CELEX: 62009CJ0517
Direktyva 89/552/EEB
Televizijos programų transliavimo paslaugos
Collège d’autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l’audiovisuel
Nacionalinio teismo sąvoka pagal SESV 267 straipsnį
Teisingumo Teismo jurisdikcijos nebuvimas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1989 m. spalio 3 d. Tarybos direktyvos 89/552/EEB dėl valstybių narių
įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų nuostatų, susijusių su televizijos programų transliavimu, derinimo (vadinamoji
Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyva) (OL L 298, p. 23; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t.,
p. 224), iš dalies pakeistos 2007 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/65/EB (OL L 332, p. 27, toliau
– Direktyva 89/552), 1 straipsnio c punkto išaiškinimo.
Šį prašymą pateikė Belgijos prancūzų bendruomenės
Collège d’autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l’audiovisuel
(Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija) nagrinėdama bylą, susijusią su
RTL Belgium SA
(toliau – bendrovė
RTL Belgium
), kuri įtariama pažeidus nacionalinės teisės aktus dėl teleparduotuvių.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisės aktai
Direktyvos 89/552 1 straipsnio c ir d punktuose pateikiamos šios apibrėžtys:
„c)      redakcinė atsakomybė – veiksminga kontrolė tiek atrenkant programas, tiek ir jas išdėstant chronologine tvarka televizijos
programų transliavimo atveju, ar pateikiant kataloge užsakomųjų audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų teikimo atveju. Redakcinė
atsakomybė nebūtinai reiškia pagal nacionalinę teisę numatomą teisinę atsakomybę už teikiamų paslaugų turinį;
d)      žiniasklaidos paslaugų teikėjas – fizinis ar juridinis asmuo, kuris prisiima redakcinę atsakomybę už audiovizualinės žiniasklaidos
paslaugos turinio parinkimą ir sprendžia, kokia tvarka jis organizuojamas.“
Šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje, 2 dalies a punkte ir 3 dalies a ir b punktuose nurodyta:
„1.      Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad visos jos jurisdikcijai priklausančių žiniasklaidos paslaugų teikėjų perduodamos audiovizualinės
žiniasklaidos paslaugos atitiktų visuomenei skirtoms audiovizualinės žiniasklaidos paslaugoms toje valstybėje narėje taikomas
teisės sistemos taisykles.
2.      Šioje direktyvoje valstybės narės jurisdikcijai priklausantys žiniasklaidos paslaugų teikėjai yra:
a)      tie, kurie įsisteigę toje valstybėje narėje pagal 3 dalį <…>
<...>
3.      Šioje direktyvoje žiniasklaidos paslaugų teikėjas yra laikomas įsisteigusiu valstybėje narėje tokiais atvejais:
a)      žiniasklaidos paslaugų teikėjo pagrindinė buveinė yra toje valstybėje narėje ir redakciniai sprendimai dėl audiovizualinės
žiniasklaidos paslaugų yra priimami toje valstybėje narėje;
b)      kai žiniasklaidos paslaugų teikėjo pagrindinė buveinė yra vienoje valstybėje narėje, o redakciniai sprendimai dėl audiovizualinės
žiniasklaidos paslaugų yra priimami kitoje valstybėje narėje, jis yra laikomas įsisteigusiu toje valstybėje narėje, kurioje
žymi jo audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų veikla užsiimančių darbuotojų dalis vykdo veiklą. Jei žymi audiovizualinės
žiniasklaidos paslaugų veikla užsiimančių darbuotojų dalis vykdo veiklą abiejose valstybėse narėse, tai žiniasklaidos paslaugų
teikėjas laikomas įsisteigusiu toje valstybėje narėje, kurioje yra jo pagrindinė buveinė. Jei žymi audiovizualinės žiniasklaidos
paslaugų veikla užsiimančių darbuotojų dalis nevykdo veiklos nė vienoje iš tų valstybių narių, žiniasklaidos paslaugų teikėjas
laikomas įsisteigusiu toje valstybėje narėje, kurioje jis pradėjo savo veiklą laikydamasis tos valstybės narės teisės, jeigu
jis palaiko nuolatinius ir veiksmingus ekonominius ryšius su ta valstybe nare.“

Nacionalinės teisės aktai
Konsoliduotas dekretas dėl audiovizualinės žiniasklaidos paslaugos (toliau – dekretas) buvo paskelbtas 2009 m. liepos 24 d.
Moniteur belge
.
Dekreto 1 straipsnio 16, 46 ir 57 punktuose pateikiamos šios apibrėžtys:
„16)      Paslaugų rengėjas: fizinis ar juridinis asmuo, prisiimantis redakcinę atsakomybę už audiovizualinės žiniasklaidos paslaugos
turinio pasirinkimą ir nustatantis, kaip jis rengiamas;
<...>
46)      Redakcinė atsakomybė: veiksminga kontrolė tiek atsirenkant programas, tiek jas išdėstant chronologine tvarka linijinių paslaugų
atveju ar pateikiant kataloge – nelinijinių paslaugų atveju;
<...>
57)      teleparduotuvė: kaip programa ar reklama transliuojami tiesioginiai visuomenei skirti pasiūlymai už atlygį įsigyti prekių
ar naudotis paslaugomis, tarp jų ir pasiūlymai įsigyti nekilnojamojo turto, teisių ar įsipareigojimų.“
Pagal dekreto 2 straipsnio 3 dalį:
„Prancūzų bendruomenės jurisdikcijai priklauso visi paslaugų rengėjai:
1)      įsisteigę prancūzų kalbos regione;
2)      įsisteigę dvikalbiame Briuselio–sostinės regione ir kurių veikla turi būti išimtinai susieta su prancūzų bendruomene.“
Dekreto 31 straipsnio 6 dalyje įtvirtinta:
„<...> teleparduotuvės laidų transliavimo trukmę nustato vyriausybė ir ji negali viršyti 3 valandų per dieną, įskaitant kartojimą.“
Dekreto 133 straipsnyje nurodyta:
„Steigiama Belgijos prancūzų bendruomenės Aukščiausioji transliuotojų taryba, kuri yra juridinį statusą turinti nepriklausoma
administracinės valdžios institucija, įgaliota reguliuoti audiovizualinį sektorių prancūzų bendruomenėje <…>“
Dekreto 134 straipsnyje numatyta, kad Aukščiausiąją transliuotojų tarybą sudaro dvi kolegijos, t. y.
Collège d’avis
(Patariamoji kolegija) ir
Collège d’autorisation et de contrôle
(Leidimų ir kontrolės kolegija), Tarnyba ir Tyrimų biuras.
Pagal dekreto 136 straipsnio 1 dalį Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegijos užduotis, be kita
ko, yra:
„1)      registruoti paslaugų rengėjų deklaracijas ir suteikti leidimus kai kuriems paslaugų rengėjams, išskyrus vietines televizijas
ir [Belgijos prancūzų bendruomenės Belgijos radiją ir televiziją];
2)      suteikti leidimą naudotis radijo dažniais;
<…>
12)      nustatyti bet kokį įstatymų, dekretų ir nutarimų audiovizualinėje srityje pažeidimą ir įsipareigojimų pagal prancūzų bendruomenės
ir paslaugų rengėjo ar tiekėjo sudarytą susitarimą, pagal [Belgijos prancūzų bendruomenės Belgijos radijo ir televizijos]
administravimo sutartį, pagal vyriausybės ir kiekvienos vietinių televizijų sudarytą susitarimą bei įsipareigojimų, prisiimtų
atsakant į paskelbtus šiame dekrete numatytus konkursus, neįvykdymą.“
Dekreto 139 straipsnio 1 dalyje nurodyta Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegijos sudėtis. Pagal
šį straipsnį:
„Be 142 straipsnio 1 dalyje nurodytų [keturių] Tarnybos narių, Leidimų ir kontrolės kolegiją sudaro šeši nariai. Jų kadencijos
trukmė yra ketveri metai ir ji gali būti atnaujinta. <…>
Nepažeidžiant 142 straipsnio 1 dalies nuostatų dešimt narių skiriami laikantis 1973 m. liepos 16 d. Įstatymo, kuriuo užtikrinama
ideologinių ir filosofinių tendencijų apsauga, 9 straipsnio. Tris iš pirmesnėje pastraipoje nurodytų šešių narių skiria prancūzų
bendruomenės parlamentas. Prancūzų bendruomenės parlamentui paskyrus pirmuosius tris narius, kolegijos sudėti turi papildyti
vyriausybė.
Leidimų ir kontrolės kolegijos nariai renkami iš žinomų dėl savo kompetencijos teisės, audiovizualinėje ir komunikacijų srityse
asmenų.
<…>“
Pagal dekreto 140 straipsnio 1 dalį Aukščiausioji transliuotojų taryba, kurią sudaro pirmininkas ir pirmasis, antrasis bei
trečiasis minėtos tarybos pirmininko pavaduotojai, atstovauja Transliuotojų tarybai teisme ir trečiųjų asmenų atžvilgiu. Pagal
to paties straipsnio 3 dalį Tarnyba įdarbina Aukščiausiosios transliuotojų tarybos personalą. Visų pirma jis įdarbina patarėjus
ir Tyrimų biuro atstovus, atsižvelgdamas į Tyrimų biuro sekretoriaus nuomonę.
Pagal dekreto 142 straipsnio 1 dalį keturis Tarnybos narius skiria vyriausybė.
Pagal dekreto 143 straipsnį Tyrimų biuras gauna Aukščiausiajai transliuotojų tarybai adresuotus skundus ir nagrinėja bylas.
Jis taip pat gali tyrimą pradėti savo iniciatyva. Be to, šiame straipsnyje įtvirtinta, jog Tyrimų biurui vadovauja Tarnybai
pavaldus Tyrimų biuro sekretorius.
Dekreto 161 straipsnyje įtvirtintos procedūrinės taisyklės, kurių turi laikytis Aukščiausiosios transliuotojų tarybos tyrimų
biuras bei Leidimų ir kontrolės kolegija nagrinėdami skundus ar faktines aplinkybes, kurios galėtų sudaryti įstatymų, dekretų
ir nutarimų audiovizualinėje srityje pažeidimus. Konkrečiai kalbant, jo 1 dalyje numatyta:
„<…> Tyrimų biuras pradeda tyrimą ir priima sprendimą dėl skundo priimtinumo.
Jei skundas priimtinas, Tyrimų biuras imasi tyrimo. Jis gali nuspręsti nenagrinėti skundo.
<…>
Leidimų ir kontrolės kolegija gali atšaukti Tyrimų biuro priimtus sprendimus dėl skundo nepriimtinumo ar atsisakymo juos nagrinėti.
Leidimų ir kontrolės kolegijai perduodama tyrimo atskaita. <...>“
Pagal 161 straipsnio 2–4 dalis Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija pažeidėjui perduoda savo
reikalavimus ir tyrimo ataskaitą, o šis turi vieno mėnesio terminą susipažinti su bylos medžiaga ir pateikti rašytines pastabas.
Pažeidėjas kviečiamas atvykti posėdį. Minėta kolegija gali išklausyti visus asmenis, kurie gali pateikti naudingos informacijos
bylai. Ji priima motyvuotą sprendimą per 60 dienų nuo žodinės proceso dalies pabaigos.

Pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudicinis klausimas
2009 m. spalio 8 d. Aukščiausiosios transliuotojų tarybos Tyrimų biuras gavo televizijos žiūrovės skundą, kuriame tvirtinama,
jog prieš kelias dienas transliuotojas
RTL Belgium
7 valandas tą pačią dieną transliavo teleparduotuvės programą, kai teisėtas tokių laidų laikas yra 3 valandos.
Įsitikinęs, kad leidžiamas laikas buvo viršytas, Tyrimų biuras išsiuntė Belgijoje įsteigtai bendrovei
RTL Belgium
laišką, prašydamas, kad ši tai pakomentuotų.
Ši bendrovė atsakė mananti, jog Tyrimų biuras neturi kompetencijos atlikti su ja susijusio tyrimo, nes
RTL Belgium
paslaugą teikė ne ji, bet Liuksemburge įsteigta jos patronuojanti bendrovė CLT‑UFA.
Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegijai kilo klausimas, kurios – Belgijos ar Liuksemburgo – valdžios
institucijos yra kompetentingos kontroliuoti
RTL Belgium
paslaugos teikimą. Jeigu, kaip tvirtina Tyrimų biuras,
RTL Belgium
paslaugos teikėjas yra bendrovė
RTL Belgium
, šios kolegijos nuomone, kompetencija priklauso jai, nes šios bendrovės buveinė yra Belgijoje ir būtent šioje valstybėje,
Tyrimų biuro teigimu, priimami redakciniai sprendimai.
Sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikiama tokia informacija apie bendrovę
RTL Belgium
ir jos patronuojančią bendrovę CLT‑UFA.
Bendrovė
RTL Belgium
gavo kelis Belgijos valdžios institucijų leidimus rengti televizijos programų transliavimo paslaugas, visų pirma nuo 1987 m.
–
RTL Belgium
paslaugą. Paskutinio šiai paslaugai suteikto leidimo galiojimas baigėsi 2005 m. gruodžio 31 dieną. Bendrovė
RTL Belgium
neprašė jo atnaujinti motyvuodama tuo, kad nagrinėjamą paslaugą nuo šiol teikia CLT‑UFA iš Liuksemburgo.
Ši bendrovė, šiuo metu turinti 66 % bendrovės
RTL Belgium
akcijų, nuo 1995 m. turi Liuksemburgo valdžios institucijų koncesiją tai pačiai paslaugai.
2006 m. lapkričio 29 d. sprendimu Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija nusprendė, kad bendrovė
RTL Belgium
savo parengtas paslaugas, visų pirma
RTL Belgium
paslaugą, teikė be leidimo, vadinasi, pažeisdama Belgijos teisės aktus dėl transliavimo, ir skyrė jai 500 000 eurų baudą.
Bendrovė
RTL Belgium
dėl šio sprendimo panaikinimo pateikė ieškinį
Conseil d’État
(Valstybės taryba) (Belgija), o ši 2009 m. sausio 15 d. sprendimu jį pripažino pagrįstu ir panaikino minėtą sprendimą.
Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija teigia, kad šiame sprendime Valstybės taryba nusprendė,
jog dvigubo leidimo situacija, galiojusi iki 2005 m., prieštarauja taisyklei, kad tik viena valstybė narė turi kompetenciją
televizijos transliuotojo atžvilgiu, ir gali trukdyti laisvam paslaugų judėjimui Europos Sąjungoje. Tokiomis aplinkybėmis
Valstybės taryba padarė išvadą, jog nėra reikšmingas klausimas, kas – CLT‑UFA ar bendrovė
RTL Belgium
– yra paslaugos rengėja, vartojant dekrete nurodytas sąvokas, ar paslaugos teikėja, vartojant Direktyvoje 89/552 nustatytas
sąvokas.
Tačiau Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija mano, jog nagrinėjant pagrindinę bylą šis klausimas
yra svarbus, atsižvelgiant į nuo 2009 m. Belgijoje taikomą naują teisinį pagrindą, kurį sudaro, pirma, dekretas ir, antra,
Belgijos Karalystės ir Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės sudarytas bendradarbiavimo protokolas.
Dekretas įsigaliojo 2009 m. kovo 28 dieną. Jame visų pirma įtvirtinta nauja sąvokos „redakcinė atsakomybė“ apibrėžtis.
Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija mano esanti teismas, kaip jis suprantamas pagal SESV 267 straipsnį,
ir todėl galinti kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą. Ji ne tik pagal teisės aktus laikoma
nepriklausoma administracine institucija, bet ir atitinka Teisingumo Teismo nustatytus kriterijus, apibūdinančius teismą,
kaip jis suprantamas pagal šį straipsnį.
Šiomis aplinkybėmis Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija nusprendė pateikti Teisingumo Teismui
šį prejudicinį klausimą:
„Ar [Direktyvos 89/552] 1 straipsnio c punkte esančią „veiksmingos kontrolės tiek atrenkant programas, tiek ir jas išdėstant“
sąvoką galima aiškinti kaip leidžiančią manyti, kad bendrovė, kuri įsteigta vienoje valstybėje narėje ir kuri turi šios valstybės
narės vyriausybės koncesiją teikti audiovizualinės žiniasklaidos paslaugą, realiai turi tokią veiksmingą kontrolę, nors ji
trečiajai bendrovei, įsteigtai kitoje valstybėje narėje už konkrečiai nenustatytą sumą, atitinkančią visą apyvartą iš reklamos
transliuojant šią paslaugą, perduoda su teise dar kartą perleisti visų šios paslaugos programų parengimą ir produkciją, ryšius
su išore programų sudarymo srityje, finansinės, teisinės, žmogiškųjų išteklių, infrastruktūrų valdymo ir kitas su personalu
susijusias paslaugas, ir kadangi atrodo, kad būtent šios trečiosios bendrovės buveinėje priimami sprendimai dėl programų ir
iš jų sudaromas tinklelis, dėl galimų programos pakeitimų ir neplanuotų tinklelio pakeitimų, susijusių su dienos aktualijomis?“

Dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos
Pirmiausia reikia patikrinti, ar Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija yra teismas, kaip jis
suprantamas pagal SESV 267 straipsnį, ir todėl – ar Teisingumo Teismas turi jurisdikciją priimti sprendimą dėl jam pateikto
klausimo.

Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
Belgijos Karalystė ir Europos Komisija mano, kad Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija atitinka
visus Teisingumo Teismo praktikoje nustatytus teismą apibūdinančius kriterijus.
Savo ruožtu bendrovė
RTL Belgium
, CLT‑UFA ir Liuksemburgo vyriausybė mano, kad netenkinamas nepriklausomumo kriterijus.
Bendrovė
RTL Belgium
ir CLT‑UFA visų pirma teigia, kad Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija nėra pakankamai nepriklausoma
nuo vykdomosios valdžios, nes Belgijos vyriausybė yra atsakinga už didelės dalies jos narių skyrimą. Be to, šie nariai skiriami
taip, kad būtų atsižvelgta į ideologines ir filosofines tendencijas, o tai jiems trukdo būti visiškai nepriklausomais. Be
kita ko, nėra funkcinio atskyrimo tarp tyrimo ir sprendimo priėmimo. Galiausiai Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų
ir kontrolės kolegija neturi trečiojo asmens statuso nei skundą pateikiančio asmens, kurio ji neprivalo išklausyti, nei Tyrimų
biuro, kuris pavaldus Tarnybai, atžvilgiu.
Liuksemburgo vyriausybė teigia, kad Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija yra ginčo šalis ir
todėl nėra, kaip reikalaujama, nepriklausoma, o tai patvirtina faktas, kad jai yra atstovaujama Valstybės tarybai nagrinėjant
ieškinius dėl jos sprendimų.

Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką tam, kad atsakytų į tik su Sąjungos teise susijusį klausimą, ar prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikusi institucija yra „teismas“ pagal SESV 267 straipsnį, Teisingumo Teismas atsižvelgia į visas aplinkybes,
t. y. ar institucija įsteigta pagal įstatymą, ar ji veikia nuolat, ar jos jurisdikcija yra privaloma, ar procesas šioje institucijoje
pagrįstas rungimosi principu, ar ji taiko teisės normas ir ar yra nepriklausoma (žr., be kita ko, 1997 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo
Dorsch Consult
, C‑54/96, Rink. p. I‑4961, 23 punktą; 2005 m. gegužės 31 d. Sprendimo
Syfait ir kt
., C‑53/03, Rink. p. I‑4609, 29 punktą; 2007 m. birželio 14 d. Sprendimo
Häupl
, C‑246/05, Rink. p. I‑4673, 16 punktą bei 2008 m. gegužės 14 d. Nutarties
Pilato
, C‑109/07, Rink. p. I‑3503, 22 punktą).
Pirmiausia reikia išnagrinėti kriterijų, susijusį su Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegijos
nepriklausomumu.
Pagal Teisingumo Teismo praktiką nepriklausomumo, kuris yra neatskiriamas nuo teisminės funkcijos, sąvoka pirmiausia reikalauja,
kad atitinkama institucija turėtų trečiojo asmens statusą sprendimą, dėl kurio pareikštas ieškinys, priėmusios valdžios institucijos
atžvilgiu (1993 m. kovo 30 d. Sprendimo
Corbiau
, C‑24/92, Rink. p. I‑1277, 15 punktas ir 2006 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
Wilson
, C‑506/04, Rink. p. I‑8613, 49 punktas).
Ši sąvoka apima du aspektus. Pirmasis, išorinis, aspektas reiškia, kad institucija turi būti apsaugota nuo išorinės įtakos
ar spaudimo, kurie gali kelti grėsmę jos narių sprendimų laisvei, kiek tai susiję su jiems nagrinėti tenkančiomis bylomis
(minėto Sprendimo
Wilson
50 punktas).
Antrasis, vidinis, aspektas papildo nešališkumo sąvoką ir reikalauja laikytis vienodo požiūrio bylos šalių ir jų atitinkamų
interesų, susijusių su bylos dalyku, atžvilgiu (minėto Sprendimo
Wilson
52 punktas).
Reikia konstatuoti, kad Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija neatitinka šio nepriklausomumo
kriterijaus.
Iš tiesų nei organizacinė Aukščiausiosios transliuotojų tarybos ir ją sudarančių organų struktūra, nei jiems priskirtos užduotys
neleidžia manyti, kad minėta kolegija yra nešališka ir turi trečiojo asmens statusą, pirma, preziumuojamo pažeidėjo atžvilgiu
ir, antra, administracinės institucijos, kuriai pavesta prižiūrėti audiovizualinį sektorių, atžvilgiu.
Kalbant apie organizacinę Aukščiausiosios transliuotojų tarybos struktūrą, reikia nurodyti, pirma, kad šios tarybos Tarnybą
sudaro keturi nariai, t. y. pirmininkas, pirmasis, antrasis ir trečiasis jo pavaduotojai. Be to, jie taip pat yra Aukščiausiosios
transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegijos nariai ir sudaro reikšmingą dalį, t. y. yra keturi iš dešimties jos narių.
Kalbant apie įvairiems Aukščiausiosios transliavimo tarybos organams skirtas užduotis, reikia nurodyti, kad iš dekreto aišku,
jog šioje administracinės valdžios institucijoje Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija įpareigota
kontroliuoti, ar audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų rengėjai laikosi taisyklių audiovizualinėje srityje, ir bausti už
galimus pažeidimus. Vykdydama šią užduoti ji remiasi Tyrimų biuro, kuriam vadovauja Tarnybai pavaldus Tyrimų biuro sekretorius,
darbu.
Reikia konstatuoti, kad sprendimus priimanti Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija per Tarnybą
funkciniu požiūriu yra susijusi su minėta Taryba kaip visuma ir su Tyrimų biuru, į kurio pasiūlymus ji atsižvelgia priimdama
sprendimą. Iš to matyti, kad priimdama sprendimus Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija nesiskiria
nuo administracinio kontrolės organo, kuris gali būti šalis procedūroje audiovizualinėje srityje (pagal analogiją žr. minėto
Sprendimo
Syfait
33 punktą).
Be to, šią išvadą patvirtina tai, kad Tarnyba atstovauja Aukščiausiajai transliuotojų tarybai teisme ir trečiųjų asmenų atžvilgiu.
Iš to matyti, kad priimdama ginčijamą sprendimą Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija neturi
trečiojo asmens statuso egzistuojančių interesų atžvilgiu ir todėl nėra nešališka, kaip to reikalaujama, galimo pažeidėjo,
šiuo atveju bendrovės
RTL Belgium
, atžvilgiu, kad būtų laikoma teismu pagal SESV 267 straipsnį.
Todėl nereikia nagrinėti, ar Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegija atitinka kitus kriterijus,
leidžiančius įvertinti, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija yra „teismas“ pagal SESV 267 straipsnį.
Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos atsakyti į pateiktą klausimą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:
Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos atsakyti į Aukščiausiosios transliuotojų tarybos leidimų ir kontrolės kolegijos 2009 m.
gruodžio 3 d. sprendime pateiktą klausimą.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.