CELEX: 62001CJ0042
A vállalkozások közötti összefonódások közösségi ellenőrzése
A 4064/89/EGK tanácsi rendelet 21. cikkének (3) bekezdése
Jogos érdekek tagállami védelme
A Bizottság hatásköre

A Bíróság Hivatalához 2001. február 1-jén benyújtott keresetlevelében a Portugál Köztársaság az EK 230. cikk első bekezdése
alapján a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló, 1989. december 21-i 4064/89/EGK tanácsi rendelet 21. cikke
alapján indult eljárásra vonatkozó, 2000. november 22-i C(2000) 3543 final-PT bizottsági határozat (COMP/M.2054. sz. – Secil/Holderbank/Cimpor
ügy) (a továbbiakban: a megtámadott határozat) megsemmisítése iránti keresetet terjesztett elő.

Jogszabályi háttér

Közösségi szabályozás
Az 1997. június 30-i 1310/97/EK tanácsi rendelettel (HL L 180., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 164.
o.) módosított, a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló, 1989. december 21-i 4064/89/EGK tanácsi rendelet
(HL L 395., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 31. o.; a továbbiakban: összefonódás-ellenőrzési rendelet)
4. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az e rendeletben megjelölt, közösségi léptékű összefonódásokat a Bizottságnál a megállapodás megkötését, vagy a nyilvános
ajánlat bejelentését, vagy ellenőrző részesedés megszerzését követő egy héten belül be kell jelenteni. Ez a hét az említett
események közül az első megtörténtével kezdődik.”
Az összefonódásokról szóló rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értemében a Bizottság a bejelentést annak kézhezvétele után
azonnal megvizsgálja.
Az összefonódás-ellenőrzési rendelet 10. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy egy hónapos határidő áll a Bizottság rendelkezésére
annak eldöntésére, hogy az összefonódás közös piaccal való összeegyeztethetősége vizsgálatára irányuló eljárást megindítja-e,
vagy sem. Ugyanezen cikk (3) bekezdése szerint a bejelentett összefonódást a közös piaccal összeegyeztethetetlennek kimondó
határozatot legkésőbb az eljárás megindításának napjától számított négy hónapon belül meg kell hozni.
Az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikke szerint:
„(1) A Bíróság felülvizsgálatát fenntartva kizárólag a Bizottság rendelkezik joghatósággal az e rendeletben előírt határozatok
meghozatalára.
(2) A tagállamok nem alkalmazhatják a piaci versenyre vonatkozó nemzeti jogszabályaikat közösségi léptékű összefonódásra.
[…]
(3) Az (1) és (2) bekezdéstől függetlenül a tagállamok az e rendeletben figyelembe vetteken kívüli egyéb jogos érdekeik védelmére
megfelelő intézkedéseket hozhatnak a közösségi jogrend általános elveivel és egyéb rendelkezéseivel összhangban.
A közbiztonságot, a média pluralitását és a prudenciális szabályokat az első albekezdés értelmezése szerinti jogos érdekeknek
kell tekinteni.
Az érintett tagállam köteles bármely egyéb közérdekről a Bizottságot tájékoztatni, és azt a közösségi jogrend általános elveivel
és egyéb rendelkezéseivel való összeegyeztethetőségének kiértékelése után a Bizottsággal ismertetni, mielőtt a fentiekben
említett intézkedések meghozatalára sor kerülhetne. A fent említett közlést követő egy hónapon belül a Bizottság az érintett
tagállamot tájékoztatja határozatáról. [Helyes fordítás: Az érintett tagállam köteles bármely egyéb közérdekről a Bizottságot
tájékoztatni; és a Bizottságnak a közösségi jogrend általános elveivel és egyéb rendelkezéseivel való összeegyeztethetőségének
kiértékelése után el kell azt ismernie, mielőtt a fentiekben említett intézkedések meghozatalára sor kerülhetne. A Bizottság
az említett tájékoztatástól számított egy hónapon belül közli határozatát az érintett tagállammal.] ”

A nemzeti szabályozás
A privatizáció jelen eljárásban releváns jogi szabályozását a portugál jogrendszerben a privatizációról szóló kerettörvényt
jelentő, 1990. április 5-i 11/90. sz. törvény (
Diário da República
I, A sorozat, 80. sz., 1990. április 5., 1664. o.) és a végrehajtására kibocsátott 1993. november 15-i 380/93. sz. törvényrendelet
(
Diário da República
I
,
A sorozat, 267. sz., 1993. november 15., 6362. o.) tartalmazza. A 380/93. sz. törvényrendelet olyan különleges eljárást vezet
be és szabályoz, amely lehetővé teszi az államnak a privatizáció alatt álló vállalkozások részvényesi szerkezete alakulásának
nyomon követését. A törvényrendelet 1. cikke értelmében a még nem teljesen privatizált vállalkozások jegyzett tőkéjéből 10%-nál
nagyobb szavazati jogot biztosító hányad megszerzése a pénzügyminiszter jóváhagyását igényli.

A jogvita alapját képező tényállás
2000. június 15-én a portugál jog szerinti Secil-Companhia Geral de Cal e Cimento SA társaság (a továbbiakban: Secil) 100%-os
ellenőrzése alatt álló, spanyol jog szerinti Secilpar SL társaság (a továbbiakban: Secilpar) a portugál jog szerinti Cimpor-Cimentos
de Portugal SGPS SA társaságra (a továbbiakban: Cimpor) vonatkozó nyilvános vételi ajánlatot tartalmazó előzetes hirdetményt
tett közzé. A Cimpor egy 1994 elején privatizált egykori állami vállalat, melyben a portugál állam – miután részesedését fokozatosan
eladta – az előzetes hirdetmény közzétételekor a részvények 12,7%-át birtokolta, melyből 10% elsőbbségi jogokat testesített
meg. Az előzetes hirdetmény jelezte, hogy a svájci jog szerinti Holderbank Financière Glaris, SA társaság (a továbbiakban:
Holderbank) a Secilparral és a Secillel együtt lép fel.
Az előzetes hirdetmény szerint a nyilvános vételi ajánlatra irányadó feltételek különösen a következők voltak:
–        az ajánlatnak az összes Cimpor-részvény legalább 67%-át birtokló részvényesek általi elfogadása,
–        a portugál államot Cimpor-részvényesként megillető elsőbbségi jogok megszűnése,
–        a szavazati jog gyakorlására a Cimpor alapszabályában előírt korlátozások megszüntetése.
2000. június 16-án, a 380/93. sz. törvényrendeletnek megfelelően a Secilpar és a Holderbank a portugál pénzügyminiszter jóváhagyását
kérte ahhoz, hogy az előzetes hirdetményben meghatározott kikötésekkel és az ott jelzett feltételek függvényében nyilvános
vételi ajánlat útján megszerezze a Cimpor jegyzett tőkéjének legfeljebb 100%-át elérő, szavazati jogot biztosító részesedést.
A kérelem utalt arra, hogy a nyilvános vételi ajánlat az első szakaszban a Cimpor-részvények 100%-ának a kifejezetten erre
a célra létrehozott Secilpar közvetítésével történő megszerzését irányozta elő. A második szakaszban a Secil és a Holderbank
úgy osztoznának a Cimpor eszközein, hogy annak eredményeként végül a Secil szerezné meg a Cimpor spanyolországi és egyiptomi
tevékenységét, valamint brazíliai tevékenységének egy részét, és a Holderbank szerezné meg a Cimpor portugáliai, marokkói,
tunéziai és mozambiki tevékenységét, valamint brazíliai tevékenységének másik részét.
2000. július 4-én érkezett a Bizottsághoz az összefonódási tervről szóló, az összefonódás-ellenőrzési rendelet 4. cikkének
megfelelően tett bejelentés, mely szerint a Holderbank és a Secil a 2000. június 15-én közzétett nyilvános vételi ajánlattal
– az említett rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében – megszerzik a Cimpor közös ellenőrzését (lásd az összefonódás
előzetes bejelentéséről szóló hirdetményt, HL C 198., 5. o., a továbbiakban: 2000. július 4‑i bejelentés).
2000. július 5-i határozatával a pénzügyminiszter elutasította a 2000. június 16-i kérelmet, és jelezte, hogy a portugál államnak
nem áll szándékában lemondani az őt Cimpor-részvényesként megillető elsőbbségi jogokról, és hogy ellenzi a szavazati jog gyakorlására
a Cimpor társasági szerződésében előírt korlátozások megszüntetését.
2000. július 7-i levelével, mellyel egy előző napi levélre válaszolt, a Secil tájékoztatta a
Comissão do Mercado de Valores Mobiliários
t (Tőkepiaci Bizottság, a továbbiakban: CMVM) a nyilvános vételi ajánlattal kapcsolatos szándékairól. Ugyanazon a napon a
Secilpar és a Holderbank – a 380/93. sz. törvényrendeletnek megfelelően – a Cimpor-részvények több mint 10%-nak főleg piaci
megszerzése végett újabb kérelmet nyújtott be a pénzügyminiszterhez. Ebben a kérelemben lemondtak arról, hogy a nyilvános
vételi ajánlatot a portugál államot Cimpor-részvényesként megillető elsőbbségi jogok megszüntetésétől tegyék függővé.
2000. július 20-án a Bizottság – mivel úgy vélte, hogy a 2000. július 4-i bejelentés hiányos volt – 2000. augusztus 28-ig
terjedő határidőt szabott a feleknek a bejelentés kiegészítésére. A felek kérelmére e határidőt 2000. szeptember 15-ig meghosszabbították.
Mivel a felek kért információkat mégsem közölték a Bizottsággal, ez utóbbi felfüggesztette az összefonódás vizsgálatát.
2000. augusztus 11-i határozatával a pénzügyminiszter egyfelől jelezte, hogy a Cimpor közgyűlése elvetette a szavazati jog
gyakorlása korlátozásának megszüntetésére irányuló javaslatot, így a nyilvános vételi ajánlat hatályát vesztettnek tűnik.
Másfelől ismételten elutasította a Secilpar és a Holderbank kérését, kifejtve, hogy a felek célkitűzései általában véve ellentétben
állnak a reprivatizációs célkitűzésekkel. A 2000. augusztus 11-i határozat rögzítette, hogy az elutasítás indokai a következők:
i) a részesedésszerzés a Cimpornak a portugál tőkepiacról való kivonásával járt volna; ii) a kérelmezők ipari terve összeegyeztethetetlen
a portugál kormánynak az ágazat szerkezetátalakítására vonatkozó stratégiájával; iii) a részesedésszerzés gátolta volna a
portugál állam Cimporban fennálló részesedésének kedvező gazdasági és pénzügyi feltételek mellett történő megszüntetését,
valamint iv) a részesedésszerzés az egyenlő bánásmód elvének a Cimpor privatizációs folyamatának utolsó szakaszában történő
megsértésével járt volna.
Szintén 2000. augusztus 11-én a Secilpar – a portugál hatóságok által megfogalmazott aggályokra válaszul – bizonyos, a Cimpor-részvényekre
vonatkozó nyilvános vételi ajánlatot tartalmazó előzetes hirdetményben eszközölt módosításokat közölt a CMVM-mel.
Ugyanazon a napon kelt levelével a CMVM – figyelemmel a 2000. augusztus 11-i határozatra, és azon az alapon, hogy az előzetes
hirdetmény módosításai okafogyottá váltak – tájékoztatta a Secilpart a társaság által előzetesen közzétett nyilvános vételi
ajánlat visszavonását elrendelő határozatáról.
2000. augusztus 16-i levelével a pénzügyminiszter kabinetfőnöke – magánemberként – a 2000. augusztus 11-i határozat egy példányát
megküldte a versenypolitikáért felelős biztos kabinetfőnökének.
2000. szeptember 21-i levelében ez utóbbi tájékoztatta a pénzügyminisztert a 2000. július 4-i bejelentésről, és jelezte, hogy
a Bizottság első reakciója az volt, hogy a Portugál Köztársaság megszegte az összefonódások ellenőrzésére irányadó közösségi
szabályokból fakadó azon kötelezettségét, hogy előzetesen tájékoztassa a Bizottságot egy összefonódás elutasítására vonatkozó
szándékáról, valamint az intézkedéssel védelmezni kívánt érdekekről.
Az említett levél kifejtette még, hogy úgy tűnt: a Portugál Köztársaság megszegte az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikkének
(3) bekezdéséből fakadó kötelezettségeit, amikor anélkül döntött a Secil és a Holderbank Cimporban történő részesedésszerzésre
tett javaslatának elutasítása mellett, hogy indokairól a Bizottságot tájékoztatta volna, és hogy lehetővé tette volna számára
a közérdekre alapított indokok közösségi jogszabályokkal való összeegyeztethetőségének a szóban forgó intézkedések elfogadását
megelőző vizsgálatát. Amennyiben a Bizottság arra a következtetésre jutna, hogy a Portugál Köztársaság által megjelölt indokok
az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikke (3) bekezdésében szereplő három feltétel közül egynek sem felelnek meg, a Bizottság
meghozhatja azon intézkedéseket, amelyek az említett rendelkezés alapján szükségesek. A Portugál Köztársaságot felhívták,
hogy legkésőbb 2000. október 5-ig küldje meg a kérdésre vonatkozó észrevételeit.
Végül, ezen 2000. szeptember 21-i levelében a Bizottság jelezte, hogy megteszi a megfelelő intézkedéseket, amennyiben arra
a következtetésre kéne jutnia, hogy a pénzügyminiszteri határozatok az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikkének (3) bekezdése
szerinti egyéb jogos érdekek védelmével nem indokolhatók. Felhívta a Portugál Köztársaságot, hogy e kérdésre vonatkozó észrevételeit
is terjessze elő legkésőbb 2000. október 5-ig.
2000. október 3-i levelében a pénzügyminiszter azt válaszolta, hogy nem a portugál versenyszabályozást, hanem a 380/93. sz.
törvényrendeletet alkalmazta a Secilpar és a Holderbank nyilvános vételi ajánlatára. Azt is jelezte, hogy a reprivatizáció
utolsó szakaszára a közeli jövőben sor kerül, minek következtében a portugál állam által Cimpor-részvényesként élvezett elsőbbségi
jogok megszűnnek, és a Cimporban való részesedésszerzés nem tartozik már a 380/93. sz. törvényrendelet hatálya alá.
2000. november 22-én a Bizottság elfogadta a megtámadott határozatot.
2001. január 11-én visszavonták a 2000. július 4-i bejelentést.
A C-367/98. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2002. június 4-én hozott ítéletében (EBHT 2002., I-4731. o.) a Bíróság
helyt adott a Bizottság által 1998. október 14-én benyújtott, az EK-Szerződés 73B. cikke (jelenleg EK 56. cikk) megsértésére
alapított, tagállami kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetnek. A Bíróság megállapította, hogy a 11/90. sz. törvény
és a 380/93. sz. törvényrendelet elfogadásával és hatályban tartásával a Portugál Köztársaság megszegte az említett cikkből
fakadó kötelezettségeit.

A megtámadott határozat
A megtámadott határozat indokolásának 1. és 2. pontjából kitűnik, hogy a határozat a 2000. július 5-i és augusztus 11-i határozatoknak
az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikkével való összeegyeztethetőségét érinti.
A megtámadott határozat indokolásának 11. pontjában a Bizottság megállapítja, hogy a bejelentett művelet a Secilnek és a Holderbanknek
a Cimporban történő részesedésszerzéséből áll, melynek célja a megszerzett eszközök azonnali felosztása. E részesedésszerzés
tehát két összefonódást érint, amelyek révén mindkét vállalkozás megszerezné a Cimpor egy-egy részét.
„A portugál hatóságok intézkedéseinek a[z összefonódás-ellenőrzési] rendelet 21. cikkével való összeegyeztethetősége” cím
alatt a Bizottság a megtámadott határozat indokolásának 49. pontjában rögzítette, hogy a portugál hatóságok nem közöltek vele
egyetlen olyan közérdeket sem, amelyeknek a 2000. július 5-i és augusztus 11-i határozatokkal történő védelmét szükségesnek
látták volna.
A megtámadott határozat indokolásának 50. pontjában a Bizottság megállapítja, hogy „a privatizáció alatt lévő vállalkozások
részvényesi szerkezetének a vállalati teljesítőképesség érdekében történő fejlődése és a nemzeti termelőeszközöknek Portugália
gazdaságpolitikai céljaival összhangban álló hatékonysága a [2000. július 5-i és augusztus 11-i] határozatokban mint a 380/93. sz.
törvényrendelet közismert célkitűzése szerepelt”.
A Bizottság a megtámadott határozat indokolásának 55. pontjában megállapítja, hogy ezen célkitűzés nem tartozik azon érdekek
(a közbiztonság, a média pluralitása és a prudenciális szabályok) közé, amelyek az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikke
(3) bekezdésének második albekezdése szerint önmagukban jogosnak tekintendők.
A megtámadott határozat indokolásának 56. és 57. pontjában a Bizottság megállapítja, hogy a Portugál Köztársaság, mivel az
érintett érdeket nem közölte vele, megszegte az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikkéből eredő kötelezettségeit. Mindazonáltal
megállapítja, hogy a 2000. július 5-i és augusztus 11-i határozatok alapjául szolgáló indokok világosan kitűnnek magukból
a határozatokból.
E tekintetben a Bizottság a megtámadott határozat indokolásának 58. pontjában rögzíti, „hogy az összefonódást megtiltó két
határozat alapjául szolgáló érvek szerepelnek a második határozat szövegében; eszerint a határozat a privatizáció alatt lévő
vállalkozások részvényesi szerkezetének a vállalati teljesítőképesség érdekében történő fejlődése és a nemzeti termelőeszközöknek
Portugália gazdaságpolitikai céljaival összhangban álló hatékonysága érdekében szükséges. A két határozat korlátozza a letelepedés
szabadságát és a tőke szabad áramlását, melyeket a Szerződés garantál, és nem indokolható a Bíróság ítélkezési gyakorlatában
elismert közérdekű indokokkal; mindenesetre a Portugál Köztársaság nem jelölt meg semmiféle ilyen indokot. Ráadásul az egyenlő
bánásmód elve, amelynek alapján a Portugál Köztársaság az első határozatot elfogadta, érdemben semmit sem tesz hozzá az említett
érvekhez”.
A Bizottság a megtámadott határozat indokolásának 59. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy „függetlenül attól, hogy
a Portugál Köztársaság elmulasztotta a[z összefonódás-ellenőrzési] rendelet 21. cikke (3) bekezdésével összhangban megfelelő
időben tájékoztatni a Bizottságot határozatai indokairól, a Bizottságnak meg kell tagadnia ezek jogszerűségének elismerését”.
A megtámadott határozat indokolásának a „Következtetés” című részben szereplő 60. pontjában a Bizottság rögzíti, hogy a 10%-ot
meghaladó mértékű Cimpor-részvények megszerzésének engedélyezését megtagadó határozatok elfogadásával a Portugál Köztársaság
valójában megtiltotta, hogy a bejelentő felek ellenőrzést biztosító részesedést szerezzenek a Cimporban.
A megtámadott határozat indokolásának 61. pontjában a Bizottság megállapítja: mivel úgy tűnik, hogy a 2000. augusztus 11-én
újrafogalmazott 2000. július 5-i, a 10%-ot meghaladó mértékű Cimpor-részvények megszerzését megtagadó határozat nem a közbiztonságon,
a média pluralitásán vagy a prudenciális szabályokon alapul, „a portugál hatóságoknak nem volt joga beavatkozni, és egy közösségi
léptékű összefonódást megtiltani, anélkül hogy a jelen határozat tárgyát képező intézkedések elfogadását megelőzően – a[z
összefonódás-ellenőrzési] rendelet 21. cikkének (3) bekezdésének megfelelően – tájékoztatták volna a Bizottságot az általuk
védeni kívánt valamennyi egyéb közérdekről”.
A Bizottság a megtámadott határozat indokolásának 62. pontjában megjegyzi, hogy „[az összefonódás-ellenőrzési rendelet] 21. cikkének
(3) bekezdését minden hatékony érvényesüléstől megfosztanák, ha tájékoztatás hiányában a Bizottság nem vizsgálhatná, hogy
egy tagállam által elfogadott intézkedést indokolja-e a 21. cikk (3) bekezdésében kifejezetten jogosnak minősített érdekek
valamelyike. A tagállamok könnyedén elkerülhetnék a Bizottság értékelését azáltal, hogy nem tájékoztatják őt az ilyen intézkedésekről.
A 21. cikk szerkezete egyensúlyoz egyfelől a tagállamokat terhelő azon kötelezettség, hogy az általuk jogosnak állított érdekről
a Bizottságot előzetesen tájékoztassák, másfelől a Bizottság azon kötelezettsége között, hogy egy hónapos határidőn belül
határozatot hozzon az állítólagos érdek közösségi joggal való összeegyeztethetőségéről”.
A megtámadott határozat indokolásának 63. pontja szerint a Bizottság úgy véli, hogy ebből az következik, hogy „a 21. cikk
akként értelmezendő, hogy függetlenül attól, hogy egy intézkedésről tájékoztatták-e, vagy sem, a Bizottságnak joga van olyan
határozatot hozni, amelyben megállapítja, hogy az intézkedés a[z összefonódás-ellenőrzési] rendeletben szereplő kizárólagos
hatáskör elvébe ütközik-e”.
A Bizottság a megtámadott határozat indokolásának 64. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy „a portugál hatóságok
által a bejelentett művelet vonatkozásában tett intézkedések, különösen [a 2000. július 5-i és augusztus 11-i határozatok],
nem tekinthetők a közösségi jog alapelveivel és egyéb rendelkezéseivel összeegyeztethető jogos érdekek védelmére irányuló
intézkedéseknek. Következésképpen ezek az intézkedések ellentétesek a közösségi joggal, különösen a 4064/89 rendelet 21. cikkével”.
A megtámadott határozat indokolásának 65. pontja rögzíti, hogy „[e]zért a Portugál Köztársaság a szóban forgó határozatok
visszavonásával köteles meghozni a közösségi jogszabályok tiszteletben tartásához szükséges intézkedéseket”.
A megtámadott határozat 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A portugál pénzügyminiszter 2000. július [5]-i, 2000. augusztus 11-én újrafogalmazott határozata alapjául szolgáló, a[z összefonódás-ellenőrzési]
rendelet 21. cikke (3) bekezdése rendelkezéseinek megsértésével a Bizottságnak be nem jelentett érdekek összeegyeztethetetlenek
a közösségi joggal.”

A keresetről
A Portugál Köztársaság mindenek előtt a megtámadott határozat hatálytalanságát érintő kérdést vet fel. Ezután keresete alátámasztására
hat jogalapot jelöl meg, amelyek rendre a következők:
–      az EK 253. cikk megsértése a megtámadott határozat jogalapjának pontos és elégséges feltüntetésének hiánya miatt;
–      az EK 253. cikk megsértése a nemzeti intézkedéseknek a közösségi joggal való állítólagos összeegyeztethetetlensége indokolásának
hiánya miatt;
–      az EK 7. cikk (1) bekezdésének, valamint az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikke (1) bekezdésének és (3) bekezdése
harmadik albekezdésének megsértése, amennyiben a Bizottságnak – a nemzeti intézkedésekkel védett érdekekre vonatkozó, a Portugál
Köztársaság által történő tájékoztatása hiányában – nem volt hatásköre a megtámadott határozat elfogadására;
–      az EK 220. cikk és az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikke (1) bekezdésének megsértése, amennyiben a megtámadott határozatnak
– az említett tájékoztatás hiányában történt – elfogadásával a Bizottság megsértette a bírói felülvizsgálat fenntartását;
–      az EK 5. cikk harmadik bekezdésének és az arányosság elvének megsértése, egyrészt amennyiben a Bizottság nem korlátozta értékelését
az egyetlen közösségi léptékű összefonódásra, nevezetesen a Holderbank/Cimporra, másrészt amennyiben a bejelentő felek tétlensége
ellenére végleges és visszafordíthatatlan intézkedést fogadott el;
–        eljárási visszaélés, amennyiben a Bizottság – a Portugál Köztársaság általi fenti tájékoztatás hiányában – egy tagállami kötelezettségszegés
megállapítása iránti keresetnek az EK 226. cikk alapján történt előterjesztése helyett hozta meg a megtámadott határozatot.

A megtámadott határozat hatálytalanságát érintő előkérdésről
A Portugál Köztársaság azt állítja, hogy a megtámadott határozat meghozatalára a 2000. július 4-i bejelentéssel megindult
eljárás nyomán és annak keretében került sor. Így a bejelentés 2001. január 11-i, a megtámadott határozat elfogadását követő
visszavonásával az eljárás befejeződött, miáltal eltűnt az a jogalap, amelyre a Bizottság az összefonódás-ellenőrzési rendelet
21. cikke alapján történő fellépésre vonatkozó hatáskörét alapíthatta volna. Ennélfogva a megtámadott határozat hatálytalanná
vált.
E tekintetben elegendő megállapítani, hogy – a főtanácsnok indítványának 32. és 33. pontjában megjelölt indokoknak megfelelően
– a bejelentésnek a megtámadott határozat elfogadását követő visszavonása semmi esetre sem teheti hatálytalanná a határozatot.
A megtámadott határozat tehát továbbra is létezik, és a Portugál Köztársaság által benyújtott kereset tárgyát képezi.

A harmadik, a negyedik és a hatodik jogalapról
A harmadik, a negyedik és a hatodik jogalappal – melyeket együttesen és első helyen kell megvizsgálni – a portugál kormány
lényegében azt állítja, hogy a Bizottságnak – a Portugál Köztársaság általi, a 2000. július 5-i és augusztus 11-i határozatokkal
védett érdekekre vonatkozó tájékoztatás hiányában – nem volt hatásköre a megtámadott határozat elfogadására.
Mindenekelőtt elismerve azt, hogy a 2000. július 5-i és augusztus 11-i határozatok alapjául szolgáló érdekek a jogos érdekeknek
az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében kifejezetten előírt egyetlen kategóriájának
sem felelnek meg, a portugál kormány emlékeztet arra, hogy az említett bekezdés harmadik albekezdése – a Bizottság felé teljesítendő
tagállami tájékoztatási kötelezettség előírása mellett –egyéb közérdekek nemzeti védelmét is megengedi.
A Bizottság kizárólag abban az esetben közölhetné határozatát az érintett tagállammal, ha ez utóbbi tájékoztatja arról a szándékáról,
hogy ilyen egyéb közérdekekre kíván hivatkozni. Amennyiben a tagállam nem adott ilyen tájékoztatást, a Bizottságnak sincs
hatásköre arra, hogy az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében szereplő érdekekről
határozzon.
A portugál kormány ezenkívül előadja, hogy tájékoztatás hiányában fennáll annak a veszélye, hogy a Bizottság olyan közérdekről
határoz, amely nem felel meg a nemzeti határozat kibocsátója által valójában szolgálni kívánt közérdeknek.
Ezután a portugál kormány azt állítja, hogy tekintettel arra, hogy az érintett tagállam általi tájékoztatás hiányában a Bizottság
az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdése értelmében nem fogadhat el határozatot,
az ellenőrzési funkció és a törvényesség garantálása a Bíróságra és – a hazai jogorvoslati lehetőségek keretében – a nemzeti
bíróságokra hárul. A megtámadott határozat elfogadásával a Bizottság tehát az említett rendelet 21. cikkének (1) bekezdése
és az EK 220. cikk megsértésével elvonta ez utóbbiak hatáskörét.
Végül a portugál kormány szerint – a Bizottságnak az összefonódás-ellenőrzési rendelet e kormány által értelmezett 21. cikke
(3) bekezdésének harmadik albekezdésében meghatározott esetekben történő határozathozatalra vonatkozó hatáskörének sérelme
nélkül – az EK 226. cikk alapján a tájékoztatási kötelezettségnek vagy a közérdekek megfelelősége tárgyi korlátainak tagállamok
általi bármilyen esetleges megsértése tekintetében tagállami kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet kell indítani.
Ennélfogva a megtámadott határozat elfogadásával a Bizottság közvetlenül megsértette az említett cikket, és eljárási visszaélést
követett el.
Egyfelől emlékeztetni kell, hogy az összefonódás-ellenőrzési rendelet a nemzeti és közösségi ellenőrzési hatóságok közötti
pontos hatáskörmegosztáson nyugszik. Huszonkilencedik preambulumbekezdése úgy szól, hogy „az e rendelettel nem érintett összefonódások
elvben a tagállamok joghatósága alá tartoznak”. Ezzel szemben kizárólag a Bizottság rendelkezik hatáskörrel a közösségi léptékű
összefonódásokkal kapcsolatos valamennyi határozat meghozatalára (a C‑170/02. P. sz., Schlüsselverlag J. S. Moser és társai
kontra Bizottság ügyben 2003. szeptember 25-én hozott ítélet [az EBHT-ban még nem tették közzé] 32. pontja).
Másfelől az összefonódás-ellenőrzési rendelet olyan rendelkezéseket is tartalmaz, amelyek célja az, hogy a jogbiztonság végett
és az érintett vállalkozások érdekében korlátozzák a Bizottság összefonódás-ellenőrzési eljárásának tartamát. Ezért van az,
hogy – az említett rendelet 4. cikke értelmében – a közösségi léptékű összefonódást egyhetes határidőn belül be kell jelenteni
a Bizottságnak. A rendelet 6. cikke és 10. cikkének (1) bekezdése akként rendelkezik, hogy a Bizottság haladéktalanul elvégzi
vizsgálatát, és hogy főszabályként egy hónapos határidő áll rendelkezésére annak eldöntésére, hogy megindítja-e az összefonódás
közös piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálatára irányuló alakszerű eljárást, vagy sem. Ugyanezen jogszabály 10. cikkének
(3) bekezdése szerint a Bizottságnak elvileg legkésőbb az eljárás megindításának napjától számított négy hónapon belül határozatot
kell hoznia az ügyben. Ugyanezen cikk (6) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a]mennyiben a Bizottság […] nem hozott döntést
[…] határidőn belül, akkor úgy kell tekinteni, hogy az összefonódást […] a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánították”
(a fent hivatkozott Schlüsselverlag J. S. Moser és társai kontra Bizottság ítélet 33. pontja).
Ezért van az is, hogy az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdése értelmében az érintett
tagállamnak az ugyanezen bekezdés második albekezdésében felsorolt három érdektől eltérő valamennyi közérdekről tájékoztatnia
kell a Bizottságot, és ez utóbbinak az említett tájékoztatást követő egy hónapos határidőn belül közölnie kell határozatát.
Ebből arra kell következtetni, hogy a közösségi jogalkotó világosan szét akarta választani a nemzeti és közösségi hatóságok
fellépését, és biztosítani kívánta, hogy az összefonódások ellenőrzése megfeleljen mind a gondos ügyintézés, mind az üzleti
élet követelményeinek (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Schlüsselverlag J. S. Moser és társai kontra Bizottság
ítélet 34. pontját).
Ezért az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének a portugál kormány által előadott
értelmezése, miszerint a 2000. július 5-i és augusztus 11-i rendeletekkel védett érdekekről való tájékoztatás hiányában a
Bizottság nem dönthetett határozattal az említett érdekeknek a közösségi joggal való összeegyeztethetőségéről, nem fogadható
el.
Ugyanis – ahogy arra a főtanácsnok indítványának 51. pontjában helyesen rámutatott – amennyiben az érintett tagállam tájékoztatása
hiányában a Bizottság csak az EK 226. cikk szerinti tagállami kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet nyújthatna
be, lehetetlen volna a közösségi határozatnak az összefonódás-ellenőrzési rendeletben előírt rövid határidőn belül történő
kibocsátása, aminek következtében megnövekedne annak veszélye, hogy egy ilyen határozat csupán azután születik meg, hogy a
nemzeti intézkedések véglegesen meggátolták a közösségi léptékű összefonódást.
A portugál kormány értelmezése ráadásul megfosztaná hatékony érvényesülésétől az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikke
(3) bekezdésének harmadik albekezdését, mivel lehetőséget biztosítana a tagállamoknak arra, hogy könnyedén kivonják magukat
az e rendelkezésben szereplő ellenőrzések alól.
Ebből az következik, hogy az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében szereplőktől
eltérő közérdekeknek – az említett bekezdés harmadik albekezdése értelmében – a Bizottság által végzendő ellenőrzésének hatékonysága
érdekében a Bizottság számára hatáskört kell biztosítani arra, hogy határozattal döntsön az érdekeknek a közösségi jog alapelveivel
és egyéb rendelkezéseivel való összeegyeztethetőségéről, tekintet nélkül arra, hogy az említett érdekekről tájékoztatták-e,
vagy sem.
Noha igaz, hogy a tájékoztatásnak az érintett tagállam általi elmulasztása bizonytalanabbá és összetettebbé teheti a Bizottság
feladatát, amennyiben a Bizottságnak nehézségei támadhatnak a nemzeti intézkedésekkel védett érdekek megállapítása során,
nem kevésbé igaz az – ahogy arra a főtanácsnok indítványának 55. pontjában rámutatott –, hogy a Bizottságnak mindig lehetősége
van arra, hogy az érintett tagállamtól információt kérjen. Amennyiben az érintett tagállam egy ilyen kérés dacára sem adja
meg a kért információt, a Bizottság a rendelkezésére álló adatok alapján hozhat határozatot (lásd értelemszerűen az állami
támogatások vonatkozásában a Franciaország kontra Bizottság, ún. „Boussac Saint Frères”-ügyben 1990. február 14-én hozott
ítélet [EBHT 1990., I-307. o.] 22. pontját).
Egyébként, egy jelen ügyhöz hasonló helyzetben, amikor a tagállam nem adott tájékoztatást az érintett nemzeti intézkedésekkel
védett érdekekről, elkerülhetetlen, hogy a Bizottság először azt vizsgálja, hogy az említett intézkedéseket indolják-e az
összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében szereplő érdekek. Amennyiben ugyanis ennek
során azt állapítja meg, hogy a tagállam a szóban forgó intézkedéseket az említett albekezdésben felsorolt jogos érdekek valamelyikének
védelmére fogadta el, a Bizottságnak nem szükséges folytatnia a vizsgálatot, és azt megállapítania, hogy a harmadik albekezdésben
szereplő egyéb közérdekek indolják-e az említett intézkedéseket.
Ennélfogva, tekintettel arra, hogy – mint az a jelen ítélet 57. pontjából következik – a Bizottságnak az összefonódás-ellenőrzési
rendelet 21. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdése alapján akkor is van hatásköre egy tagállam által védett, az említett
bekezdés második albekezdésében felsoroltaktól eltérő közérdekeknek a közösségi jog alapelveivel és egyéb rendelkezéseivel
való összeegyeztethetőségére vonatkozó határozat elfogadására, ha az érintett tagállam az érdekekről nem tájékoztatta, arra
a következtetésre kell jutni, hogy a megtámadott határozat elfogadásával a Bizottság nem vonta el a Bíróság vagy a nemzeti
bíróságok hatáskörét, és így nem sértette meg sem az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikkének (1) bekezdését, sem az
EK 220. cikket. A Bizottság az EK 226. cikket sem sértette meg, és hatáskörrel való visszaélést sem követett el.
Ebből az következik, hogy a harmadik, negyedik és hatodik jogalapot, mint megalapozatlant, el kell utasítani.

Az első jogalapról
Az első jogalappal a portugál kormány azt állítja, hogy a Bizottság megsértette az EK 253. cikkben foglalt indokolási kötelezettséget,
amikor nem jelölte meg kellő pontossággal a megtámadott határozat jogalapját.
Elegendő megállapítani, hogy a megtámadott határozat szövegéből, különösen indokolása 60–64. pontjából világosan kitűnik,
hogy a határozat az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdésén alapul.
Így a portugál kormány által felhívott első jogalapot, mint megalapozatlant, szintén el kell utasítani.

A második jogalapról
A második jogalappal a portugál kormány azt rója fel a Bizottságnak, hogy nem indokolta kellően a nemzeti intézkedések közösségi
joggal való állítólagos összeegyeztethetetlenségét. Nevezetesen: a megtámadott határozat a portugál hatóságok által elfogadott
intézkedések alapjául szolgáló érdekek semmiféle – a releváns közösségi keret fényében kellően kifejtett ténybeli és jogi
alapokon nyugvó – különös érdemi értékelését nem tartalmazza.
Emlékeztetni kell arra, hogy a töretlen ítélkezési gyakorlat szerint az EK 253. cikkben előírt indokolásnak a szóban forgó
jogi aktus jellegéhez kell igazodnia, és a jogi aktust kibocsátó intézmény érvelésének olyan világosan és félreérthetetlenül
kell belőle kitűnnie, hogy lehetővé tegye az érintettek számára az intézkedés indokainak megismerését és a hatáskörrel rendelkező
bíróság számára a felülvizsgálat elvégzését. Az indokolási kötelezettséget az eset összes körülményeire, így különösen a jogi
aktus tartalmára, a felhívott indokok jellegére és a címzettek vagy a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett
egyéb személyek magyarázathoz fűződő érdekére tekintettel kell vizsgálni. Nem követelmény, hogy az indokolás az összes releváns
ténybeli és jogi elemet tartalmazza, minthogy azt a kérdést, hogy egy jogi aktus indokolása megfelel-e az EK 253. cikk követelményeinek,
nemcsak szövegére, hanem körülményeire, valamint az adott tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére is figyelemmel kell
vizsgálni (lásd különösen a 296/82. és 318/82. sz., Hollandia és Leeuwarder Papierwarenfabriek kontra Bizottság ügyben 1985.
március 13-án hozott ítélet [EBHT 1985., 809. o.] 19. pontját, a C-367/95. P. sz., Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France
ügyben 1998. április 2-án hozott ítélet [EBHT 1998., I-1719. o.] 63. pontját és a C-301/96. sz., Németország kontra Bizottság
ügyben 2003. szeptember 30-án hozott ítélet [az EBHT-ban még nem tették közzé] 87. pontját).
Igaz, hogy a megtámadott határozat röviden jelöli meg azokat az indokokat, amelyek miatt a Bizottság arra az álláspontra helyezkedett,
hogy a 2000. július 5-i és augusztus 11-i rendeletek alapjául szolgáló érdekek összeegyeztethetetlenek a közösségi jog alapelveivel
és egyéb rendelkezéseivel.
Mindazonáltal – ahogy arra a főtanácsnok indítványának 66. és 67. pontjában rámutatott – a nemzeti intézkedésekkel védett
érdekek azonosítását és annak megállapítását követően, hogy azok nem tartoznak az összefonódás-ellenőrzési rendelet 21. cikke
(3) bekezdésének második albekezdése alapján maguktól jogosnak minősülő érdekek közé, a Bizottság a megtámadott határozat
indokolásának 58. pontjában magyarázatot adott, amely – noha rendkívül vázlatos – feltárja az érvelése alapjául szolgáló megállapításokat.
Ráadásul – ahogy a főtanácsnok indítványának 68. pontjában hangsúlyozta – a megtámadott határozat meghozatalára a portugál
kormány által jól ismert körülmények között – nevezetesen a tagállami kötelezettségszegés megállapítására irányuló, a hivatkozott,
Bizottság kontra Portugália ítélethez vezető eljárás során – került sor, és a portugál kormány halvány említést sem tett a
Bizottság felé az érintett intézkedésekkel védeni kívánt közérdekeknek a közösségi joggal való összeegyeztethetősége tekintetében,
még a Bizottság 2000. szeptember 21-i levelére adott válaszában sem.
Ezekre a körülményekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat indokolható volt rövidítetten (lásd e
tekintetben a 73/74. sz., Groupement des fabricants de papiers peints de Belgique és társai kontra Bizottság ügyben 1975.
november 26-án hozott ítélet [EBHT 1975., 1491. o.] 31. pontját és a C-156/98. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2000.
szeptember 19-én hozott ítélet [EBHT 2000., I-6857. o.] 105. pontját), és hogy a megtámadott határozat ezért kellően megindokolt
volt (lásd a Németország kontra Bizottság ügyben 2003. szeptember 30-án hozott, fent hivatkozott ítélet 92. és 93. pontját).
Ebből következően a portugál kormány által megjelölt harmadik jogalap nem megalapozott.

Az ötödik jogalapról
Az arányosság elvének megsértésére alapított ötödik jogalap első részében a portugál kormány azt állítja, hogy a Bizottság
túllépett a közösségi jog betartatásához szükséges mértéken, amikor a megtámadott határozatban kimondta, hogy a Portugál Köztársaságnak
a 2000. július 5-i és augusztus 11-i rendeleteket teljes egészükben vissza kell vonnia, és a határozat rendelkező részében
általános jelleggel megerősítette, hogy az említett rendeletek alapjául szolgáló érdekek nem egyeztethetőek össze a közösségi
joggal, annak ellenére, hogy a megtámadott határozatból az következik, hogy a bejelentett művelet két összefonódásból, nevezetesen
a Secil/Cimpor és a Holderbank/Cimpor összefonódásból állt, és ezek közül csak a második közösségi léptékű.
A jogalap második részében a portugál kormány előadja, hogy tekintettel arra, hogy a bejelentő felektől kért információk hiányában
a bejelentett összefonódás vizsgálata a megtámadott határozat elfogadásakor fel volt függesztve, és hogy ezért a megtámadott
határozat elfogadására olyan időszakban került sor, amikor az eljárás további folytatása tekintetében bizonytalanság állt
fenn, a Bizottságnak gondosabban kellett volna eljárnia, és nem kellett volna végleges intézkedéseket hoznia. A 2000. július
5-i és augusztus 11-i rendeletek visszavonására történő kötelezés nem szolgálja az elérni kívánt célokat, és nem is egyeztethető
össze azokkal; ezért sérti az arányosság elvét.
A jogalap első részéről szólva meg kell állapítani, hogy a két összefonódás – ahogy azt a Bizottság is megjegyezte – elválaszthatatlanul
összekapcsolódott, mivel a Cimpor-részvényeknek a Secilpar általi megvételére vonatkozó nyilvános vételi ajánlat megtételének
célja a Cimpor eszközeinek a Secil és a Holderbank közötti felosztása volt. Így a megtámadott határozat hatályát nem lehetett
a Holderbank/Cimpor összefonódásra korlátozni. Következésképpen a Bizottság helyesen járt el, amikor a megtámadott határozatban
a Portugál Köztársaságot a 2000. július 5-i és augusztus 11-i rendeletek teljes egészükben történő visszavonására kötelezte,
és általános jelleggel kimondta az említett rendeletek alapjául szolgáló érdekeknek a közösségi joggal való összeegyeztethetetlenségét.
Ami ugyanezen jogalap második részét illeti, elegendő megállapítani – ahogy arra a főtanácsnok indítványának 74. pontjában
utalt –, hogy a Bizottság úgy vélhette, hogy a bejelentő felek tétlensége – legalábbis részben – a 2000. július 5-i és augusztus
11-i rendeletek elfogadásának következménye volt, és hogy következésképpen különösen fontos és sürgős volt, hogy végleges
jelleggel lépjen fel.
A fenti megfontolásokból az következik, hogy a kereset ötödik jogalapja sem megalapozott.
A keresetet, mivel egyetlen jogalapja sem bizonyult megalapozottnak, el kell utasítani.
A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. A Portugál Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
viselésére.
A fenti indokok alapján
A BÍRÓSÁG (teljes ülés)
a következőképpen határozott:
1)
A keresetet elutasítja.
2)
A Portugál Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
Skouris
Jann
Timmermans
Rosas
Gulmann
Puissochet
Cunha Rodrigues
La Pergola
Schintgen
Colneric

von Bahr
Kihirdetve Luxembourgban, a 2004. június 22-i nyilvános ülésen.
R. Grass

V. Skouris
hivatalvezető

elnök
*
Az eljárás nyelve: portugál.