CELEX: 61992TJ0020
Tjenestemænd
formaliteten
forfremmelse til lønklasse A3

Faktiske omstaendigheder
1 Sagsoegeren, Andrew Macrae Moat, er tjenestemand i loenklasse A4 ved Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber. Da alle hans bedoemmelser siden 1981 har indeholdt rosende omtale af hans ledelsesevner og anbefalet, at han forfremmes, finder han, at han maa vaere berettiget til at forvente en forfremmelse eller forflyttelse.
2 Sagsoegeren har navnlig paapeget, at hans direktoer i bedoemmelsen for perioden fra den 1. juli 1979 til den 30. juni 1981 anbefalede, at han blev forfremmet, med den begrundelse, at han havde godtgjort evne til at lede et hold paa ca. 28 personer. Dette viser, at sagsoegeren for ti aar siden opfyldte et af de stiltiende kriterier for forfremmelse til loenklasse A3, der fremgaar af Orientation concernant le profil de carrière de fonctionnaires d' encadrement intermédiaire (retningslinjer vedroerende karriereprofilen for tjenestemaend paa mellemlederniveau), som er vedlagt Kommissionens afgoerelse af 19. juli 1988 om besaettelse af mellemlederstillinger (KOM(88) PV928, herefter benaevnt "afgoerelse af 19. juli 1988"). Sagsoegeren har tilfoejet, at det i hver af hans fire bedoemmelser for henholdsvis 1981-1983, 1983-1985, 1985-1987 og 1987-1989 anbefales, at han forfremmes.
3 Afgoerelsen af 19. juli 1988 aendrede systemet for besaettelse af stillingerne som kontorchef og chef for saerlige tjenester. Ifoelge dette system bygger de grundlaeggende principper for besaettelse af stillinger som chef for en enhed og for forfremmelse til loenklasse A3 paa en adskillelse mellem loenklasse og funktion, idet A3-stillingerne forbeholdes funktionen som chef for en enhed og i visse saerlige tilfaelde konsulenter paa et hoejt niveau. Forfremmelse til A3 sker dels ved udnaevnelse til stillinger som chef for en enhed, som er opslaaet ledige, og som i henhold til afgoerelsens stk. 3 er forbeholdt ansoegere med egnede kvalifikationer, dels i henhold til stk. 4 ved oprettelse af en reserve af A3-stillinger, hvis antal fastsaettes hvert aar af det kommissionsmedlem, der har ansvaret for personaleanliggender, blandt de ansoegere, der ikke blev forfremmet i henhold til den fremgangsmaade, der er fastsat i stk. 3 i afgoerelsen. Med henblik paa anvendelsen af denne reserve afgiver Det Raadgivende Udvalg for Udnaevnelser efter samraad med generaldirektoererne og lederne af tjenesterne mindst én gang om aaret udtalelse om de tjenestemaend, der kan forfremmes til loenklasse A3, som navnlig boer komme i betragtning. Den liste, der herved fremkommer, skal indeholde 50% flere navne, end der er stillinger i reserven. Efter kabinetchefernes gennemgang traeffes forfremmelsesbeslutningerne i saadanne tilfaelde af det kommissionsmedlem, der er ansvarlig for personale og administration, efter aftale med de beroerte medlemmer af Kommissionen.
4 Ved skrivelse af 9. april 1991 indgav sagsoegeren foelgende ansoegning i henhold til artikel 90, stk. 1, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten"):
"1) Ansoegeren anmoder Kommissionen om at forfremme ham til loenklasse A3.
2) Ved Kommissionens afgoerelse af 19. juli 1988 om besaettelse af mellemlederstillinger blev forbindelsen mellem forfremmelse til loenklasse A3 og udnaevnelse til kontorchef brudt. Endvidere blev beskrivelsen 'administrator uden for kategori' foejet til de oevrige stillingsbeskrivelser i stillingsgruppe A3.
3) Ifoelge vedtaegtens artikel 45 skal Kommissionen traeffe afgoerelse om, hvem af de tjenestemaend, der kan komme i betragtning ved forfremmelsen, der skal forfremmes efter sammenligning af deres fortjenester og de afgivne udtalelser om dem.
4) I min bedoemmelse for perioden 1. juli 1979 til 30. juni 1981 anbefalede min direktoer, at jeg blev forfremmet, efter at jeg havde vist evne til at lede et hold paa ca. 28 personer (direktoerens fremhaevelse). Dette viser, at jeg for ti aar siden opfyldte et af de stiltiende kriterier for forfremmelse af en chef for en enhed til loenklasse A3, som er fastsat i Kommissionens 'Orientation concernant le profil de carrière de fonctionnaires d' encadrement intermédiaire' (bilag til afgoerelsen af 19. juli 1988). To efterfoelgende direktoerer har anbefalet, at jeg forfremmes, i alle mine bedoemmelser siden da."
5 Ved notat af 13. august 1991 indbragte sagsoegeren klage i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 2, over den stiltiende afvisning af ansoegningen af 9. april 1991.
6 Sagsoegeren modtog intet svar paa klagen.
7 Den 9. oktober 1991 anlagde sagsoegeren sag i anledning af den stiltiende afvisning af hans ansoegning af 9. april 1991. Sagen blev afvist ved Rettens kendelse af 22. maj 1992 (sag T-72/91, Moat mod Kommissionen, Sml. II, s. 1771) med den begrundelse, at sagsoegeren ikke kunne kraeve Kommissionen doemt til at forfremme ham til loenklasse A3 eller til at forflytte ham til en anden stilling. I oevrigt var sagen anlagt for tidligt, idet sagsoegeren ikke havde afventet Kommissionens svar paa sin klage af 13. august 1991. Sagsoegerens appel af denne kendelse blev afvist ved Domstolens kendelse af 1. februar 1993 (sag C-318/92 P, Moat mod Kommissionen, Sml. I, s. 481).
Retsforhandlinger
8 Dette er baggrunden for, at sagsoegeren har anlagt naervaerende sag ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 11. marts 1992.
9 Rettens praesident har henvist sagen til Fjerde Afdeling og udpeget den refererende dommer.
10 Kommissionen har ikke indgivet svarskrift angaaende sagens realitet, men har ved saerskilt skriftstykke, der er registreret den 30. marts 1992 paa Rettens Justitskontor, paastaaet sagen afvist.
11 Ved Rettens kendelse af 10. juli 1992 blev sagsoegtes afvisningspaastand henskudt til afgoerelse i forbindelse med sagens realitet.
12 Ved Rettens afgoerelse af 18. september 1992 blev den refererende dommer flyttet til Femte Afdeling, som foelgelig fik tildelt sagen.
13 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Femte Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og anmodet parterne om at besvare foelgende spoergsmaal:
"For at Retten kan tage stilling til sagens formalitet og navnlig afgraense dens genstand, anmodes parterne om inden 15. april 1993 at angive, om alle ledige stillinger, der blev besat paa A3-niveau mellem 1988 og april 1991 i medfoer af afgoerelsen af 19. juli om besaettelse af mellemlederstillinger, blev bekendtgjort ved stillingsopslag, og i bekraeftende fald angive, hvilke stillingsopslag sagsoegeren reagerede paa, og om sagsoegerens navn var medtaget paa den liste, der er omhandlet i afsnit 4 i ovennaevnte afgoerelse."
14 Ved processkrift indleveret den 29. marts 1993 til Rettens Justitskontor ansoegte sagsoegeren om genoptagelse af den skriftlige forhandling, saaledes at han kunne goere et nyt anbringende om tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 45 gaeldende paa grundlag af en ny omstaendighed, der foerst havde vist sig efter afslutningen af den skriftlige forhandling den 14. december 1992.
15 Ved processkrift indleveret den 15. april 1993 til Rettens Justitskontor gjorde sagsoegte gaeldende, at "' det paastaaede nye bevismateriale' ingen relevans har for afgoerelsen af de spoergsmaal, der er forelagt Retten i denne sag, og at kravene i ansoegningen boer afvises fuldstaendigt".
16 Parterne fremsatte deres mundtlige indlaeg og besvarede Rettens spoergsmaal i retsmoedet den 5. maj 1993.
Parternes paastande
17 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
1) Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsoegeren medhold.
2) Kommissionen tilpligtes at forfremme sagsoegeren til loenklasse A3.
3) Kommissionen tilpligtes at forflytte ham til en stilling, der goer det muligt for ham at tjene Kommissionen til dennes og hans egen tilfredshed i resten af hans karriere.
4) Kommissionen tilpligtes at betale sagsoegeren en loen og en pension, der svarer til de beloeb, han ville have oppebaaret, dersom han var blevet forfremmet den 1. december 1986, med renter fra denne dato, eller at betale ham den nuvaerende nettovaerdi af forskellen mellem denne loen og denne pension og hans nuvaerende loen og pension, hvilket beloeb aktuarmaessigt skal beregnes paa grundlag af sagsoegerens forventede restlevetid og datoen for ikrafttraedelsen af Kommissionens afgoerelse i medfoer af Rettens dom i overensstemmelse med punkt 2) ovenfor.
18 Som foelge af sagsoegtes afvisningspaastand har sagsoegeren yderligere i sine bemaerkninger hertil nedlagt foelgende paastand:
° Kommissionens beslutning om ikke at forfremme sagsoegeren til loenklasse A3 annulleres.
19 Sagsoegeren har i sin ansoegning om genoptagelse af den skriftlige forhandling nedlagt foelgende paastande:
1) Den skriftlige forhandling genoptages, og det vedlagte dokument gennemgaas.
2) Kommissionen doemmes for at tilsidesaette vedtaegtens artikel 90 eller i hvert fald for ikke at have givet oplysning om det nye dokument paa et tidligere tidspunkt.
3) Kommissionen doemmes for ikke at behandle sagsoegerens ansoegning og klage eller for ikke at behandle disse i overensstemmelse med vedtaegtens artikel 45.
4) Kommissionen doemmes til at betale erstatning med et beloeb, som Retten ex aequo et bono finder passende.
20 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:
1) Retten tager stilling til formaliteten i medfoer af sine befoejelser i henhold til procesreglementets artikel 114.
2) Afvisning.
3) Frifindelse.
4) Afgoerelse om sagens omkostninger traeffes efter de gaeldende regler.
21 Sagsoegte har i sine bemaerkninger til ansoegningen om genoptagelse af forhandlingen paastaaet alle de i ansoegningen stillede krav afvist.
Formaliteten
Parternes anbringender og argumenter
22 Sagsoegeren har anmodet Retten om at undersoege lovligheden af forskellige akter, som angiveligt indeholder klagepunkter imod ham, og tage stilling til erstatningspaastanden, som efter hans opfattelse er naert forbundet hermed. Han har gjort gaeldende, at han havde vaeret noedt til at anlaegge denne sag "paa grund af Kommissionens tidligere beslutninger" om ikke at forfremme ham til stillinger, som han havde soegt. Han finder det meget sandsynligt, at mange beslutninger, som har paavirket hans karriereforloeb, er truffet, uden at der har foreligget bedoemmelser, og uden at beslutningstageren har haft kendskab til de positive og velunderbyggede udtalelser, hans overordnede er fremkommet med i de periodiske bedoemmelser af ham.
23 Sagsoegeren har bemaerket, at efter afgoerelsen af 19. juli 1988 kan forfremmelser til loenklasse A3 ske enten ved udnaevnelse til en stilling, der er opslaaet ledig, eller ved en saerskilt "forfremmelsesprocedure", der finder sted mindst en gang om aaret. Han har tilfoejet, at reglerne for denne forfremmelsesprocedure ikke er naermere specificeret, og at de ikke er kendte. Han har paapeget, at han siden 1986 har soegt om forflyttelse til andre opgaver og siden 1981 har soegt om forfremmelse. Han forelagde en ansoegning i medfoer af vedtaegtens artikel 90, da han opdagede, at Kommissionen var ved at ansaette folk til stillinger, som han havde de fornoedne erfaringer til at udfylde. Dels har Kommissionen undladt at bringe disse stillinger til hans kendskab, dels har den foerst sent udarbejdet hans bedoemmelser og foerst endnu senere indsat disse i hans personlige aktmappe.
24 Sagsoegeren har tilfoejet, at formaalet med hans ansoegning var at sikre, at Kommissionen blev opmaerksom paa de meget fordelagtige udtalelser om ham i hans bedoemmelser og eventuelt besluttede at forfremme ham. Han haabede, at han ud af begrundelsen for afvisningen af hans ansoegning kunne se, om Kommissionen havde grunde, der ikke havde nogen forbindelse med indholdet af hans bedoemmelser, til ikke at finde ham vaerdig til forfremmelse.
25 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at hans soegsmaal skal betragtes som rettet enten mod Kommissionens fuldstaendige undladelse af at tage hans ansoegning i betragtning eller mod Kommissionens stiltiende afvisning af klagen. Han har erkendt, at en sag anlagt mod Kommissionen for ikke at forfremme en tjenestemand til loenklasse A3 ved besaettelsen af en stilling som chef for en enhed saedvanligvis er rettet mod en beslutning om at udnaevne en anden tjenestemand, idet det er som resultat af denne beslutning, at den paagaeldende tjenestemand ved, at han ikke er blevet forfremmet. Paa tilsvarende maade er det ved den aarlige forfremmelse til de lavere loenklasser offentliggoerelsen af listen over, hvem der er forfremmet eller har gjort sig mest fortjent til forfremmelse, der goer det muligt for en person, der ikke er blevet forfremmet, at anfaegte den liste, fra hvilken han er blevet udelukket. Men sagsoegeren har bemaerket, at den forfremmelsesprocedure, der blev indfoert ved Kommissionens afgoerelse af 19. juli 1988, og som gennemfoeres "mindst en gang om aaret", goer det umuligt for ham , hvis han ikke modtager et udtrykkeligt svar paa sin klage, at vide, hvornaar og hvorfor Kommissionen har besluttet ikke at forfremme ham. Foreligger der ikke nogen begrundet beslutning, kan hverken sagsoegeren eller Retten kontrollere, om hans ansoegning om forfremmelse er behandlet i overensstemmelse med kravene i vedtaegtens artikel 45. Sagsoegeren har paapeget, at ifoelge Domstolens praksis (dom af 28.5.1980, forenede sager 33/79 og 75/79, Kuhner mod Kommissionen, Sml. s. 1677, praemis 15) er "formaalet med begrundelsespligten baade ... at give vedkommende lejlighed til at vurdere, om afgoerelsen er behaeftet med fejl, der goer det muligt at anfaegte lovligheden, og at muliggoere en retslig kontrol".
26 Sagsoegeren har i sin ansoegning om genoptagelse af den skriftlige forhandling gjort et nyt anbringende gaeldende om tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 45. Han har paapeget, at mellem den 9. april 1991, datoen for hans ansoegning om forfremmelse til loenklasse A3 i medfoer af den procedure, der er omhandlet i stk. 4 i afgoerelsen af 19. juli 1988, og den 13. december 1991, datoen for den stiltiende afvisning af hans klage, blev hans personlige akter ikke gennemgaaet. Derfor behandlede det raadgivende udvalg ikke hans ansoegning om forfremmelse, eller behandlede forfremmelsen af andre tjenestemaend, uden at sammenligne deres fortjenester og bedoemmelser med hans, hvilket er i strid med afgoerelsen af 19. juli 1988, ifoelge hvilken udvalget en gang om aaret skal tage stilling til forfremmelserne til loenklasse A3 og forelaegge Kommissionen sine forslag. Sagsoegeren har baseret sin ansoegning paa et dokument, der dukkede op den 8. februar 1993, og hvoraf det fremgaar, hvad der er indsat i og udtaget fra hans personlige akter, og hvem der har hentet akterne frem. Sagsoegeren har paastaaet Kommissionen doemt til at betale ham erstatning for tilsidesaettelsen af vedtaegtens artikel 90 og 45.
27 Sagsoegte har fremsat fire anbringender om afvisning. Sagsoegte har for det foerste under henvisning til sin afvisningsindsigelse i sag T-72/91 (se praemis 7 ovenfor) gjort gaeldende, at Retten ikke er kompetent til at behandle den foreliggende sag, idet paastandene heri er identiske med dem, der er fremsat under punkt 1-4 i staevningen i sag T-72/91. Da de i den foreliggende sag fremfoerte argumenter er identiske med eller ligner argumenterne i sag T-72/91, er det overfloedigt at behandle dem paa ny. Under alle omstaendigheder maa eventuelle nye omstaendigheder, der paaberaabes i den foreliggende sag til stoette for argumenter fremfoert i forbindelse med sag T-72/91, afvises.
28 For det andet har sagsoegte gjort gaeldende, at Faellesskabets retsinstanser ikke har kompetence til at udstede paabud over for en faellesskabsinstitution og foelgelig heller ikke til at tage stilling til et erstatningskrav i den forbindelse.
29 Sagsoegte har paapeget, at den foreliggende sag, som ikke vedroerer annullation af nogen kommissionsakt, men tager sigte paa at tilpligte Kommissionen til at forfremme og/eller forflytte sagsoegeren, ikke kan betegnes som en "anmodning om at undersoege lovligheden af forskellige akter, der beroerer sagsoegeren".
30 Sagsoegte goer gaeldende, at sagsoegeren ikke har fremfoert noget anbringende eller argument, der kan bevise, at Kommissionen har tilsidesat reglerne for adgang til loenklasse A3, og herved har bemaerket, at ansoegningen af 9. april 1991 og den efterfoelgende klage ikke vedroerer en bestemt procedure, der foerer til besaettelse af en stilling, som f.eks. et stillingsopslag eller en udvaelgelsesproeve, men en generel anmodning fra sagsoegerens side om at blive forfremmet til loenklasse A3.
31 Sagsoegte har tilfoejet, at den omstaendighed, at en tjenestemand opfylder betingelserne for at blive forfremmet og faktisk er blevet indstillet til forfremmelse, ikke paa nogen maade berettiger ham til at blive forfremmet og ikke noedvendigvis betyder, at Kommissionen har undladt at tage hensyn til hans bedoemmelser, curriculum vitae eller kvalifikationer, eller at Kommissionen har faaet den opfattelse, at han ikke er vaerdig til forfremmelse. Sagsoegte har fremhaevet, at Kommissionen ikke har truffet nogen beslutning om ikke at forfremme sagsoegeren, og at en saadan beslutning i givet fald ville have vaeret retsstridig, idet den ville udelukke en bestemt tjenestemand fra den udvaelgelse, der er fastsat i vedtaegtens artikel 45.
32 Sagsoegte har bemaerket, at der derimod forelaa en stiltiende beslutning om at afvise sagsoegerens ansoegning, som den var affattet. Sagsoegte har erkendt, at sagsoegerens klage over denne beslutning ej heller blev besvaret, og har gjort gaeldende, at det er med urette, at sagsoegeren anfaegter den stiltiende afvisning af sin klage under henvisning til, at afvisningen ikke er begrundet, for den kan pr. definition ikke begrundes.
33 Sagsoegte har paapeget, at det er klart, at der foreligger beslutninger om at forfremme andre tjenestemaend, men at disse beslutninger ikke er identificeret og ikke anfaegtes i den foreliggende sag.
34 Sagsoegte har i retsmoedet for det tredje gjort gaeldende, at kravet om annullation af Kommissionens beslutning om ikke at forfremme sagsoegeren, et krav, der blev fremsat i forbindelse med bemaerkningerne om afvisningsindsigelsen, boer afvises med den begrundelse, at der i henhold til procesreglementets artikel 48, stk. 2, ikke maa fremsaettes nye anbringender under en sags behandling, medmindre de stoettes paa omstaendigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne.
35 Sagsoegte har for det fjerde gjort gaeldende, at det krav om erstatning, der er indeholdt i sagsoegerens sidste paastand, ligeledes boer afvises, idet det haenger noeje sammen med kravet om, at Kommissionen tilpligtes at forfremme eller forflytte sagsoegeren.
Rettens bemaerkninger
36 Det skal indledningsvis bemaerkes, at Faellesskabets retsinstanser ifoelge fast praksis ikke kan give en faellesskabsinstitution paalaeg med hensyn til en tjenestemands vedtaegtsmaessige stilling eller institutionens organisation i almindelighed uden at gribe ind i ansaettelsesmyndighedens befoejelser. Dette princip gaelder ligeledes i forbindelse med erstatningssager (se Rettens dom af 28.1.1992, sag T-45/90, Speybrouck mod Parlamentet, Sml. II, s. 33, praemis 30, 31 og 32, af 25.9.1991, sag T-163/89, Sebastiani mod Parlamentet, Sml. II, s. 715, praemis 21, og af 27.6.1991, sag T-156/89, Valverde Mordt mod Domstolen, Sml. II, s. 407, praemis 150, Rettens ovennaevnte kendelse Moat mod Kommissionen, stadfaestet ved Domstolens ovennaevnte kendelse i sagen Moat mod Kommissionen).
37 Heraf foelger, at sagsoegeren ikke er berettiget til at paastaa Kommissionen doemt til at forfremme ham til loenklasse A3 eller forflytte ham til en anden stilling, og at sagsoegerens paastande herom maa afvises.
38 Retten bemaerker endvidere, at sagsoegeren efter i sin staevning at have kraevet de forskellige akter, der paastaas at indeholde klagepunkter imod ham, undersoegt, uden dog at pege paa de akter, hvis lovlighed han oensker efterproevet af Faellesskabets retsinstanser, i sine bemaerkninger til afvisningspaastanden har kraevet beslutningen om ikke at forfremme ham til loenklasse A3 annulleret.
39 Retten erindrer om, at eksistensen af en akt indeholdende klagepunkter i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 2, og artikel 91, stk. 1, er en forudsaetning for, at en sag anlagt af tjenestemaend mod den institution, i hvilken de er ansat, kan antages til realitetsbehandling (se senest Rettens dom af 8.6.1993, sag T-50/92, Fiorani mod Parlamentet, Sml. II, s. 555).
40 Men for det foerste har sagsoegeren ikke indbragt klage over de beslutninger om besaettelse af stillinger som chefer for enheder i loenklasse A3, der blev truffet af ansaettelsesmyndigheden i perioden mellem 19. juni 1988 og 9. april 1991 efter fremgangsmaaden i stk. 3 i afgoerelsen af 19. juli 1988. Denne kendsgerning er navnlig bekraeftet for saa vidt angaar de beslutninger om besaettelse af de fire ledige stillinger, for hvilke sagsoegte erkender at have modtaget en ansoegning fra sagsoegeren, nemlig stillingen i henhold til opslaget KOM/106/88, som blev besat af ansaettelsesmyndigheden den 1. januar 1989, stillingen i henhold til KOM/7/89, der blev besat af ansaettelsesmyndigheden den 1. marts 1989, stillingen i henhold til KOM/86/88, der blev besat af ansaettelsesmyndigheden den 1. april 1989, og stillingen i henhold til KOM/209/89, der blev besat af ansaettelsesmyndigheden den 1. april 1990.
41 For det andet har sagsoegeren ikke indbragt klage over de beslutninger om at forfremme tjenestemaend til loenklasse A3, som blev truffet af ansaettelsesmyndigheden i perioden 19. juli 1988 til 9. april 1991 efter den aarlige forfremmelsesprocedure, der er omhandlet i stk. 4 i afgoerelsen af 19. juli 1988.
42 Foelgelig var sagsoegerens klage af 13. august 1991 over den stiltiende afvisning af hans ansoegning om forfremmelse, der var indgivet i helt generelle vendinger den 9. april 1991, hverken rettet mod en beslutning om at besaette en stilling som chef for en enhed i loenklasse A3 eller mod en beslutning om at forfremme en anden person til en A3-stilling eller mod en beslutning om ikke at indroemme ham den forfremmelse, han havde ansoegt om.
43 Heraf foelger, at da der ikke er tale om direkte og umiddelbare foelger for sagsoegerens retsstilling, kan den stiltiende afvisning af hans ansoegning om forfremmelse ikke betegnes som en akt, der indeholder et klagepunkt imod ham, og at for saa vidt som den sag, han har anlagt, er rettet mod den stiltiende afvisning af hans klage, som blev indbragt efter ansoegningen om forfremmelse, maa sagen afvises (se Rettens dom af 18.2.1993, sag T-45/91, Mc Avoy mod Parlamentet, Sml. II, s. 83, og af 16.3.1993, forenede sager T-33/89 og T-74/89, Blackman mod Parlamentet, Sml. II, s. 249).
44 Retten bemaerker endvidere, at ansoegeren, som ikke er chef for en enhed, under alle omstaendigheder ikke kan goere krav paa en A3-stilling og ikke har nogen berettiget interesse i at anfaegte en beslutning om besaettelse af en saadan stilling eller om at forfremme en tjenestemand til en saadan stilling, da det i afgoerelsen af 19. juli 1988 er fastsat, at mellemlederstillinger i loenklasse A3 skal forbeholdes chefer for enheder (se Domstolens dom af 30.5.1984, sag 111/83, Picciolo mod Parlamentet, Sml. s. 2323, og af 7.2.1990, sag C-95/88, Laval mod OESU, Sml. I, s. 253, Rettens dom af 11.12.1991, sag T-169/89, Frederiksen mod Parlamentet, Sml. II, s. 1403, stadfaestet ved Domstolens dom af 18.3.1993, sag C-35/92 P, Sml. I, s. 991, og Rettens dom af 28.2.1992, sag T-51/90, Moretti mod Kommissionen, Sml. II, s. 487).
45 Ex tuto kan det endvidere bemaerkes, at ifoelge fast retspraksis kan procesreglementets artikel 48, stk. 2, som aabner mulighed for under visse omstaendigheder at fremsaette nye anbringender under sagen, under ingen omstaendigheder fortolkes saaledes, at den skulle aabne mulighed for, at sagsoegeren kan fremsaette nye paastande for Faellesskabets retsinstanser og saaledes aendre sagens genstand (Domstolens dom af 25.9.1979, sag 232/78, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 2729, af 18.10.1979, sag 125/78, Gema mod Kommissionen, Sml. s. 3173, af 8.2.1983, sag 124/81, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. s. 203, af 4.12.1986, sag 205/84, Kommissionen mod Tyskland, Sml. s. 3755, af 14.10.1987, sag 278/85, Kommissionen mod Danmark, Sml. s. 4069, Rettens dom af 18.9.1992, sag T-28/90, SA Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2285, og af 11.3.1993, sag T-87/91, Boessen mod OESU, Sml. II, s. 235). Foelgelig maa de paastande om annullation, som sagsoegeren fremkom med i sine bemaerkninger til afvisningspaastanden, ligeledes afvises som vaerende fremsat for sent.
46 For saa vidt angaar erstatningspaastanden, ved hvilken sagsoegeren har paastaaet sagsoegte tilpligtet at betale ham en loen og pension, der svarer til de beloeb, han ville have oppebaaret, saafremt han var blevet forfremmet ° paastande, som ikke har nogen selvstaendig eksistens, for saa vidt som de er taet forbundet med paastandene om, at sagsoegte tilpligtes at forfremme eller forflytte sagsoegeren ° bemaerkes, at ifoelge Domstolens praksis begraenser "artikel 91, stk. 1, foerste punktum ... det foelgende punktum, saaledes at denne bestemmelse kun tillaegger Domstolen fuld proevelsesret i de tilfaelde, hvor der foreligger en tvist i betydningen af det foerste punktum" (dom af 10.12.1969, sag 32/68, Grasseli mod Kommissionen, Sml. 1969, s. 141, org. ref.: Rec. s. 505). I den foreliggende sag kan sagsoegeren, som ikke har anfaegtet de akter, der haevdes at indeholde klagepunkter mod ham, ved at anlaegge annullationssag i tide, ikke boede paa denne undladelse og saa at sige opnaa en laengere soegsmaalsfrist ved at anlaegge en erstatningssag (se Rettens kendelse af 22.5.1992 i sag T-72/91, Moat mod Kommissionen, a.st., stadfaestet ved Domstolens kendelse af 1.2.1993 i sag C-318/92 P, a.st.).
47 I lighed hermed skal det med hensyn til erstatningskravet i sagsoegerens anmodning om genoptagelse af den skriftlige forhandling, ved hvilket sagsoegeren kraever Kommissionen tilpligtet at betale erstatning paa grund af tilsidesaettelsen af vedtaegtens artikel 45, bemaerkes, at ifoelge Domstolens og Rettens faste praksis skal der forud for anlaeggelse af en erstatningssag, ved hvilken der soeges om erstatning for et tab, ikke forvoldt af en akt indeholdende klagepunkter imod sagsoegeren, som paastaas annulleret, men af forskellige paastaaede fejl og undladelser fra administrationens side, gennemfoeres en procedure i to etapper. Proceduren skal begynde med indgivelse af en ansoegning, hvorved ansaettelsesmyndigheden anmodes om at erstatte det paastaaede tab, og i givet fald fortsaette med indbringelse af en klage over den beslutning, ved hvilken ansoegningen afvises (se senest Rettens kendelse af 28.1.1993, sag T-53/92, Piette de Stachelski mod Kommissionen, Sml. II, s. 35). Men Retten bemaerker, at i den foreliggende sag er der forud for anlaeggelsen af ovennaevnte erstatningssag ikke gennemfoert en forskriftsmaessig administrativ procedure, ej heller selv om det antages, at det dokument vedroerende bevaegelserne i sagsoegerens personlige akter, som han paaberaaber sig til stoette for sit krav, kan betragtes som en ny omstaendighed i henhold til procesreglementets artikel 48, stk. 2.
48 Det foelger af det ovenfor anfoerte, at sagen maa afvises i sin helhed.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
49 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. I henhold til procesreglementets artikel 88 baerer institutionerne dog selv deres egne omkostninger i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling)
1) Sagen afvises.
2) Hver part baerer sine omkostninger.