustamiskirja sekä yhtiöjärjestys, jos se on erillisessä asiakirjassa.”
5       Ensimmäisen direktiivin 3 artiklan 2 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2. Kaikki asiakirjat ja tiedot, jotka on 2 artiklan mukaan julkistettava, on otettava asiakirjavihkoon tai merkittävä rekisteriin;
rekisterimerkintöjen perusteiden on aina ilmettävä asiakirjavihkosta.
– –
4. Edellä 2 kohdassa tarkoitetut asiakirjat ja tiedot on julkistettava julkaisemalla ne asianomaisen jäsenvaltion siihen tarkoitukseen
määräämässä kansallisessa virallisessa julkaisussa joko kokonaan tai otteina taikka viittauksina asiakirjavihkoon otettuun
tai rekisteriin merkittyyn asiakirjaan.”
6       Julkistamisvaatimuksista, jotka koskevat toisen valtion lainsäädännön alaisten, yhtiömuodoltaan tietynlaisten yhtiöiden jäsenvaltioon
avaamia sivuliikkeitä, 21 päivänä joulukuuta 1989 annettu yhdestoista neuvoston direktiivi 89/666/ETY (EYVL L 395, s. 36;
jäljempänä yhdestoista direktiivi) koskee pääomayhtiöiden sivuliikkeitä.
7       Yhdennentoista direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltion lainsäädännön alaisen yhtiön toiseen jäsenvaltioon avaamaa sivuliikettä koskevat asiakirjat ja tiedot on julkistettava,
jos yhtiöön sovelletaan [ensimmäistä] direktiiviä – – , noudattaen sen jäsenvaltion, jossa sivuliike on, lainsäädännössä säädettyä,
mainitun direktiivin 3 artiklan mukaista menettelyä.”
8       Yhdennentoista direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa säädetään sellaisia asiakirjoja ja tietoja koskevasta luettelosta, jotka
on julkistettava siinä jäsenvaltiossa, jossa sivuliike avataan. Saman artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan se jäsenvaltio,
jossa sivuliike on avattu, voi säätää ylimääräisistä julkistamista koskevista velvollisuuksista, jotka koskevat muun muassa
”[ensimmäisen] direktiivin – – 2 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohdan mukaisesti perustamiskirjaa ja yhtiöjärjestystä, jos
se on erillisessä asiakirjassa”.
9       Yhdennentoista direktiivin 4 artiklassa todetaan, että jäsenvaltio, jossa sivuliike on avattu, voi säätää, että 2 artiklan
2 kohdan b alakohdassa tarkoitetut asiakirjat on julkistettava jollakin muulla yhteisön virallisella kielellä ja että tällaisten
asiakirjojen käännökset on todistettava oikeiksi.

Kansallinen lainsäädäntö
10     Gesetz über die Kosten in Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeitin, joka on annettu 26.7.1957 (hakemuslainkäyttöasioissa
perittävistä maksuista annettu laki; BGBl. 1957 I, s. 960; jäljempänä KostO) 8 §:n, jonka otsikko on ”Ennakkomaksut”, 1 ja
2 momentissa säädetään seuraavaa:
”(1) Kun kyse on hakemuksesta toteutettavista toimista, kulujen maksamisesta vastaava henkilö on velvollinen suorittamaan
kulut kattavan ennakkomaksun. – –
(2) Hakemuksesta toteutettavien tointen toteuttamisen edellytyksenä on ennakkomaksun suorittaminen tai sitä koskevan vakuuden
asettaminen.”
11     KostO:n 14 §:n otsikko on ”Kulujen määräytyminen, riitauttamiset, muutoksenhaku”, ja siinä säädetään seuraavaa:
”(1) Kulut vahvistaa se tuomioistuin, jossa asia on tai on viimeksi ollut vireillä, vaikka ne olisivat aiheutuneet muussa
asiaa käsitelleessä tuomioistuimessa ­– – .
(2)      Maksuvelvollisen ja valtiokonttorin tekemät kulujen määräytymistä koskevat riitauttamiset ratkaisee kulut vahvistanut tuomioistuin.
(3)      Maksuvelvollinen ja valtiokonttori voivat hakea muutosta päätökseen, jolla riitauttaminen on ratkaistu, jos muutoksenhaun
kohteen arvo ylittää 200 euroa.”
12     Handelsgesetzbuch (kauppalaki; RGBl. 1897, s. 219), joka on annettu 10.5.1897 ja jota on viimeksi muutettu 15.12.2004 annetun
lain (BGBl. 2004 I, s. 3408; jäljempänä HGB) 1 §:llä, sisältää säännökset, jotka koskevat sivuliikkeiden merkitsemistä kaupparekisteriin.
13     Mainitun lain 13 b §:n otsikko on ”Kotimaisten rajavastuuyhtiöiden sivuliikkeet”, ja sen 2 ja 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”(2) Ilmoituksen sivuliikkeen perustamisesta tekevät liikkeenharjoittajat. Ilmoitukseen liitetään oikeaksi todistettu jäljennös
yhtiöjärjestyksestä – – .
(3) Kaupparekisteriin merkitseminen käsittää myös rajavastuuyhtiöistä annetun lain 10 §:n 1 ja 2 momentissa mainitut tiedot.”
14     Ulkomaisten rajavastuuyhtiöiden sivuliikkeiden osalta HGB:n 13 g §:n 2 ja 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”(2) Ilmoitukseen liitetään oikeaksi todistettu jäljennös yhtiöjärjestyksestä ja, jos yhtiöjärjestystä ei ole laadittu saksaksi,
sen oikeaksi todistettu saksankielinen käännös. – –
(3) Sivuliikkeen perustamisen merkitseminen käsittää myös rajavastuuyhtiöistä annetun lain 10 §:n 1 ja 2 momentissa mainitut
tiedot – – .”
15     Gesetz betreffend die Gesellschaften mit beschränkter Haftungin (rajavastuuyhtiöistä annettu laki; RGBl. 1892, s. 477) – joka
on annettu 20.4.1892 ja jota on viimeksi muutettu 9.12.2004 annetun lain (BGBl. 2004 I, s. 3214; jäljempänä GmbHG) 13 §:llä
– 10 §:n otsikko on ”Merkitseminen kaupparekisteriin”, ja sen 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Kaupparekisteri-ilmoitus sisältää yhtiön nimen ja kotipaikan, yhtiön toimialan – – ja tiedot liikkeenharjoittajien valtuuksista.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
16     innoventif, joka on Englannin oikeuden mukaan perustettu rajavastuuyhtiö ja jonka kotipaikka on Birmingham (Yhdistynyt kuningaskunta),
merkittiin Cardiffin (Yhdistynyt kuningaskunta) ”Companies Houseen” 1.4.2004. Mainitun yhtiön toimiala on määritelty tyhjentävästi
sen perustamiskirjan 3 kohdassa, jonka otsikko on ”The objects of which the Company is established are”. Kyseinen 3 kohta
sisältää 23 alakohtaa A:sta W:hen, ja se kattaa useita sivuja.
17     innoventif avasi 13.4.2004 Berliinissä sivuliikkeen ja haki Amtsgericht Charlottenburgissa sen merkitsemistä kaupparekisteriin.
18     Amtsgericht Charlottenburg asetti 23.4.2004 tekemällään päätöksellä haetun kaupparekisteriin merkitsemisen edellytykseksi
3 000 euron suuruisen kuluja koskevan ennakkomaksun suorittamisen. Se vahvisti kyseisen määrän sellaisten ennakoitujen kulujen
perusteella, joita aiheutuisi innoventifin perustamiskirjassa määritellyn toimialan julkaisemisesta, ja katsoi, että perustamiskirjan
3 kohdan A–W alakohdassa oleva kuvaus vastasi yhtiön toimialaa ja että kyseinen kuvaus oli näin ollen merkittävä kaupparekisteriin
kokonaisuudessaan.
19     innoventif, joka katsoi, että sen toimiala ilmeni pelkästään jo perustamiskirjan 3 kohdan A ja B alakohdasta, riitautti päätöksen
KostO:n 14 §:n 2 momentin mukaisesti Amtsgericht Charlottenburgissa.
20     Amtsgericht Charlottenburg hylkäsi riitauttamisen ja totesi, että pääasiassa vaaditun kaltaista, ennakoituihin kuluihin perustuvaa
ennakkomaksua vaaditaan silloin, kun on todennäköistä, ettei menettelyllisten kulujen maksamiseen velvollinen tiedosta sitä,
että sen maksettavaksi on tulossa huomattava määrä.
21     innoventif valitti asiassa KostO:n 14 §:n 3 momentin mukaisesti ennakkoratkaisupyynnön esittäneeseen tuomioistuimeen ja väitti,
että vaaditun ennakkomaksun suorittaminen oli yhdennentoista direktiivin vastaista ja että se loukkasi sijoittautumisvapauden
periaatetta.
22     Landgericht Berlinin mukaan ratkaisu siihen, voidaanko edellytykseksi sille, että innoventifin sivuliike merkitään kaupparekisteriin,
asettaa kansallisessa lainsäädännössä säädetyllä tavalla innoventifin toimialan julkaisemisesta aiheutuvien ennakoitujen kulujen
perusteella maksettavan ennakkomaksun suorittaminen, riippuu EY 43 ja EY 48 artiklan tulkinnasta.
23     Landgericht Berlin on päättänyt tässä tilanteessa lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan
ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko EY 43 ja EY 48 artiklan mukaisen yhtiöiden sijoittautumisvapauden kanssa yhteensopivaa se, että sellaisen pääomayhtiön,
jonka kotipaikka on [Yhdistyneessä kuningaskunnassa], Saksan liittotasavallassa avatun sivuliikkeen merkitseminen kaupparekisteriin
edellyttää sellaisen ennakkomaksun maksamista, joka määräytyy yhtiön toimialan, sellaisena kuin se on vahvistettu kyseisen
yhtiön perustamiskirjan merkityksellisissä kohdissa, julkaisemisesta aiheutuvien ennakoitujen kulujen mukaan?”

Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu

Tutkittavaksi ottaminen
24     Euroopan yhteisöjen komissio ja Espanjan hallitus nostavat esille kysymyksen siitä, voidaanko kyseinen ennakkoratkaisukysymys
ottaa tutkittavaksi.
25     Komissio katsoo, ettei kysymys välttämättä täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, koska kansallinen tuomioistuin ei ole
esittänyt syitä, jotka ovat johtaneet kysymyksen esittämiseen.
26     Tältä osin on muistettava, että yhteisöjen tuomioistuin on korostanut, että on tärkeää, että kansallinen tuomioistuin ilmoittaa
täsmällisesti ne syyt, joiden perusteella se on päättänyt pyytää yhteisön oikeuden tulkintaa ja päätynyt siihen, että ennakkoratkaisukysymyksen
esittäminen yhteisöjen tuomioistuimelle on tarpeellista. Yhteisöjen tuomioistuin on näin ollen katsonut, että on välttämätöntä,
että kansallinen tuomioistuin antaa edes vähäisen selostuksen niistä syistä, joiden perusteella se on valinnut ne yhteisön
oikeuden säännökset ja määräykset, joiden tulkintaa se pyytää, ja siitä, miten nämä oikeussäännöt ja pääasiassa sovellettava
kansallinen lainsäädäntö liittyvät toisiinsa (ks. mm. asia C‑190/02, Viacom, määräys 8.10.2002, Kok. 2002, s. I‑8287, 16 kohta
ja yhdistetyt asiat C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 ja C‑194/04, ABNA ym., tuomio 6.12.2005, 46 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
27     Kansallinen tuomioistuin on käsiteltävänä olevassa asiassa yhtäältä määrittänyt ne tosiseikat ja sen lainsäädännön, joita
sen esittämä kysymys koskee, ja toisaalta ilmoittanut tiivistetysti mutta riittävästi, että se syy, jonka perusteella se on
esittänyt ennakkoratkaisukysymyksen, on se, ettei se ole varma, voiko kansalliseen lainsäädäntöön sisältyvä vaatimus siitä,
että yhtiön, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa ja joka hakee sivuliikkeensä merkitsemistä kansalliseen kaupparekisteriin,
on suoritettava ennakkomaksu toimialan julkaisemisesta aiheutuvista ennakoiduista kuluista, rajoittaa kyseiselle yhtiölle
EY:n perustamissopimuksessa annetun sijoittautumisvapauden käyttämistä.
28     Espanjan hallituksen mukaan esitetty kysymys on jätettävä tutkimatta sen takia, että se koskee kansallisen oikeussäännön tulkintaa.
29     Tältä osin on korostettava, että yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta rajoittuu ainoastaan yhteisön oikeuden säännösten ja
määräysten tutkimiseen (asia C‑307/95, Max Mara, määräys 21.12.1995, Kok. 1995, s. I‑5083, 5 kohta). Kansallisen tuomioistuimen
asiana on arvioida kansallisten säännösten ulottuvuutta ja tapaa, jolla niitä on sovellettava (ks. asia C‑45/94, Ayuntamiento
de Ceuta, tuomio 7.12.1995, Kok. 1995, s. I‑4385, 26 kohta).
30     Käsiteltävänä olevan asian osalta on todettava, että vaikka kansallisella tuomioistuimella on yksinomainen toimivalta yhtäältä
määrittää, onko aiheellista vaatia KostO:n 8 §:ssä säädetyn kaltaisen, kuluihin perustuvan ennakkomaksun suorittamista, ja
toisaalta tarvittaessa laskea kyseisen ennakkomaksun määrä ja hylätä rekisterimerkintää koskeva hakemus, jos ennakkomaksua
ei suoriteta, kysymys siitä, voidaanko tällaista ennakkomaksua pitää sijoittautumisvapauteen kohdistuvana rajoituksena, kuuluu
yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan.
31     Tästä seuraa, että ennakkoratkaisukysymys voidaan ottaa tutkittavaksi.

Aineellinen kysymys
32     Kansallinen tuomioistuin pyrkii kysymyksellään selvittämään, onko EY 43 ja EY 48 artiklan kanssa ristiriidassa sellainen kansallinen
lainsäädäntö, jossa edellytykseksi sille, että toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen rajavastuuyhtiön sivuliike merkitään
kaupparekisteriin, asetetaan ennakkomaksun suorittaminen sellaisista ennakoiduista kuluista, joita aiheutuu kyseisen yhtiön
perustamiskirjassa määritellyn toimialan julkaisemisesta.
33     Ensinnäkin on todettava, että siinä jäsenvaltiossa, jossa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yhtiön sivuliike avataan,
täytettävä vaatimus siitä, että rajavastuuyhtiöiden, jotka hakevat sivuliikkeidensä merkitsemistä kaupparekisteriin, on julkaistava
toimialansa kokonaan, on yhdennentoista direktiivin mukainen.
34     Yhdennentoista direktiivin 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa nimittäin sallitaan nimenomaisesti se, että jäsenvaltiot vaativat
ulkomaisen yhtiön perustamiskirjan sekä yhtiöjärjestyksen, jos se on erillisessä asiakirjassa, julkaisemista silloin, kun
tällaisen yhtiön sivuliike merkitään kaupparekisteriin.
35     HGB:n 13 b §:n 3 momentissa ja 13 g §:n 3 momentissa, luettuina yhdessä yhtä lailla kotimaahan kuin ulkomaille sijoittautuneisiin
yhtiöihin sovellettavan GmbHG:n 10 §:n 1 momentin kanssa, vaaditaan ainoastaan sellaisten rajavastuuyhtiöiden toimialan julkaisemista,
jotka hakevat sivuliikkeen merkitsemistä kaupparekisteriin, eikä – mikä yhdennentoista direktiivin perusteella olisi myös
sallittua – kyseisten yhtiöiden perustamiskirjan julkaisemista kokonaisuudessaan.
36     Ensimmäisen direktiivin 3 artiklasta – johon yhdennentoista direktiivin 1 artiklan 1 kohdan mukaisesti on viitattava, kun
kyse on sivuliikkeistä – ilmenee lisäksi, että kaikki asiakirjat ja tiedot, jotka on julkistettava, julkistetaan jollakin
mainitussa 3 artiklassa mainitulla tavalla.
37     Asiassa on toiseksi kyse siitä, onko vaatimus sellaisen ennakkomaksun suorittamisesta, joka lasketaan koko toimialan julkaisemisen
perusteella, EY 43 ja EY 48 artiklan mukainen, ja tältä osin on tutkittava, merkitseekö tällainen vaatimus sijoittautumisvapauteen
kohdistuvaa rajoitusta silloin, kun sillä velvoitetaan toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan perustetun yhtiön sivuliike
noudattamaan sijoittautumisvaltion sääntöjä, jotka koskevat ennakkomaksun suorittamista ennakoiduista julkaisukuluista.
38     Tältä osin on todettava, että sellaista ennakkomaksua koskeva vaatimus, joka ainoastaan heijastaa yhdennentoista direktiivin
mukaisesta julkistamisesta aiheutuvia tosiasiallisia hallintokuluja, ei voi merkitä sijoittautumisvapauteen kohdistuvaa rajoitusta,
koska sillä ei kielletä eikä haitata kyseisen vapauden käyttämistä eikä tehdä sitä vähemmän houkuttelevaksi.
39     Lisäksi on todettava, ettei sellaisella lainsäädännöllä, jossa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa vaaditaan
ennakkomaksun suorittamista, aseteta muiden jäsenvaltioiden yhtiöitä tosiasiallisesti tai oikeudellisesti epäedullisempaan
asemaan kuin sijoittautumisvaltion yhtiöitä (ks. asia C‑70/95, Sodemare ym., tuomio 17.6.1997, Kok. 1997, s. I‑3395, 33 kohta).
40     Tästä seuraa, että vaatimus tällaisen ennakkomaksun suorittamisesta ennakoitujen julkaisukulujen perusteella ei merkitse sitä,
että rajoitettaisiin jäsenvaltioon sijoittautuneen rajavastuuyhtiön toiminnan harjoittamista toisessa jäsenvaltiossa siellä
perustettavan sivuliikkeen välityksellä.
41     Kansallisen tuomioistuimen asiana on toimialakuvauksen sisältävän tekstin pituuden perusteella varmistua siitä, että vaaditun
ennakkomaksun suuruus vastaa sellaisia ennakoituja kuluja, joita julkaiseminen asiaankuuluvassa julkaisussa aiheuttaa. Kyseisen
tuomioistuimen on tätä tehdessään otettava huomioon toimiala sellaisena kuin se määritellään sivuliikkeen kaupparekisteriin
merkitsemistä hakevan yhtiön perustamiskirjassa.
42     Tältä osin on täsmennettävä, ettei kansallinen tuomioistuin ole velvollinen tutkimaan, voidaanko sen jäsenvaltion lainsäädännön
nojalla, johon sivuliikkeensä kaupparekisteriin merkitsemistä hakeva yhtiö on sijoittautunut, katsoa, että toimiala on määritetty
kokonaisuudessaan jo pelkästään osassa sellaisia määräyksiä, jotka kuuluvat kyseisen yhtiön perustamiskirjan sanalla ”Toimiala”
otsikoituun kohtaan.
43     Esitettyyn kysymykseen on näin ollen vastattava, ettei EY 43 ja EY 48 artiklan kanssa ole ristiriidassa jäsenvaltion sellainen
lainsäädäntö, jossa edellytykseksi toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen rajavastuuyhtiön sivuliikkeen merkitsemiselle kaupparekisteriin
asetetaan sellaisen ennakkomaksun suorittaminen, joka perustuu sellaisiin ennakoituihin kuluihin, jotka aiheutuvat kyseisen
yhtiön perustamiskirjassa määritetyn toimialan julkaisemisesta.

Oikeudenkäyntikulut
44     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
EY 43 ja EY 48 artiklan kanssa ei ole ristiriidassa jäsenvaltion sellainen lainsäädäntö, jossa edellytykseksi toiseen jäsenvaltioon
sijoittautuneen rajavastuuyhtiön sivuliikkeen merkitsemiselle kaupparekisteriin asetetaan sellaisen ennakkomaksun suorittaminen,
joka perustuu sellaisiin ennakoituihin kuluihin, jotka aiheutuvat kyseisen yhtiön perustamiskirjassa määritetyn toimialan
julkaisemisesta.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.