CELEX: 62009CJ0132
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Unionin tuomioistuimen toimivalta
Eurooppa-koulujen perussääntö
Vuoden 1962 toimipaikkasopimus
Vuosien 1957 ja 1994 yleissopimukset
Välityslauseke
EY 10 artikla
Eurooppa-koulujen rahoitus
Kaluste- ja opetusmateriaalikulut

Euroopan komissio vaatii kannekirjelmässään unionin tuomioistuinta toteamaan, että kieltäytyessään ottamasta vastattavakseen
alueellaan sijaitsevien Eurooppa-koulujen kaluste- ja opetusmateriaalikuluista Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut Eurooppa-koulun
johtokunnan ja Belgian kuningaskunnan hallituksen kesken 12.10.1962 tehdyn toimipaikkasopimuksen (jäljempänä toimipaikkasopimus),
luettuna yhdessä EY 10 artiklan kanssa, mukaisia velvoitteitaan.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Eurooppa-koulujen perussääntö
Eurooppa-kouluja perustettaessa niitä säänneltiin kahdella toimella: ensinnäkin Luxemburgissa 12.4.1957 allekirjoitetulla
Eurooppa-koulun perussäännöllä (Yhdistyneiden Kansakuntien sopimuskokoelma, nide 443, s. 129; jäljempänä vuoden 1957 yleissopimus)
ja toiseksi kyseiseen perussääntöön viitaten tehdyllä, Luxemburgissa 13.4.1962 allekirjoitetulla Eurooppa-koulujen perustamista
koskevalla pöytäkirjalla (Yhdistyneiden Kansakuntien sopimuskokoelma, nide 752, s. 267; jäljempänä vuoden 1962 pöytäkirja).
Molemmat toimet tehtiin kuuden Euroopan yhteisöjen alkuunpanijoina toimineen jäsenvaltion kesken.
Vuoden 1957 yleissopimuksen 7 artiklalla perustettu Eurooppa-koulun johtokunta (jäljempänä johtokunta) muodostuu yleissopimuksen
8 artiklan nojalla kunkin sopimuspuolen yhdestä tai useammasta toimivaltaisesta ministeristä. Yleissopimuksen 9 artiklan mukaan
johtokunta vastaa sopimuksen soveltamisesta ja sillä on tätä varten tarvittavat valtuudet opetus-, talousarvio- ja hallintoasioissa.
Johtokunta vahvistaa koulun yleiset säännöt yhteisellä sopimuksella. Yleissopimuksen 28 artiklan mukaan johtokunta voi neuvotella
koulun sijaintivaltion hallituksen kanssa millaisia lisäsopimuksia tahansa turvatakseen koululle parhaat aineelliset ja henkiset
toimintaedellytykset.
Tällä hetkellä voimassa olevan, Luxemburgissa 21.6.1994 tehdyn Eurooppa-koulujen perussääntöä koskevan yleissopimuksen (EYVL
L 212, s. 3; jäljempänä vuoden 1994 yleissopimus) 34 artiklan mukaan vuoden 1957 yleissopimus ja vuoden 1962 pöytäkirja on
kumottu ja ne on korvattu tällä yleissopimuksella. Vuoden 1994 yleissopimus on tehty jäsenvaltioiden ja Euroopan yhteisöjen
kesken, ja niille on annettu tätä koskeva toimivalta Euroopan yhteisön ja Euroopan atomienergiayhteisön valtuuttamisesta allekirjoittamaan
ja tekemään yleissopimus Eurooppa-koulujen perussäännöstä 17.6.1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/557/EY, Euratom (EYVL
L 212, s. 1).
Vuoden 1994 yleissopimuksen 34 artiklan neljännen kohdan mukaan yleissopimuksen hyväksymistä edeltäneiden, kouluja koskevien
asiakirjojen viittausten on katsottava viittaavan tämän yleissopimuksen vastaaviin artikloihin.
Vuoden 1994 yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvat sen I liitteessä luetellut koulut, joiden joukossa ovat Eurooppa-koulut
Bryssel I, Bryssel II, Bryssel III ja Mol (Belgia).
Mainitun yleissopimuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaan uuden koulun avaaminen jäsenvaltion alueella edellyttää sitä, että johtokunta
ja isäntämaana toimiva jäsenvaltio tekevät ennalta keskenään sopimuksen uuden koulun tarpeisiin sopivien tilojen asettamisesta
käyttöön maksutta sekä niiden ylläpidosta.
Vuoden 1994 yleissopimuksen 6 artiklan toisessa kohdassa määrätään, että oikeuksien ja velvollisuuksien osalta koulua on kohdeltava
jokaisessa jäsenvaltiossa kuten julkisoikeudellisesti säänneltyä oppilaitosta, jollei yleissopimuksen erityismääräyksistä
muuta johdu.
Vuoden 1994 yleissopimuksen 10 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan johtokunta, joka muodostuu muiden muassa yhdestä kunkin
jäsenvaltion ministeritason edustajasta ja yhdestä komission jäsenestä, valvoo yleissopimuksen soveltamista, ja tässä tarkoituksessa
sillä on tarvittava päätöksentekovalta opetus-, talousarvio- ja hallintoasioissa sekä 28–30 artiklassa tarkoitettuja sopimuksia
koskevissa neuvotteluissa.
Vuoden 1994 yleissopimuksen 25 artiklan mukaan koulujen talousarvio rahoitetaan erityisesti siten, että jäsenvaltiot jatkavat
palkan maksamista siirtämilleen tai nimittämilleen opettajille ja tarvittaessa maksavat rahoitusosuuksia sekä lisäksi yhteisöt
maksavat rahoitusosuuden, jolla pyritään kattamaan koulujen kokonaismenojen ja muiden tulojen kokonaismäärän välinen erotus.
Vuoden 1994 yleissopimuksen 26 artiklan mukaan ainoastaan Euroopan unionin tuomioistuin on toimivaltainen ratkaisemaan sopimuspuolten
väliset riidat, jotka koskevat yleissopimuksen tulkintaa ja soveltamista ja joita ei ole voitu ratkaista johtokunnassa.
Yleissopimuksen 30 artiklan mukaan johtokunta voi neuvotella koulun sijaintivaltion hallituksen kanssa millaisia lisäsopimuksia
tahansa turvatakseen koululle parhaat toimintaedellytykset.
Vuoden 1994 yleissopimuksen 33 artiklan ensimmäisessä ja toisessa kohdassa täsmennetään, että sopimuspuolina olevat jäsenvaltiot
ratifioivat yleissopimuksen valtiosäännössään asetettujen sääntöjen mukaisesti ja että se tulee voimaan jäsenvaltioiden kaikkien
ratifioimiskirjojen ja yhteisöjen yleissopimuksen tekemistä koskevien ilmoitusten tallettamista seuraavan kuun ensimmäisenä
päivänä.
On kiistatonta, että vuoden 1994 yleissopimus tuli voimaan 1.10.2002.

Toimipaikkasopimus
Belgian 8.11.1975 annetulla lailla (Moniteur belge 7.2.1976, s. 1415) vahvistettu toimipaikkasopimus tehtiin, jotta Brysselin
ja Molin Eurooppa-kouluille turvataan parhaat aineelliset ja henkiset toimintaedellytykset vuoden 1957 yleissopimuksen 28
artiklan mukaisesti.
Toimipaikkasopimuksen ensimmäisen luvun, jonka otsikko on ”Koulujen rakennukset ja varusteet”, 1 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Belgian kuningaskunnan hallitus sitoutuu antamaan koulujen käyttöön niiden toimintaan tarvittavat ja Eurooppa-koulujen perustamista
koskevan pöytäkirjan allekirjoittaneiden hallitusten itselleen asettamia tavoitteita vastaavat rakennukset.
Se pitää niitä yllä ja vakuuttaa ne Belgian valtion omistuksessa olevia kiinteistöjä koskevien sääntöjen mukaisesti.
Se sitoutuu kalustamaan ja toimittamaan opetusmateriaalin näihin kouluihin sen omiin oppilaitoksiinsa käyttämien perusteiden
mukaan.”

Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
Komissio moitti 17.10.2007 päivätyssä virallisessa huomautuksessaan Belgian kuningaskuntaa siitä, ettei se ole noudattanut
toimipaikkasopimuksen määräyksiä eikä EY 10 artiklaa, kun se kieltäytyi yhtäältä vuodesta 1995 lähtien rahoittamasta alueellaan
sijaitsevien Eurooppa-koulujen kaluste- ja opetusmateriaalin perusvarusteita ja toisaalta vuodesta 1989 lähtien maksamasta
vuotuista toiminta- ja varustetukea alueelleen sijoittautuneiden Eurooppa-koulujen juoksevien kulujen kattamiseen.
Belgian kuningaskunnan vastaus kyseiseen viralliseen huomautukseen ei tyydyttänyt komissiota, joten komissio toimitti 26.6.2008
perustellun lausunnon, jossa se kehotti tätä jäsenvaltiota toteuttamaan lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet
kahden kuukauden kuluessa sen tiedoksi saamisesta.
Koska Belgian kuningaskunta ei ollut toteuttanut määrättyjä toimenpiteitä määräajassa, komissio nosti käsiteltävänä olevan
kanteen.

Hakemus suullisen käsittelyn aloittamisesta uudelleen
Komissio pyysi 23.6.2010 päivätyllä kirjeellään suullisen käsittelyn aloittamista uudelleen.
Unionin tuomioistuin voi omasta aloitteestaan, julkisasiamiehen ehdotuksesta tai myös asianosaisten pyynnöstä määrätä työjärjestyksensä
61 artiklan mukaisesti suullisen käsittelyn aloitettavaksi uudestaan, jos se katsoo, että sillä ei ole riittävästi tietoa
asiasta tai että asia olisi ratkaistava sellaisen argumentin perusteella, josta asianosaisilla ei ole ollut tilaisuutta lausua
(ks. asia C-28/08 P, komissio v. Bavarian Lager, tuomio 29.6.2010, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoelmassa).
Komissio väittää pyynnössään julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen perustuvan väitteisiin, joista asianosaisilla ei ole ollut
tilaisuutta lausua unionin tuomioistuimessa. Komissio väittää yhtäältä, ettei sillä ole ollut oikeudenkäynnin aikana tilaisuutta
esittää kantaansa ratkaisuehdotuksen sisältämästä toimivallan puuttumista koskevasta perusteesta, jonka mukaan vuoden 1994
yleissopimuksen 26 artiklassa määrätty välityslauseke sulkee pois EY 226 artiklan soveltamisen. Toisaalta se väittää, että
julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksessa ehdotetaan EY 10 artiklan rajoittavaa tulkintaa, josta sillä ei myöskään ole ollut tilaisuutta
esittää kantaansa oikeudenkäynnin aikana.
Unionin tuomioistuin katsoo, että sillä on esillä olevassa asiassa käytettävissään kaikki sen käsiteltäväksi saatetun asian
ratkaisemiseen tarvittavat seikat ja että asiaa ei tutkita sellaisten argumenttien perusteella, joista asianosaisilla ei ole
ollut tilaisuutta lausua unionin tuomioistuimessa.
Näin ollen suullista käsittelyä ei ole syytä määrätä aloitettavaksi uudelleen.

Unionin tuomioistuimen toimivalta

Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
Belgian kuningaskunta kiistää unionin tuomioistuimen toimivallan tutkia toimipaikkasopimukseen liittyviä asioita. Se väittää,
että jotta EY 226 artiklaan perustuvan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen nostamista voidaan
pitää oikeutettuna, komission on näytettävä toteen yhteisön oikeuden määräyksen tai säännöksen tai sellaisen sopimuksen rikkominen,
jossa Euroopan yhteisö on sopimuspuolena, tai toimivallan antamista koskevan lausekkeen olemassaolo.
Belgian kuningaskunnan mukaan nyt käsiteltävässä asiassa ei kuitenkaan voida todeta minkäänlaista yhteisön oikeuden määräyksen
tai säännöksen rikkomista, koska EY:n perustamissopimuksen ja sen liitteiden määräyksiä tai johdettua oikeutta ei ole rikottu.
Kyseinen jäsenvaltio väittää, että toimipaikkasopimus ei ole sopimus, jossa yhteisö on sopimuspuolena, ja että toimivallan
antamista koskevaa lauseketta ei ole olemassa.
Belgian kuningaskunta täsmentää, että toimipaikkasopimus on erillinen vuoden 1994 yleissopimuksesta ja että vain jälkimmäisen
26 artikla sisältää tällaisen toimivallan antamista koskevan lausekkeen. Se katsoo, ettei toimipaikkasopimusta voida pitää
vuoden 1994 yleissopimuksesta johdettuna toimena ja ettei se, että Euroopan hiili- ja teräsyhteisö (EHTY) oli johtokunnan
äänivaltainen jäsen ja että johtokunta oli EHTY:stä erillinen kansainvälinen oikeushenkilö, kuitenkaan merkitse sitä, että
EHTY olisi johtokunnan ja Belgian hallituksen välisen toimipaikkasopimuksen sopimuspuoli.
Jos EHTY johtokunnan äänivaltaisena jäsenenä olisi toimipaikkasopimuksen sopimuspuoli, kuten komissio väittää, sama koskisi
Belgian kuningaskuntaa saman johtokunnan jäsenenä. Tällöin kyseinen jäsenvaltio olisi tehnyt sopimuksen itsensä kanssa, mikä
yleisen oikeusperiaatteen mukaan on mahdotonta.
Lisäksi kyseinen jäsenvaltio väittää, että toimen, jolla se on tehnyt tällaisen sopimuksen, sitovuus perustuu vain sen omaan
itsemääräämisoikeuteen.
Komissio kiistää Belgian hallituksen tulkinnan kahdella perusteella.
Ensiksi se muistuttaa, ettei kannekirjelmässä viitata ainoastaan toimipaikkasopimukseen vaan myös EY 10 artiklaan, luettuna
yhdessä kyseisen sopimuksen kanssa.
Toiseksi komissio väittää, että toimipaikkasopimus on kiistatta osa yhteisön oikeutta EY 10 artiklasta riippumatta, koska
toimipaikkasopimusta on pidettävä vuoden 1994 yleissopimuksesta johdettuna toimena ja jälkimmäinen itse on osa yhteisön oikeutta.
Komission mukaan vakiintuneessa oikeuskäytännössä on todettu yhteisön toimivaltaan kuuluvista määräyksistä ja säännöksistä,
että yhteisön ja sen jäsenvaltioiden ja kolmansien valtioiden kesken tehdyillä sopimuksilla on yhteisön oikeusjärjestyksessä
sama asema kuin puhtaasti yhteisön sopimuksilla ja että vuoden 1994 yleissopimus on tehty yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden
kesken.
Komissio muistuttaa, että toimipaikkasopimus on alun perin ollut vuoden 1957 yleissopimuksesta johdettu toimi ja että jo vuonna
1962 EHTY:n korkea viranomainen oli johtokunnan äänivaltainen jäsen. Komissio arvioi näin ollen, että EHTY:ä on pidettävä
toimipaikkasopimuksen sopimuspuolena. Komissio täsmentää, että se on tullut EHTY:n korkean viranomaisen tilalle sulautumissopimuksen
allekirjoittamisen yhteydessä 8.4.1965 ja että vuoden 1994 yleissopimuksen tavoitteena oli vakiinnuttaa vuoden 1957 yleissopimuksen
säännöstö sekä vahvistaa yhteisöjen asemaa sopimuspuolena. Se toteaa tämän vuoksi, että kun otetaan huomioon se, että toimipaikkasopimus
tehtiin vuoden 1957 yleissopimuksen 28 artiklan perusteella ja että toimipaikkasopimuksista on määrätty myös vuoden 1994 yleissopimuksessa,
toimipaikkasopimus on yksi niistä oikeuksista ja velvollisuuksista, joihin yhteisöt sitoutuivat vuonna 1994.

Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
On muistutettava, että kannetta tutkittaessa voidaan ottaa huomioon yksinomaan kannekirjelmään sisältyvät vaatimukset (ks.
asia C-256/98, komissio v. Ranska, tuomio 6.4.2000, Kok., s. I-2487, 31 kohta ja asia C-508/03, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta,
tuomio 4.5.2006, Kok., s. I-3969, 61 kohta).
Lisäksi on huomautettava, että Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäisen kohdan ja unionin tuomioistuimen
työjärjestyksen 38 artiklan 1 kohdan mukaan komission on kaikissa EY 226 artiklan nojalla jätetyissä kannekirjelmissä ilmoitettava
tarkasti kanneperusteet, joista unionin tuomioistuinta pyydetään lausumaan (ks. asia C-52/90, komissio v. Tanska, tuomio 31.3.1992,
Kok., s. I-2187, 17 kohta ja asia C-255/04, komissio v. Ranska, tuomio 15.6.2006, Kok., s. I-5251, 24 kohta).
Nämä vaatimukset on muotoiltava yksiselitteisesti, jottei unionin tuomioistuin lausuisi kanteen ulkopuolelta tai jättäisi
lausumatta jostakin kanneperusteesta (ks. asia C-296/01, komissio v. Ranska, tuomio 20.11.2003, Kok., s. I-13909, 121 kohta
ja em. asia komissio v. Ranska, tuomion 24 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava kannekirjelmän vaatimusosassa esitetyn ainoan kanneperusteen liittyvän siihen, että
Belgian kuningaskunnan väitetään jättäneen noudattamatta toimipaikkasopimuksen, luettuna yhdessä EY 10 artiklan kanssa, mukaisia
velvoitteitaan.
On totta, että EY 10 artikla mainitaan kyseisen kannekirjelmän perusteluissa kahteen kertaan. Komissio huomauttaa, että Belgian
viranomaisten asenne horjuttaa yhteisön rahoitusjärjestelmää ja taloudellisen rasituksen jakautumista jäsenvaltioiden kesken
ja sillä näin ollen rikotaan tätä artiklaa sekä toteaa, että tällaisen asenteen vaikutukset ovat vahingollisia. Lisäksi komissio
toteaa, että toimipaikkasopimuksesta johtuvia Belgian kuningaskunnan velvoitteita on tulkittava EY 10 artiklaan ja yleiseen
kansainväliseen oikeuteen kuuluvan vilpittömän mielen periaatteen valossa.
Kannekirjelmästä ilmenee kuitenkin, että väite, jonka mukaan Belgian kuningaskunta on rikkonut EY 10 artiklaa, on ainoastaan
liitännäinen siihen väitteeseen nähden, jonka mukaan toimipaikkasopimusta ei ole noudatettu. Komission mukaan nimittäin se,
ettei Belgian kuningaskunta ole noudattanut toimipaikkasopimuksen mukaisia velvoitteitaan, aiheuttaa myös EY 10 artiklan rikkomisen.
Lisäksi komissio toteaa vastauskirjelmässään nimenomaisesti, ettei se ole tässä asiassa vedonnut lainkaan EY 10 artiklaan
sellaisenaan eli erillään toimipaikkasopimuksesta.
Tällaisessa tilanteessa se, että unionin tuomioistuimella ei mahdollisesti ole toimivaltaa EY 226 artiklan perusteella todeta,
ettei Belgian kuningaskunta ole noudattanut toimipaikkasopimuksen mukaisia velvoitteitaan, aiheuttaisi väistämättä sen, että
kanne on jätettävä tutkimatta kokonaisuudessaan.
Kansainvälisistä yleissopimuksista yleisesti on todettava, että oikeuskäytännön mukaan on niin, että jos yhteisö ei ole tietyn
yleissopimuksen sopimuspuoli, unionin tuomioistuin ei lähtökohtaisesti ole toimivaltainen tulkitsemaan ennakkoratkaisumenettelyssä
kyseisen yleissopimuksen määräyksiä (ks. asia 130/73, Vandeweghe ym., tuomio 27.11.1973, Kok., s. 1329, 2 kohta; asia C‑162/98,
Hartmann, määräys 12.11.1998, Kok., s. I‑7083, 9 kohta; asia C-301/08, Bogiatzi, tuomio 22.10.2009, Kok, s. I-10185, 24 kohta
ja asia C-533/08, TNT Express Nederland, tuomio 4.5.2010, 61 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Erityisesti vuoden 1957 yleissopimuksesta on muistettava oikeuskäytännössä jo todetun, ettei unionin tuomioistuimella ole
toimivaltaa lausua kyseisen yleissopimuksen tulkinnasta ja jäsenvaltioiden yleissopimuksen mukaisista velvoitteista, sillä
vaikka mainittu yleissopimus liittyy yhteisöön ja sen toimielinten toimintaan, kyse on jäsenvaltioiden tekemästä kansainvälisestä
yleissopimuksesta, joka ei ole erottamaton osa yhteisön oikeutta (ks. asia 44/84, Hurd, tuomio 15.1.1986, Kok., s. 29, Kok.
Ep. VIII, s. 385, 20–22 kohta).
Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 46 kohdassa, tämä arviointi ei voi rajoittua edellä mainitun asian Hurd –
jossa yhteisöjen tuomioistuinta pyydettiin antamaan ennakkoratkaisu – prosessuaaliseen asiayhteyteen, vaan se pätee myös EY
226 artiklassa määrättyyn menettelyyn, jonka kohteena voi olla ainoastaan jäsenvaltion EY:n perustamissopimuksen mukaisen
velvoitteen noudattamatta jättäminen.
Toimipaikkasopimuksen johdanto-osasta ilmenee nimittäin, että sopimus perustuu vuoden 1957 yleissopimuksen 28 artiklaan, jossa
myönnetään johtokunnalle valta neuvotella koulun sijaintivaltion hallituksen kanssa millaisia lisäsopimuksia tahansa turvatakseen
Eurooppakouluille parhaat aineelliset ja henkiset toimintaedellytykset. Tästä seuraa, että sopimuksen on noudatettava vuoden
1957 yleissopimuksen järjestelmää.
Komission väite, jonka mukaan EHTY:ä ja sittemmin yhteisöä on pidettävä toimipaikkasopimuksen sopimuspuolena, koska EHTY:n
korkea viranomainen oli johtokunnan äänivaltainen jäsen ja koska komissio on tullut sen tilalle, ei horjuta edellisessä kohdassa
esitettyä toteamusta, joten väite on hylättävä.
Mikään ei nimittäin osoita, että vuoden 1957 yleissopimuksessa sopimuspuolten määräämä mahdollisuus myöntää EHTY:n korkealle
viranomaiselle oikeus – jota se sittemmin käytti – osallistua johtokunnan toimintaan äänivaltaisena jäsenenä merkitsisi sitä,
että toimipaikkasopimuksen allekirjoittaneet sopimuspuolet olisivat halunneet antaa EHTY:lle kyseisen sopimuksen sopimuspuolen
aseman. Näin sitä paitsi väittää Belgian kuningaskunta, joka on yksi toimipaikkasopimuksen sopimuspuolista.
Ei siis voida väittää, että yhteisö olisi sopimuspuolen asemassa osallinen toimipaikkasopimukseen ja että toimipaikkasopimuksella
siten luotaisiin yhteisölle oikeuksia ja velvoitteita.
Myöskään komission toinen väite, jonka mukaan toimipaikkasopimus on erottamaton osa oikeuksia ja velvoitteita, joista yhteisöt
ottivat vastatakseen vuonna 1994, ei voi menestyä. Tämä väite perustuu siihen, että yhteisöjen tekemän ja hyväksymän vuoden
1994 yleissopimuksen tavoitteena on vakiinnuttaa vuoden 1957 yleissopimuksen säännöstö, sekä siihen, että vuoden 1994 yleissopimuksessa
määrätään toimipaikkasopimuksista.
Tästä on huomautettava, ettei toteutuneeksi väitetty vuoden 1957 yleissopimuksen säännöstön vakiinnuttaminen vuoden 1994 yleissopimuksella,
joka tuli sitä paitsi voimaan vasta 1.10.2002, eikä jälkimmäisessä yleissopimuksessa tehty viittaus toimipaikkasopimuksiin
voi muuttaa takautuvasti toimipaikkasopimuksen, joka on johtokunnan ja yhden ainoan jäsenvaltion hallituksen välinen kansainvälinen
sopimus, oikeudellista luonnetta.
Vuoden 1994 yleissopimuksen 26 artiklassa olevan välityslausekkeen mahdollisesta soveltamisesta on todettava, että EY:n perustamissopimuksessa
ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitettu jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely voidaan
saattaa vireille ainoastaan EY 226 artiklan nojalla, kuten tässä asiassa tosiasiallisesti on tehtykin.
Tässä tilanteessa on todettava, ettei unionin tuomioistuimella ole toimivaltaa lausua komission kanteesta, joka on nostettu
EY 226 artiklan nojalla sillä perusteella, ettei Belgian kuningaskunta ole noudattanut toimipaikkasopimuksen, luettuna yhdessä
EY 10 artiklan kanssa, mukaisia velvoitteitaan.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Belgian kuningaskunta on vaatinut, että komissio velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja koska komissio on hävinnyt asian, se velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa lausua Euroopan komission kanteesta, joka on nostettu EY 226 artiklan nojalla
sillä perusteella, ettei Belgian kuningaskunta ole noudattanut Eurooppa-koulun johtokunnan ja Belgian kuningaskunnan hallituksen
kesken 12.10.1962 tehdyn toimipaikkasopimuksen, luettuna yhdessä EY 10 artiklan kanssa, mukaisia velvoitteitaan.
2)
Euroopan komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.