CELEX: 61999TJ0036
Riigiabi
Tühistamishagi
Vastuvõetavus
Hagejat isiklikult puudutav akt
EÜ artikli 87 lõige 1
Võlgade ajatamise ja tagasimaksmise kokkulepped
Eraõigusliku võlausaldaja kriteerium

Kohaldatavad siseriiklikud õigusnormid
1       20. juuni 1994. aasta kuningliku seadusandliku määruse nr 1/1994 üldise sotsiaalkindlustusseaduse kodifitseeritud teksti heakskiitmise
kohta (29. juuni 1994. aasta BOE nr 154, lk 20658, edaspidi „üldine sotsiaalkindlustusseadus”) artiklis 20 on sätestatud:
„1. Võidakse määrata sotsiaalkindlustusmaksete või nende suurendatud maksete võlgade ning nendest maksetest erinevate sotsiaalkindlustusvahendite
võlgade ajatamine või maksmise osadeks jaotamine.
[…]
3. Sotsiaalkindlustusvõlgade ajatamine või osadeks jaotamine võidakse määrata määruses sätestatud vormis ja tingimustel. Haldusotsus,
millega ajatamine või osadeks jaotamine määratakse, on kehtiv, kui ta näeb kohustuse täitmiseks tagatise kooskõlas määruse
kehtivate sätetega, kehtestades õigused
in rem
või
in personam
, välja arvatud kui erakorralised põhjused õigustavad erandi tegemist.
4. Sotsiaalkindlustusvõlgade ajatamine või osadeks jaotamine tekitab alates ajatamise või osadeks jaotamise määramise kehtima
hakkamisest kuni maksmise kuupäevani õiguse määramise hetkel kehtivate seaduslike intresside maksmisele kooskõlas 29. juuni
1984. aasta seadusega 24/1984 seadusliku intressimäära muutmise kohta sätetega.”
2       Kooskõlas üldise sotsiaalkindlustusseaduse artikliga 27 lisanduvad ajatatud võlgadele viivised.
3       Sotsiaalkindlustusvõlgade ajatamise või osadeks jaotamise tingimused täpsustatakse 6. oktoobri 1995. aasta kuninglikus määruses
nr 1637/1995, millega kiidetakse heaks üldmäärus sotsiaalkindlustusskeemi vahendite sissenõudmise kohta (24. oktoobri 1995. aasta
BOE nr 254, lk 30844). Selle kuningliku määruse artikli 40 lõikes 1 on sätestatud:
„Sotsiaalkindlustusvõlgade maksmist võib ajatada või osadeks jaotada nii vabatahtliku makseperioodi jooksul kui ka sundtäitmise
käigus sellise võlgniku nõudel, kelle majanduslik ja rahaline olukord ja teised konkreetsed asjaolud, mida hindab sotsiaalkindlustuse
keskkassa, takistavad tal oma võlgasid tasumast.”
4       Sotsiaalkindlustusmaksete võlgade ajatamist reguleerivad ka töö- ja sotsiaalkindlustusministri 22. veebruari 1996. aasta määruse,
millega kehtestatakse üldmäärus sotsiaalkindlustusskeemi vahendite sissenõudmise kohta (29. veebruari 1996. aasta BOE nr 52,
lk 7849), artiklid 11–27.
5       Fondo de Garantía Salarial (palga garantiifond, edaspidi „Fogasa”) on töö- ja sotsiaalkindlustusministeeriumi järelevalve
all asuv juriidilisest isikust iseseisev asutus, kellel on teovõime oma eesmärkide täitmiseks. Fogasa peamine ülesanne on
vastavalt 24. märtsi 1995. aasta kuningliku seadusandliku määruse nr 1/1995, millega kiidetakse heaks töötajate põhimääruse
kodifitseeritud tekst (29. märtsi 1995. aasta BOE nr 75, lk 9654, edaspidi „töötajate põhimäärus”), artikli 33 lõikele 1 maksta
„töötajatele võlausaldaja algatatud ettevõtja maksejõuetuse, maksete peatamise, pankroti või tervendamismenetluse tõttu saamata
jäänud palk”. Artikli 33 lõike 4 kohaselt võtab Fogasa üle töötajate õigused ja hagid, et tema makstud summad hüvitataks.
6       Selle hüvitise saamise kord on sätestatud 6. märtsi 1985. aasta kuninglikus määruses nr 505/85 Fogasa korralduse ja tegevuse
kohta (17. aprilli 1985. aasta BOE nr 92, lk 10203), millega täiendati töötajate põhimäärust. Selle kuningliku määruse artiklis 32
on sätestatud:
„1. Tasumisele kuuluvate summade sissenõudmise lihtsustamiseks võib [Fogasa] sõlmida tagasimaksmise kokkuleppeid, milles määratletakse
vormi, tähtaega ja tagatisi käsitlevad asjaolud, sidudes ülekantud hagide mõju kohustusega jätta ettevõtja alles ja säilitada
töökohad.
Summade pealt, mille tagasimakseid ajatati, makstakse intressi kehtiva seadusliku määra alusel.
2. Võla ajatatud tagasimaksmise kokkuleppest antakse teada kohtule, kus toimub vastavalt vajadusele sundtäitmismenetlus.
3. Kokkuleppe täitmatajätmine toob kaasa selle tühistamise; [Fogasa] teostab kõik talle pandud toimingud ja võib taotleda
peatatud menetluste jätkamist.
[…]”
7       Fogasa makstud summade tagasimaksmise kokkulepete sõlmimist reguleerib töö- ja sotsiaalkindlustusministri 20. augusti 1985. aasta
määrus (28. augusti 1985. aasta BOE nr 206, 27071). Selles kehtestatakse objektiivsed kriteeriumid, mida Fogasa peab järgima,
täpsustades, et neid kriteeriume kohaldatakse „vajaliku otsustusvabaduse piires, mis võimaldab arvesse võtta iga konkreetse
juhtumi asjaolusid”. Selle määruse artikli 2 lõikes 1 kehtestatakse võla ajatamise maksimaalne ajaline piir. Selle artiklis 3
on sätestatud, et tuleb nõuda „piisavaks loetud” tagatist. Lõpuks võib Fogasa artikli 6 lõike 3 kohaselt jätta rahuldamata
kõik ajatamise või osadeks jaotamise taotlused.

Vaidluse aluseks olevad asjaolud
8       Lenzing AG (edaspidi „hageja”) on Austria äriühing, mis toodab ja turustab tsellulooskiudu (viskoos, modaal ja lüotsell).
9       Sniace, SA (edaspidi „Sniace”) on Hispaania äriühing, mis toodab tselluloosi, paberit, viskooskiudu, sünteetilist kiudu ja
naatriumsulfaati. Selle asukoht on Kantaabrias (Hispaania), mida kuni 1995. aasta septembrini loeti EÜ asutamislepingu artikli 92
lõike 3 punkti a (muudetuna EÜ artikli 87 lõike 3 punkt a) alusel abistatavaks piirkonnaks.
10     Sniace oli aastaid majanduslikes ja rahalistes raskustes ning 1993. aasta märtsis kehtestasid Hispaania kohtud talle maksete
peatamise. 1996. aasta oktoobris sõlmisid Sniace eraõiguslikud võlausaldajad kokkuleppe, millega 40% nende võlanõuetest Sniace
vastu muudeti selle äriühingu aktsiateks; selle kokkuleppe tagajärjel lõpetati maksete peatamine. Sniace avalik-õiguslikud
võlausaldajad sellest kokkuleppest osa ei võtnud, kasutades oma hoidumisõigust.
11     5. novembril 1993 ja 31. oktoobril 1995 sõlmis Sniace Fogasaga kokkulepped, et Fogasale tagasi maksta viimase poolt Sniace
töötajatele tasutud palkade ja hüvitiste võlad. Esimeses kokkuleppes nähti ette kaheksa aasta jooksul kaks korda aastas toimuvate
maksetega 897 652 789 Hispaania peseeta suuruse summa tagasimaksmine, millele lisandusid intressid summas 465 055 911 Hispaania
peseetat 10% seadusliku interessimäära alusel (edaspidi „5. novembri 1993. aasta kokkulepe”). Teises kokkuleppes nähti ette
kaheksa aasta jooksul kaks korda aastas toimuvate maksetega 229 424 860 Hispaania peseeta suuruse summa tagasimaksmine, millele
lisandusid intressid summas 110 035 018 Hispaania peseetat 9% seadusliku intressimäära alusel (edaspidi „31. oktoobri 1995. aasta
kokkulepe”). Fogasa võlanõuete tagamiseks seadis Sniace tema kasuks 10. augustil 1995 hüpoteegi kahele oma kinnisvarale. 1998. aasta
juuniks oli Sniace nende kahe kokkuleppe alusel tagasi maksnud 186 963 594 Hispaania peseetat.
12     Sotsiaalkindlustuse keskkassa (edaspidi „keskkassa”) sõlmis Sniacega kokkuleppe, et ajatada viimase sotsiaalkindlustusmaksete
võlgasid kogusummas 2 903 381 848 Hispaania peseetat, mis käsitles ajavahemikku 1991. aasta veebruar kuni 1995. aasta veebruar
(edaspidi „8. märtsi 1996. aasta kokkulepe”). See kokkulepe nägi ette nimetatud summa tagasimaksmise 96 igakuise maksega kuni
2004. aasta märtsini; sellele summale lisandusid intressid 9% seadusliku intressimäära alusel. Seda kokkulepet muudeti 7. mai
1996. aasta kokkuleppega, milles nähti ette tagasimaksmise peatamine üheks aastaks, tagasimaksmise toimumine 84 igakuise maksega
ning 9% seadusliku intressimäära kohaldamine (edaspidi „7. mai 1996. aasta kokkulepe”). Kuna Sniace neid kokkuleppeid ei täitnud,
asendati need 30. septembril 1997 selle äriühingu ning keskkassa vahel sõlmitud kokkuleppega (edaspidi „30. septembri 1997. aasta
kokkuelepe”). Kümne aasta jooksul tuli tagasi maksta 3 510 387 323 Hispaania peseetat, mis vastas 1991. aasta veebruari kuni
1997. aasta veebruari sotsiaalkindlustusmaksete võlgadele ja millele lisandus viivis summas 615 056 349 Hispaania peseetat.
Kahe esimese aasta jooksul tuli tagasi maksta üksnes intressid 7,5% aastamäära alusel, järgmistel aastatel tuli tagasi maksta
nii põhisumma kui ka intressid. 1998. aasta aprilliks oli Sniace 30. septembri 1997. aasta kokkuleppe alusel tagasi maksnud
216 118 863 Hispaania peseetat.
13     Hageja esitas 4. juulil 1996 komisjonile kaebuse seoses korduva riigiabiga, mida Sniace olevat saanud mitme aasta jooksul
alates 80ndate aastate lõpust. Ta esitas 26. novembri ja 9. detsembri 1996. aasta kirjades komisjonile täiendavaid andmeid.
Hispaania ametiasutused esitasid oma märkused 17. veebruari 1997. aasta kirjas.
14     Komisjon teatas 10. märtsi 1997. aasta kirjas hagejale tema kaebuse menetlemise lõpetamisest, kuna ei olnud piisavalt põhjendatud,
et Sniace sai EÜ asutamislepingu artikli 92 lõike 1 (muudetuna EÜ artikli 87 lõige 1) alusel riigiabi.
15     Hageja saatis 17. aprilli 1997. aasta kirjas komisjonile täiendavaid andmeid oma kaebuse toetuseks, sh Sniace tervendamiskava,
mille üks eraõiguslik nõustaja oli Kantaabria autonoomse piirkonna tööstusministeeriumi nõudel 1996. aasta augustis välja
töötatud. Hageja kohtus komisjoni esindajatega 17. mail 1997. Hageja esitas 18. juuni 1997. aasta kirjas komisjonile teatud
andmeid Euroopa viskooskiuturu kohta.
16     Komisjon teatas 7. novembri 1997. aasta kirjas Hispaania valitsusele oma otsusest avada EÜ asutamislepingu artikli 93 lõike 2
(nüüd EÜ artikli 88 lõige 2) järgne menetlus seoses teatud riigiabiga, mille kohta hageja oli kaevanud, sh 5. novembri 1993. ja
31. oktoobri 1995. aasta kokkulepped ja „sotsiaalkindlustusmaksete sissenõudmata jätmine alates 1991. aastast”, ja kutsus
seda riiki esitama oma märkused. Nimetatud kirja avaldamisega
Euroopa Ühenduste Teatajas
14. veebruaril 1998 (EÜT C 49, lk 2) teavitati selle menetluse avamisest teisi liikmesriike ja huvitatud isikuid ja kutsuti
neid üles oma võimalikke märkusi esitama. Hispaania valitsus esitas oma märkused 19. detsembri 1997. aasta kirjas. Teised
huvitatud isikud, sh hageja oma 27. märtsi 1998. aasta kirjaga, esitasid oma märkused, mida Hispaania valitsus kommenteeris
24. juuni 1998. aasta kirjas. Komisjoni 23. veebruari 1997. aasta kirjas esitatud küsimustele vastas Hispaania valitsus 16. aprilli
1998. aasta kirjas.
17     Komisjon võttis 28. oktoobril 1998 vastu otsuse 1999/395/EÜ Hispaania poolt Sniace, SA-le, asukoht Torrelavega, Kantaabria,
antud riigiabi kohta (EÜT 1999, L 149, lk 40, edaspidi „28. oktoobri 1998. aasta otsus”).
18     Selle otsuse resolutiivosa on järgmine:
„Artikkel 1
Järgmine Hispaania poolt kehtestatud riigiabi [Sniacele] on kokkusobimatu ühisturuga:
a) 8. märtsi 1996. aasta kokkulepe (muudetud 7. mai 1996. aasta kokkuleppega) Sniace ja [keskkassa] vahel põhiosas 2 903 381 848
Hispaania peseeta suuruse võla ajatamiseks, mida muudeti 30. septembri 1997. aasta kokkuleppega põhiosas 3 510 387 323 Hispaania
peseeta suuruse võla ajatamiseks, kuna intressimäär oli turul kehtivast intressimäärast madalam; ja
b) 5. novembri 1993. ja 31. oktoobri 1995. aasta kokkulepped Sniace ja [Fogasa] vahel seoses kahe summaga 1 362 708 700 Hispaania
peseetat ja 339 459 878 Hispaania peseetat (sh intressid), kuna intressimäär oli turul kehtivast intressimäärast madalam.
Ülejäänud [EÜ] artikli [88 lõike 2] alusel avatud menetluses märgitud meetmed, eelkõige seaduse 7/93 alusel antud laenutagatis
summas miljard [Hispaania peseetat], jäätmekäitlustehase ehitamise rahastamismehhanism ja Torrelavega omavalitsuse volikogu
poolt võlgade osaline tühistamine, ei ole abi, seega on võimalik menetlus lõpetada. Siiski peab Hispaania kahe kuu jooksul
käesoleva otsuse avaldamise kuupäevast komisjoni teavitama Torrelavega omavalitsuse volikogu muudetud hinnangust Sniace majandustegevuse
eest maksustamisele alates 1995. aastast. Aastatel 1987–1995 maksmata jäänud keskkonnamaksude kohta teeb komisjon otsuse hiljem.
Artikkel 2
1. Hispaania Kuningriik võtab vastu kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt artiklis 1 märgitud ja juba tema käsutusse ebaseaduslikult
antud abi tagasi saada.
2. Abi tagastamine toimub vastavalt siseriikliku õiguse menetlustele. Tagastatavad summad hõlmavad intresse, mida hakatakse
arvestama alates päevast, mil abi kasusaajale kättesaadavaks tehti, kuni tegeliku tagastamispäevani. Intress arvutatakse kasutatava
viivisintressi põhjal.
Artikkel 3
Hispaania Kuningriik teavitab komisjoni kahe kuu jooksul käesolevast otsusest teatamise kuupäevast otsuse täitmiseks võetud
meetmetest.
Artikkel 4
Käesolev otsus on adresseeritud on Hispaania Kuningriigile.”

Tubacexi kohtuotsus ja 20. septembri 2000. aasta otsus
19     Hispaania Kuningriik esitas hagi Euroopa Kohtu kantseleis 24. detsembril 1998 registreeritud hagiavaldusega, milles taotles
28. oktoobri 1998. aasta otsuse tühistamist (kohtuasi C-479/98). Selles asjas peatati menetlus esimest korda Euroopa Kohtu
presidendi 23. veebruari 1999. aasta otsusega, et oodata ära Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-342/96: Hispaania
v.
komisjon, mis käsitles sarnaseid küsimusi.
20     Viimati mainitud kohtuasja esemeks oli komisjoni 30. juuli 1996. aasta otsuse 97/21/ESTÜ, EÜ äriühingule Compañía Española
de Tubos por Extrusión SA, asukoht Llodio (Álava), antud riigiabi kohta (EÜT 1997, L 8, lk 14), tühistamishagi. Selles otsuses
leidis komisjon, et mõned Compañía Española de Tubos por Extrusión’i (edaspidi „Tubacex”), tema tütarettevõtja Acería de Álava
ja Fogasa vahel sõlmitud tagasimaksekokkulepped ning samade ettevõtjate ning keskkassa vahel sõlmitud maksete ajatamise ning
osadeks jaotamise kokkulepped hõlmasid ebaseaduslikult antud riigiabi elemente, mis olid seetõttu ühisturuga kokkusobimatud
EÜ artikli 87 ja komisjoni 27. novembri 1991. aasta otsuse 3855/91/ESTÜ, millega kehtestatakse ühenduse reeglid terasetööstusele
antava abi kohta (EÜT L 362, lk 57), alusel, „kuna kohaldatud intressimäär [oli] turul kehtivast intressimäärast madalam”.
Komisjoni sõnul ei vastanud asjaomastele kokkulepetele 9% seadusliku intressimäära kohaldamine tavalistele turutingimustele,
mille kohaselt Hispaania erapankade kohaldatav keskmine intressimäär üle kolme aasta pikkustele laenudele oli arvestatavalt
kõrgem.
21     Euroopa Kohus tegi 29. aprillil 1999 otsuse kohtuasjas C-342/96 (EKL 1999, lk I-2459, edaspidi „Tubacexi kohtuotsus”). Kõigepealt
sedastas ta, et Fogasa ei andnud laenusid pankrotis või raskustes olevatele ettevõtjatele, vaid rahuldas kõik töötajate seaduslikud
nõuded rahaga, mille ta maksis ja nõudis seejärel ettevõtjatelt tagasi. Ta lisab, et Fogasa võis sõlmida tagasimaksmise kokkulepped,
mis võimaldasid tasumisele kuuluvaid summasid ajatada või osadeks jaotada, ja et ka keskkassa võis sotsiaalkindlustusmaksete
võlgade ajatamist või osadeks jaotamist lubada. Seejärel märkis Euroopa Kohus, et riik ei olnud tegutsenud avalik-õigusliku
investorina, kelle tegutsemist tuleb võrrelda eraõigusliku investori tegutsemisega, kes paigutab oma kapitali suhteliselt
lühiajalise kasu saamiseks, vaid kui „avalik-õiguslik võlausaldaja, kes sarnaselt eraõigusliku võlausaldajaga soovib talle
võlgu olevate summade tagastamist ja kes sellel eesmärgil sõlmib võlgnikuga kokkuleppeid, mille alusel liidetud võlad ajatatakse
või jaotatakse osadeks nende tagasimaksmise lihtsustamiseks” (punkt 46). Ta täpsustas, et kõnealused kokkulepped sõlmiti seetõttu,
et Tubacexil oli eelnev seaduslik kohustus maksta tagasi Fogasa poolt tasutud palgad ja maksta sotsiaalkindlustusmaksete võlad,
ja et seega ei tekitatud nendega Tubacexile uusi võlgasid võimuorganite suhtes (punkt 47). Lõpuks märkis Euroopa Kohus, et
„tavaliselt kohaldatakse seda tüüpi võlgadele intresse, mis on mõeldud võlausaldajale võlgniku poolt oma kohustuse võlast
vabaneda täitmise hilinemisega tekitatud kahju hüvitamiseks, st viivisintressid”, ja et „[kui] avalik-õiguslikule võlausaldajale
võlgnetavale summale kohaldatavad viivisintressid erinevad eraõiguslike võlausaldajate puhul kohaldatavatest, siis tuleb aluseks
võtta see viimane määr, kui see on kõrgem esimesest” (punkt 48). Arvestades neid asjaolusid, tühistas Euroopa Kohus otsuse
97/21 „niivõrd kuivõrd sellega kuulutatakse [EÜ] artikliga [87] kokkusobimatuks Hispaania Kuningriigi poolt [Tubacexi] kasuks
võetud meetmed, kuna viimase poolt [Fogasale] ja keskkassale võlgnetavatele summadele kohaldatud 9% intressimäär on madalam
turul kehtivast intressimäärast”.
22     Kohtuasjas C-479/98 teatas komisjon 17. juuni 1999. aasta kirjas Euroopa Kohtule, et arvestades kohtuotsust Tubacex, kavatses
ta osaliselt tühistada 28. oktoobri 1998. aasta otsuse ja avada uuesti EÜ artikli 88 lõike 2 järgse menetluse, paludes kõigepealt,
et huvitatud isikud esitaksid oma märkused. Seejärel taotles komisjon Euroopa Kohtu kodukorra artikli 82a lõike 1 punkti b
alusel selles kohtuasjas menetluse peatamist kuni ajani, kui ta on otsuse osaliselt tühistanud. Euroopa Kohtu president rahuldas
selle taotluse 1. juuli 1999. aasta otsusega.
23     Kohtuotsuse Tubacex järel vaatas komisjon üle oma 28. oktoobri 1998. aasta otsuse. Ta teatas 16. veebruari 2000. aasta kirjas
Hispaania valitsusele oma otsusest avada EÜ artikli 88 lõike 2 järgne menetlus seoses „[28. oktobori 1998. aasta] otsuse artiklis
1 märgitud abi osadega, mis loeti kokkusobimatuks ühisturuga”, ja kutsus seda liikmesriiki üles esitama oma märkused.
Euroopa Ühenduste Teatajas
15. aprillil 2000 avaldatud kirjas (EÜT C 110, lk 33) teavitati teisi liikmesriike ja huvitatud isikuid selle menetluse avamisest
ja kutsuti üles oma võimalikke märkusi esitama. Hispaania valitsus saatis oma märkused 19. aprilli 2000. aasta kirjaga.
24     Komisjon võttis 20. septembril 2000 vastu otsuse 2001/43/EÜ, millega muudeti 28. oktoobri 1998. aasta otsust (EÜT 2001, L 11,
lk 46, edaspidi „20. septembri 2000. aasta otsus”).
25     20. septembri 2000. aasta otsuse punktis V „Hinnang” on märgitud:
„(20) Komisjon peab kindlaks määrama, kas [28. oktoobri 1998. aasta] otsuse artiklis 1 ühisturuga kokkusobimatuks loetud asjaolud
kujutavad endast riigiabi [EÜ] artikli 87 lõike 1 tähenduses. Kui ilmneb, et käesolevas asjas on antud riigiabi, siis peab
komisjon kontrollima, kas see on kokkusobiv ühisturuga.
(21)      Kohtuotsuse Tubacex faktilised ja õiguslikud asjaolud on analoogsed nendega, millele Hispaania viitas Euroopa Kohtus kohtuasjas
C-479/98, ning nendega, millele Sniace viitas Esimese Astme Kohtus kohtuasjas T-190/99 [28. oktoobri 1998. aasta] otsuse vastu.
Komisjon leiab, et Euroopa Kohtu arutluskäik nimetatud kohtuotsuses on kohaldatav ka Sniace ja Fogasa vahelistele kokkulepetele
ning Sniace ja [keskkassa] vahelistele kokkulepetele, mis [28. oktoobri 1998. aasta] otsuse kohaselt sisaldavad riigiabi.
(22)      Esiteks tuleb rõhutada, et Sniacel oli juba eelnevalt eksisteeriv seadusjärgne kohustus maksta tagasi Fogasa poolt tasutud
palgad ja tasuda sotsiaalkindlustusmaksete võlad. Kõnealuste kokkulepetega ei tekitatud seega Sniacele uusi võlgasid võimuorganite
suhtes. Seega ei tegutsenud riik Fogasa tagasimaksmise kokkulepetes ja [keskkassa] ajatamiskokkulepetes kui avalik-õiguslik
investor, kelle tegutsemist tuleb võrrelda eraõigusliku investori tegutsemisega, kes paigutab oma kapitali, et sellest kasumit
saada, vaid kui avalik-õiguslik võlausaldaja, kes sarnaselt eraõigusliku võlausaldajaga soovib talle võlgu olevate summade
tagastamist. Seetõttu peab komisjon vaidlusaluse riigiabi hindamiseks võrdlema avalik-õiguslikule võlausaldajale võlgu olevatelt
summadelt võetavat viivisintressi ja sarnastes olukordades eraõiguslikule võlausaldajale võlgu olevatelt summadelt võetavat
viivisintressi.
(23)      Siiski tuleb märkida, et võlgnike ja võlausaldajate konkreetsete olukordade tõttu võib olla keeruline kindlaks määrata, milline
oleks eraõiguslike võlausaldajate, kes neile võlgu olevaid summasid soovivad tagasi saada, ühine käitumine. Seetõttu peab
komisjoni hinnang tuginema eraõiguslike võlausaldajate käitumise analüüsile igal konkreetsel juhul.
(24)      Käesoleval juhtumil kehtestasid Hispaania kohtud pärast Sniace 1992. aasta taotlust sellele ettevõtjale maksete peatamise
1993. aasta märtsis. Kasutades oma hoidumisõigust, ei võtnud avalik-õiguslikud võlausaldajad osa võlausaldajate 1996. aasta
oktoobri kokkuleppest, mis sõlmiti maksete peatamise menetluse raames. Nagu komisjon menetluse avamise otsuses märkis, kaitsesid
avalik-õiguslikud võlausaldajad oma hoidumisõigust kasutades kõiki oma võlanõudeid.
(25)      Ühest küljest Fogasa ja Sniace vaheliste ja teisest küljest sotsiaalkindlustuse ja Sniace vaheliste kokkulepetega ei rakendatud
sellele ettevõtjatele eeliskohtlemist, võrreldes eraõiguslike võlausaldajate vahel sõlmitud kokkuleppes talle ettenähtuga.
(26)      Siiski ei olnud eraõiguslikele võlausaldajatele pakutud tingimused samad, mis anti avalike asutuste seisundi, tagatiste ja
hoidumisõiguse tõttu avalik-õiguslikele võlausaldajatele. Seetõttu leiab komisjon, et see võrdlev lähenemine ei kujuta endast
käesolevas asjas „eraõigusliku võlausaldaja” kriteeriumi õiget kohaldamist, nagu seda on määratlenud Euroopa Kohus, kes –
nagu ta märkis oma 29. juuni 1999. aasta otsuses kohtuasjas C-256/97: DMT – eeldab, et asjaomaste avalik-õiguslike võlausaldajate
käitumist tuleb võrrelda oletusliku eraõigusliku võlausaldaja käitumisega, kes on võimalikult sarnases olukorras.
(27)      Komisjon sedastab, et Hispaania tsiviilseadustiku artiklis 1108 on märgitud, et seaduslik intressimäär on see, mida kohaldatakse
võlausaldajale tekkinud kahju hüvitamiseks, kui võlgnik on hilinenud tagasimaksmisega, ja ühtegi teist intressimäära ei ole
kehtestatud. Lisaks on Hispaania äriseaduse artiklis 312 kehtestatud, et kui laen on makstud rahas ja poolte vahel puudub
erikokkulepe, peab võlgnik tagasi maksma võla seadusliku väärtuse […] tagasimaksmise kuupäeval. Seega on seaduslik intressimäär
kõige kõrgem intressimäär, mida eraõiguslik võlausaldaja võib loota saada, kui ta oma võlga seaduslike vahenditega tagasi
nõuaks.
(28)      Järelikult ei oleks eraõiguslik võlausaldaja võinud võlgnikult saada maksmata summade pealt kõrgemat intressimäära kui seaduslik
intressimäär hüvitisena selle eest, et võlga seaduslike vahenditega tagasi ei nõutud.
(29)      Lõpuks tuleb tähelepanu juhtida Sniace erilisele olukorrale ajal, kui ta sõlmis võlgade ajatamise kokkulepped Fogasa ja [keskkassaga].
Sellel ettevõtjal olid tõsised rahalised raskused, mille tagajärjel ta peatas maksed ja mille tõttu ettevõtja elujõulisus
oli kahtluse all. Nagu komisjon märkis oma [28. oktoobri 1998. aasta] otsuses, on [keskkassa] tegutsenud nii, et suurendada
võimalusi võlg tagasi saada, vältides sundtäitmisele pööramist, mis oleks võinud kaasa tuua ettevõtja likvideerimise.
(30)      Eelnevate kaalutluste põhjal tunnistab komisjon, et käesolevas asjas on Hispaania tegutsenud nii, et suurendada võimalusi
kõik talle võlgu olevad summad tagasi saada ilma rahaliste kahjudeta, ajatades Sniace võlad ning kohaldades neile seaduslikku
intressimäära. Seetõttu tegutses Hispaania sama moodi, nagu oleks tegutsenud oletuslik eraõiguslik võlausaldaja sarnases olukorras,
kui tema oli Sniace suhtes.”
26     Neid kaalutlusi arvestades järeldas komisjon oma 20. septembri 2000. aasta otsuses, et „Fogasa ja Sniace vahel sõlmitud tagasimaksmise
kokkulepped ning sotsiaalkindlustuse ja Sniace vahel sõlmitud võlgade ajatamise kokkulepe ei [kujuta] endast riigiabi” (põhjendus
31) ja et seetõttu „[tuleb] muuta tema [28. oktoobri 1998. aasta] otsust” (põhjendus 32).
27     20. septembri 2000. aasta otsuse resolutiivosas on sätestatud:
„Artikkel 1
[28. oktoobri 1998. aasta] otsust muudetakse järgmiselt:
1)      Artikli 1 lõige 1 asendatakse järgmise lõikega:
„Järgmised Hispaania poolt [Sniacele] kehtestatud meetmed ei kujuta endast riigiabi:
a)       8. märtsi 1996. aasta kokkulepe (muudetud 7. mai 1996. aasta kokkuleppega) Sniace ja [keskkassa] vahel põhiosas 2 903 381 848
Hispaania peseeta (17 449 676,34 eurot) suuruse võla ajatamiseks, mida muudeti 30. septembri 1997. aasta kokkuleppega põhiosas
3 510 387 323 Hispaania peseeta (21 097 852,72 eurot) suuruse võla ajatamiseks, ja
b)       5. novembri 1993. ja 31. oktoobri 1995. aasta kokkulepped Sniace ja [Fogasa] vahel seoses kahe summaga 1 362 708 700 Hispaania
peseetat (8 190 044,23 eurot) ja 339 459 878 Hispaania peseetat (2 040 194,96 eurot).”
2)      Artikkel 2 tühistatakse.
Artikkel 2
Käesolev otsus on adresseeritud Hispaania Kuningriigile.”
28     Edaspidi viidatakse 28. oktoobri 1998. aasta otsusele, mida muudeti 20. septembri 2000. aasta otsusega, kui „vaidlustatud
otsusele”.
29     Euroopa Kohtu president kustutas 4. detsembri 2000. aasta määrusega kohtuasja C‑479/98 registrist.

Menetlus
30     Hageja esitas käesoleva hagi Esimese Astme Kohtu kantseleis 11. veebruaril 1999 registreeritud hagiavaldusega, milles taotles
28. oktoobri 1998. aasta otsuse osalist tühistamist.
31     Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 114 alusel esitas komisjon eraldi dokumendina Esimese Astme Kohtusse 21. mail 1999 saabunud
vastuvõetamatuse vastuväite.
32     Hispaania Kuningriik esitas Esimese Astme Kohtu kantseleis 8. juulil 1999 registreeritud dokumendiga taotluse astuda menetlusse
komisjoni nõuete toetuseks. Viienda, laiendatud koja esimees rahuldas 11. oktoobri 2001. aasta määrusega selle taotluse.
33     Viienda, laiendatud koja esimehe 10. detsembri 1999. aasta määrusega peatati käesolev menetlus kuni otsuse tegemiseni kohtuasjas
C-479/98 kooskõlas EÜ kohtu põhikirja artikli 47 kolmanda lõiguga (nüüd Euroopa Kohtu põhikirja artikli 54 kolmas lõik), Esimese
Astme Kohtu kodukorra artikli 77 punktiga a ja artikliga 78.
34     Esimese Astme Kohtu kantselei kutsus 24. jaanuari 2001. aasta kirjas pooli üles esitama oma märkused käesoleva menetluse jätkamise
kohta, arvestades 20. septembri 2000. aasta otsust ja eespool viidatud Euroopa Kohtu presidendi 4. detsembri 2000. aasta kustutamismäärust.
Hageja esitas oma märkused Esimese Astme Kohtu kantseleis 12. veebruaril 2001 registreeritud kirjas, milles ta eelkõige muutis
oma nõudeid (vt edaspidi punkt 41). Komisjon märkis kohtukantseleis 16. veebruaril 2001 registreeritud kirjas sisuliselt,
et 20. septembri 2000. aasta otsus ei mõjuta käesoleva menetluse eset.
35     Hageja esitas 11. aprillil 2001 oma märkused vastuvõetamatuse vastuväite kohta.
36     Esimese Astme Kohtu (viies, laiendatud koda) 8. oktoobri 2001. aasta määrusega liideti vastuvõetamatuse vastuväide põhikohtuasjaga.
37     Hispaania Kuningriik esitas 14. veebruaril 2002 menetlusse astuja seisukohad, mille kohta põhikohtuasja pooled esitasid oma
märkused.
38     Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Esimese Astme Kohus (viies, laiendatud koda) avada suulise menetluse ja menetlust
korraldavate meetmete raames kutsus komisjoni üles esitama teatud dokumente ja Hispaania Kuningriiki vastama kirjalikele küsimustele
ja esitama ühe dokumendi. Komisjon ja Hispaania Kuningriik täitsid need nõudmised ettenähtud tähtajal. Esimese Astme Kohus
kutsus ka hagejat üles vastama kohtuistungil ühele küsimusele suuliselt.
39     Poolte kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu küsimustele kuulati ära 23. oktoobri 2003. aasta kohtuistungil.

Poolte nõuded
40     Oma hagiavalduses palub hageja Esimese Astme Kohtul:
–       Tühistada 28. oktoobri 1998. aasta otsuse artikkel 1 osas, milles komisjon tuvastas, et:
„1. [keskkassale] võlgnetavate võlgade, viiviste ja intresside tagasinõudmata jätmine ning Sniace ja [keskkassa] vahel 8. märtsil
1996, 7. mail 1996 ja 30. septembril 1997 sõlmitud võla ajatamise kokkulepped ja
2. […] Fogasale võlgnetavate võlgade ja viivisintresside tagasinõudmata jätmine ning Sniace ja […] Fogasa vahel 5. novembril
1993 ja 31. oktoobril 1995 sõlmitud kokkulepped,
välja arvatud turul kehtivast intressimäärast erinev intressimäär, ei kujuta endast riigiabi [EÜ] artikli [87 lõike 1] tähenduses”;
–       mõista kohtukulud välja komisjonilt.
41     Hageja muutis oma 12. veebruari 2001. aasta kirjas (vt eespool punkt 34) oma esimest nõuet järgmiselt:
„tühistada [vaidlustatud otsuse] artikkel 1 osas, milles komisjon tuvastab, et:
[keskkassale] võlgnetavate võlgade, viiviste ja intresside tagasinõudmata jätmine ning Sniace ja selle asutuse vahel 8. märtsil
1996, 7. mail 1996 ja 30. septembril 1997 sõlmitud võla ajatamise kokkulepped ja
Fogasale võlgnetavate võlgade ja viivisintresside tagasinõudmata jätmine ning Sniace ja Fogasa vahel 5. novembril 1993 ja
31. oktoobril 1995 sõlmitud kokkulepped
ei kujuta endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.”
42     Oma märkustes vastuvõetamatuse vastuväite kohta palub hageja Esimese Astme Kohtul kuulutada hagi vastuvõetavaks.
43     Komisjon palub Esimese Astme Kohtul:
–       jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;
–       igal juhul jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–       mõista kohtukulud välja hagejalt.
44     Menetlusse astunud Hispaania Kuningriik palub Esimese Astme Kohtul:
–       jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;
–       teise võimalusena jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–       mõista kohtukulud välja hagejalt.

Vastuvõetavus
45     Komisjon ja Hispaania Kuningriik viitavad hagi vastuvõetamatusele, kuna ühest küljest ei ole hageja näidanud, et tal on huvi
menetlust algatada, ja teisest küljest ei puuduta vaidlustatud otsus hagejat isiklikult.

Menetluse algatamise huvi puudumine
Poolte argumendid
46     Komisjon märgib, et ta tuvastas 20. septembri 2000. aasta otsuses, et ajatamise ja tagasimaksmise kokkulepped ega neis ette
nähtud intressimäärad ei kujuta endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses. Ta väidab, et see otsus jõustus, kuna hageja
ei esitanud selle vastu tühistamishagi, ja et seega määratlevad hagiavalduses esitatud nõuded vaidluse eseme. Nendes nõuetes
peetakse silmas aga üksnes 28. oktoobri 1998. aasta otsuse artiklit 1 ja sedagi üksnes osas, kus keskkassa ja Fogasa „nende
võlgade, viiviste ja intresside” Sniacelt tagasinõudmata jätmist ei loeta riigiabiks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.
47     Komisjon väidab, et hagejal puudub huvi menetlust algatada. Ta märgib, et kui Esimese Astme Kohus rahuldaks tühistamisnõuded,
siis see „ei mõjutaks [20. septembri 2000. aasta] otsuse kehtivust ega muudaks ka midagi selle otsusega muudetud versioonis
[28. oktoobri 1998. aasta] otsusest”. Isegi „kui [28. oktoobri 1998. aasta] otsuse artikkel 1 tühistataks hageja esitatud
tingimuste kohaselt, kohaldataks [28. oktoobri 1998. aasta] otsuse artikli 1 lõike 1 lõplikku versiooni, mida on muudetud
[20. septembri 2000. aasta] otsusega, milles nähakse sõnaselgelt ette, et kõnealune abi ei kujuta endast riigiabi”.
48     Komisjon märgib vasturepliigis, et 20. septembri 2000. aasta otsus „ei ole üksnes [28. oktoobri 1998. aasta] otsuse „parandus”
ega asenda seda otsust, vaid et see on vastupidi täiesti uus hinnang, sealhulgas ka selle abi kohta, mis loeti [28. oktoobri
1998. aasta] otsuses ühisturuga kokkusobivaks”. Ta täpsustab, et Tubacexi kohtuotsuse (vt eespool punkt 23) järel EÜ artikli 88
lõike 2 alusel algatatud menetlus ei hõlmanud üksnes intressimäärade küsimust, vaid „kõiki meetmeid, mis viisid [28. oktoobri
1998. aasta] otsuse vastuvõtmiseni, ent võttes nüüd arvesse [seda kohtuotsust]”. Samuti oli 20. septembri 2000. aasta otsuses
„otseselt ja kõikehõlmavalt uuritud ja hinnatud neid meetmeid, eelkõige Fogasa või [keskkassa] ja Sniace vahel sõlmitud kokkuleppeid,
riigiabi käsitleva õiguse vaatepunktist”. Seega oleks hageja „samuti” pidanud esitama tühistamishagi 20. septembri 2000. aasta
otsuse peale.
49     Hispaania Kuningriik märgib, et 28. oktoobri 1998. aasta otsuse artikli 1 lõikelt 1 „võeti tema sisu [20. septembri 2000. aasta]
otsusega tehtud muudatusega” ja et käesoleval hagil ei ole seega eset.
50     Hageja märgib, et tema hagis esinevad tühistamisnõuded on suunatud 28. oktoobri 1998. aasta otsuse vastu üksnes osas, kus
komisjon märkis, et „[keskkassale] võlgnetavate võlgade, viiviste ja intresside tagasinõudmata jätmine ning Sniace ja selle
asutuse vahel sõlmitud võla ajatamise kokkulepped ning […] Fogasale võlgnetavate võlgade ja viivisintresside tagasinõudmata
jätmine ning Sniace ja Fogasa vahel sõlmitud kokkulepped ei kujuta endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses”. Nende
nõuetega ei peeta silmas selle otsuse artiklis 1 esinevat avaldust, mille kohaselt „erinevus ühest küljest kokkulepetes kokku
lepitud intressimäära ja teisest küljest turul kehtiva kõrgema intressimäära vahel kujutab endast riigiabi”.
51     Hageja selgitab, et 20. septembri 2000. aasta otsusega muudeti osaliselt 28. oktoobri 1998. aasta otsust nii, et komisjon
leiab selles, et ka eespool märgitud erinevus intressimäärade vahel ei kujuta endast riigiabi. 20. septembri 2000. aasta otsuses
ei muudeta 28. oktoobri 1998. aasta otsuse teisi aspekte, eelkõige ei muudeta seda aspekti, mida hagiavalduses kritiseeritakse.
Seega ei ole muutunud menetluse ese, nagu see hagiavalduses on formuleeritud.
52     Hageja lisab, et isegi kui tuleks leida, et 20. septembri 2000. aasta otsus tühistas ja asendas 28. oktoobri 1998. aasta otsuse,
on tal siiski õigus oma nõudeid muuta, nagu hageja seda oma 12. veebruari 2001. aasta kirjas on teinud (vt eespool punktid
34 ja 41). Ta viitab sellega seoses Euroopa Kohtu 3. märtsi 1982. aasta otsusele kohtuasjas 14/81: Alpha Steel
v.
komisjon (EKL 1982, lk 749).
53     Nendel põhjendustel väidab hageja, et ta on tõendanud menetluse algatamise huvi.
Esimese Astme Kohtu hinnang
54     Kõigepealt tuleb meenutada, et vaidlustatud otsuse muutmine menetluse käigus kujutab endast uut asjaolu, mis võimaldab hagejal
muuta oma väiteid ja nõudeid (eespool viidatud kohtuotsus Alpha Steel
v.
komisjon, punkt 8; Esimese Astme Kohtu 3. veebruari 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-46/98 ja T-151/98: CCRE
v.
komisjon, EKL 2000, lk II-167, punktid 33–36 ja 28. veebruari 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-227/99 ja T-134/00:
Kvaerner Warnow Werft
v.
komisjon, EKL 2002, lk II-1205, punkt 22).
55     28. oktoobri 1998. aasta otsuses märkis komisjon eelkõige, et Sniace ja keskkassa vahel 8. märtsil 1996 sõlmitud kokkulepe,
mida muudeti 7. mai 1996. ja 30. septembri 1997. aasta kokkulepetega, ja Sniace ja Fogasa vahel 5. novembril 1993 ja 31. oktoobril
1995 sõlmitud kokkulepped ei kujuta endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, välja arvatud, „kui intressimäär on
madalam turul kehtivast intressimäärast”. Hageja taotleb oma hagiavalduses 28. oktoobri 1998. aasta otsuse selle aspekti tühistamist,
viidates eelkõige sellele, et „riigiabi hõlmab […] kõiki endiselt võlgnetavaid sotsiaalkindlustusmakseid, millele on lisatud
viivised ja turul kehtiva määraga intressid, [ning] kõiki Fogasale võlgnetavaid summasid, millele on lisatud turul kehtiva
määraga intressid”. Mis puudutab keskkassat, siis väidab hageja eeskätt, et riigiabiks tuleb lugeda asjaolu, et see asutus
lubab alates hiljemalt 1991. aastast seda, et Sniace ei tasu oma sotsiaalkindlustusmaksete võlgasid; et 1996. ja 1997. aastal
ei nõudnud ta neid võlgasid tagasi, vaatamata asjaolule, et Sniace ei täitnud 8. märtsi ja 7. mai 1996. aasta kokkuleppeid,
vaid sõlmis hoopis kolmanda ajatamise kokkuleppe; et ta ei nõudnud kinnisasja tagatiseks; et ta loobus nõudmast viiviseid
ja intresse turul kehtiva määraga. Fogasa osas märgib hageja sisuliselt, et riigiabiks tuleb lugeda asjaolu, et see asutus
ei nõudnud Sniacelt võlgasid tagasi, kuigi see äriühing ei täitnud 5. novembri 1993. aasta ja 31. oktoobri 1995. aasta kokkuleppeid,
ja et nendes kokkulepetes ei nähtud ette viiviste ja viivisintresside maksmist.
56     Komisjon muutis oma 20. septembri 2000. aasta otsusega oma 28. oktoobri 1998. aasta otsust, tühistamata või asendamata siiski
seda viimast. Ainus muudatus oli see, et kohaldades eraõigusliku investori kriteeriumi asemel eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumit,
leidis komisjon, et ka keskkassa ja Fogasa poolt Sniacega sõlmitud ajatamise ja tagasimaksmise kokkulepetes kasutatavad intressimäärad
ei kujuta endast riigiabi. Seega mõjutas 20. septembri 2000. aasta otsus üksnes kõrvaliselt seda osa 28. oktoobri 1998. aasta
otsusest, mida peeti silmas hagi tühistamisnõuetes. 20. septembri 2000. aasta otsust tuleb lugeda uueks asjaoluks, mis võimaldab
hagejal oma väiteid ja nõudeid muuta, nagu ta seda tegi oma 12. veebruari 2001. aasta kirjas. Korrakohase õigusemõistmise
ning menetlusökonoomikaga oleks vastuolus, kui hagejat kohustataks esitama Esimese Astme Kohtusse uut hagi 20. septembri 2000. aasta
otsuse tühistamiseks.
57     Sellest tuleneb, et hagejal on huvi vaidlustatud otsuse tühistamiseks.

Küsimus sellest, kas hageja on isiklikult puudutatud
Poolte argumendid
58     Komisjon meenutab, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa teised isikud, kes ei ole otsuse adressaadid, väita, et
nad on isiklikult puudutatud, välja arvatud juhul, kui otsus mõjutab neid nende eriliste omaduste tõttu või nende erilise
olukorra tõttu, mis neid kõigi teiste isikute suhtes iseloomustab ja selle tõttu teistest eristab analoogiliselt selle otsuse
adressaatidega (vt eelkõige 15. juuli 1963. aasta otsus kohtuasjas 25/62: Plaumann
v.
komisjon, EKL 1963, lk 197).
59     Ta märgib, et riigiabi kontrollimise valdkonnas puudutab komisjoni otsus, millega lõpetatakse EÜ artikli 88 lõike 2 alusel
algatatud menetlus, isiklikult ettevõtjaid, kes esitasid kaebuse, mis viis selle menetluse algatamiseni, ning kel oli menetluse
käigus võimalus esitada omapoolseid märkusi, mis mõjutasid menetluse käiku, kuid tingimusel, et nimetatud otsuse esemeks olev
abimeede siiski oluliselt nende turupositsiooni mõjutab (Euroopa Kohtu 28. jaanuari 1986. aasta otsus kohtuasjas 169/84: COFAZ
jt
v.
komisjon, EKL 1986, lk 391, punktid 24 ja 25 ja 23. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C-106/98 P: Comité d’entreprise de la
Société française de production jt
v.
komisjon, EKL 2000, lk I-3659, punkt 40; Esimese Astme Kohtu 27. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T-435/93: ASPEC jt
v.
komisjon, EKL 1995, lk II-1281, punkt 63 ja 15. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas T-11/95: BP Chemicals
v.
komisjon, EKL 1998, lk II-3235, punkt 72). Ta rõhutab, et eespool viidatud kohtuotsuses Comité d’entreprise de la Société
française de production jt
v.
komisjon sedastas Euroopa Kohus, et „[s]eega ei saa ettevõtja tugineda ainuüksi asjaolule, et ta on abisaaja ettevõtja konkurent,
vaid peab lisaks tõendama, et temaga seonduvad faktilised asjaolud eristavad teda teisest analoogiliselt abi saanud ettevõtjast,
arvestades ka seda, mil määral on ta menetluses osalenud ning kui oluliselt on tema turupositsiooni kahjustatud” (punkt 41).
60     Komisjoni sõnul ei ole hageja käesolevas asjas oma hagiavalduses piisavalt üksikasjaliselt tõendanud, et Sniacele antud väidetav
abi mõjutas oluliselt tema turupositsiooni, ega viidanud ka faktilistele asjaoludele, mis teda teistest eristavad samaselt
otsuse adressaadiga. Ta viitab üksnes üldistele argumentidele ega märgi ära, milline oli väidatava abi mõju tema konkreetsele
olukorrale.
61     Komisjoni arvates ei ilmne mingil juhul, et väidetav abi oleks hageja positsiooni oluliselt mõjutanud.
62     Sellega seoses märgib komisjon esiteks, et hageja on „kaugelt” kõige suurem viskooskiutootja ja et alates 1991. aastast on
tema majandustulemused sellel turul oluliselt paranenud. Oma väidete kinnituseks esitab komisjon järgmised asjaolud:
–       kontsern, kuhu hageja kuulub, toodab aastas ligi 275 000 tonni tsellulooskiudu ja on üks kolmest maailma juhtivast ettevõtjast
viskooskiuturul;
–       hageja ning äriühingud Säteri ja Courtaulds plc toodavad koos ligi 90% ühenduse viskooskiust;
–       1991. ja 1997. aasta vahel tõusis hageja turuosa kunstliku ja sünteetilise viskoosi ketrustööstuse kiu maailmaturul 9,2%-lt
16,4%-ni;
–       1991. ja 1997. aasta vahel suurenes hageja toodang regulaarselt esialgselt 152 700 tonnilt aastas 270 800 tonnile aastas;
–       hageja osas „[i]seloomustab 1995. aastat suur nõudlus, 1996. aastat tootmisvõimsuse täielik kasutamine, 1997. aastat rekordtoodang
ja lõpuks 1998. aastat rekordtulemused”;
–       hageja avalikustas head tulemused 1999. aasta esimese veerandi kohta;
–       1997. aasta kolmandas veerandis teatas hageja müügihinna tõusust, „tema kasvavast sõltumatusest maailmaturu hinnasurve suhtes”
ja vajadusest importida, et rahuldada nõudlust;
–       hageja konsolideeritud käive tõusis 2000. aasta esimese poolaasta ja 2001. aasta sama perioodi vahel 7,2%.
63     Kostja vastuses lisas komisjon, et hageja esitatud andmetest ilmneb, et viimasel õnnestus oma osa ühenduse turul suurendada
1995. ja 2000. aasta vahel, samas kui konkurentide turuosad (v.a Säteri) üksnes vähenesid.
64     Teiseks märgib komisjon, et turul esinevad probleemid, mis tõid kaasa nõudluse vähenemise, ajutine tootmise ülevõimsus ja
hinnalangus ei ole tingitud Sniacele antud väidetavast abist, vaid välistest teguritest nagu import Aasiast, võimaliku Aasiasse
ekspordi võimaluste vähesus, Euroopa tootjatel kolmandatesse riikidesse eksportimisel esinevad kaubandustakistused ja viskooskiupõhiste
toodete ostmise vähenemine Euroopas.
65     Kolmandaks märgib komisjon, et Sniace toodab aastas üksnes 25 000 tonni viskooskiudu ja on Euroopa ning maailma väiketootjate
hulgas. Ta täpsustab, et sellel äriühingul oli palju majandusraskusi ja töövaidlusi, mis sundis teda tootmist katkestama suure
osa 90ndate aastate jooksul. Ta meenutab, et Sniace maksed olid peatatud 1993. aasta märtsist kuni 1996. aastat oktoobrini.
66     Hispaania Kuningriik lisab, et hageja ei viita ühelegi asjaolule, mis teda teistest eristaks analoogselt otsuse adressaadiga.
Ta rõhutab, et väidetava abisaaja konkurendiks olemine ei ole piisav, et teda eristada.
67     Hageja rõhutab, et vaidlustatud otsus puudutab teda isiklikult.
68     Esiteks meenutab ta, et tema esitas kaebuse, mis viis EÜ artikli 88 lõike 2 järgse menetluse algatamiseni ja et ta osales
selles menetluses aktiivselt.
69     Teiseks kinnitab hageja, et väidetav abi kahjustas oluliselt tema positsiooni viskooskiuturul. Ta märgib, et tema ja Sniace
vahel on tugev konkurents sellel turul, mis käib alla ja kus esineb oluline tootmise ülevõimsus. Hinnakonkurents  on tõsine
ja Sniace saab tänu väidetavale abile oma tooteid müüa 20% odavamalt kui tema Euroopa Liidu konkurendid. Hageja leiab, et
hagiavalduses ja selle lisades esitatud andmed ning viited tema konkurentide märkustele, mis on esitatud 28. oktoobri 1998. aasta
otsuses, tõendavad piisavalt, et vaidlustatud otsus puudutab teda isiklikult. Ta väidab, et tema kirjalikes dokumentides esitatud
asjaolud tõendavad, et „kõik Sniace konkurendid on silmitsi tõsise konkurentsiga hindade valdkonnas ja kuigi nende kulude
struktuur on soodsam, on nad kohustatud võtma teisi ratsionaliseerimismeetmeid, kuna Sniacet hoitakse kunstlikult elus” ja
et „[t]erve see ebasoodne olukord puudutab ka hagejat, kes on oma varustuse ja kulude struktuuri optimaalsemaks teinud ja
kellel on tänu uutel alustel loodud kaubanduspoliitikale head tulemused, vaatamata keerulisele majanduskeskkonnale”. Hageja
tunnistab, et tema raskused viskooskiuturul mõjutavad selle toote hindasid, ent täpsustab, et „turuväliste andmetega loodud
raamistikus” on väidetav abi sundinud Sniace konkurente oma hindasid langetama ja ratsionaliseerimismeetmeid võtma.
70     Hageja leiab, et komisjon ei saa eitada, et tal on menetluse algatamise huvi põhjendusel, et tal on oluline positsioon turul,
kus tema müük oli asjaomasel ajavahemikul suurenenud. Komisjoni viidatud kohtuotsustes ei olnud ühenduse kohus selliseid tegureid
arvesse võtnud, kui ta leidis, et vaidlustatud otsused hagejaid isiklikult ei puudutanud. Esimese Astme Kohus leidis oma 5. novembri
1997. aasta otsuses kohtuasjas T-149/95: Ducros
v.
komisjon (EKL 1997, lk II-2031), et puudutatud ettevõtja olukorda turul mõjutas selline komisjoni otsus, millega abi lubati,
kuna see ettevõtja ja abisaaja konkureerisid omavahel. Hageja lisab, et tema positiivsed majandustulemused oleksid olnud veelgi
paremad, kui Sniacel ei oleks olnud võimalust läbi viia „agressiivset hinnapoliitikat […], mille abi võimalikuks tegi”. Lõpuks
väidab ta, et väidatav abi võimaldas sellel äriühingul kunstlikult turul püsida, samas kui selle äriühingu kadumine oleks
tema konkurentidele kaasa toonud ülevõimsuse vähenemise ja kaubandusolukorra paranemise.
71     Hageja märgib, et „menetluse algatamise huvi omavate ettevõtja ringi kindlaksmääramine peab sõltuma abi käsitlevate sätete
eesmärgist”. Ta leiab seetõttu, et komisjoni ja ühenduse kohtu kasutatud kriteeriumeid, et kindlaks määrata, kas abi „kahjustab
või ähvardab kahjustada konkurentsi” EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, võib kasutada ka siis, kui tuleb kindlaks määrata,
kas ettevõtjal on menetluse algatamise huvi. Ta märgib, et komisjoni arvates mõjutatakse konkurentsi selle sätte tähenduses
alati, kui abi antakse, nagu käesolevaski asjas „eriti problemaatilises sektoris” ja abi raskustes olevatele ettevõtjatele
võib juba oma laadilt konkurentsi kahjustada. Ta viitab ka kohtupraktikale, mille kohaselt „ei välista tegelikult abi suhteline
ebaolulisus või abi saava ettevõtte suhteline väiksus iseenesest võimalust, et see kahjustaks nimetatud liikmesriikidevahelist
kaubandust” (eespool viidatud kohtuotsus ASPEC jt
v.
komisjon, punkt 64 ja kohtuotsus BP Chemicals
v.
komisjon, punkt 72). Lõpuks märgib hageja, et Sniacele antud väidetav abi on tegevusabi ja et tegevusabi toob peaaegu alati
kaasa olulise konkurentsi kahjustamise.
72     Kolmandaks märgib hageja, et komisjoni väited Sniace positsiooni kohta viskooskiuturul on otseses vastuolus osade 28. oktoobri
1998. aasta otsuses esinevate sedastustega. Ta märgib eeskätt, et Sniace turuosa ühenduses on 10,3% ja 13% vahel ja et Hispaanias
oli selle ettevõtte turuosa 2000. aastal 35,5%. Ta lisab, et Sniace veebilehe pealeht nimetab Sniacet üheks olulisemaks viskooskiutootjaks
Euroopas.
Esimese Astme Kohtu hinnang
73     Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saavad muud isikud peale nende, kellele otsus on adresseeritud, üksnes siis väita, et
see otsus puudutab neid isiklikult, kui see otsus „mõjutab neid teatud neile eriomaste tunnuste või neid iseloomustavate faktiliste
asjaolude tõttu, mis neid kõigist teistest eristavad, ning seeläbi eristab neid isiklikult analoogiliselt isikuga, kellele
otsus on adresseeritud” (eespool viidatud kohtuotsus Plaumann
v.
komisjon, EKL 1963, lk 197, 223 ja kohtuotsus Comité d’entreprise de la Société française de production jt
v.
komisjon, punkt 39).
74     Mis puudutab konkreetsemalt riigiabi valdkonda, siis lisaks abisaajale ettevõtjale on tunnistatud komisjoni otsusest, millega
lõpetatakse menetlus, mis on algatatud EÜ artikli 88 lõike 2 alusel, isiklikult puudutatuks ka selle ettevõtjaga konkureerivad
ettevõtjad, kes on osundatud menetluses aktiivselt osalenud, kuid seda eeldusel, et vaidlustatud otsuse esemeks olev abi on
nende positsiooni turul oluliselt kahjustanud (eespool viidatud kohtuotsus COFAZ jt
v.
komisjon, punkt 25).
75     Seega ei saa ettevõtja tugineda ainuüksi asjaolule, et ta on abisaaja ettevõtja konkurent, vaid peab lisaks tõendama, et temaga
seonduvad faktilised asjaolud eristavad teda teisest analoogiliselt abi saanud ettevõtjast, arvestades ka seda, mil määral
on ta menetluses osalenud ning kui oluliselt on tema turupositsiooni kahjustatud (eespool viidatud kohtuotsus Comité d’entreprise
de la Société française de production jt
v.
komisjon, punkt 41).
76     Käesolevas asjas ei ole vaidlust selles, et hageja ja Sniace tegutsevad mõlemad viskooskiuturul. 28. oktoobri 1998. aasta
otsuse mitmes lõigus luges komisjon muuseas hagejat Sniace konkurendiks. Seega tuleb uurida, mil määral võivad hageja osalemine
menetluses ja tema turupositsiooni kahjustamine teda eristada vastavalt EÜ artiklile 230.
77     Mis puudutab esiteks menetluses osalemist, siis tuleb sedastada, et menetluse algatamise aluseks oli hageja 4. juuli 1996. aasta
üksikasjalik kaebus, mida ta täiendas oma 26. novembri ja 9. detsembri 1996. aasta kirjadega. On tõsi, et esiteks leidis komisjon,
et ei ole piisavalt tõendatud, et Sniace sai riigiabi, ja seetõttu teatas oma kavatsusest menetlus lõpetada. Siiski otsustas
komisjon just hageja 17. aprilli ja 18. juuni 1997. aasta kirjades ning 17. mai 1997. aasta kohtumisel esitatud täiendavate
andmete ja asjaolude põhjal oma seisukohta muuta ja algatada EÜ artikli 88 lõike 2 järgne menetlus.
78     Samuti tuleb sedastada, et see menetluse algatamise otsus tugineb peamiselt hageja esitatud argumentidele ja tõenditele. Hageja
esitas muu hulgas pärast nimetatud otsuse avaldamist üksikasjalikud märkused oma 27. märtsi 1998. aasta kirjas.
79     Seega on tõendatud, et hageja esitas kaebuse, mis viis menetluse algatamiseni, ja et ta osales selles menetluses aktiivselt.
80     Teiseks, mis puudutab hageja turupositsiooni kahjustamise olulisust, siis tuleb märkida, et esiteks, nagu tuleneb eespool
viidatud kohtuotsuse COFAZ jt
v.
komisjon punktist 28, ei pea ühenduse kohus asja vastuvõetavuse analüüsimise staadiumis võtma lõplikku seisukohta hageja
ja abisaaja ettevõtja vaheliste konkurentsialaste suhete kohta. Selles kontekstis on üksnes hageja kohustatud asjakohasel
viisil põhjendama, kuidas võib komisjoni otsus kõnealusel turul oluliselt tema positsioone kahjustades rikkuda tema seaduslikke
huve.
81     Käesolevas asjas tuleb sedastada, et hagiavalduses rõhutas hageja asjaolu, et väidetav abi kahjustas tema konkurentsialast
positsiooni viskooskiuturul, kuna see võimaldas Sniacel kunstlikult oma tegevust jätkata, samas kui turgu iseloomustas väga
väike tootjate arv, tugev konkurents ja oluline ülevõimsus.
82     Selle ülevõimsuse tõendamiseks viitas hageja otseselt mitmele leheküljele oma 27. märtsi 1998. aasta märkustest, mis esitati
pärast EÜ artikli 88 lõike 2 järgse menetluse algatamist ja mis on lisatud ka hagiavaldusele. Nendel lehekülgedel on andmed
viskooskiu tarbimise, toomise ja tootmisvõimsuse kohta ühenduses aastatel 1992–1997, mis on pärit tehis- ja sünteetiliste
kiudude rahvusvaheliselt komiteelt (CIRFS).
83     Lisaks viitas hageja kohtuistungi ajal teatavatele andmetele, mis esinesid tema 4. juuli 1996. aasta kaebuses, mis on samuti
hagiavaldusele lisatud. Selles kaebuses esitas ta selgitusi viskooskiuturu kohta, täpsustas tollel hetkel turul tegutsevad
viskoositootjad koos hinnanguga nende tootmisvõimsuse kohta ja täpsustas Sniace poolt 1991–1995 müüdud viskooskiu kogused,
eristades eeskätt Hispaanias müüdud kogused Itaaliasse eksporditud kogustest.
84     Komisjon ei esitanud ühtegi asjaolu, mis hageja esitatud andmete õigsust kahtluse alla seaks. Vastupidi, komisjon tunnistab
nii vastuvõetamatuse vastuväites kui ka 28. oktoobri 1998. aasta otsuses, et viskooskiuturul oli ülevõimsus. Komisjon märgib
seega selle otsuse põhjenduses 74, et „Sniace tegutseb alla käivas sektoris, mille tagajärjel on osa tema konkurente oma võimsust
vähendanud”; et „[k]iu tootmine EMP-s vähenes 1992. aasta 760 000 tonnilt 1997. aasta 684 000 tonnile (10% vähenemine) ja
tarbimine samal ajavahemikul vähenes 11% võrra”; ja et „sellel ajavahemikul oli keskmine võimsuse kasutamise tase umbes 84%,
mis sellise kapitalimahuka sektori puhul on väga vähe”.
85     Lisaks tuleb rõhutada, et komisjon tunnistas nii 28. oktoobri 1998. aasta otsuses (põhjendus 80) kui ka 20. septembri 2000. aasta
otsuses (põhjendus 29), et Sniace tõsised rahalised raskused kahjustasid oluliselt tema võimalust püsima jääda ja et kui keskkassa
oleks oma võlanõudeid hakanud sundtäitmisele pöörama, oleks see kaasa toonud nimetatud äriühingu sulgemise. Arvestades väga
väikest tootjate hulka turul ja seal esinevat ületootmist, oleks Sniace kadumisel olnud tuntav mõju allesjäävate tootjate
konkurentsiolukorrale, tuues kaasa nende ülevõimsuse vähenemise ja kaubandusliku olukorra paranemise. Kuigi Sniace ei ole
ühenduse üks peamisi viskooskiutootjaid, ei ole ta positsioon turul sellegipoolest vähetähtis. Seega tuleb märkida, et komisjon
märkis 28. oktoobri 1998. aasta otsuse põhjenduses 9, et Sniace viskooskiu tootmisvõimsus „[oli] 32 000 tonni (ligi 9% koguvõimsusest
ühenduse tasemel)”.
86     Tuleb sedastada, et need asjaolud kinnitavad, et vaidlustatud otsus puudutab oluliselt hageja konkurentsialast positsiooni
turul.
87     Lisaks rõhutas hageja asjaolu, et väidetav abi võimaldas Sniacel müüa oma tooteid ühenduses ligi 20% odavamalt, võrreldes
tema konkurentide keskmiste hindadega. Selle argumendi kinnituseks viitas hageja äriühingute Courtauld plc ja Säteri avaldustele,
mida mainitakse 28. oktoobri 1998. aasta otsuse põhjendustes 15 ja 17. Oma repliigis täiendas hageja seda kinnitust viitega
tema 18. juuni 1997. aasta kirjale, mis on lisatud hagiavaldusele ja milles ta esitas komisjonile täiendavaid andmeid Euroopa
viskooskiuturu kohta. Selles kirjas esinevates tabelites märgitakse eeskätt 1989.–1996. aasta kohta viskoos- ja modaalkiu
kogused, mida Sniace ja hageja tarnisid Hispaanias ning mida Sniace ja Austria tootjad tarnisid Prantsusmaal ja Itaalias.
Selles kirjas on ka andmed Sniace ja teiste tootjate impordihindade kohta Prantsusmaal ja Itaalias 1989.–1996. aastal. Peale
selle lisas hageja oma repliigile tabelid samade andmete kohta 1997.–2000. aastal. Nendest erinevatest andmetest ilmneb, et
suures osas ja jättes arvestamata Ida-Euroopa tootjad, olid Sniace hinnad teiste Euroopa tootjate hindadest madalamad.
88     Komisjon ei vaidle vastu, et Sniace müüs oma tooteid madalamate hindadega kui tema Euroopa konkurendid. Komisjon märgib üksnes,
et üldine, enam kui 30% hinnalangus turul 1990.–1996. aastal ei tulene Sniacele antud väidetavast abist, vaid välistest teguritest,
sh Aasiast pärinevast impordist. Tuleb ka märkida, et erialases väljaandes
European Chemical News
avaldatud artiklis, mille komisjon vastuvõetamatuse vastuväitele lisas, märgitakse, et „[t]uruvaatlejad kinnitavad, et Sniacel
on endiselt negatiivne mõju hindadele, mis ületab tema turupositsioonist lähtuvat nõrka võimsust”.
89     Seega ei saa välistada, et väidetav abi, millest komisjon osa koguni „arvestatavaks eeliseks” luges (28. oktoobri 1998. aasta
otsuse põhjendus 80), võimaldas Sniacel oma tooteid müüa madalama hinnaga, võrreldes oma konkurentide, sh hagejaga.
90     Lõpuks on täiesti asjakohatu komisjoni argument, mille kohaselt kõnealuste aastate jooksul olid hagejal head majandustulemused
ja ta suurendas tootmist. Huvitatud isiku turupositsiooni oluline mõjutatus ei pea tingimata kajastuma kasumlikkuse languses,
turuosa vähenemises või tegevusega seotud kahjumi tekkes. Selles kontekstis tuleb vastata küsimusele, kas huvitatud isik oleks
soodsamas olukorras, kui otsust, mille tühistamist ta taotleb, ei oleks olemas. Nagu hageja õigustatult rõhutab, võib see
kehtivalt hõlmata olukorda, kus ta kaotab võimaluse kasumit teenida, kuna ametiasutused on ühele tema konkurendile eelise
andnud.
91     Eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et hageja on asjakohaselt esitanud põhjused, miks vaidlustatud otsus kõnealusel turul oluliselt
tema positsioone kahjustades võis rikkuda tema seaduslikke huve. Seega tuleb järeldada, et vaidlustatud otsus puudutab hagejat
isiklikult.
92     Sellest tuleneb, et hagi tuleb vastuvõetavaks tunnistada.

Põhiküsimus
93     Hageja esitab oma hagi toetuseks kaks väidet. Esimene väide käsitleb EÜ artikli 87 lõike 1 rikkumist ja teine väide käsitleb
põhjendamiskohustuse rikkumist.

Poolte argumendid
94     Esimese väite raames väidab hageja esiteks, et Tubacexi kohtuasjas võttis Euroopa Kohus seisukoha üksnes selles, kas keskkassa
ja Fogasaga sõlmitud ajatamise ja tagasimaksmise kokkulepete teatavad aspektid, eeskätt sätestatud intressimäärad, hõlmavad
riigiabi elemente. Euroopa Kohus ei võtnud seisukohta kokkulepete kui selliste kohta ega uurinud käesolevas kohtuasjas esitatud
õiguslikke küsimusi. Viitega Tubacexi kohtuotsuse punktile 46 märgib hageja, et kuigi Euroopa Kohus tugines oma hinnangus
komisjoni eeldusele, et nimetatud kahe asutuse võlgade tagasinõudmata jätmine ei kujuta endast riigiabi, ei võtnud ta siiski
seda eeldust omaks. Hageja sõnul ei saanud Euroopa Kohus seda eeldust kahtluse alla seada, kuna Hispaania Kuningriik seda
ei vaidlustanud ja see eeldus seda riiki ei kahjustanud.
95     Hageja järeldab sellest, et Tubacexi kohtuotsusest ei saa järeldada, et Euroopa Kohus leidis põhimõtteliselt, et ühelt poolt
keskkassa ja Fogasa ja teiselt poolt raskuses olevate ettevõtjate vahel sõlmitud võlgade tagasimaksmise ja ajatamise kokkulepped
ei kujuta endast sellisena riigiabi. Seda küsimust tuleb uurida igal konkreetsel juhtumil selle asjaolusid arvestades ja eraõigusliku
võlausaldaja kriteeriumi arvesse võttes.
96     Seejärel märgib hageja, et keskkassal ja Fogasal on kaalutlusõigus, kas võimaldada maksmise edasilükkamist või mitte, ja vajaduse
korral kindlaks määrata selle edasilükkamise kord. Seega ei ole käesolevas asjas täidetud valikulisuse tingimus, mis on riigiabi
mõiste üks osa.
97     Lisaks väidab hageja, et komisjon ei kohaldanud käesolevas asjas eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumit õigesti.
98     Esiteks kinnitab ta, et komisjoni argumendid tuginevad ekslikule eeldusele, mille kohaselt „võla tagasinõudmine sissenõutavaks
muutumise hetkest eeldab konkreetset õigustust”. Sellega seoses selgitab hageja, et maksejõulise võlgniku puhul nõuab võlausaldaja
oma võla tagasi hetkel, millal see sissenõutavaks muutub. Samuti üldreegli kohaselt, kui võlgnikul on majandusraskused, ei
anna eraõiguslik võlausaldaja talle üldiselt maksepikendust, vaid kasutab kohe oma õigusi, pöörates oma nõude vajaduse korral
täitmisele talle antud tagatiste arvelt. Eraõiguslik võlausaldaja ei nõua oma sissenõutavat võlga tagasi üksnes siis, kui
see on majanduslikust vaatepunktist kõige mõistlikum lahendus, nt kui see võimaldab teiste olemasolevate võimalustega võrreldes
saada tagasi suurima osa talle võlgnetavast summast või vältida veelgi suuremat kahju.
99     Teiseks märgib hageja, et käesolevas asjas ei vastanud keskkassa ja Fogasa tegevus sellele, mida võiks oodata nendega samasuguses
olukorras olevalt oletuslikult eraõiguslikult võlausaldajalt.
100   Selle kinnituse toetuseks väidab hageja esiteks, et maksete peatamise menetlus ei takista neil asutustel oma võlgasid tagasi
nõudmast. Ta selgitab, et „võlgnikule [selle menetluse] raames antud kohtulik kaitse piirdub enne [selle] menetluse algatamist
tekkinud võlgadega”. Seega oleks saanud igal hetkel tagasi nõuda keskkassa ja Fogasa neid võlanõudeid, mis tekkisid pärast
maksete peatamise menetluse algatamist. Mis puudutab 1991. ja 1992. aastal tekkinud võlgasid, siis oleks neid saanud tagasi
nõuda juba sellel ajal. Igal juhul oleks neid võlgasid võinud sundtäitmisele pöörata alates 1996. aasta oktoobrist.
101   Teiseks väidab hageja, et selline eraõiguslik võlausaldaja, kellel nagu keskkassal ja Fogasal on eelised ja tagatised, ei
oleks võimaldanud maksmise kergendamist rahalistes raskustes olevale võlgnikule, vaid oleks oma võlanõuded sundtäitmisele
pööranud. Ta vaidlustab komisjoni argumendi, mis käsitleb asjaolu, et käesolevas asjas ei teostanud ükski Sniace eraõiguslik
võlausaldaja sellist sundtäitmisele pööramist, sh Hispaania pank Banesto, mille võlanõuet ometigi tagas hüpoteek. Hageja kinnitab,
et kõigi nende võlausaldajate, v.a Banesto, positsioon oli halvem kui keskkassa ja Fogasa oma. Ta lisab, et komisjon ei esitanud
ei vaidlustatud otsuses ega oma kirjalikes dokumentides andmeid, mis võimaldaks kindlaks määrata, kas need võlausaldajad on
nende asutustega võrreldavas olukorras. Eeskätt ei esitatud mingeid täpsustusi „eraõiguslike võlausaldajate poolt loobutud
võlanõuete tagasinõudmise võimalustest”, nende võlanõuete suurusest ega neil olevatest tagatistest. Hageja sõnul saaks Banesto
konkreetsest käitumisest teha järeldusi üksnes „siis, kui mitmed või isegi suurem osa võlausaldajaid, kes on Fogasaga võrreldavas
olukorras, oleks käitunud nii nagu Banesto”. Lõpuks märgib hageja, et ei saa välistada, et Sniace teatud eraõiguslikud võlausaldajad
olid ühtlasi ka selle äriühingu aktsionärid.
102   Hageja sedastab ka, et ei ole võimalik väita, et kõnealuste ajatamise ja tagasimaksmise kokkulepete sõlmimise eesmärk oli
säilitada keskkassa ja Fogasa võlanõudeid. Tema sõnul oleks eraõiguslik võlausaldaja „koheselt üritanud oma nõuet rahuldada
võlgniku vara arvelt, et vähemalt osa võlast tagasi saada”. Ta kordab, et sellisele võlausaldajale „on maksmise edasilükkamine
ja ajatamine õigustatud üksnes siis, kui see annab talle teiste lahendustega võrreldes tagatise saada tagasi võimalikult suur
osa võlast”, ja et ta „võimaldaks maksmise peatamise üksnes siis, kui ta võib olla kindel võlgniku majandusliku olukorra paranemises”.
Käesolevas asjas ei olnud selline paranemine aga ettenähtav järgmistel põhjustel:
–       Sniace käive oli 1995. ja 1996. aastal oluliselt vähenenud;
–       ühtegi ümberkorraldamismeedet, mis võiks ettevõtja kasumlikkust ja elujõulisust tagada, ei olnud ette nähtud ja Hispaania
valitsus ei lugenud 1996. aasta augustis välja töötatud tervendamiskava ametlikuks ümberkorraldamiskavaks;
–       1996. aastal oli viskooskiuturul oluline ülevõimsus;
–       järgnevatel aastatel oli oodata järjekordset viskooskiunõudluse langust ühenduses.
103   Lisaks vaidlustab hageja komisjoni selle argumendi asjakohasust, mis käsitleb seda, et keskkassa ja Fogasa võlanõuetel on
eelisseisund. Ta väidab, et kui Sniace oleks pankrotti läinud, ei oleks nendele asutustele võlgnetavaid summasid olnud võimalik
„piiramatult tagasi nõuda”, sest kinnisvaraga tagatud võlanõuetel on eelisseisund. Ta märgib, et Fogasal oli „absoluutne eelisseisund
teiste võlausaldajate ees üksnes viimasel 30 päeval enne võlanõude tagasinõudmist”. Eelneva perioodi vältel on võlausaldajatel,
kelle nõuet tagab kinnisvara, selle asutuse ees eelisseisund.
104   Kolmandaks märgib hageja, et eraõiguslik võlausaldaja ei oleks kunagi jätnud rahalistes raskustes olevalt võlgnikult oma võlanõuet
tagasi nõudmata, nõustudes samal ajal, et võlgnik talle veelgi enam võlgu jääb.
105   Seega märgib hageja Fogasaga seoses, et pärast 5. novembri 1993. aasta kokkuleppe sõlmimist, mis käsitles üksnes enne seda
kuupäeva tekkinud võlgasid, jätkas see asutus Sniace töötajate palkade igakuist väljamaksmist. Tema sõnul ei õigusta asjaolu,
et Fogasa oli seadusega kohustatud iga kuu neid palkasid välja maksma, veel seda, et ta hoiduks täidetavate võlgade tagasinõudmisest,
vajaduse korral sundtäitmisele pööramise teel, ja lubada seega võlgade kuhjumist.
106   Hageja sõnul lubas ka keskkassa Sniace võlgade kuhjumist. Ta märgib sellega seoses, et Sniace oli keskkassale 1991. aastal
võlgu enam kui 746 miljonit Hispaania peseetat ja 1995. aastaks oli võlg tõusnud 3,2 miljardi Hispaania peseetani ja et see
asutus ei võtnud kuni 1996. aastani mingeid meetmeid neid võlgu tagasi nõuda. Ta märgib, et 1995. aastal oli Sniace sotsiaalkindlustusmakseid
võlgu suuremas summas kui tema omakapital, mis oli 1,73 miljardit Hispaania peseetat. Ta kritiseerib asjaolu, et keskkassa
ei teostanud Sniacelt arestitud vara, täpsustades, et 31. detsembriks 1993 oli arestitud vara väärtuseks 1,034 miljardit Hispaania
peseetat ja selle ettevõtja sotsiaalkindlustusmaksete võlg oli ligi 2,4 miljardit Hispaania peseetat.
107   Neljandaks väidab hageja, et eraõiguslik võlausaldaja ei oleks kunagi võimaldanud uut maksmise kergendamist võlgnikule, kes
ei olnud täitnud oma eelmisi tagasimaksmiskohustusi. Ta märgib, et vaatamata asjaolule, et Sniace ei olnud 8. märtsi ja 7. mai
1996. aasta kokkuleppeid täitnud, nõustus keskkassa sõlmima temaga 30. septembril 1997 uue kokkuleppe. Fogasaga seoses märgib
hageja, et see asutus sõlmis 31. oktoobri 1995. aasta kokkuleppe, kuigi Sniace oli 5. novembri 1993. aasta kokkulepet üksnes
osaliselt täitnud. 1998. aasta juunis oli see ettevõtja lisaks tagasi maksnud üksnes kolmandiku nendes kahes kokkuleppes ette
nähtud summadest. Üldisemalt olid need kaks asutust vaidlustatud otsuse vastuvõtmise hetkeks tagasi saanud üksnes väga väikese
osa Sniace võlast.
108   Viiendaks märgib hageja, et eraõiguslik võlausaldaja oleks nõudnud piisavaid tagatisi ja garantiisid enne keerulises rahalises
olukorras olevale võlgnikule maksmise kergendamise võimaldamist.
109   Ta märgib, et erinevalt mitmest Sniace rahandusasutusest võlausaldajast, kelle terveid võlanõudeid tagasid hüpoteegid, ei
nõudnud keskkassa Sniacelt 1991.–1996. aastal garantiisid vastutasuks võlgade tagasinõudmata jätmise eest. Hageja kritiseerib
konkreetsemalt asjaolu, et see asutus ei nõudnud 30. septembri 1997. aasta kokkuleppe sõlmimise käigus kinnisasja tagatiseks.
Sniace piirdus sellega, et ta pakkus 1996. aastal keskkassale ja Fogasale „ühist hüpoteeki”, ent seda ei seatud kunagi, kuigi
selle äriühingu käitamiskapital oli 31. detsembril 1996 25 miljardit Hispaania peseetat. Tema arvates on täiesti asjakohatu
asjaolu, et keskkassa saavutas 1998. aasta augustis Sniace masinapargi pantimise, kuna see toimus arvestatavalt pärast 8. märtsi
ja 7. mai 1996. aasta ja 30. septembri 1997. aasta kokkulepete sõlmimist. Ta lisab, et komisjon ei saa väita, et keskkassa
oli „suhteliselt kindel”, et ta saab Sniace maksejõuetuse korral oma võla tagasi, kuna Sniace tagatistest puutumata vara oli
ligi 20 miljardit Hispaania peseetat. Ta märgib, et see asutus riskis sellega, et Sniace annab kapitali kogumise eesmärgil
selle vara alusel kolmandatele isikutele tagatisi, ja meenutab, et võlausaldajad, kelle nõuet tagab hüpoteek, on eelisseisundis
kõigi teiste võlausaldajate ees, kelle võlgasid ei taga kinnisasi, sh eelisseisundis olevate võlausaldajate ees.
110   Mis puudutab Fogasa kasuks seatud hüpoteeki, siis märgib hageja, et 28. oktoobri 1998. aasta otsuse põhjenduses 89 märgib
komisjon, et „[k]orduvatele taotlustele vaatamata ei esitanud Hispaania valitsus mingeid täpsustusi [selle] laadist”.
111   Kuuendaks kinnitab hageja, et eraõiguslik võlausaldaja oleks jätnud võla tagasi nõudmata üksnes siis, kui see oleks talle
rahalise eelise andnud. Ta leiab, et intressid ja viivised, mida Sniace pidi keskkassale ja Fogasale maksma, ei olnud nende
asutuste jaoks eeliseks, kuna nende tasumine oli sama ebakindel kui põhivõla tasumine.
112   Kõigepealt kinnitab komisjon viitega Tubacexi kohtuotsuse punktidele 45–47, et Euroopa Kohus järeldas selles kohtuotsuses,
et „Fogasa poolt raskustes oleva ettevõtja töötajatele makstud summad ega kokkulepped, mis võimaldavad sellel ettevõtjal need
summad Fogasale tagasi maksta, ei ole iseenesest oma laadilt riigiabi”. Selles valdkonnas „piirdu[ks] riigiabi käsitleva õiguse
kontroll üksnes tagasimaksmise kokkulepete teatud mehhanismide kontrolliga”. Komisjoni sõnul tuleb sama järeldus teha keskkassa
poolt lubatud sotsiaalkindlustusmaksete võlgade maksmise edasilükkamise ning tema sõlmitud ajatamiskokkulepete kohta. Ühest
küljest ei tohiks kummagi asutuse sekkumist võrrelda eraõigusliku investori tegevusega, vaid tuleb võrrelda eraõigusliku võlausaldaja
omaga, ja teisest küljest ei andnud need kokkulepped asjaomasele ettevõtjale uusi riiklikke vahendeid. Oma vasturepliigis
väidab komisjon, et Tubacexi kohtuotsuses ei võtnud Euroopa Kohus seisukohta üksnes intressimäärade kohta, vaid hindas üldisemalt
ühelt poolt Fogasa ja keskkassa ja teiselt poolt raskuses olevate Hispaania ettevõtjate vahel sõlmitud kokkuleppeid riigiabialastest
õigusnormidest lähtudes. Lõpuks rõhutab komisjon, et ta võttis 20. septembri 2000. aasta otsuse vastu nimelt seda kohtuotsust
aluseks võttes.
113   Seejärel märgib komisjon, et keskkassa ja Fogasa tegutsesid neile kohaldatavate õigusnormide alusel ja et nad olid allutatud
„nende kaalutlusõigust piiravatele kitsendustele ja nõuetele”. Vasturepliigis märgib komisjon, et „Fogasa ja [keskkassa] vaidlusalused
meetmed ei pane valikuliselt teatud ettevõtjaid eelisseisundisse, nagu seda eeldab EÜ artikli 87 lõige 1”. Hispaania Kuningriik
väidab, et keskkassa käitus Sniacele sotsiaalkindlustusmaksete võlgade ajatamist võimaldades kooskõlas kehtivate siseriiklike
õigusnormidega. Ta täpsustab, et need õigusnormid kehtivad üldiselt kõigile ettevõtjatele, kes on mõnes kõnealuses olukorras,
mistõttu on selle asutuse otsus Sniace võlad ajatada „üldine meede, mitte aga pädevate asutuste vastu võetud meelevaldne otsus”.
114   Lisaks vaidleb komisjon, keda toetab Hispaania Kuningriik, vastu sellele, nagu oleks ta eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumit
käesolevas asjas ebaõigelt kohaldanud.
115   Esiteks väidavad komisjon ja Hispaania Kuningriik, et hageja toetub oma hagis ekslikule eeldusele, mille kohaselt keskkassa
ja Fogasa loobusid võlgade tagasinõudmisest või andsid Sniacele võlavabastuse. Komisjon märgib, et asjaolu, et need asutused
sõlmisid Sniacega ajatamise ja tagasimaksmise kokkulepped, näitab vastupidi, et nad kavatsesid Sniacelt neile võlgnetavad
summad tagasi saada. Ta viitab ka asjaolule, et need asutused ei osalenud 1996. aasta oktoobri kokkuleppes.
116   Teiseks märgib komisjon, et keskkassa ja Fogasa tegutsesid käesolevas asjas eraõigusliku võlausaldajana.
117   Esiteks selgitab komisjon, et maksete peatamise menetluse käigus oli võimatu, et Sniace maksaks keskkassale tagasi 1991. ja
1992. majandusaasta eest võlgnetavad sotsiaalkindlustusmaksed. Lisaks ei ole mingit alust arvata, et enne selle menetluse
algatamist ei üritanud keskkassa talle võlgnetavaid summasid tagasi saada. Mis puudutab sotsiaalkindlustusmaksete võlgasid
maksete peatamise menetluse ajal, siis tunnistab komisjon, et neid oli võimalik sellel ajavahemikul sisse nõuda, ent ta leiab,
et sundtäitmisele pööramine ei olnud vältimatu, kuna sellel asutusel olid piisavad tagatised. Komisjon lisab, et Sniace katkestas
oma tegevuse suure osa 1993. ja 1996. aasta jooksul ning 1997. aasta alguses ja et tal ei olnud seega mingit sissetulekut,
et neid makseid tasuda.
118   Teiseks vaidleb komisjon vastu sellele, et keskkassa ja Fogasa oleks pidanud neile võlgu olevad summad sundtäitmisele pöörama,
selle asemel et sõlmida ajatamise ja tagasimaksmise kokkulepped.
119   Selles kontekstis viitab komisjon esiteks asjaolule, et nendel asutustel on paremad tagatised kui eraõiguslikel võlausaldajatel.
Ta märgib, et võlgniku maksejõuetuse korral on keskkassa nõuded eelisseisundis. Komisjon täheldab, et pärast eraõiguslikele
võlausaldajatele seatud hüpoteekide mahaarvestamist „oli […] Sniace tagatistest puutumata vara endiselt 20 miljardit Hispaania
peseetat”, nii et keskkassa eelisseisundit arvesse võttes võis ta selle ettevõtja maksejõuetuse korral olla „suhteliselt kindel”
oma nõuete rahuldamises. Komisjon lisab, et 30. septembri 1997. aasta kokkuleppe ajal pidas Sniace läbirääkimisi ühiselt keskkassa
ja Fogasa kasuks esimese järjekohaga hüpoteegi seadmiseks tema maale ja käitistele. Seda hüpoteeki lõpuks ei seatud ning 31. augustil
1998 otsustati tagada sotsiaalkindlustusmaksete võlgade ajatamine Sniace vallasvara ja hoonete arestimiste säilitamisega.
Selle raames saavutas keskkassa 6. juulil 1998 selle ettevõtja masinapargi pantimise ja seega „omandas õiguse nominaalväärtusega
3 485 038 195 Hispaania peseetat”, s.o summa, mis vastas peaaegu tervele tema võlanõudele. Fogasa osas märgib komisjon, et
ka see asutus on eelisseisundiga võlausaldaja ja et tema kasuks seati tervet ta nõuet kattev hüpoteek 10. augustil 1995.
120   Seejärel märgib komisjon, et ükski Sniace eraõiguslik võlausaldaja ei pööranud oma nõudeid sundtäitmisele. Komisjon rõhutab
eriti, et selle äriühingu peamine eraõiguslik võlausaldaja Banesto ei hakanud oma nõuet sundtäitmisele pöörama, kuigi see
oli 5 miljardi Hispaania peseeta ulatuses hüpoteegiga tagatud. Lisaks vaidleb komisjon vastu väitele, et Fogasaga võrreldavas
olukorras olev eraõiguslik võlausaldaja oleks Sniace seatud hüpoteegi realiseerinud. Ta leiab, et sellel asutusel oli seda
vähem põhjust oma nõudeid sundtäitmisele pöörata, kuna ta oli Sniace maksejõuetuse korral eelisseisundis.
121   Lõpuks väidab komisjon, et keskkassa ja Fogasa „lähenemine oli karmim ning tõhusam kui ettevõtja eraõiguslike võlausaldajate
oma”. Komisjon ning Hispaania Kuningriik rõhutavad asjaolu, et need asutused ei osalenud 1996. aasta oktoobri kokkuleppes.
Nad selgitavad, et Sniace väga nõrka rahalist olukorda silmas pidades loobusid eraõiguslikud ettevõtjad selles kokkuleppes
osaledes ning vastavalt sellele kokkuleppele 40% oma nõuetest Sniace aktsiateks muutes oma nõuetest sama protsendi ulatuses.
Komisjon lisab, et 1996. aasta oktoobri kokkuleppes ette nähtud tagasimaksekord on oluliselt ebasoodsam kui keskkassa ja Fogasaga
sõlmitud lepingutes. See tagasimaksmine oli jaotatud kaheksa aasta peale ning võla põhisummalt ei tulnud maksta intresse.
122   Kolmandaks väidab komisjon, et Hispaania ametiasutused kinnitasid talle „usutavalt”, et keskkassa tegutses „eesmärgiga säilitada
kõik nõuded, mis tal Sniace suhtes olid”. Hispaania Kuningriik väidab, et keskkassa ja Fogasa võimalused neile võlgnetavad
summad tagasi saada olid paremad vaidlusaluseid kokkuleppeid sõlmides, mitte aga nõuete kohest täitmist nõudes. Komisjon tunnistab,
et ta ei võtnud väidetava abi hinnangul arvesse 1996. aasta augustis koostatud tervendamiskava ega Hispaania ametiasutuste
haldusmenetluse käigus viidatud ümberkorraldamiskava.
123   Neljandaks väidab komisjon, et hageja ei esita ühtegi tõendit, et toetada oma väidet, et keskkassa oli lubanud Sniace sotsiaalkindlustusmaksete
võlgade kuhjumise 1991. ja 1996. aasta vahel ilma reageerimata. Ta kinnitab, et maksete peatamise menetlust silmas pidades
„ei olnud osa nendest summadest seaduslikult tagasinõutav” ja et Sniace lõpetas oma tegevuse teataval osal kõnealusest perioodist.
Lisaks meenutavad komisjon ja Hispaania Kuningriik, et Fogasal on seadusjärgne kohustus maksta töötajatele palgad, mis olid
maksmata eelkõige maksete peatamise tõttu, ja võtta seejärel üle töötajate õigused ja hagid, et tasutud summad tagasi saada.
124   Viiendaks väidab komisjon, et ükski asjaolu ei võimalda oletada, et Sniace ei täitnud ajatamise ja tagasimaksmise kokkuleppeid.
125   Kuuendaks leiavad komisjon ja Hispaania Kuningriik, et keskkassal ja Fogasal on piisavalt tagatisi (vt eespool punkt 119).
126   Seitsmendaks märgib komisjon, et Hispaania õigusnormide kohaselt suurendatakse sotsiaalkindlustusvõlgasid automaatselt 20%
võrra ja neile kohaldatakse seaduslikku intressimäära vähemalt 9%. Seega ei anna sotsiaalkindlustusmaksete võlgade tagasinõudmata
jätmine või nende edasilükkamine automaatselt asjaomasele ettevõtjale olulist rahalist eelist. Hispaania Kuningriik lisab
viitega Tubacexi kohtuotsuse punktile 47, et võlgade ajatamise ja tagasimaksmise kokkulepped ei tekitanud Sniacele uusi võlgasid
ametiasutuste suhtes, nii et ei saa väita, et see ettevõtja oleks saanud mingisugustki majanduslikku eelist.

Esimese Astme Kohtu hinnang
127   EÜ artikli 87 lõike 1 kohaselt „[k]ui käesolevas lepingus ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi
ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid
või teatud kaupade tootmist, ühisturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust”.
128   Kõigepealt tuleb uurida, kas riigiabi üheks iseloomustavaks osaks olev valikulisuse tingimus on käesolevas asjas täidetud
(Euroopa Kohtu 1. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-200/97: Ecotrade, EKL 1998, lk I-7907, punkt 40 ja Esimese Astme
Kohtu 29. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas T-55/99: CETM
v.
komisjon, EKL 2000, lk II-3207, punkt 39).
129   Tuleb meenutada, et üldise kehtivusega meetmed ei kuulu EÜ artikli 87 lõike 1 alla. Siiski on kohtupraktikas juba täpsustatud,
et isegi esmapilgul kõigile ettevõtjatele kohalduvad meetmed võivad olla valikulised ja seetõttu võib neid pidada teatud ettevõtjaid
või teatud kaupade tootmist soodustavaks. Olukord on selline eeskätt, kui üldreeglit kohaldama pidaval haldusorganil on kaalutlusõigus
akti kohaldamise osas (Euroopa Kohtu 26. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-241/94: Prantsusmaa
v
. komisjon, EKL 1996, lk I-4551, punktid 23 ja 24; eespool viidatud Ecotrade’i kohtuotsus, punkt 40; ja 17. juuni 1999. aasta
otsus kohtuasjas C-295/97: Piaggio, EKL 1999, lk I-3735, punkt 39).
130   Käesolevas asjas tuleb sedastada, et keskkassal ja Fogasal on teatav kaalutlusõigus nii ajatamise või tagasimaksmise kokkulepete
sõlmimiseks kui ka nende kokkulepete teatud tingimuste kindlaksmääramiseks, nagu maksekalender, maksete summad ja võlgade
tasumise tagamiseks antud tagatiste piisavus. Ühest küljest tuleneb see selgelt nende kahe asutuse tegevust reguleerivatest
õigusnormidest. Seega ilmneb keskkassa puhul selgelt üldise sotsiaalkindlustusseaduse artiklist 20 ning 6. oktoobri 1995. aasta
kuningliku määruse artikli 40 lõikest 1, et sotsiaalkindlustusmaksete võlgade ajatamise või osadeks jaotamise lubamine on
üks selle asutuse õigustest. Samuti ilmneb 6. oktoobri 1995. aasta kuningliku määruse artikli 40 lõikest 1, et keskkassal
on õigus hinnata „teisi konkreetseid asjaolusid”, mis takistavad võlgnikul võlgade tasumist. Fogasaga seoses on 6. märtsi
1985. aasta kuningliku määruse artiklis 32 sätestatud, et tagasimaksmise kokkulepete sõlmimine on ka üks selle asutuse õigustest.
Lisaks, nagu märkis kohtujurist La Pergola Tubacexi kohtuasjas (EKL 1999, lk I-2461) esitatud ettepaneku punktis 8, kinnitavad
eespool punktis 7 edastatud töö- ja sotsiaalkindlustusministri 20. augusti 1985. aasta määruse sätted, et Fogasal on nimetatud
valdkonnas kaalutlusõigus. Teisest küljest tunnistas komisjon ise 28. oktoobri 1998. aasta otsuse põhjendustes 81 ja 89, et
keskkassal ja Fogasal on kaalutlusõigus võlgade ajatamise ja osadeks jaotamise lubamisel ning nende teatud tingimuste kehtestamisel.
Seega märgib komisjon põhjenduses 81, et „[o]n […] vaieldamatu, et sotsiaalkindlustusalased õigusnormid annavad ametiasutustele
teatud kaalutlusõiguse üksikjuhtumitega tegelemisel, mis käesolevas asjas oligi juhtunud”. Põhjenduses 89 märgib komisjon,
et „Fogasal on kaalutlusõigus, et lubada osadeks jaotamist ning ajatamist kuni kaheksa aasta pikkuse perioodi vältel”.
131   Täiendavalt tuleb märkida, et hageja ei kritiseeri mitte üksnes seda, et keskkassa ja Fogasa sõlmisid Sniacega ajatamise ja
tagasimaksmise kokkulepped. Hageja kritiseerib ühtlasi ka asjaolu, et need asutused nõustusid sellega, et see äriühing neid
kokkuleppeid ei täida, ja keskkassaga seoses heidab ta ette asjaolu, et see asutus lubas väljaspool igasugust ajatamise kokkulepet,
et see äriühing ei maksa oma sotsiaalkindlustusmaksete võlgasid juba mitme aasta jooksul alates hiljemalt 1991. aastast. Ei
ole vaidlust, et viimati nimetatud käitumisviis kuulub nende asutuste kaalutlusõigusesse.
132   Lisaks ei saa Hispaania Kuningriik tuletada argumenti asjaolust, et keskkassa otsus Sniace võlgasid ajatada ei olnud meelevaldne.
Üldmeetmeks kvalifitseerimisest loobumiseks ei ole vaja kindlaks määrata, kas riigiasutuse tegevus on meelevaldse laadiga.
Piisab sellest, nagu tehti käesolevas asjas, et määratakse kindlaks, et asutusel on kaalutlusõigus ajatamise ja tagasimaksmise
kokkulepete sõlmimiseks ja nende kokkulepete teatud tingimuste kehtestamiseks.
133   Seega tuleb järeldada, et käesolevas asjas on valikulisuse tingimus täidetud.
134   Seejärel tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on EÜ artikli 87 lõike 1 eesmärk vältida seda, et liikmesriikidevahelist
kaubandust mõjutaksid ametiasutuste antud eelised, mis erinevates vormides kahjustavad või ähvardavad kahjustada konkurentsi,
soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist (Euroopa Kohtu 24. veebruari 1987. aasta otsus kohtuasjas 310/85:
Deufil
v.
komisjon, EKL 1987, lk 901, punkt 8; 15. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C-387/92: Banco Exterior de España, EKL 1994,
lk I-877, punkt 12; ja 11. juuli 1996. aasta otsus kohtuasjas C-39/94: SFEI jt, EKL 1996, lk I-3547, punkt 58). Abi mõiste
hõlmab seega mitte üksnes toetust positiivses tähenduses, nagu subsiidiumid, laenud või osalused ettevõtjate kapitalis, vaid
ka erinevas vormis sekkumisi, mis leevendavad äriühingu eelarvet tavaliselt koormavaid kohustusi, ja mis seetõttu ei ole küll
subsiidiumid selle sõna kitsas tähenduses, ent on siiski sama laadiga ja identse mõjuga (eespool viidatud kohtuotsus Banco
Exterior de España, punkt 13).
135   Käesolevas asjas tuleb sedastada, et hageja poolt keskkassale ja Fogasale ette heidetud teatud tegevus tõi Sniacele kaasa
arvestatava kaubandusliku eelise.
136   Seega, mis puudutab keskkassat, siis ilmenb toimikust, et see asutus lubas seda, et Sniace ei tasu oma sotsiaalkindlustusmaksete
võlgasid ajavahemiku eest vähemalt 1991. aasta veebruarist kuni 1997. aasta veebruarini, mistõttu sellel äriühingul kogunes
võlgasid kogusummas 3 510 387 323 Hispaania peseetat, millele lisandusid viivised summas 615 056 349 Hispaania peseetat ja
intressid seadusliku määraga. Täpsemalt reageeris keskkassa alles 8. märtsil 1996, kui ta sõlmis esimese ajatamise kokkuleppe,
sest Sniace ei tasunud oma sotsiaalkindlustusmaksete võlgasid. Siiski, peale asjaolu, et Sniace ei täitnud seda kokkulepet
kunagi (vt järgnevalt punkt 138), nõustus keskkassa ka sellega, et sellel äriühingul tekivad uued sotsiaalkindlustusmaksete
võlad kuni 1997. aasta veebruarini, mis lisanduvad 8. märtsi 1996. aasta kokkuleppega hõlmatud võlgadele.
137   On tõsi, et sotsiaalkindlustusmakseid koguv ametiasutus, kes lubab nende maksete hilinemisega tasumist, annab oma tegevusega
sellisele hilinevale ettevõtjale arvestatava kaubandusliku eelise, kergendades tema suhtes koormust, mis tuleneb sotsiaalkindlustusskeemi
tavapärasest kohaldamisest (Euroopa Kohtu 29. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-256/97: DM Transport, EKL 1999, lk I‑3913,
punkt 19).
138   On ka tõendatud, et Sniace ei täitnud 8. märtsi 1996. aasta kokkulepet, mida muudeti 7. mai 1996. aasta kokkuleppega. Nagu
Hispaania Kuningriik märkis, ei jõustunud see kokkulepe kunagi, sest Sniace „ei [olnud] tagasi maksnud sissenõutavaid võlgasid”.
Siiski, selle asemel et nõuda terve võla kohest tagasimaksmist, nagu tal on sellises olukorras õigus teha, nõustus keskkassa
sõlmima Sniacega 30. septembril 1997 uue ajatamise kokkuleppe. Sel viisil tegutsedes andis keskkassa kahtlematult Sniacele
olulise eelise. Nagu ilmneb 28. oktoobri 1998. aasta otsuse põhjendusest 80, oleks selle äriühingu võla sundtäitmisele pööramine
võinud tema eriti keerulist rahalist olukorda silmas pidades kaasa tuua tema sulgemise.
139   Asjakohane ei ole ka komisjoni argument, et kehtivate Hispaania õigusnormide kohaselt kohaldatakse intresse ja viiviseid sotsiaalkindlustusmaksete
võlgadele automaatselt. Tegelikult ei võta olulistes rahalistes raskustes olevale ettevõtjale antud eelist täielikult ära
asjaolu, et sellelt ettevõtjalt võidakse nõuda intresside ja viiviste maksmist vastutasuks olulise maksmise kergendamise eest,
nagu keskkassa käesolevas asjas Sniacele andis (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus DM Transport, punkt 21).
140   Mis puudutab Fogasat, siis ilmneb toimikust, et see asutus sõlmis Sniacega 5. novembril 1993 kokkuleppe, millega Sniace kohustus
kaheksa aasta jooksul kaks korda aastas toimuvate maksetega tagasi maksma põhiosas 897 652 789 Hispaania peseetat, millele
lisandus 10% seadusliku intressimäära alusel arvutatud intress 465 055 911 Hispaania peseetat, ehk kokku 1 362 708 700 Hispaania
peseetat. 897 652 789 Hispaania peseetat vastas summale, mille Fogasa oli maksnud palkade ja hüvitistena, mis Sniace võlgnes
oma töötajatele.
141   Selle kokkuleppe 1. lisas, mille Hispaania Kuningriik edastas vastusena Esimese Astme Kohtu küsimusele (vt eespool punkt 38),
on märgitud, et kaks korda aastas toimuvate maksete suurus tõusis progressiivselt: 20 000 000 Hispaania peseetat (1994. aasta
teine poolaasta ja 1995. aasta esimene poolaasta), 35 000 000 Hispaania peseetat (1995. aasta teine poolaasta ja 1996. aasta
esimene poolaasta), 55 000 000 Hispaania peseetat (1996. aasta teine poolaasta ja 1997. aasta), 80 000 000 Hispaania peseetat
(1998.–2000. aasta) ja 71 326 395 Hispaania peseetat (2001. aasta). Intresside maksmine lükati edasi kuni 2000. aastani (iga
kuue kuu tagant neli makset igakordses summas 116 263 978 Hispaania peseetat).
142   Esimese Astme Kohtu teisele küsimusele (vt eespool punkt 38) vastusena Hispaania Kuningriigi esitatud andmetest ilmneb, et
Sniace täitis 5. novembri 1993. aasta kokkulepet vaid osaliselt. Seega maksis ta 1994. aastal ettenähtud 20 000 000 Hispaania
peseeta asemel üksnes 10 000 000 Hispaania peseetat, 1995. aastal ettenähtud 55 000 000 Hispaania peseeta asemel üksnes 30 000 000
Hispaania peseetat, 1996. aastal ettenähtud 90 000 000 Hispaania peseeta asemel üksnes 35 000 000 Hispaania peseetat, 1997. aastal
ettenähtud 110 000 000 Hispaania peseeta asemel üksnes 15 000 000 Hispaania peseetat ja 1998. aastal ettenähtud 160 000 000
Hispaania peseeta asemel üksnes 120 000 000 Hispaania peseetat. Lisaks muudeti 18. märtsi 1999. aasta kokkuleppega 5. novembri
1993. aasta kokkuleppe 1. lisas esinevat tagasimaksmiskava tagasiulatuvalt.
143   Fogasa sõlmis 31. oktoobril 1995 teise kokkuleppe Sniacega, milles nähti ette kaheksa aasta jooksul kaks korda aastas toimuvate
maksetega 229 424 860 Hispaania peseeta suuruse summa tagasimaksmine, millele lisandusid intressid summas 110 035 018 Hispaania
peseetat 9% seadusliku intressimäära alusel, ehk kogusummas 339 459 878 Hispaania peseetat. 229 424 860 Hispaania peseetat
vastas summale, mille maksmist Fogasa jätkas pärast 5. novembri 1993. aasta kokkulepet Sniace poolt oma töötajatele võlgu
olevate palkade ja hüvitistena.
144   Esimese Astme Kohtu küsimusele (vt eespool punkt 38) vastusena Hispaania Kuningriigi esitatud 31. oktoobri 1995. aasta kokkuleppe
1. lisast ilmneb, et kaks korda aastas toimuvate võla põhiosa maksete suurus tõusis progressiivselt: 10 000 000 Hispaania
peseetat (1. mai 1996, 1. november 1996, 1. mai 1997, 1. november 1997, 1. mai 1998 ja 1. november 1998), 15 000 000 Hispaania
peseetat (1. mai 1999, 1. november 1999, 1. mai 2000, 1. november 2000, 1. mai 2001 ja 1. november 2001), 20 000 000 Hispaania
peseetat (1. mai 2002, 1. november 2002 ja 1. mai 2003) ja 19 424 860 Hispaania peseetat (1. november 2003). Intresside maksmine
oli kuni viimase põhiosa makse tasumiseni edasi lükatud.
145   Esimese Astme Kohtu teisele küsimusele (vt eespool punkt 38) vastusena Hispaania Kuningriigi esitatud andmetest ilmneb, et
Sniace ei täitnud ka 31. oktoobri 1995. aasta kokkulepet. 1998. aasta detsembriks oli ta tagasi maksnud ettenähtud 60 000 000
Hispaania peseeta asemel üksnes 30 000 000 Hispaania peseetat. 1998. aasta detsembri ja 2001. aasta detsembri vahel maksis
ta ettenähtud 90 000 000 Hispaania peseeta asemel üksnes 50 000 000 Hispaania peseetat. 18. märtsi 1999. aasta kokkuleppega
muudeti 31. oktoobri 1995. aasta kokkuleppe 1. lisas sisalduvat tagasimaksmiskava tagasiulatuvalt, sarnaselt 5. novembri 1993. aasta
kokkuleppele lisatud kavaga.
146   Esimese Astme Kohus tunnistab, et Fogasa rahuldas Sniace töötajate seaduslikud nõuded, kui ta maksis neile 5. novembri 1993. ja
31. oktoobri 1995. aasta kokkulepete esemeks olevad palgad ja hüvitised. Sellest vaatepunktist lähtuvalt ei ole selle asutuse
tegevuses riigiabi elemente. Siiski moodustavad ettevõtja töötajatele võlgu olevad palgad ja hüvitised osa selle ettevõtja
tavalistest tegevuskuludest ja ta peab põhimõtteliselt neid oma vahenditest maksma. Igasugune avalik sekkumine nende kulude
rahastamiseks võib osutuda abiks iga kord, kui sellega antakse ettevõtjale eelis, olgu need maksed teostatud siis otse ettevõtjale
või tema töötajatele mingi ametiasutuse kaudu. Lubades seda, et eespool märgitud maksmise tagajärjel tekkinud võlga ei maksta
tagasi, andis Fogasa Sniacele kindla kaubandusliku eelise, kergendades tema eelarvet tavaliselt koormavat kohustust. See eelis
on seda kindlam, kuna Sniace poolt 5. novembri 1993. ja 31. oktoobri 1995. aasta kokkulepetest tulenevate kohustuste täitmata
jätmist silmas pidades oleks Fogasa võinud nõuda kogu talle võlgu oleva summa kohest tagasimaksmist, võttes vajaduse korral
aluseks tema kasuks seatud hüpoteegi.
147   Komisjon ei saa õigustada keskkassa ja Fogasa eespool kirjeldatud tegevust asjaoluga, et Sniace maksed olid 1993. aasta märtsist
kuni 1996. aasta oktoobrini peatatud. Ühest küljest ei selgita see sugugi, miks keskkassa nõustus sellega, et Sniace ei tasu
oma sotsiaalkindlustumaksete võlgasid 1991. ja 1992. aasta eest. Teisest küljest ei takistanud maksete peatamise menetlus
Sniacel täita neid maksekohustusi, mille ta oli võtnud keskkassa ja Fogasaga sõlmitud kokkulepete alusel, seda enam, et need
kokkulepped, välja arvatud 30. septembri 1997. aasta kokkulepe, olid sõlmitud selle menetluse raames Hispaania kohtute nimetatud
kohtu määratud pankrotihalduriga. Lõpuks tuleb sedastada, et hageja ja komisjon on üksmeelel, et Sniace sotsiaalkindlustusmaksete
võlgasid, mis tekkisid pärast maksete peatamise menetluse algatamist, on igal juhul võimalik selle menetluse käigus sundtäitmisele
pöörata. Igal juhul võib kõiki alates 1991. aasta veebruarist kuhjunud sotsiaalkindlustusmaksete võlgasid ning 5. novembri
1993. ja 31. oktoobri 1995. aasta kokkulepetega hõlmatud võlgasid Fogasa suhtes igas olukorras sundtäitmisele pöörata alates
maksete peatamise menetluse lõpetamisest, st 1996. aasta oktoobrist.
148   Komisjon ei saa argumenti tuletada ka asjaolust, et Sniace peatas oma tegevuse teatava osa 1993. ja 1996. aasta jooksul ning
1997. aasta alguses. Ühest küljest ei õigusta see asjaolu kuidagi seda, et Sniace ei tasunud 1991. ja 1992. aasta eest võlgu
olevaid sotsiaalkindlustusmakseid. Ka ei selgita see, miks selle ettevõtja 1994. ja 1995. aasta tulud ei olnud piisavad sotsiaalkindlustusmaksete
tasumiseks nendel kahel aastal. Mis puudutab teisest küljest 5. novembri 1993. ja 31. oktoobri 1995. aasta kokkuleppeid, siis
ei võta komisjon arvesse asjaolu, et kaks korda aastas tasutava tagasimakse summa oli tunduvalt väiksem tagasimakseperioodi
alguses kui selle lõpus (vt eespool punktid 141 ja 144). Lisaks oli intresside maksmine edasi lükatud 5. novembri 1993. aasta
kokkuleppes kuni tagasimakseperioodi kahe viimase aastani (st 2000. ja 2001. aasta) ning 31. oktoobri 1995. aasta kokkuleppes
viimase põhiosa makse tasumiseni (1. november 2003).
149   Et eespool kirjeldatud eeliseid saaks lugeda riigiabiks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, tuleb veel tõendada, et Sniace ei
oleks neid eelised tavaliste turutingimuste juures saanud (eespool viidatud kohtuotsused SFEI jt, punkt 60 ja DM Transport,
punkt 22). Täpsemalt tuleb uurida, ega komisjon ei teinud kaalutlusviga, kui ta järeldas, et keskkassa ja Fogasa tegutsesid
nagu oletuslik eraõiguslik võlausaldaja, kes on nii palju kui võimalik samas olukorras oma võlgniku suhtes kui need kaks asutust.
150   Sellega seoses tuleb meenutada, et niivõrd kuivõrd komisjoni poolt eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumi kohaldamine eeldab
keerulist majanduslikku hinnangut, nagu ka eraõigusliku investori kriteeriumi kohaldamine, on see väljakujunenud kohtupraktika
alusel allutatud kontrollile, mis piirdub menetlus- ja põhjendusreeglitest kinnipidamise, esitatud asjaolude sisulise õigsuse
ja nende faktide hindamisel ilmse vea puudumise ning võimu kuritarvitamise puudumise kontrolliga (vt analoogia alusel Euroopa
Kohtu 29. veebruari 1996. aasta otsus kohtuasjas C-56/93: Belgia
v.
komisjon, EKL 1996, lk I-723, punkt 11 ja 8. mai 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-328/99 ja C-399/00: Itaalia ja
SIM 2 Multimedia
v.
komisjon, EKL 2003, lk I-4035, punkt 39; Esimese Astme Kohtu 11. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas T-152/99: HAMSA
v.
komisjon, EKL 2002, lk II-3049, punkt 127).
151   Enne selle uurimise läbiviimist tuleb kõrvale jätta komisjoni kinnitus, mille kohaselt sedastas Euroopa Kohtus Tubacexi kohtuotsuses,
et põhimõtteliselt ei ole keskkassa sõlmitud ajatamise kokkulepped ega Fogasa sõlmitud tagasimaksmise kokkulepped iseenesest
riigiabi, kuna üksnes teatud osa nendest kokkulepetest saab kontrollida riigiabi käsitlevate normide vaatepunktist. Nagu hageja
õigesti märgib, leidis komisjon selle kohtuotsuse aluseks olnud vaidlustatud otsuses, et nende kahe asutuse ja kahe Hispaania
ettevõtja vahel sõlmitud kokkulepped sisaldavad riigiabi elemente üksnes osas, kus kohaldatud intressimäär oli madalam turul
kehtivast määrast. Selles kohtuasjas taotles hagejaks olev Hispaania Kuningriik üksnes selle osa tühistamist vaidlustatud
otsuses. Euroopa Kohtult ei küsitud seega, kas nende kokkulepete sõlmimist ennast ja nende muid aspekte võib lugeda riigiabiks.
152   Tegelikult peab komisjon igal üksikjuhul juhtumi asjaolusid arvestades kontrollima, kas keskkassa või Fogasa otsus nõustuda
raskustes oleva ettevõtja võlgade ümberkorraldamisega ning kas selle ümberkorraldamise tingimused on kooskõlas eraõigusliku
võlausaldaja kriteeriumiga.
153   Tuleb lisada, et komisjoni argument, mida ta üritab Tubacexi kohtuotsusest tuletada, ei ole mingil juhul veenev. Käesolevas
asjas ei heideta keskkassale ning Fogasale ette mitte üksnes seda, et nad sõlmisid Sniacega võlgade ümberkorraldamise kokkulepped,
vaid samuti ja eeskätt seda, et nad lubasid, et Sniace neid ei täida.
154   Vaidlustatud otsusest ning komisjoni kirjalikest dokumentidest ilmneb, et komisjon järeldas kolmel põhjusel, et keskkassa
ja Fogasa tegutsesid käesolevas asjas eraõiguslike võlausaldajatena.
155   Esiteks teostab komisjon võrdluse nende kahe asutuse ja Sniace eraõiguslike võlausaldajate vahel. Ta tugineb peamiselt asjaolule,
et keskkassa ja Fogasa ei osalenud 1996. aasta kokkuleppes, kasutades oma hoidumisõigust, ja et seetõttu, erinevalt eraõiguslikest
võlausaldajatest, ei loobunud nad
de facto
40% oma nõuetest. Ta lisab, et selles kokkuleppes ettenähtud tagasimaksmise tingimused on eraõiguslikele võlausaldajatele
tunduvalt ebasoodsamad kui keskkassa ja Fogasaga sõlmitud kokkulepetes (20. septembri 2000. aasta otsuse põhjendused 24 ja
25, kostja vastuse punktid 17, 52, 60, 65, 101 ja 106 ja vasturepliigi punkt 26).
156   See esimene võrdlus on ilmselgelt ekslik. Keskkassa ja Fogasa on tegelikult erinevas olukorras kui Sniace eraõiguslikud võlausaldajad.
Sellega seoses tuleb meenutada, et nendel asutustel on hoidumisõigus, et nende nõuded on eelisseisundis ja et neil on teatud
tagatised, st keskkassal pandiõigus ja Fogasal hüpoteek. Lisaks tuleb märkida, et 20. septembri 2000. aasta otsuse põhjenduses 26
rõhutab ka komisjon, et „eraõiguslikele võlausaldajatele pakutud tingimused ei olnud samad kui avalik-õiguslikele võlausaldajatele
pakutud tingimused ametiasutustele antud seisundi, tagatiste ja hoidumisõiguse tõttu” ja et nende kahele võlausaldajate liigile
„võrdlev lähenemine” ei ole eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumi õige kohaldamine.
157   Teiseks viitab komisjon asjaolule, et Banesto ei pööranud oma nõudeid sundtäitmisele, kuigi neid tagas hüpoteek (kostja vastuse
punktid 53 ja 90 ja vasturepliigi punkt 26).
158   Tuleb sedastada, et see teine võrdlus ei ole ilmselgelt eriti veenvam kui esimene. Ükski toimikus esinev asjaolu ei võimalda
eeldada, et Banesto oleks keskkassa ja Fogasaga võrreldavas olukorras. Sellega seoses tuleb märkida, et toimikus ei ole isegi
mitte kokkuvõtlikku märget nendest asjasoludest, miks see pank oma nõudeid sundtäitmisele ei pööranud. Eeskätt ei ole esitatud
andmeid selle kohta, millistel tingimustel Sniace pidi oma võla Banestole tagasi maksma, kas Sniace oli kuni käesoleva hetkeni
oma lepingulisi kohustusi Banesto suhtes täitnud ja kas sarnaselt keskkassaga oli Banesto talunud võlgade kuhjumist aastate
jooksul. Keskkassaga seoses tuleb lisaks sedastada, et erinevalt Banestost ei taganud tema nõuet hüpoteek. Hispaania Kuningriigi
kirjalikes dokumentides esitatud täpsustuste kohaselt andis Sniace keskkassale võlgade ajatamise vastutasuks piisava tagatise
üksnes 1998. aasta teisel poolel.
159   Kolmandaks väidab komisjon, et ajatamise ja tagasimaksmise kokkuleppeid sõlmides soovisid keskkassa ja Fogasa „[endale] kindlustada
kõik võimalused tagasi saada [neile] võlgnetavad summad, ilma rahaliste kahjudeta” (20. septembri 2000. aasta otsuse põhjendus
30). 20. septembri 2000. aasta otsuse põhjenduses 29, milles viidatakse 28. oktoobri 1998. aasta otsusele, täpsustab komisjon
seoses keskkassaga, et „hoidudes sundtäitmisele pööramisest, et ettevõtja pankrotti vältida, tegutses [see asutus] nii, et
kindlustada endale kõik võimalused tagasi saada talle võlgnetav summa”.
160   Tuleb sedastada, et need väited on täiesti tõendamata. Ühest küljest on need otseses vastuolus komisjoni korduva kinnitusega,
et keskkassal ja Fogasal oli piisavalt eeliseid ja tagatisi, nii et nad mingil juhul ei pööraks oma nõuet sundtäitmisele.
Teisest küljest ei olnud komisjonil piisvalt andmeid, et kõiki asjaolusid teades hinnata Sniace kasumlikkust tulevikus ja
tema elujõulisust. Seega tuleb märkida, et menetlust korraldavate meetmete (vt eespool punkt 38) raames palus Esimese Astme
Kohus Hispaania Kuningriigil esitada Sniace majandustulemuste areng (käive ja kasum või kahjum) ja võlakoorem aastatel 1991–2000
ning see liikmesriik tunnistas, et tal puuduvad need andmed. Neis tingimustes ei saa nõustuda komisjoni kinnitusega, mille
kohaselt „Hispaania valitsus […] kinnitas kostjale usutavalt, et sotsiaalkindlustus oli tegutsenud […] eesmärgiga säilitada
kõik nõuded, mis tal Sniace suhtes olid”. Veelgi enam, komisjonil ei olnud mingit usutavat ja realistlikku Sniace ümberkorraldamiskava.
Nii komisjon kui Hispaania Kuningriik rõhutasid 1996. aasta augustis koostatud tervendamiskavaga seoses korduvalt, et see
ei olnud vastuvõetav ja et see ei määranud Hispaania ametiasutuste tegevust (vt eelkõige EÜ artikli 87 lõike 2 järgse menetluse
algatamise otsus ja 28. oktoobri 1998. aasta otsuse põhjendus 103). Kostja vastuses täpsustas komisjon isegi, et see tervendamiskava
ei saanud olla tema hinnangu aluseks (kostja vastuse punkt 68). Mis puudutab kostja vastuse punktis 70 viidatud ümberkorraldamiskava,
siis piisab märkimisest, et komisjon tunnistab samas punktis, et seda ei ole talle esitatud. 28. oktoobri 1998. aasta otsuse
põhjenduses 102 märgib komisjon lisaks, et Hispaania ametiasutused ei „üritanud tõendada kehtiva ümberkorraldamiskava olemasolu”.
Komisjon kinnitas kohtuistungil selle kohta esitatud küsimusele vastates, et ta ei olnud seda vaidlustatud otsuses arvesse
võtnud.
161   Kõige eelneva põhjal tuleb sedastada, et komisjon on teinud ilmse kaalutlusvea, kui ta järeldas, et keskkassale ja Fogasale
süüks arvatud tegevus vastab eraõigusliku võlausaldaja kriteeriumile.
162   Sellest tuleneb, et esimene väide on põhjendatud ja et seega tuleb vaidlustatud otsuse artikli 1 lõige 1 tühistada, ilma et
oleks vaja uurida teist väidet.

Dokumentide esitamise taotlus
163   Tuginedes EÜ kohtu põhikirja artiklile 21 (nüüd Euroopa Kohtu põhikirja artikkel 24) ja kodukorra artiklile 65, taotles hageja
oma hagiavalduses Esimese Astme Kohtult kohustada komisjoni esitama märkused, mille Hispaania valitsus oli esitanud pärast
tema kaebust ja pärast EÜ artikli 88 lõike 2 järgse menetluse algatamist.
164   Repliigis märgib hageja, et selle taotlusega soovitakse, et Esimese Astme Kohus võtaks kodukorra artikli 64 lõike 4 alusel
menetlust korraldava meetme.
165   Komisjon ja Hispaania Kuningriik vaidlevad sellele taotlusele vastu. Nad märgivad, et hageja esitas selle kodukorra artikli 65
tähenduses menetlustoimingu taotluse tähenduses, ent ta ei ole täpsustanud vaidlusaluseid asjaolusid, mida nende dokumentide
esitamine võiks tõendada. Nad lisavad, et liikmesriigi poolt haldusmenetluse käigus esitatud märkused on konfidentsiaalsed.
166   Vasturepliigis märgib komisjon, et hageja oli oma repliigis menetlustoimingu taotluse tagasi võtnud ja asendanud selle menetlust
korraldava meetme taotlusega. Komisjon järeldab sellest, et vastavalt kodukorra artikli 87 lõike 5 esimesele lõigule peab
hageja hüvitama kohtukulud, mis vastavad nõuete sellele osale, millest hageja loobus.
167   Komisjon edastas Esimese Astme Kohtu võetud menetlust korraldavate meetmete raames (vt eespool punkt 38) erinevad dokumendid,
mille esitamist hageja oli taotlenud. Selles olukorras ei ole vaja seisukohta võtta selle taotluse osas, mis nüüdseks on oma
eseme kaotanud.

Kohtukulud
168   Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud komisjoni kahjuks, mõistetakse kohtukulud vastavalt hageja nõudele välja komisjonilt.
169   Esimese Astme Kohus leiab, et hageja ei pea hüvitama kohtukulusid, mis on seotud nõuete selle osaga, milles taotleti menetlustoimingute
teostamist ja millest hageja oma repliigis loobus. Tegelikult on selge, et algusest peale taotles hageja Esimese Astme Kohtult
dokumentide esitamise määramist menetlust korraldavate meetmete alusel, mitte aga menetlustoimingute alusel. Hageja repliigis
selle kohta esitatud täpsustust ei tule lugeda loobumiseks, vaid hoopis lihtsaks kodukorra kohaldatava sätte numbri vea paranduseks.
170   Kodukorra artikli 87 lõike 4 kohaselt kannab Hispaania Kuningriik oma kohtukulud ise.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (viies, laiendatud koda)
otsustab:
1.
Tühistada komisjoni 28. oktoobri 1998. aasta otsuse 1999/395/EÜ Hispaania poolt Sniace, SA-le, asukoht Torrelavega, Kantaabria,
antud riigiabi kohta, muudetud komisjoni 20. septembri 2000. aasta otsusega 2001/43/EÜ, artikli 1 lõige 1.
2.
Jätta komisjoni kanda tema enda kohtukulud ning mõista temalt välja hageja kohtukulud.
3.
Hispaania Kuningriik kannab oma kohtukulud ise.
García-Valdecasas
Lindh
Cooke
Legal

Martins Ribeiro
Kuulutatud avalikul kohtuistungil Luxembourgis 21. oktoobril 2004.
Kohtusekretär

Koja esimees
H. Jung

R. García-Valdecasas
*
Kohtumenetluse keel: saksa.