CELEX: 62005CJ0248
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Pohjaveden suojeleminen vaarallisten aineiden aiheuttamalta pilaantumiselta
Direktiivi 80/68/ETY

Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteessaan, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että Irlanti ei ole noudattanut pohjaveden
suojelemisesta tiettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamalta pilaantumiselta 17.12.1979 annetun neuvoston direktiivin 80/68/ETY
(EYVL 1980, L 20, s. 43; jäljempänä direktiivi) mukaisia velvoitteitaan,
–        koska se ei ole toteuttanut kaikkia direktiivin 4, 5, 7, 9 ja 10 artiklan noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä Ballymurtaghin
kaatopaikalla (Wicklown kreivikunta) ja
–        koska se ei ole toteuttanut kaikkia direktiivin 5, 7, 8, 10, 12 ja 13 artiklan noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä sakokaivoista
peräisin olevien epäsuorien päästöjen osalta.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin tarkoituksena on estää pohjavesien pilaaminen liitteen luettelon I tai II aineryhmiin kuuluvilla aineilla,
jäljempänä ’luettelon I tai II aineet’, ja mahdollisimman hyvin tarkastaa tai poistaa jo tapahtuneen pilaantumisen seuraukset.”
Direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä:
a)      ’pohjavedellä’ tarkoitetaan kaikkea vettä, joka on maan pinnan alla kyllästysvyöhykkeessä ja suorassa yhteydessä pintamaahan
tai syvempiin maakerroksiin;
b)      ’suoralla päästöllä’ tarkoitetaan luettelon I tai II aineiden päästämistä pohjaveteen ilman suodattamista pintamaan tai syvempien
maakerrosten läpi;
c)      ’epäsuoralla päästöllä’ tarkoitetaan luettelon I tai II aineiden päästämistä pohjaveteen pintamaan tai syvempien maakerrosten
läpi tapahtuvan suodattumisen jälkeen;
d)       ’pilaantumisella’ tarkoitetaan ihmisten aiheuttamaa suoraan tai epäsuorasti pohjaveteen tapahtuvaa aineen tai energian päästöä,
jonka seurauksena ihmisten terveydelle tai vesivaroille aiheutuu vaaraa, eläviä olioita ja veden ekosysteemiä vahingoitetaan
tai haitataan veden muuta luvallista käyttöä.”
Direktiivin 2 artiklassa säädetään, että se ei koske
”a)      kotitalousjäteveden päästöjä, jotka ovat peräisin viemärijärjestelmään kuulumattomista erillisistä asumuksista, jotka sijaitsevat
ihmisten käyttöön tulevan veden ottoa varten suojeltujen alueiden ulkopuolella;
– –”
Direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet:
a)      estääkseen luettelon I aineiden pohjaveteen joutumisen;
b)      rajoittaakseen luettelon II aineiden pohjaveteen joutumista, jotta vältytään näiden aineiden aiheuttamalta pohjaveden pilaantumiselta.”
Direktiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Täyttääkseen 3 artiklan a alakohdassa tarkoitetun velvoitteen jäsenvaltioiden on:
–        kiellettävä kaikki luettelon I aineiden suorat päästöt;
–        saatettava ennakkotutkimuksen alaiseksi huolehtiminen näistä aineista tai näiden aineiden huolehtimistarkoituksessa suoritettu
kaatopaikalle vienti, jonka voidaan epäillä johtavan epäsuoraan päästöön. Tutkimuksen perusteella jäsenvaltioiden on kiellettävä
tällainen toiminta tai myönnettävä lupa edellyttäen, että kaikkia teknisiä varotoimia, jotka ovat tarpeen tällaisen päästön
ehkäisemiseksi, noudatetaan;
–        toteutettava tarpeellisiksi katsomansa aiheelliset toimenpiteet estääkseen kaikki luettelon I aineiden epäsuorat päästöt,
jotka aiheutuvat muista kuin toisessa luetelmakohdassa tarkoitetuista maan päällä tai alla tapahtuvista toimenpiteistä. Niiden
on ilmoitettava tällaisista toimenpiteistä komissiolle, joka näiden tietojen perusteella voi tehdä neuvostolle ehdotuksia
tämän direktiivin muuttamisesta.
2.      Jos ennakkotutkimus kuitenkin osoittaa pohjaveden, johon luettelon I aineiden päästöä suunnitellaan, olevan pysyvästi sopimatonta
muuhun käyttöön, erityisesti kotitalous- tai maatalouskäyttöön, jäsenvaltiot voivat sallia näiden aineiden päästön edellyttäen,
että aineet eivät ole esteenä maaperän ainesten hyödyntämiselle.
Lupa voidaan myöntää vain, jos on otettu huomioon kaikki tekniset varotoimet sen varmistamiseksi, että nämä aineet eivät voi
päästä muihin vesijärjestelmiin tai vahingoittaa muita ekosysteemejä.”
Direktiivin 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Täyttääkseen 3 artiklan b alakohdassa tarkoitetun velvoitteen jäsenvaltioiden on saatettava ennakkotarkastuksen alaisiksi:
–        kaikki luettelon II aineiden suorat päästöt tällaisten päästöjen rajoittamiseksi;
–        huolehtiminen näistä aineista tai näiden aineiden huolehtimistarkoituksessa suoritettu kaatopaikalle vienti, jonka voidaan
epäillä johtavan epäsuoraan päästöön.
Tuon tutkimuksen perusteella jäsenvaltiot voivat myöntää luvan sillä edellytyksellä, että noudatetaan kaikkia teknisiä varotoimia,
jotka ovat tarpeen näiden aineiden aiheuttaman pohjaveden pilaantumisen ehkäisemiseksi.
2.      Lisäksi jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeellisiksi katsomansa aiheelliset toimenpiteet, joilla rajoitetaan kaikkia luettelon
II aineiden epäsuoria päästöjä, jotka aiheutuvat muista kuin 1 kohdassa tarkoitetuista maan päällä tai alla tapahtuvista toimenpiteistä.”
Direktiivin 7 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Ennakkotutkimukset, joita tarkoitetaan 4 ja 5 artiklassa, sisältävät kyseisen alueen hydrogeologisten olojen, pintamaan ja
syvempien maakerrosten mahdollisten puhdistavien ominaisuuksien ja päästöstä pohjaveden laadulle aiheutuvan pilaantumisen
ja muuttumisvaaran tutkimuksen, ja niissä on todettava, onko aineiden päästäminen pohjaveteen ympäristön kannalta tyydyttävä
ratkaisu.”
Direktiivin 8 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ei saa myöntää 4, 5 ja 6 artiklassa tarkoitettuja lupia, ennen kuin on varmistettu,
että pohjavettä ja etenkin sen laatua tarkkaillaan vaaditulla tavalla.”
Direktiivin 9 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jos suora päästö sallitaan 4 artiklan 2 ja 3 kohdan tai 5 artiklan mukaisesti, tai jos 5 artiklan mukaisesti sallitaan sellainen
jätevedestä huolehtiminen, joka väistämättä johtaa epäsuoraan päästöön, on luvassa eriteltävä erityisesti:
–        päästöpaikka;
–        päästötapa;
–        välttämättömät varotoimet, kiinnittäen erityistä huomiota jätevesissä olevien aineiden ominaisuuksiin ja pitoisuuksiin, vastaanottavan
ympäristön ominaisuuksiin sekä erityisesti juotavaksi, kuumalähdekäyttöön ja kivennäisvedeksi tulevien vesien valuma-alueiden
läheisyyteen;
–        suurin sallitun aineen määrä jätevedessä erikseen määritellyn, yhden tai useamman, ajanjakson aikana ja asianmukaiset näiden
aineiden pitoisuuksia koskevat vaatimukset;
–        järjestelyt pohjaveteen johdettujen jätevesien valvomiseksi;
–        tarvittaessa toimenpiteet pohjaveden ja etenkin sen laadun valvomiseksi.”
Direktiivin 10 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jos 4 ja 5 artiklan mukaisesti sallitaan sellainen huolehtiminen tai jätteen huolehtimiseksi suoritettu kaatopaikalle vieminen,
jonka voidaan epäillä johtavan epäsuoraan päästöön, on luvassa erityisesti määriteltävä:
–        paikka tai kaatopaikka, jolle tällaisia jätteitä viedään;
–        jätteistä huolehtimisessa tai niiden kaatopaikalle sijoittamisessa käytetyt menetelmät;
–        välttämättömät varotoimet, kiinnittäen erityistä huomiota kaatopaikalle jätettävässä tai poistettavassa aineksessa olevien
aineiden laatuun ja pitoisuuteen, vastaanottavan ympäristön ominaisuuksiin ja erityisesti juotavaksi, kuumalähdekäyttöön ja
kivennäisvedeksi tulevien vesien valuma-alueiden läheisyyteen;
–        suurin yhden tai useamman määritellyn ajanjakson aikana sallittu kaatopaikalle vietävän tai poistettavan luettelon I tai II
aineita sisältävän aineksen ja mikäli mahdollista itse näiden aineiden määrä ja asianmukaiset vaatimukset näiden aineiden
pitoisuuksien suhteen;
–        edellä 4 artiklan 1 kohdassa ja 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa toteutettavat tekniset varotoimet, joilla
estetään luettelon I aineiden päästöt pohjavesiin ja luettelon II aineiden aiheuttama tällaisten vesien pilaantuminen;
–        tarvittaessa pohjaveden ja etenkin sen laadun valvontatoimenpiteet.”
Direktiivin 12 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Lupa on evättävä, jos 4 ja 5 artiklassa tarkoitetun luvan hakija ilmoittaa, ettei hän voi noudattaa määrättyjä ehtoja, tai
jos tämä on kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen mielestä ilmeistä.
2.      Jos luvassa määrättyjä ehtoja ei täytetä, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on toteutettava tarvittavat toimenpiteet
sen varmistamiseksi, että nämä ehdot täytetään; tarvittaessa viranomaisen on peruutettava lupa.”
Direktiivin 13 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on valvottava luvassa määrättyjen ehtojen noudattamista ja päästöjen vaikutuksia
pohjaveteen.”

Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
Komissio vastaanotti vuoden 1999 aikana kantelun, joka koskee Ballymurtaghin entistä kaivosta, jonka Wicklown kreivikunnan
valtuusto on kunnostanut kunnalliseksi kaatopaikaksi.
Komissio vastaanotti vuoden 2000 aikana toisen kantelun, joka koskee pohjaveteen tapahtuvia kiellettyjä päästöjä, jotka ovat
peräisin Wexfordin kreivikunnassa sijaitsevan Creacon Lodgen (New Ross) hotellista, joka aloitti toimintansa vuoden 1995 aikana.
Tämän kantelun käsittelyn yhteydessä komissio sai tiedon suuremmista ongelmista, jotka liittyvät sakokaivoista peräisin olevaan
jäteveteen ja jotka koskevat direktiivin soveltamisedellytyksiä Irlannin maaseudulla siltä osin kuin on kyse liiketoiminnassa
käytettävistä tai muussa kuin asumiskäytössä olevista rakennuksista ja eri taajamissa sijaitsevista muista kuin erillisistä
asumuksista.
Lisäksi komissio sai tietoonsa kertomuksen, joka koskee Kerryn kreivikunnassa sijaitsevien Killarneyn järvien rehevöitymisongelmia
ja jonka mukaan sakokaivoihin liitetyt laitokset olivat yksi syy näiden vesien laadun huomattavaan heikkenemiseen ja jossa
korostettiin sitä, että sakokaivot olivat usein epäsopivia tai heikosti ylläpidettyjä.
Toisen kantelun tutkimista varten komissio lähetti Irlannille 8.5.2001 kirjeen, jossa se mainitsi edellä mainitusta kertomuksesta.
Koska komissio ei ollut tyytyväinen ensimmäisen kantelun tutkimisen yhteydessä annettuihin vastauksiin ja ottaen huomioon,
että se ei saanut toisen kantelun osalta vastausta, komissio osoitti 23.10.2001 Irlannille virallisen huomautuksen, jossa
se ilmoitti, että sillä on epäilyksiä niiden olosuhteiden osalta, joissa tämä jäsenvaltio sovelsi useita direktiivin säännöksiä,
ja kehotti sitä esittämään asiasta huomautuksensa.
Koska viralliseen huomautukseen ei vastattu, komissio osoitti tälle jäsenvaltiolle 17.12.2002 perustellun lausunnon, jossa
se kehotti sitä toteuttamaan tarpeelliset toimenpiteet kyseisen lausunnon noudattamiseksi kahden kuukauden kuluessa sen vastaanottamisesta.
Irlannin viranomaiset vastasivat kyseiseen lausuntoon 9.9.2003 päivätyllä kirjeellä, jossa ne antoivat tietoja toteutetuista
toimenpiteistä ja vakuuttivat noudattavansa direktiiviä. Koska komissio katsoi, että Irlannin kanta ei ollut tyydyttävä, se
nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen.

Kanne
Aluksi on korostettava, että komissio on nimenomaisesti myöntänyt kirjallisissa asiakirjoissaan, että Irlanti on toteuttanut
tarpeellisen lainsäädännön direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista oikeusjärjestystä.

Ballymurtaghin kunnallista kaatopaikkaa koskevat väitteet
Komissio väittää kanteessaan, että Irlanti ei ole toteuttanut kaikkia tarvittavia toimenpiteitä direktiivin 4, 5, 7, 9 ja
10 artiklan noudattamiseksi Ballymurtaghin kunnallisen kaatopaikan osalta.
Komissio moittii tätä jäsenvaltiota ensimmäiseksi siitä, että se ei myöntänyt virallista lupaa, ennen kuin tämä kaatopaikka
otettiin käyttöön, vaikka tällaista lupaa on haettava ja se on myönnettävä ennen toiminnan aloittamista uudessa laitoksessa,
jotta tähän toimintaan voidaan soveltaa direktiivin 9 artiklassa tarkoitettuja asianmukaisia ehtoja. Toiseksi komissio katsoo,
että edellytettyjä teknisiä varotoimenpiteitä ei toteutettu luetteloissa I ja II olevien aineiden päästöjen estämiseksi. Kolmanneksi
komissio väittää, että Environmental Protection Agencyn (ympäristönsuojeluvirasto, jäljempänä EPA) 3.4.2001 myöntämä jätteitä
koskeva lupa, joka koskee toiminnan harjoittamista kyseisellä kaatopaikalla, ei ole direktiivin säännösten mukainen, koska
sekä tämä lupa että ennakkotutkimus ovat sääntöjenvastaisia.
On todettava, että toimittamassaan vastauksessa komissio luopui väitteistä, jotka koskivat sitä, että kaatopaikalla ei ollut
virallista lupaa ennen sen käyttöön ottamista ja että direktiivin 9 artiklaa ei ollut noudatettu.
Väite, joka koskee sitä, että direktiiviä ei noudatettu luetteloiden I ja II aineiden päästöjen takia
–       Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että Irlanti ei noudattanut velvollisuuttaan toteuttaa kaikki direktiivin 4 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan
mukaiset tekniset varotoimet, kun se salli Ballymurtaghin kunnallisen kaatopaikan perustamisen ja toiminnan, vaikka sillä
oli tiedossaan, että luettelon I aineita, esimerkiksi kadmiumia, ja luettelon II aineita, kuten raskasmetalleja ja fosforia,
huuhtoutuisi väistämättä Avoca-jokeen, koska kyseisen kaatopaikan alla ei ollut minkäänlaista suojakalvoa.
Komissio väittää, että tällaisten aineiden päästöihin sovelletaan ehtoja, jotka eivät sen mukaan täyttyneet kyseessä olevan
paikan osalta. Näitä ehtoja ovat direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa mainitut edellytykset, joista seuraa, että päästö voi tapahtua
vain pohjaveteen ja että kyseisessä vedessä esiintyvien luettelon I aineiden ei pidä voida päästä muihin vesijärjestelmiin.
Komission mukaan Ballymurtaghin kaatopaikan ja Avoca-joen alla kulkevien pohjavesien ei voida katsoa kuuluvan samaan vesijärjestelmään.
Joka tapauksessa komissio katsoo, että vaikka näiden pohjavesien, jotka laskevat Avoca-jokeen, on katsottava kuuluvan tämän
joen kanssa samaan vesijärjestelmään, tämän joen ei voida katsoa olevan pysyvästi sopimaton kaikkeen muuhun käyttöön. Ballymurtaghin
kunnallista kaatopaikkaa koskevassa ympäristövaikutuksia koskevassa lausunnossa (Environmental Impact Statement on Ballymurtagh
Landfill, jäljempänä ympäristövaikutuksia koskeva lausunto), joka laadittiin jätteidenhuoltoa koskevan kansallisen lainsäädännön
mukaisesti, täsmennetään, että ”Avoca-joki, joka virtaa kaivosten ja kaatopaikan läheisyydessä, on kivikkoinen joki, jossa
vesi virtaa nopeasti ja jota voidaan pitää erittäin hyvänä kasvupaikkana lohikaloille”.
Komissio väittää lisäksi, että Wicklown kreivikunnan valtuusto ei voinut jättää huomioimatta, että suojaavan esteen puuttuessa
jäteneste, joka on peräisin veden suodattumisesta jätteiden läpi (jäljempänä suotovesi), valuu Avoca-jokeen siltä osin kuin
vuonna 1987 suoritetussa hydrogeologisessa tutkimuksessa (Cullen, K. T.,
Ballymurtagh Open Pit: Report on the Hydrogeological Survey of a Proposed Waste Disposal Site
, 10.3.1987, jäljempänä hydrogeologinen tutkimus), joka tehtiin ennen kaatopaikan käyttöön ottamista, esitettiin tältä osin
vaihtoehtoina joko suotoveden laimentaminen ja hajaannuttaminen tai kaivoskuilun pohjan kunnostaminen vettä läpäisemättömäksi.
Wicklown kreivikunnan valtuusto valitsi suotoveden laimentamisen ja hajaannuttamisen, mikä saattoi johtaa vain toisen vesijärjestelmän
pilaantumiseen.
Irlanti väittää, että direktiivin 4 artiklan 2 kohdan sanamuodon mukaan luettelon I aineiden päästö voidaan sallia tietyin
edellytyksin.
Tämä jäsenvaltio perustelee väitettään edellä mainitussa hydrogeologisessa tutkimuksessa tehdyillä päätelmillä, joiden mukaan
”niin kaivoksen alla kulkevan pohjaveden kuin Avoca-joen veden huomattava pilaantuminen mahdollistaa sen, että vaihtoehto,
joka käsittää laimentamisen ja hajaannuttamisen, otetaan vakavasti huomioon, koska ainoa vaikutus kaivoksen alle valuvan veden
tai Avoca-joen veden laatuun olisi se, että vesi muuttaa väriänsä sen mukaan, mikä on suotovesien luonne ja koostumus”.
Irlannin mukaan vanhojen mineraaliesiintymien sisällä tai niiden alaosissa sijaitseva pohjavesi on erittäin pilaantunutta
aikaisemmin harjoitetun kaivostoiminnan takia, eikä se sovellu koti- ja maatalouskäyttöön. Irlanti toteaa, että joka tapauksessa
EPA:n tuoreimman vedenlaatua koskevan kertomuksen mukaan vakavin metallein pilaantumista koskeva tapaus on Avoca-joki, joka
on huomattavassa määrin kuparin ja sinkin ja pienemmässä määrin lyijyn pilaama.
Tämä jäsenvaltio katsoo lisäksi, että vesijärjestelmä muodostuu maan pinnalla virtaavien jokien vedestä ja pohjavedestä ja
että nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ei voi olla kyse kahdesta erillisestä järjestelmästä, jotka eivät ole yhteydessä toisiinsa.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
On muistutettava yhtäältä, että direktiivin 3 artiklan a alakohdan mukaisesti jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat
toimenpiteet estääkseen luettelon I aineiden joutumisen pohjaveteen.
Tämän velvollisuuden noudattamiseksi jäsenvaltioiden on direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaan yhtäältä kiellettävä kaikki
näiden aineiden suorat päästöt ja toisaalta saatettava ennakkotutkimuksen alaiseksi näistä aineista huolehtiminen tai näiden
aineiden huolehtimistarkoituksessa suoritettu kaatopaikalle vienti, jonka voidaan epäillä johtavan epäsuoraan päästöön, jotta
tällainen toiminta joko kielletään tai sitä varten myönnetään lupa edellyttäen, että kaikkia teknisiä varotoimia, jotka ovat
tarpeen tällaisen päästön ehkäisemiseksi, noudatetaan.
Direktiivin 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisestä alakohdasta johtuu lisäksi, että jäsenvaltiot voivat sallia luettelon I aineiden
päästön, jos ennakkotutkimus osoittaa pohjaveden, johon päästöä suunnitellaan, olevan pysyvästi sopimatonta muuhun käyttöön,
erityisesti kotitalous- tai maatalouskäyttöön, ja edellyttäen, että aineiden esiintyminen ei ole esteenä maaperän ainesten
hyödyntämiselle.
Tämän saman säännöksen toisessa alakohdassa säädetään lisäksi, että tällainen lupa voidaan myöntää vain, jos on otettu huomioon
kaikki tekniset varotoimet sen varmistamiseksi, että nämä aineet eivät voi päästä muihin vesijärjestelmiin tai vahingoittaa
muita ekosysteemejä.
Toisaalta direktiivin 3 artiklan b alakohdan mukaisesti jäsenvaltioiden on rajoitettava luettelon II aineiden pohjaveteen
joutumista, jotta vältytään näiden aineiden aiheuttamalta pohjaveden pilaantumiselta.
Tämän velvollisuuden noudattamiseksi jäsenvaltioiden on kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti
saatettava ennakkotarkastuksen alaisiksi kaikki tämän luettelon aineiden suorat päästöt tällaisten päästöjen rajoittamiseksi
ja näistä aineista huolehtiminen tai näiden aineiden huolehtimistarkoituksessa suoritettu kaatopaikalle vienti, jonka voidaan
epäillä johtavan epäsuoraan päästöön. Direktiivin 5 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan tuon tutkimuksen perusteella
jäsenvaltiot voivat myöntää luvan sillä edellytyksellä, että noudatetaan kaikkia teknisiä varotoimia, jotka ovat tarpeen näiden
aineiden aiheuttaman pohjaveden pilaantumisen ehkäisemiseksi.
Ensimmäiseksi on korostettava, että Irlanti myöntää, että pohjavesi, johon luettelon I aineiden epäsuorat päästöt päätyvät,
voi valua Avoca-jokeen, jossa tiettyjen näiden aineiden esiintyminen aiheuttaa muutoin sen, että vesi muuttaa väriänsä.
Koska kyseiset päästöt saavuttavat vesijärjestelmän, johon kuuluu Avoca-joki, jonka osalta on osoitettu, että se ei saa alkuaan
Ballymurtaghin alla kulkevasta pohjavedestä, direktiivin 4 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa asetettu edellytys ei täyty,
koska nämä päästöt eivät rajoitu vain pohjaveteen. Eri tutkimusten yhteydessä tehdyissä päätelmissä, joiden mukaan tämä joki
on pilaantunut kauan sitten, ei oteta kantaa siihen, onko tätä viimeksi mainittua edellytystä noudatettu.
Näin ollen koska Irlanti valitsi Ballymurtaghin kunnallista kaatopaikkaa varten järjestelmän, joka perustuu suotoveden laimentamiselle
ja hajaannuttamiselle, vaikka hydrogeologisen tutkimuksen mukaan oli olemassa toinenkin ratkaisu, jolla kaivoskuilun pohja
tehdään vedenpitäväksi ja joka olisi mahdollistanut, että Avoca-joen pilaantuminen ei olisi pahentunut, mitä se ei kiistä,
ja koska tämä jäsenvaltio mahdollisti näin ollen luettelon I aineiden pääsyn tämän kaatopaikan alla virtaavasta pohjavedestä
erilliseen vesijärjestelmään, se ei noudattanut direktiivin 4 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa asetettua velvollisuutta
toteuttaa kaikki tekniset varotoimet.
Siltä osin kuin toiseksi luettelon II aineiden, erityisesti raskasmetallien ja fosforin, pääsy pohjaveteen kuuluu Irlannin
tekemään tekniseen valintaan, tämä valinta ei ole direktiivin 3 artiklan b alakohdasta johtuvan sen velvollisuuden mukainen,
jonka mukaan näiden aineiden pohjaveteen joutumista on rajoitettava, jotta vältytään pohjaveden pilaantumiselta, koska kaikkia
teknisiä varotoimia, joilla tämä tavoite voidaan saavuttaa, ei ole toteutettu.
Näin ollen direktiivin 5 artiklassa määriteltyjä niitä vaatimuksia ei myöskään ole noudatettu, joiden tarkoitus on, kuten
tämän tuomion 39 kohdassa todetaan, vain direktiivin 3 artiklan b alakohdassa mainitun velvoitteen täyttäminen.
Edellä todetusta seuraa, että on todettava, että Irlanti ei ole noudattanut Ballymurtaghin kunnallisen kaatopaikan osalta
direktiivin 4 ja 5 artiklasta johtuvia edellytyksiä, jotka koskevat luettelon I ja II aineiden päästöjä.
Väite, jonka mukaan direktiiviä ei noudatettu sääntöjenvastaisen luvan myöntämisen takia
–       Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että EPA:n 3.4.2001 myöntämä jätteitä koskeva lupa ei ole direktiivin 4, 5, 7 ja 10 artiklan mukainen.
Komission mukaan ennen tämän luvan myöntämistä toteutettavaa ennakkotutkimusta koskevia edellytyksiä ei ole noudatettu. Tältä
osin komissio väittää, että kyseisen luvan sanamuodosta, jonka mukaan ”luvan haltijan on esitettävä kuuden kuukauden kuluessa
tämän luvan myöntämispäivästä ehdotus sen tarkastelemiseksi, onko pohjavesien päästöjen ja niistä Avoca-jokeen aiheutuvien
vaikutusten valvonta mahdollista toteuttaa”, seuraa, että direktiivin 4 ja 5 artiklaa on rikottu, koska ennen tämän saman
luvan myöntämistä ei toteutettu pohjaveteen kohdistuvia vaikutuksia koskevaa tutkimusta ja mahdollisia teknisiä varotoimia.
Komissio lisää, että vaikka katsotaan, että hydrogeologinen tutkimus vastasi direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua
ennakkotutkimusta, tämä tutkimus oli joka tapauksessa riittämätön, koska siinä ei muun muassa osoitettu, että tutkimuksen
yhteydessä kerättiin täydelliset tiedot luettelon I ja II aineista ja koska siinä ei ole yhtäkään nimenomaista viittausta
direktiivin 4 artiklaan.
Lisäksi komissio katsoo, että kyseisen tutkimuksen puutteita ei ole korvattu ympäristövaikutuksia koskevalla lausunnolla.
Irlannin mukaan direktiivissä ennakkotutkimuksille asetettuja edellytyksiä on noudatettu siltä osin kuin hydrogeologinen tutkimus
ja ympäristövaikutuksia koskeva tutkimus toteutettiin.
Irlanti lisää, että ennen kuin EPA myönsi jätteitä koskevan luvan 3.4.2001, se otti huomioon useissa pohjavettä koskevissa
tutkimuksissa ja hydrogeologisissa tutkimuksissa, kuten Ballymurtaghin kunnallista kaatopaikkaa koskevassa geologisessa ja
hydrogeologisessa tutkimuksessa (Co. Wicklow B. J. Murphy & Associates,
Geological and Hydrogeological Study of the Ballymurtagh Landfill near Avoca, 1997
), tehdyt päätelmät.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kuten tämän tuomion 42 ja 43 kohdassa todetaan, valitessaan Ballymurtaghin kunnallista kaatopaikkaa varten järjestelmän, joka
perustuu suotoveden laimentamiselle ja hajaannuttamiselle, Irlanti ei toteuttanut kaikkia teknisiä varotoimia, joita edellytetään
direktiivin 4 artiklassa luettelon I aineiden osalta ja 5 artiklassa luettelon II aineiden osalta. Näin ollen tämä jäsenvaltio
ei voinut pätevästi myöntää näiden samojen artiklojen nojalla lupaa, koska tällaisen luvan myöntämisen edellytys nimittäin
on, että näissä artikloissa edellytetyt tekniset varotoimet on toteutettu, mitä nyt esillä olevassa asiassa ei ole tehty.
Lisäksi on todettava, että direktiivin 4 ja 5 artiklassa tarkoitetut ennakkotutkimukset koskevat päästöjen vastaanottoympäristöä.
Tämän erityisen kohteen takia direktiivin 7 artiklassa edellytetään, että kyseisillä tutkimuksilla on myös erityinen tarkoitus
eli kyseisen alueen hydrogeologisten olojen, pintamaan ja syvempien maakerrosten mahdollisten puhdistavien ominaisuuksien
ja päästöstä pohjaveden laadulle aiheutuvan pilaantumisen ja muuttumisvaaran tutkimus, jotta voidaan todeta, muodostavatko
aineiden päästöt pohjaveteen ympäristön kannalta tyydyttävän ratkaisun. Kyseisessä 7 artiklassa asetetaan näin ollen lupien
myöntämiselle täsmälliset ja yksityiskohtaiset edellytykset, joita on pidettävä ehdottomina, jotta direktiivin tavoite saavutetaan
(ks. vastaavasti osin asia C‑360/87, komissio v. Italia, tuomio 28.2.1991, Kok. 1991, s. I‑791, 23 kohta).
Jotta yhteisön lainsäätäjän täten asettama tavoite saavutettaisiin täysin, luvan myöntämisen edellytyksenä olevan ennakkotutkimuksen
on annettava täydellinen ja yksityiskohtainen kuva päästöjen vastaanottoympäristön tilasta ilman, että on kuitenkaan tarpeen,
että siinä viitataan direktiiviin nimenomaisesti.
Nyt esillä olevassa asiassa on kuitenkin selvää, että saasteista, joiden osalta hydrogeologisessa tutkimuksessa todettiin,
että Ballymurtaghin kunnallisen kaatopaikan suotovesi mahdollisesti sisälsi niitä, ei ole kerätty täydellisiä tietoja. Näin
ollen hydrogeologisessa tutkimuksessa ei kartoiteta tyhjentävästi sitä pohjaveden pilaantumisen ja laadun heikkenemisen uhkaa,
joka on yhteydessä luettelon I ja II aineiden päästöihin.
Lisäksi EPA:n 3.4.2001 myöntämässä jätteitä koskevassa luvassa olevasta maininnasta, josta on muistutettu tämän tuomion 47
kohdassa, seuraa, että kaatopaikan ympäristövaikutuksia pohja- ja pintaveteen ei kartoitettu täysin ennen tämän luvan myöntämistä,
toisin kuin direktiivin 7 artiklassa edellytetään.
Lopuksi kyseinen lupa ei vastaa myöskään direktiivin 10 artiklassa asetettuja edellytyksiä.
Näin ollen väite, jonka mukaan kyseisen direktiivin 4, 5, 7 ja 10 artiklaa on rikottu Ballymurtaghin kunnalliselle kaatopaikalle
myönnetyn sääntöjenvastaisen luvan vuoksi, on perusteltu.
Kaikesta edellä todetusta seuraa, että Irlanti ei ole noudattanut direktiivin mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut
kaikkia toimenpiteitä direktiivin 4, 5, 7 ja 10 artiklan noudattamiseksi Ballymurtaghin kunnallisen kaatopaikan osalta.

Väite, joka koskee sakokaivoista peräisin olevien luettelon II aineiden epäsuoria päästöjä pohjavesiin
Komission mukaan Irlanti ei toteuttanut tarpeellisia toimenpiteitä direktiivin noudattamiseksi, jotta koko sen maaseudulla
suojeltaisiin pohjavesiä sellaisten luettelon II aineiden epäsuorilta päästöiltä, jotka ovat peräisin sakokaivoista eli vedenkäsittelyjärjestelmistä,
jotka on tarkoitettu kotitalouksien jäteveden poistamiseen pintamaan läpi.
Komissio väittää, että sakokaivoista riippuvaisiin laitteisiin ei sovelleta järjestelmällisesti asianmukaisia ennakkotutkimus-
ja lupamenettelyitä, vaikka sakokaivojen jätevedet sisältävät merkittäviä määriä fosforia ja ammoniakkia, millä komission
mukaan jätetään noudattamatta direktiivin 5 artiklasta johtuvia velvoitteita ja näin ollen sen liitännäissäännöksiä, toisin
sanoen direktiivin 7, 8, 10 ja 13 artiklaa.
Komissio esittää tämän väitteen tueksi seuraavat todisteet:
–        Irlanti tulkitsee direktiivin 5 artiklan 1 kohtaa suppeasti, eikä se ole toteuttanut asianmukaisia toimenpiteitä, jotta tätä
säännöstä tulkittaisiin oikein
–        Irlanti ei ryhtynyt usean vuoden ajan minkäänlaisiin toimenpiteisiin sellaisten kiellettyjen päästöjen osalta, jotka ovat
peräisin Wexfordin kreivikunnassa sijaitsevasta hotellista
–        Irlanti ei ole noudattanut direktiivin edellytyksiä sakokaivojen osalta Killarneyn järvialueella
–        vesien pilaantumisesta on laadittu virallisia kertomuksia, ja juomaveden laadusta 15.7.1980 annettua direktiiviä 80/778/ETY
(EYVL L 229, s. 11) on rikottu.
Alustavana huomautuksena on todettava, että komissio ei vaadi tässä osassa kannetta sen toteamista, että Irlanti on jättänyt
noudattamatta direktiivin mukaisia velvoitteitaan tiettyjen tosiseikkoja koskevien tilanteiden osalta, vaan se pyrkii sellaisen
jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamiseen, joka sen mukaan johtuu yhteisön oikeuden vastaisesta hallinnollisesta
käytännöstä, jota kuvatakseen komissio on esittänyt joitakin esimerkkejä.
Tältä osin on muistutettava ensimmäiseksi, että komissio voi vaatia yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan direktiivin säännösten
noudattamatta jättämisiä jäsenvaltioiden viranomaisten omaksuman sellaisen yleisen käytännön vuoksi, joka on näiden säännösten
vastainen, esittämällä tällaista käytäntöä kuvaavia erityistilanteita (ks. vastaavasti asia C‑494/04, komissio v. Irlanti,
tuomio 26.4.2005, Kok. 2005, s. I‑3331, 27 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin on erityisesti todennut, että jotta yhteisön oikeuden vaatimusten vastaisena hallintokäytäntönä ilmenevä
valtion toiminta voi merkitä EY 226 artiklassa tarkoitettua jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä, kyseisen hallintokäytännön
on täytettävä tietyt vakiintuneisuutta ja yleisyyttä koskevat edellytykset (ks. mm. asia C‑441/02, komissio v. Saksa, tuomio
27.4.2006, Kok. 2006, s. I‑3449, 50 kohta ja asia C‑342/05, komissio v. Suomi, tuomio 14.6.2007, 33 kohta, ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoelmassa).
Toiseksi komission on näytettävä toteen väitetty jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen EY 226 artiklan mukaisessa
jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä. Sen on esitettävä yhteisöjen tuomioistuimelle tarvittavat
tiedot, jotta tämä voi tarkistaa, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta, eikä komissio voi tällöin nojautua minkäänlaisiin
olettamuksiin (ks. vastaavasti mm. em. asia komissio v. Irlanti, tuomion 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja em. asia
komissio v. Saksa, tuomion 48 kohta).
Jäsenvaltioiden on EY 10 artiklan perusteella kuitenkin helpotettava komissiota tämän tehtävän täyttämisessä, joka koostuu
EY 211 artiklan mukaan muun muassa EY:n perustamissopimuksen määräysten sekä toimielinten sen nojalla antamien säännösten
soveltamisen valvonnasta (ks. mm. em. asia komissio v. Irlanti, tuomion 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tätä varten, kun on kyse sen varmistamisesta, että kansallisia säännöksiä, joilla on tarkoitus varmistaa direktiivin tehokas
täytäntöönpano, sovelletaan asianmukaisesti käytännössä, on otettava huomioon, että komissio on suuressa määrin riippuvainen
tiedoista, joita mahdolliset kantelijat sekä asianomainen jäsenvaltio toimittavat (ks. em. asia komissio v. Irlanti, tuomion
43 kohta).
Tästä seuraa muun muassa, että kun komissio on esittänyt riittävästi näyttöä siitä, että jäsenvaltion viranomaiset ovat omaksuneet
toistuvan ja jatkuvan käytännön, joka on direktiivin säännösten vastainen, tämän jäsenvaltion on esitettävä näitä tietoja
ja niistä tehtäviä päätelmiä koskeva yksityiskohtainen vastanäyttö (ks. em. asia komissio v. Irlanti, tuomion 47 kohta).
Komission tätä väitettä on ryhdyttävä tarkastelemaan näiden periaatteiden valossa.
Lopuksi on todettava, että siltä osin kuin tässä esitetyt väitteet eivät koske kansallisten säännösten sisältöä, tarkasteltaessa
sitä, ovatko väitteet perusteltuja, ei ole merkitystä Irlannin esittämillä perusteluilla, jotka koskevat direktiivin täytäntöönpanoa
varten toteutetun kansallisen lainsäädännön tehokkuutta ja maankäyttöä koskevan kansallisen lainsäädännön täydentävää luonnetta
direktiiviin nähden.
Irlannin tulkinta direktiivin 5 artiklan 1 kohdasta
–       Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että Irlanti tulkitsee direktiivin 5 artiklan 1 kohtaa suppeasti siten, että tässä artiklassa säädettyä
lupajärjestelmää ei panna täytäntöön sellaisten luettelon II aineiden epäsuorien päästöjen osalta, jotka ovat peräisin sakokaivoista
koko Irlannin alueella, mikä on direktiivissä asetettujen edellytysten vastaista.
Komissio lisää, että tällainen tulkinta on ollut voimassa Wexfordin kreivikunnassa muun muassa Creacon Lodgen hotellin osalta.
Komissio toteaa lisäksi, että pohjavesiin tapahtuvia päästöjä koskevia lupia on kaikissa kreivikunnissa hyvin vähän niihin
olosuhteisiin nähden, joissa direktiiviä sovelletaan, mikä komission mukaan kuvaa sitä, että direktiiviä tulkitaan virheellisesti.
Irlanti vastaa tähän, että komission perusteltuun lausuntoon annettavaa vastausta koskevan määräajan päättymisen jälkeen se
muutti riidanalaisesta säännöksestä tekemäänsä tulkintaa.
Se lisää, että paikalliset viranomaiset, jotka ovat vastuussa direktiivin täytäntöönpanoa koskevan kansallisen lainsäädännön
täytäntöönpanosta, ovat aina noudattaneet omassa käytännössään direktiivin 5 artiklan 1 kohdan tavoitteen mukaista tulkintaa.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kuten tämän tuomion 39 kohdassa todetaan ja kuten direktiivin 5 artiklan 1 kohdan sanamuodosta käy selvästi ilmi, jäsenvaltioiden
on lähtökohtaisesti saatettava voimaan kaikkia luettelon II aineita varten, sakokaivoista peräisin olevat aineet mukaan lukien,
ennakkotutkimus- ja lupamenettelyt kaikkien toimenpiteiden osalta, jotka koskevat näistä aineista huolehtimista tai näiden
aineiden huolehtimistarkoituksessa suoritettua kaatopaikalle vientiä, jonka voidaan epäillä johtavan epäsuoraan päästöön.
Irlanti myöntää, että direktiivi on vastedes pantava täytäntöön siten, että 5 artiklan 1 kohtaa tulkitaan tällä tavalla, joka
on ainoa yhteisön tasolla asetettujen vaatimusten mukainen tulkinta.
On kuitenkin tutkittava, onko tämän säännöksen aiheettoman suppea tulkinta, jonka kannalla Irlanti alun perin oli, pantu konkreettisesti
täytäntöön tosiasiallisen käytännön myötä, ja tätä varten on tarkasteltava muita komission esittämiä todisteita, joilla kuvataan
kyseistä tulkintaa ja jotka liittyvät samaan, arvostelun kohteena olleeseen hallinnolliseen käytäntöön.
Creacon Lodgen hotellista peräisin olevasta jätevedestä huolehtiminen
–       Asianosaisten lausumat
Komission mukaan Wexfordin kreivikunnassa sijaitsevasta Creacon Lodgen hotellista peräisin olevasta jätevedestä huolehtiminen
on johtanut useiden vuosien ajan luettelon II aineiden päästöihin, jotka ovat poistokanavan kautta päässeet pilaamaan tietyt
lähialueet ja erityisesti yhden joen.
Vuosien 1995 ja 2001 välisenä aikana tässä hotellissa, joka voi komission mukaan majoittaa enimmillään 200 henkilöä, oli 250
gallonan suuruinen sakokaivo, mikä oli rakennusluvassa olevan sen lausekkeen vastaista, jonka mukaan hotelliin oli asennettava
ylimääräinen sakokaivo. Vuoden 1999 tammikuussa hotelliin asennettiin uusi jäteveden puhdistamo, mutta direktiivin 5 artiklan
1 kohdassa edellytettyä ennakkotutkimusta ei kuitenkaan tehty eikä tässä säännöksessä edellytettyä jäteveden päästölupaa myönnetty.
Lopullinen jäteveden poistolupa myönnettiin vasta vuoden 2001 marraskuussa.
Irlanti kiistää majoituskapasiteetin, jonka komissio väittää Creacon Lodgen hotellilla olevan, ja täsmentää, että vuosien
1994 ja 2000 välillä esitettiin neljä rakennuslupahakemusta, että tämän hotellin rakennuksista peräisin olevien jätevesien
käsittelylle ja poistamiselle on asetettu huomattavia edellytyksiä ja että tätä käsittelyä ja poistamista valvotaan. Irlanti
lisää, että vuoden 1996 aikana otettiin käyttöön sakokaivo, jonka kapasiteetti on 2 000 gallonaa.
Irlanti täsmentää, että sen seurauksena, että Board Pleana, joka on rakennuslupia koskevien muutoksenhakujen tutkimisesta
vastaava riippumaton viranomainen ja joka vaati jätevesien käsittelylaitteiston asentamista, myönsi 30.11.2001 lopullisen
päästöluvan, Wexfordin kreivikunnan valtuusto ja EPA suorittivat tarkastuksia, joihin kuului Creacon Lodgen hotellin jäteveden
puhdistamosta peräisin olevien jätevesien näytteiden tutkimus ja joilla pyrittiin valvomaan, että tämä järjestelmä vastaa
tässä päästöluvassa täsmennettyjä edellytyksiä.
Lopuksi Irlanti toteaa, että tämän hotellin omistajalle osoitettiin erilaisia toimimisvaatimuksia, joissa täsmennettiin toimenpiteet,
joita sen oli noudatettava ja jotka kokonaisuutena kuvaavat toimia, joilla varmistetaan, että kyseisen hotellin johto noudattaa
kyseisessä päästöluvassa asetettuja edellytyksiä.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Alustavasti on todettava komission tämän oikeudenkäynnin yhteydessä esittämien todisteiden osalta, että komissio myöntää olleensa
huonosti perillä tietyistä täsmällisistä tosiseikoista, jotka koskevat Creacon Lodgen hotellia. Asia on täten siltä osin kuin
kyse on vuoden 1996 aikana tapahtuneesta sakokaivon asentamisesta, jonka osalta komissio myöntää, että sakokaivo soveltuu
hotellin kapasiteettiin sekä perinteisten hotellimajoitusten että poikkeuksellisten tilaisuuksien osalta.
Toimivaltaisten viranomaisten tutkimista eri rakennuslupahakemuksista seuraa lisäksi, että koska asianomaisessa hotellissa
oli enintään 11 huonetta, nämä viranomaiset katsoivat, että sen päästämiä jätevesiä voitiin pitää kotitalousjäteveden päästöinä
direktiivin 2 artiklan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
Kun hotellin omistajat toimittivat rakennuslupahakemukset, joiden tarkoitus oli lisätä kyseisen hotellin majoituskapasiteettia
ja joiden perusteella luvat myönnettiin 12.2.1997 ja 14.9.2000, heille annettiin tieto velvollisuudesta, jonka mukaan hotellista
peräisin olevia jäteveden päästöjä varten on oltava lupa.
Lopuksi on selvää, että Board Pleanan 30.11.2001 tekemä päätös vastaa Irlannin kansallisessa lainsäädännössä jätevesien päästöjä
koskevan lopullisen luvan myöntämistä.
Nyt käsiteltävänä olevan todisteen merkityksellisyyttä on tarkasteltava näiden tietojen valossa.
Direktiivin 2 artiklan a alakohdasta seuraa ensiksi, että sitä ei sovelleta kotitalousjäteveden päästöihin, jotka ovat peräisin
viemärijärjestelmään kuulumattomista erillisistä asumuksista, jotka sijaitsevat ihmisten käyttöön tulevan veden ottoa varten
suojeltujen alueiden ulkopuolella.
Kun otetaan huomioon Creacon Lodgen hotellin majoituskapasiteetti ja erityisesti huoneiden lukumäärä ja siellä järjestetyt
tilaisuudet, tämä hotelli ei voinut pätevästi jäädä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, koska sieltä peräisin olevia
jätevesiä ei voida luokitella ”kotitalousjäteveden päästöiksi”, jotka ovat peräisin erillisistä asumuksista direktiivin 2
artiklan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
Koska kyseinen hotelli kuuluu toiseksi direktiivin soveltamisalaan ja koska ei ole kiistetty, että hotelliin kuuluvasta sakokaivosta
peräisin olevia luettelon II aineita päästetään pohjaveteen, hotelliin olisi pitänyt soveltaa, kuten tämän tuomion 77 kohdasta
käy ilmi, direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa edellytettyä ennakkotutkimus- ja lupamenettelyä.
Tältä osin kyseisessä säännöksessä tarkoitetun ennakkotutkimuksen on vastattava direktiivin 7 artiklassa ilmoitettuja edellytyksiä,
joista muistutetaan tämän tuomion 53 kohdassa.
Vaikka onkin selvää, että Creacon Lodgen hotellille myönnettiin 30.11.2001 lopullinen päästölupa, Irlannin esittämistä perusteluista
ei käy ilmi, että kyseinen lupa on 7 artiklassa asetettujen edellytysten mukainen. Tämä jäsenvaltio nimittäin vain vakuuttaa,
että jätevesien päästölupien myöntäminen edellyttää, että paikan päällä suoritetaan tutkimuksia sen kansallisen lainsäädännön
mukaisesti, jolla direktiivi on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä, eikä se anna minkäänlaista täsmällistä tietoa
tämän hotellin tapauksessa tehdystä tutkimuksesta.
Lopuksi on todettava, että Irlanti ei voi perustella kyseisen hotellin omistajan haluttomuudella väitteitä, joita se on esittänyt
komission todisteita vastaan.
Edellä esitetyn valossa on todettava, että on osoitettu oikeudellisesti riittävällä tavalla, että Creacon Lodgen hotellista
on tapahtunut luettelon II aineiden epäsuoria päästöjä ilman, että direktiivin 5 ja 7 artiklassa ja niiden liitännäissäännöksissä
eli direktiivin 8, 10, 12 ja 13 artiklassa asetettuja edellytyksiä noudatettiin.
Killarneyn järvialueen sakokaivot
–       Asianosaisten lausumat
Komissio esittää aluksi, että makean veden rehevöityminen on yli kymmenen vuoden ajan ollut yksi Irlannin viranomaisten suurimpia
huolenaiheita pintaveden laadun osalta. Nämä viranomaiset ovat suorittaneet useita tutkimuksia ympäristölle vahingollisista
vaikutuksista tietyillä veden ottoon tarkoitetuilla alueilla ja tehneet hallinnointitoimenpiteitä koskevia ehdotuksia todettujen
eri ongelmien korjaamiseksi.
Näitä toimenpiteitä ovat muun muassa hanke, joka koskee Lough Lanen valuma-alueen, joka on Killarneyn järvien merkittävin
valuma-alue, hallinnointia ja valvontaa, joka toteutettiin Kerryn kreivikunnan valtuuston aloitteesta ja joka kesti kolme
vuotta vuoden 1998 heinäkuusta vuoden 2001 heinäkuuhun. Tämän hankkeen yhteydessä laadittiin useita kertomuksia (välikertomukset
ja lopullinen kertomus,
A Catchment based approach for reducing nutrient inputs from all sources to the lakes of Killarney
, joulukuu 2000 ja marraskuu 2003).
Komission mukaan nämä kertomukset ovat osoitus siitä, että Irlanti jätti järjestelmällisesti noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan,
koska muun muassa tapaa, jolla tämä jäsenvaltio soveltaa direktiiviä käytännössä, ei voida pitää sen 5 artiklan 1 kohdan mukaisena.
Komissio lisää, että kyseisistä kertomuksista käy ilmi, että minkäänlaista tarkastusta ei suoritettu sen varmistamiseksi,
että sakokaivot on kyseessä olevalla maantieteellisellä alueella rakennettu direktiivin edellytysten mukaisesti.
Irlanti väittää, että komissio ei ole osoittanut, että Lough Leanessa havaittu fosfaattipitoisuus johtuu pääasiallisesti sakokaivoista
peräisin olevien jätevesien päästöistä, joihin direktiiviä sovelletaan. Irlanti väittää lisäksi, että on selvää, että suurin
osa kyseessä olevan maantieteellisen alueen sakokaivoista on erillisten asumusten käytössä eivätkä ne tästä syystä kuulu direktiivin
soveltamisalaan.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensimmäiseksi on todettava, että tämän tuomion 98 kohdassa tarkoitetusta lopullisesta kertomuksesta seuraa, että sakokaivojen
jätevesistä peräisin olevat ravinteet vaikuttavat sen pohjaveden laatuun, josta vesi valuu pintaveteen ja suoraan Lough Leaneen.
Tältä osin samassa 98 kohdassa tarkoitetusta toisesta välikertomuksesta käy ilmi, että voidaan katsoa, että 12 prosenttia
tähän järveen tulevan fosforin kokonaismäärästä on peräisin sakokaivoista.
Toiseksi kyseisessä lopullisessa kertomuksessa todetaan, että ”Lough Leanen vedenottoalueella huomattava määrä asumiskäytössä
olevia asuntoja, ’bed and breakfast’ -tyyppisiä majoituksia ja leirintäalueita ei – – kuulu viemäriverkostoon, ja ne ovat
sakokaivoista riippuvaisia”. Asia on täten erityisesti Barraduffin kylässä, jonka asumiskäytössä olevat asunnot on liitetty
yksittäisiin sakokaivoihin.
Kolmanneksi ja kuten tämän tuomion 90 kohdassa on muistutettu, direktiivin 2 artiklan a alakohdasta käy ilmi, että sitä ei
sovelleta kotitalousjäteveden päästöihin, jotka ovat peräisin viemärijärjestelmään kuulumattomista erillisistä asumuksista,
jotka sijaitsevat tiettyjen alueiden ulkopuolella.
Kun otetaan huomioon edellä mainitussa lopullisessa kertomuksessa esitetyt toteamukset, joista edellä on muistutettu, osaa
kyseessä olevan maantieteellisen alueen asumuksista, erityisesti kyliä, joissa on asutusta, ei voida pitää erillisinä asumuksina
eivätkä ne näin ollen kuulu kyseisen 2 artiklan a alakohdassa säädetyn poikkeuksen soveltamisalaan.
Hotellityyppisten suurtalouksien päästämiä jätevesiä ei voida luokitella ”kotitalousjäteveden päästöiksi” samassa säännöksessä
tarkoitetulla tavalla.
Näin ollen ei voida sulkea pois, että luettelon II aineiden päästöjä, jotka ovat peräisin Lough Lanen valuma-alueella sijaitsevien
asumusten sakokaivoista ja jotka eivät kuulu direktiivin 2 artiklan a alakohdassa tarkoitetun poikkeuksen soveltamisalaan,
on tapahtunut ilman, että direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa asetettuja edellytyksiä kuitenkaan noudatettiin.
Viralliset veden pilaantumista koskevat kertomukset ja direktiivin 80/778 rikkomiset, jotka voidaan lukea Irlannin syyksi
–       Asianosaisten lausumat
Komission mukaan veden pilaantumista koskevat EPA:n viralliset kertomukset tarjoavat ylimääräistä näyttöä siitä, että Irlanti
laiminlöi yleisesti velvollisuutensa varmistua siitä, että sakokaivojen avulla tapahtuvasta jäteveden poistamisesta Irlannin
maaseudulla tehdään ennakkotutkimukset, niitä varten myönnetään luvat ja että niitä valvotaan asianmukaisella tavalla.
Komissio täsmentää, että näissä kertomuksissa mainitaan laajasta ja sitkeästä mikrobiologisesta pilaantumisesta, joka koskee
satoja julkisia ja yksityisiä vesivarastoja, joista useaan tuleva vesi on peräisin pohjavedestä.
Tältä osin komissio muistuttaa, että asiassa C‑316/00, komissio vastaan Irlanti, 14.11.2002 antamassaan tuomiossa (Kok. 2002,
s. I‑10527) yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että Irlanti ei ollut noudattanut direktiivissä 80/778 vahvistettuja mikrobiologisia
normeja, ja väittää, että mikrobiologisen pilaantumisen ja luettelon II aineiden, muun muassa ammoniakin, fosforin ja kloridien,
välillä on yhteys.
Irlanti kiistää nämä komission väitteet ja väittää, että yksikään konkreettinen todiste ei tue niitä.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
On todettava, että vaikka kertomusten otteissa, joihin komissio on viitannut, korostetaan vesivarastojen pilaantumista, niissä
ei kuitenkaan osoiteta oikeudellisesti riittävällä tavalla tämän pilaantumisen ja luettelon II aineiden esiintymisen välistä
syy-yhteyttä. Tältä osin voidaan todeta, että EPA:n kertomuksessa, joka koskee vuosien 1998 ja 2000 välistä ajanjaksoa (
Water Quality in Ireland
, 1998–2000, Environmental Protection Agency, 2002), mainitaan, että on olemassa useita syitä, joilla voidaan selittää korkeita
nitraattipitoisuuksia, joita havaitaan 20 prosentissa vedenottopaikoista.
Lopuksi yhteisöjen tuomioistuimen aikaisemmasta tuomiosta, jossa Irlannin todettiin laiminlyöneen direktiivin 80/778 mukaisia
velvoitteitaan, ei voida tehdä minkäänlaisia johtopäätöksiä, koska tämä direktiivi ei missään tapauksessa liity nyt esillä
olevaan asiaan.
Näin ollen komission täten esittämiä yleisiä toteamuksia ei voida pitää asian kannalta merkityksellisinä todisteina.
Tästä seuraa, että kaikkien komission esittämien todisteiden tarkastelusta, joka edellä on suoritettu, käy ilmi ensimmäiseksi,
että Creacon Lodgen hotellista on tapahtunut luettelon II aineiden epäsuoria päästöjä ilman, että direktiivin 5, 7, 8, 10,
12 ja 13 artiklassa asetettuja edellytyksiä noudatettiin, ja toiseksi, että ei voida sulkea pois, että tällaisten aineiden
päästöjä, jotka ovat peräisin Lough Lanen vedenottoalueella sijaitsevien asumusten sakokaivoista, on tapahtunut siten, että
direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa asetettuja edellytyksiä laiminlyötiin.
Tällaisesta maantieteellisesti rajatusta virheellisestä soveltamisesta ei kuitenkaan voida päätellä, että Irlannin koko maaseudulla
vallitsee hallinnollinen käytäntö, joka liittyy pohjaveteen joutuviin sakokaivoista peräisin olevan jäteveden epäsuoriin päästöihin
ja täyttää yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vaaditut tunnusmerkit sekä on direktiivin 5, 7, 8, 10, 12 ja 13 artiklan
vastainen (ks. vastaavasti asia C‑287/03, komissio v. Belgia, tuomio 12.5.2005, Kok. 2005, s. I‑3761, 30 kohta).
Tästä seuraa, että koska komissio ei ole esittänyt näyttöä siitä, että Irlanti ei ole toteuttanut kaikkia tarvittavia toimenpiteitä
direktiivin 5, 7, 8, 10, 12 ja 13 artiklan noudattamiseksi siltä osin kuin on kyse koko sen maaseudulla tapahtuvista, pohjaveteen
joutuvista, sakokaivoista peräisin olevien luettelon II aineiden epäsuorista päästöistä, kyseisiä päästöjä koskeva väite on
hylättävä.
Kun otetaan huomioon kaikki edellä esitetyt toteamukset, on todettava, että Irlanti ei ole noudattanut tämän direktiivin mukaisia
velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kaikkia tarvittavia toimenpiteitä direktiivin 4, 5, 7 ja 10 artiklan noudattamiseksi
Ballymurtaghin kaatopaikalla (Wicklown kreivikunta).

Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut. Saman työjärjestyksen 69 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan
toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi tai jos siihen on muutoin erityisiä syitä, yhteisöjen tuomioistuin
voi määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan.
Nyt esillä olevassa asiassa on otettava huomioon, että kannetta ei ole hyväksytty kaikilta niiltä osin, joilta komissio on
vaatinut jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamista.
Irlanti on siis velvoitettava korvaamaan kaksi kolmasosaa kaikista oikeudenkäyntikuluista. Komissio on velvoitettava vastaamaan
yhdestä kolmasosasta oikeudenkäyntikuluja.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Irlanti ei ole noudattanut pohjaveden suojelemisesta tiettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamalta pilaantumiselta 17.12.1979
annetun neuvoston direktiivin 80/68/ETY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut kaikkia tämän direktiivin 4,
5, 7 ja 10 artiklan noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä Ballymurtaghin kunnallisella kaatopaikalla (Wicklown kreivikunta).
2)
Kanne hylätään muilta osin.
3)
Irlanti velvoitetaan korvaamaan kaksi kolmasosaa kaikista oikeudenkäyntikuluista. Euroopan yhteisöjen komissio velvoitetaan
vastaamaan yhdestä kolmasosasta oikeudenkäyntikuluja.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.