CELEX: 62009CJ0550
Bendra užsienio ir saugumo politika
Specialios ribojančios priemonės, taikomos tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu
Bendroji pozicija 2001/931/BUSP
Reglamentas (EB) Nr. 2580/2001
2 ir 3 straipsniai
Organizacijos įrašymas į su teroristiniais veiksmais susijusių asmenų, grupių ir susivienijimų sąrašą
Organizacijos narių lėšų, surinktų iš aukų rinkimo ir leidinių pardavimo veiklos, perdavimas organizacijai

Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su, pirma, organizacijos
Devrimci Halk Kurtulus Partisi-Cephesi
(DHKP-C) įrašymo į asmenų, grupių ir susivienijimų, kuriems taikomas 2001 m. gruodžio 27 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2580/2001
dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu (OL L 344, p. 70;
2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 1 t., p. 207), sąrašą galiojimu ir, antra, šio reglamento 2 ir 3 straipsnių
išaiškinimu.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant baudžiamąją bylą prieš E ir F (toliau, kai apie juos kalbama kartu – kaltinamieji),
kuriems šiuo metu Vokietijoje yra taikomas kardomasis kalinimas dėl įtarimų priklausius teroristinei grupuotei užsienyje,
ir Reglamento Nr. 2580/2001 2 ir 3 straipsnių pažeidimo.

Teisinis pagrindas

Tarptautinė teisė
Po 2001 m. rugsėjo 11 d. teroristų atakų Niujorke, Vašingtone ir Pensilvanijoje 2001 m. rugėjo 28 d. Jungtinių Tautų Saugumo
Taryba priėmė Rezoliuciją 1373 (2001).
Šios rezoliucijos preambulėje dar kartą patvirtinama „būtinybė visomis priemonėmis, remiantis Jungtinių Tautų Chartija, kovoti
su teroristinių veiksmų grėsmėmis tarptautinei taikai ir saugumui“. Joje taip pat pažymima, kad valstybės privalo „papildyti
tarptautinį bendradarbiavimą imdamosi papildomų priemonių, siekdamos savo teritorijose visomis teisėtomis priemonėmis užkirsti
kelią ir nutraukti teroristinių veiksmų finansavimą ir rengimą“.
Pagal šios rezoliucijos 1 dalį Jungtinių Tautų Saugumo Taryba:
„
Nusprendžia
, kad visos valstybės:
a)      užkerta kelią ir kovoja su teroristinių veiksmų finansavimu;
b)      kriminalizuoja apgalvotą jų piliečių arba jų teritorijose lėšų, skirtų arba kurios žinoma, kad bus panaudotos teroristiniams
veiksmams atlikti, teikimą arba rinkimą bet kuriomis priemonėmis, tiesiogiai arba netiesiogiai;
<...>
d)      draudžia savo piliečiams arba jų teritorijose esantiems fiziniams ar juridiniams asmenims tiesiogiai arba netiesiogiai teikti
lėšas, finansinį turtą ar ekonominius išteklius arba finansines ar kitas gretutines paslaugas fiziniams asmenims, kurie padaro
ar kėsinasi padaryti teroristinius veiksmus arba dalyvauja ar padeda darant teroristinius veiksmus, tokių asmenų tiesiogiai
ar netiesiogiai valdomiems ar kontroliuojamiems juridiniams asmenims, ir tokių fizinių ir juridinių asmenų vardu arba pagal
jų nurodymus veikiantiems asmenims.“

Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP ir 2002/340/BUSP
2001 m. gruodžio 27 d. Europos Sąjungos Taryba priėmė Bendrąją poziciją 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant
su terorizmu (OL L 344, p. 93; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 1 t., p. 217).
Pagal šios bendrosios pozicijos 1, 2 ir 5 konstatuojamąsias dalis:
„1)      Europos Vadovų Taryba savo neeiliniame susitikime 2001 m. rugsėjo 21 d. pareiškė, kad terorizmas yra realus iššūkis pasauliui
ir Europai ir kad kova su terorizmu bus prioritetinis Europos Sąjungos tikslas.
2)      2001 m. rugsėjo 28 d. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba priėmė Rezoliuciją 1373(2001), nustatančią plataus diapazono kovos su
terorizmu, ypač kovos su terorizmo finansavimu, strategijas.
<...>
5)      Europos Sąjunga turėtų imtis papildomų priemonių įgyvendindama JTST rezoliuciją 1373(2001).“
Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnyje numatytos šios nuostatos:
„1.      Ši bendroji pozicija pagal tolesnių straipsnių nuostatas taikoma priede išvardytiems su teroro aktais susijusiems asmenims,
grupėms ir organizacijoms.
2.      Šioje bendrojoje pozicijoje „su teroro aktais susiję asmenys, grupės ir organizacijos“ – tai:
–        asmenys, kurie daro ar kėsinasi padaryti teroro aktus arba dalyvauja ar padeda darant teroro aktus,
–        tokių asmenų tiesiogiai ar netiesiogiai valdomos ar kontroliuojamos grupės ir organizacijos; taip pat tokių asmenų, grupių
ar organizacijų vardu arba pagal jų nurodymus veikiantys asmenys, grupės ir organizacijos, įskaitant lėšas, gautas ar sukuriamas
iš tokių asmenų bei su jais susijusių asmenų, grupių ir organizacijų tiesiogiai ar netiesiogiai valdomo arba kontroliuojamo
turto.
3.      Šioje bendrojoje pozicijoje „teroro aktai“ – tai viena iš toliau išvardytų tyčinių veikų, kurios, atsižvelgiant į jų pobūdį
ir kontekstą, gali padaryti didelę žalą valstybei ar tarptautinei organizacijai, kurios apibrėžiamos kaip nusikaltimas pagal
nacionalinę teisę, kai padaromos siekiant:
<...>
iii)      rimtai destabilizuoti ar sunaikinti pagrindines valstybės ar tarptautinės organizacijos politines, konstitucines, ekonomines
ar socialines struktūras:
<...>
k)      dalyvavimas teroristinės grupės veikloje, įskaitant informacijos ar materialinių išteklių tiekimą arba jos veiklos bet kokį
finansavimą, žinant, kad tokiu dalyvavimu prisidedama prie grupės nusikalstamos veiklos.
<...>
4.      Priede pateiktas sąrašas yra sudaromas remiantis tikslia informacija ar atitinkamos bylos medžiaga, kurios rodo, kad kompetentinga
institucija dėl atitinkamų asmenų, grupių ir organizacijų yra priėmusi sprendimą, nepaisant to, ar jis susijęs su pavedimu,
remiantis rimtais ir patikimais įrodymais ar įkalčiais, pradėti tyrimus ar baudžiamąjį persekiojimą dėl teroristinio akto,
pasikėsinimo padaryti, dalyvauti ar padėti darant tokią veiką, ar su tokių veiksmų pasmerkimu <...>
Šioje straipsnio dalyje „kompetentinga institucija“ – tai teisminė institucija arba, jei teisminės institucijos neturi kompetencijos
toje srityje, kuriai taikoma ši straipsnio dalis, lygiavertę kompetenciją šioje srityje turinti institucija.
<...>
6.      Priede pateiktas asmenų ir organizacijų sąrašas yra reguliariai ir bent kartą kas šeši mėnesiai atnaujinamas siekiant užtikrinti,
kad yra pagrindo palikti juos sąraše.“
Pagal šios bendrosios pozicijos 3 straipsnį „Europos bendrija, neviršydama Europos bendrijos steigimo sutarties jai suteiktų
įgaliojimų, užtikrina, kad priede išvardytų asmenų, grupių ir organizacijų naudai nei tiesiogiai, nei netiesiogiai nebūtų
teikiamos lėšos, finansinis turtas ar ekonominiai ištekliai arba finansinės ar kitos gretutinės paslaugos“.
Šios bendrosios pozicijos priede pateikiamas „pirmasis 1 straipsnyje nurodytų asmenų, grupių ir organizacijų sąrašas <...>“,
kuriame DHKP-C nenurodoma.
Šio priedo turinys buvo iš dalies pakeistas 2002 m. gegužės 2 d. Tarybos bendrąja pozicija 2002/340/BUSP, atnaujinančia Bendrąją
poziciją 2001/931 (OL L 116, p. 75).
Bendrosios pozicijos 2002/340 priedo 2 dalies „Grupės ir subjektai“ 19 punkte įrašyta „Devrimci Halk Kurtuluș Partisi-Cephesi
– DHKP-C (dar žinoma kaip „Devrimci Sol“ (Revoliucinė kairė); dar žinoma kaip „Dev Sol“) (Revoliucinė liaudies išlaisvinimo
armija / frontas / partija“. Vėlesnėse Tarybos bendrosiose pozicijose ši organizacija buvo paliekama Bendrosios pozicijos
2001/931 1 straipsnio 6 dalyje numatytame sąraše, kaip ir paskutinį kartą 2009 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendime 2009/1004/BUSP,
atnaujinančiame asmenų, grupių ir subjektų, kuriems taikomi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo
kovojant su terorizmu 2, 3 ir 4 straipsniai, sąrašą (OL L 346, p. 58).

Reglamentas Nr. 2580/2001
Pagal Reglamento Nr. 2580/2001 2–5 konstatuojamąsias dalis:
„2)      Europos Vadovų Taryba paskelbė, kad kova su terorizmo finansavimu yra lemiamas kovos su terorizmu aspektas, ir paragino Tarybą
imtis būtinų priemonių kovoti su bet kuria teroristinės veiklos finansavimo apraiška.
3)      Jungtinių Tautų Saugumo Taryba 2001 m. rugsėjo 28 d. Rezoliucijoje 1373(2001) nusprendė, kad visos valstybės asmenims, kurie
padaro ar kėsinasi padaryti teroro aktus arba dalyvauja tokiuose aktuose ar padeda juos įvykdyti, turėtų taikyti lėšų ir kito
finansinio turto arba ekonominių išteklių įšaldymą.
4)      Be to, Saugumo Taryba nusprendė, kad turi būti imtasi priemonių neleisti, kad tokie asmenys naudotųsi lėšomis ir kitu finansiniu
turtu arba ekonominiais ištekliais, ir neleisti, kad tokiems asmenims būtų teikiamos finansinės ar kitos panašios paslaugos.
5)      Bendrijai reikia imtis veiksmų siekiant įgyvendinti BUSP aspektus, nustatytus Bendrojoje pozicijoje 2001/931/BUSP.“
Reglamento Nr. 2580/2001 1 straipsnyje nustatyta, kad „šiame reglamente taikomi šie sąvokų apibrėžimai:
1.      „Lėšos, kitas finansinis turtas ir ekonominiai ištekliai“ – bet kuris turtas, materialinis arba nematerialinis, kilnojamasis
arba nekilnojamasis, kad ir kaip įgytas <...>
<...>
4.      Šiame reglamente „teroro aktas“ yra apibrėžiamas taip, kaip Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP 1 straipsnio 3 dalyje.
<...>“
Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnyje numatyta:
„1.      Išskyrus atvejus, kai leidžiama pagal 5 ir 6 straipsnius:
a)      visos lėšos, kitas finansinis turtas ir ekonominiai ištekliai, priklausantys į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam
fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui, arba jų valdomi ar disponuojami, yra įšaldomi;
b)      į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui neleidžiama
nei tiesiogiai, nei netiesiogiai naudotis arba savo naudai disponuoti jokiomis lėšomis, kitu finansiniu turtu ir ekonominiais
ištekliais;
<...>
3.      Taryba, veikdama vienbalsiai, nustato, peržiūri ir keičia asmenų, grupių ir susivienijimų, kuriems taikomas šis reglamentas,
sąrašą vadovaudamasi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP 1 straipsnio 4, 5 ir 6 dalyse išdėstytomis nuostatomis.<...>“
Pagal Reglamento Nr. 2580/2001 3 straipsnio 1 dalį „sąmoningas ir tyčinis dalyvavimas veikloje, kuria siekiama tiesiogiai
ar netiesiogiai nesilaikyti arba nesilaikoma 2 straipsnio, yra draudžiamas“.
Reglamento Nr. 2580/2001 9 straipsnyje nustatoma, kad „kiekviena valstybė narė nustato sankcijas, taikytinas tais atvejais,
kai pažeidžiamos šio reglamento nuostatos“.

Nuostatos, susijusios su „DHKP-C“ įrašymu į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą
2001 m. gruodžio 27 d. Tarybos sprendimu 2001/927/EB, pateikiančiu Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą
sąrašą (OL L 344, p. 83), buvo priimtas pirmasis asmenų, grupių ir susivienijimų, kuriems taikomas minėtas reglamentas, sąrašas.
Šiame pirmajame sąraše DHKP–C neminima.
2002 m. gegužės 2 d. Tarybos sprendimo 2002/334/EB, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio
Sprendimą 2001/927 (OL L 116, p. 33), 1 straipsniu pirmą kartą atnaujinamas asmenų, grupių ir organizacijų, kuriems taikomas
minėtas reglamentas, sąrašas. Šio atnaujinto sąrašo 2 dalies „Grupės ir subjektai“ 10 punkte nurodyta „Devrimci Halk Kurtuluș
Partisi-Cephesi – DHKP-C (dar žinoma kaip „Devrimci Sol“ (Revoliucinė kairė); dar žinoma kaip „Dev Sol“) (Revoliucinė liaudies
išlaisvinimo armija / frontas / partija“.
DHKP-C įrašymas į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą buvo paliktas galioti šiose vėlesnėse nuostatose:
–        2002 m. birželio 17 d. Tarybos sprendimo 2002/460/EB, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio
Sprendimą 2002/334 (OL L 160, p. 26), 1 straipsnio 2 dalies 18 punkte,
–        2002 m. spalio 28 d. Tarybos sprendimo 2002/848/EB, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio
Sprendimą 2002/460 (OL L 295, p. 12), 1 straipsnio 2 dalies 19 punkte,
–        2002 m. gruodžio 12 d. Tarybos sprendimo 2002/974/EB, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio
Sprendimą 2002/848 (OL L 337, p. 85), 1 straipsnio 2 dalies 20 punkte,
–        2003 m. birželio 27 d. Tarybos sprendimo 2003/480/EB, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio
Sprendimą 2002/974 (OL L 160, p. 81), 1 straipsnio 2 dalies 20 punkte,
–        2003 m. rugsėjo 12 d. Tarybos sprendimo 2003/646/EB, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio
Sprendimą 2003/480 (OL L 229, p. 22), 1 straipsnio 2 dalies 20 punkte,
–        2003 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimo 2003/902/EB, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio
Sprendimą 2003/646 (OL L 340, p. 63), 1 straipsnio 2 dalies 21 punkte,
–        2004 m. balandžio 2 d. Tarybos sprendimo 2004/306/EB, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio
Sprendimą 2003/902 (OL L 99, p. 28; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 1 t., p. 98), 1 straipsnio 2 dalies
22 punkte,
–        2005 m. kovo 14 d. Tarybos sprendimo 2005/221/BUSP, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio
Sprendimą 2004/306 (OL L 69, p. 64) 1 straipsnio 2 dalies 23 punkte,
–        2005 m. birželio 6 d. Tarybos sprendimo 2005/428/BUSP, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio
Sprendimą 2005/221 (OL L 144, p. 59), 1 straipsnio 2 dalies 22 punkte,
–        2005 m. spalio 17 d. Tarybos sprendimo 2005/722/EB, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio
Sprendimą 2005/428 (OL L 272, p. 15), priedo 2 dalies 22 punkte,
–        2005 m. lapkričio 29 d. Tarybos sprendimo 2005/848/EB, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio
Sprendimą 2005/722 (OL L 314, p. 46), 1 straipsnio 2 dalies 23 punkte,
–        2005 m. gruodžio 21 d. Tarybos sprendimo 2005/930/EB, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio
Sprendimą 2005/848 (OL L 340, p. 64), 1 straipsnio 2 dalies 24 punkte, ir
–        2006 m. gegužės 29 d. Tarybos sprendimo 2006/379/EB, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio
Sprendimą 2005/930 (OL L 144, p. 21), 1 straipsnio 2 dalies 25 punkte.
Pagal 2007 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimo 2007/445/EB, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir
panaikinančio sprendimus 2006/379 ir 2006/1008/EB (OL L 169, p. 58), 3 konstatuojamąją dalį Taryba visiems asmenims, grupėms
ir subjektams pateikė motyvų pareiškimus, paaiškinančius priežastis, kodėl jie buvo įtraukti pirmiausia į Sprendimo 2006/379
sąrašą.
Kaip matyti iš Sprendimo 2007/445 motyvuojamosios dalies 4–6 punktų, 2007 m. balandžio 25 d.
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
paskelbtu pranešimu (OL C 90, p. 1) Taryba informavo šiuos asmenis, grupes ir subjektus, kad ketina juos palikti Reglamento
Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytame sąraše, bei apie galimybę prašyti jos pateikti motyvų, dėl kurių jie buvo įtraukti
į sąrašą, pareiškimą. Po išsamios šio sąrašo peržiūros, per kurią Taryba atsižvelgė į pateiktas pastabas ir dokumentus, ji
padarė išvadą, kad Sprendimo 2007/445 priede išvardyti asmenys, grupės ir subjektai yra susiję su teroro aktais, kaip apibrėžta
Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 2 ir 3 dalyse, kad kompetentinga institucija dėl jų yra priėmusi sprendimą, kaip
apibrėžta to paties 1 straipsnio 4 dalyje ir kad jiems toliau turėtų būti taikomos konkrečios ribojančios priemonės, numatytos
Reglamente Nr. 2580/2001.
Pagal Sprendimo 2007/445 3 straipsnį „šis sprendimas įsigalioja jo paskelbimo dieną“. Jis buvo paskelbtas 2007 m. birželio
29 d.
Minėto sprendimo, kuris pagal 1 ir 2 straipsnius pakeičia visų pirma Sprendime 2006/379 pateikiamą sąrašą, priede pateikiamo
sąrašo 2 dalies „Grupės ir organizacijos“ 26 punkte minima DHKP-C.
Ši organizacija buvo palikta Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytame sąraše ir vėlesniuose Tarybos sprendimuose,
konkrečiai kalbant, 2007 m. gruodžio 20 d. Tarybos sprendime 2007/868/EB, įgyvendinančiame Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio
3 dalį ir panaikinančiame Sprendimą 2007/445 (OL L 340, p. 100), ir 2008 m. liepos 15 d. Tarybos sprendime 2008/583/EB, įgyvendinančiame
Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančiame Sprendimą 2007/868 (OL L 188, p. 21).

Nacionalinė teisė
Už tokių Sąjungos aktų, kaip antai Reglamentas Nr. 2580/2001, pažeidimus numatytos baudžiamosios sankcijos pagal 1996 m. gruodžio
11 d. (BGBl. 1996 I, p. 1850) ir pagal 2006 m. birželio 26 d. (BGBl. 2006 I, p. 1386) Įstatymo dėl užsienio komercijos (
Außenwirtschaftsgesetz
, toliau – AWG) redakcijas.

Pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
Šių kaltinamųjų baudžiamasis procesas grindžiamas 2009 m. spalio 6 d.
Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof
(toliau –
Generalbundesanwalt
) kaltinamuoju aktu, kuriame jie kaltinami nuo 2002 m. rugpjūčio 30 d. iki jų sulaikymo 2008 m. lapkričio 5 d. buvę DHKP-C,
kurios tikslas, kaip nurodyta šiame akte, yra ginkluota kova panaikinti valstybės santvarką Turkijoje, nariai. Remiantis šiomis
aplinkybėmis jiems buvo skirtas kardomasis kalinimas.
Remiantis kaltinamuoju aktu, per visą kaltinamųjų priklausymo DHKP-C laikotarpį jie buvo atsakingi už vadovavimą atskiriems
geografiniams šios organizacijos padaliniams („Bölge“) Vokietijoje ir, siekdami pagrindinio tikslo – gauti lėšų organizacijai
– organizuodavo kasmetinę aukų rinkimo jai kampaniją, o surinktas lėšas perduodavo organizacijos vadovybei. Be to, kaltinamieji
atliko svarbų vaidmenį organizuojant ir vykdant renginius bei parduodant partijos leidinius siekiant surinkti lėšų DHKP-C,
kurias jie perdavė šiai organizacijai. Kaltinamiesiems buvo žinoma, kad surinktos lėšos skirtos bent iš dalies finansuoti
teroristinę DHKP-C veiklą.
Per kaltinamajame akte nagrinėjamą laikotarpį vienas kaltinamasis surinko ir perdavė DHKP-C mažiausiai 215 809 EUR, o kitas
kaltinamasis – mažiausiai 105 051 EUR.
Abejodamas dėl DHKP-C įrašymo į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sarašą galiojimo ir dėl šio reglamento
aiškinimo,
Oberlandesgericht Düsseldorf
nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.      Ar – prireikus remiantis <...> Sprendimu 2007/445 <...> pakeista tvarka – organizacijos, kuri nepareiškė ieškinio dėl jai
skirtų sprendimų, įtraukimas į sąrašą pagal <...> Reglamento <...> Nr. 2580/2001 <...> 2 straipsnį turi būti laikomas veiksmingu
(
wirksam
) nuo pat pradžios taip pat ir tuo atveju, jei sąrašas buvo sudarytas, nepaisant pagrindinių procesinių garantijų pažeidimo?
2.      Ar <...> Reglamento <...> Nr. 2580/2001 2 ir 3 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad lėšų, kito finansinio turto ir ekonominių
išteklių suteikimas į reglamento 2 straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui
arba dalyvavimas veikloje, kuria siekiama nesilaikyti šio reglamento 2 straipsnio, gali būti ir tuo atveju, jei tokius išteklius
teikiantis asmuo pats yra šio juridinio asmens, grupės ar susivienijimo narys?
3.      Ar <...> Reglamento <...> Nr. 2580/2001 2 ir 3 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad lėšų, kito finansinio turto ir ekonominių
išteklių suteikimas į reglamento 2 straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui
arba dalyvavimas veikloje, kuria siekiama nesilaikyti šio reglamento 2 straipsnio, gali būti ir tuo atveju, jei teiktinas
turtas jau yra (netiesiogiai) prieinamas juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui?“

Procesas Teisingumo Teisme
2010 m. vasario 1 d. suinteresuotosioms šalims buvo pranešta apie prašymą priimti prejudicinį sprendimą ir joms buvo nustatytas
terminas – 2010 m. balandžio 15–21 d. – rašytinėms pastaboms pateikti. Kartu su šiuo pranešimu prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikęs teismas ir šios šalys buvo informuotos apie Teisingumo Teismo sprendimą suteikti pirmenybę nagrinėjant
šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
Atskiru 2010 m. vasario 5 d. aktu, kurį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo tų pačių metų vasario 11 d., prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikęs teismas pateikė Teisingumo Teismui prašymą nagrinėti šią bylą pagal prejudicinio sprendimo priėmimo skubos
tvarka procedūrą. Prašymui pagrįsti jis nurodė, kad 2010 m. sausio 15 d. nutartimi pradėjo baudžiamąją procedūrą prieš kaltinamuosius
ir skyrė posėdžius 2010 m. kovo 11 d.–rugpjūčio 31 d. laikotarpiu. Jis nurodė, kad, atsižvelgiant į numatomą šio baudžiamojo
proceso trukmę ir prejudicinių klausimų svarbą pagrindinei bylai, priimti sprendimą dėl šių klausimų yra ypač skubu.
2010 m. kovo 1 d. nutartimi Teisingumo Teismo pirmininkas nutarė šią bylą nagrinėti pagal prejudicinių sprendimų priėmimo
skubos tvarka procedūrą.

Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo
E ginčija šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumą, nurodydamas neteisėtą šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą
Teisingumo Teismui pateikusio teismo kolegijos sudėtį.
Šiuo klausimu pažymėtina: kadangi sprendimą pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą priėmė teismas SESV 267 straipsnio
prasme, Teisingumo Teismas neturi teisės tikrinti, ar prejudicinį klausimą pateikusio teismo nutartis buvo priimta pagal nacionalinę
teisę, reglamentuojančią teismo organizavimą ir procesą.
Iš to darytina išvada, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas.

Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia iš esmės sužinoti, ar DHKP-C įtraukimas į
Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą, kurio ji neginčijo teisme, turi būti laikomas sukėlęs padarinius
nuo pat pradžios, neatsižvelgiant į tai, kad ji buvo įrašyta, nepaisant pagrindinių procesinių garantijų pažeidimo.
Iš prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktų duomenų matyti, kad kalbėdamas apie šias garantijas prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikęs teismas konkrečiai turi omeny motyvavimo pareigą, numatytą SESV 296 straipsnyje. Atsižvelgdamas į kaltinamųjų
nurodytus prieštaravimus jis abejoja, ar tas įrašymas galioja šios pareigos atžvilgiu ir dėl sprendimų, kuriuose Bendrasis
Teismas pripažino negaliojančiu kelių asmenų, grupių ar subjektų įrašymą į minėtą sąrašą būtent dėl to, kad Taryba ginčytuose
sprendimuose nepateikė konkrečių šių įrašymų motyvų, o teismas negalėjo atlikti jų teisminės kontrolės (Pirmosios instancijos
teismo sprendimai: 2006 m. gruodžio 12 d. Sprendimas
Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran prieš Tarybą
, T‑228/02, Rink. p. II-4665; 2007 m. liepos 11 d. sprendimai
Sison prieš Tarybą
, T‑47/03;
Al-Aqsa prieš Tarybą
, T–327/03; 2008 m. balandžio 3 d. sprendimai
PKK prieš Tarybą
, T‑229/02 bei
Kongra-Gel ir kt. prieš Tarybą
, T‑253/04).
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui šiomis aplinkybėmis kyla klausimas, ar, nepaisant aplinkybės, kad
DHKP-C neprašė panaikinti jos įrašymo į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą, remiantis identiškais
motyvais galima konstatuoti, kad Tarybos sprendimai įrašyti šią organizaciją ir palikti ją įrašytą į šį sąrašą negalioja.
Be to, jam kyla klausimas dėl Sprendimo 2007/445 reikšmės, atsižvelgiant į kaltinamojo akto teiginį, kad DHKP-C įrašymo į
minėtą sąrašą galiojimas bet kuriuo atveju buvo patvirtintas atgaline data pagal Tarybos siekiant priimti šį sprendimą atliktą
procedūrą, per kurią buvo pateikti šio įrašymo motyvų pareiškimai.
Taigi, pirmuoju klausimu siekiama, kad SESV 296 straipsnyje numatytos motyvavimo pareigos atžvilgiu būtų išnagrinėtas DHKP-C
įrašymo į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą ir palikimo jame galiojimas pagal šio sprendimo 20 punkte
nurodytas nuostatas, kurios apima laikotarpį nuo 2002 m. rugpjūčio 30 d., t. y. dienos, kai kaltinamuoju aktu buvo pareikštas
kaltinimas, iki 2007 m. birželio 28 d., t. y. dienos prieš Sprendimo 2007/445 įsigaliojimo dieną (toliau – DHKP-C įrašymas
į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą laikotarpiu iki 2007 m. birželio 29 d.).
Tačiau, kaip su tuo sutinka ir visos Teisingumo Teismui pastabas pateikusios šalys, išskyrus F, šis pirmasis klausimas nėra
susijęs su DHKP-C įrašymo į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą remiantis Sprendimu 2007/445 ir
vėlesniais Tarybos sprendimais, nurodytais šio sprendimo 25 punkte, galiojimu. Priešingai F ginamai pozicijai, šis klausimas
juo labiau nėra susijęs su Reglamento Nr. 2580/2001 galiojimu.
Visų pirma reikia pažymėti, kad, skirtingai nuo bylos, kurioje buvo priimtas 2008 m. rugsėjo 3 d. Sprendimas
Kadi ir Al Barakaat International Foundation prieš Tarybą ir Komisiją
(C‑402/05 P ir C‑415/05 P, Rink. p. I-6351), susijusios su ieškovų turto įšaldymo priemone, nuostatomis, kurių galiojimą prašoma
išnagrinėti šiame prašyme priimti prejudicinį sprendimą, grindžiami kaltinimai yra susiję su Reglamento Nr. 2580/2001 pažeidimu,
už kurį pagal nacionalinę teisę numatyta taikyti laisvės atėmimo bausmę pagal baudžiamąją teisę.
Šiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad Sąjunga yra teisės sąjunga, kurioje jos institucijos neišvengia jų aktų atitikties,
visų pirma ESV sutarčiai ir pagrindiniams teisės principams, kontrolės. Šioje Sutartyje nustatyta visa ieškinių ir procedūrų
sistema, pagal kurią Teisingumo Teismui priskirta Sąjungos institucijų aktų teisėtumo kontrolė (šiuo klausimu žr. 2002 m.
liepos 25 d. Sprendimo
Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą
, C‑50/00 P, Rink. p. I-6677, 38 ir 40 punktus bei minėto Sprendimo
Kadi ir Al Barakaat International Foundation prieš Tarybą ir Komisiją
281 punktą).
Darytina išvada, kad bet kuri šalis turi teisę nacionaliniame teismo procese užginčyti Sąjungos aktų nuostatų, kuriomis pagrįstas
jo nenaudai priimtas nacionalinis sprendimas ar aktas, galiojimą ir šio teismo, kuris pats neturi kompetencijos pripažinti
tokio akto negaliojančiu, prašyti pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą šiuo klausimu (šiuo klausimu
žr. 2001 m. vasario 15 d. Sprendimo
Nachi Europe,
C‑239/99, Rink. p. I‑1197, 35 punktą ir minėto Sprendimo
Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą
40 punktą).
Šiai teisei pripažinti būtina sąlyga – ši šalis neturėjo teisės pagal SESV 263 straipsnį pareikšti tiesioginio ieškinio dėl
šių aktų, kurie sukėlė jai pasekmių, bet kurių panaikinimo ji negalėjo reikalauti (šiuo klausimu žr. 1994 m. kovo 9 d. Sprendimo
TWD Textilwerke Deggendorf
, C‑188/92, Rink. p. I-833, 23 punktą ir minėto Sprendimo
Nachi Europe
36 punktą).
Pagrindinėje byloje DHKP-C įrašymas į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą laikotarpiu iki 2007 m.
birželio 29 d. ir šis reglamentas pagrindžia, vadovaujantis AWG 34 straipsnio 4 dalimi, su kaltinamaisiais susijusį kaltinamąjį
aktą nurodytu laikotarpiu.
Todėl reikia patikrinti, ar šių kaltinamųjų pareikštas ieškinys dėl tokio įrašymo panaikinimo galėjo būti neabejotinai priimtinas
(šiuo klausimu žr. 2009 m. liepos 2 d. Sprendimo
Bavaria ir Bavaria Italia,
C‑343/07, Rink. p. I‑0000, 40 punktą).
Šiuo klausimu reikia pastebėti, kad į sąrašą įrašyti yra ne kaltinamieji, o tik DHKP-C. Be to, prašyme priimti prejudicinį
sprendimą nepateikiama jokios informacijos, kuri leistų nustatyti, kad kaltinamųjų pozicija DHKP-C būtų jiems leidusi atstovauti
šiai organizacijai Sąjungos teisme nagrinėjant ieškinį dėl panaikinimo.
Be to, negalima pripažinti, kad šis įrašymas, be jokios abejonės, buvo „tiesiogiai ir konkrečiai susijęs“ su kaltinamaisiais
pagal aptariamu laikotarpiu taikytiną EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą.
Iš tikrųjų toks įrašymas, kaip ir Reglamentas Nr. 2580/2001, yra visuotinai taikomas. Kartu su šiuo reglamentu jis įpareigoja
neapibrėžtą asmenų grupę laikytis DHKP-C nustatytų konkrečių apribojimų (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Kadi ir Al Barakaat International Foundation prieš Tarybą ir Komisiją
241–244 punktus).
Darytina išvada, kad, kaip nurodo ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kaltinamųjų, skirtingai nuo DHKP-C,
ieškinys dėl minėto įrašymo panaikinimo neabejotinai nebuvo priimtinas remiantis EB 230 straipsniu.
Kalbant apie šio sprendimo 20 punkte nurodytų nuostatų galiojimo įvertinimą atsižvelgiant į SESV 296 straipsnyje numatytą
motyvavimo pareigą, pažymėtina, kad ši pareiga taikytina tokiam įrašymui, koks antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, ir
jos neginčijo nė viena iš šiame Teisingumo Teismo procese dalyvaujančių šalių.
Šios pareigos tikslas yra leisti, pirma, suinteresuotiesiems asmenims sužinoti priimtų nuostatų pateisinimus ir įvertinti,
ar jos yra pagrįstos, ir, antra, kompetentingam teismui atlikti teisėtumo kontrolę (šiuo klausimu žr. 2006 m. vasario 23 d.
Sprendimo
Atzeni ir kt.,
C‑346/03 ir C-529/03, Rink. p. I‑1875, 73 punktą bei 2009 m. spalio 1 d. Sprendimo
Komisija prieš Tarybą
, C‑370/07, Rink. p. I‑0000, 37 punktą).
Nagrinėjamu atveju, kaip Taryba patvirtino per posėdį, motyvai dėl Reglamento Nr. 2580/2001 taikymo DHKP-C teisinių sąlygų,
konkrečiai kalbant, dėl kompetentingos institucijos priimto sprendimo Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 4 dalies
prasme bei motyvų pareiškimai apie konkrečias ir aktualias priežastis, dėl kurių Taryba manė, kad DHKP-C įrašymas į Reglamento
Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą buvo arba liko pagrįstas, nebuvo pateikti nė dėl vienos iš šio sprendimo
20 punkte nurodytos nuostatos.
Todėl kaltinamiesiems nebuvo pateikta informacija, reikalinga patikrinti DHKP-C įrašymo į šio reglamento 2 straipsnio 3 dalyje
numatytą sąrašą laikotarpiu iki 2007 m. birželio 29 d. pagrįstumą, konkrečiai kalbant, šį įrašymą pagrindžiančių įrodymų tikslumą
ir aktualumą, nepaisant aplinkybės, kad juo grindžiamas kaltinamasis aktas. Per posėdį Taryba pripažino, kad šie kaltinamieji
taip pat turi teisę žinoti apie tokį įrašymą pagrindžiančius įrodymus.
Minėto įrašymo motyvų nebuvimas taip pat neleidžia atlikti tinkamos jo teisėtumo teisminės kontrolės, kuria, pirmiausia, siekiama
patikrinti jį pagrindžiančias aplinkybes, įrodymus bei informaciją. Kaip per posėdį pažymėjo F, galimybė atlikti tokią kontrolę
yra būtina, kad būtų galima užtikrinti teisingą pusiausvyrą tarp kovos su tarptautiniu terorizmu reikalavimų ir pagrindinių
laisvių bei teisių apsaugos.

Generalbundesanwalt
vis dėlto mano, kad nors DHKP-C įrašymas į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą nebuvo tinkamas
laikotarpiu iki 2007 m. birželio 29 d., bet kuriuo atveju minėtas įrašymas buvo įteisintas atgaline data pagal Sprendimo 2007/445
priėmimo procedūrą, per kurią buvo pateikti šio įrašymo motyvų pareiškimai.
Vis dėlto, net darant prielaidą, kad priimdama Sprendimą 2007/445 Taryba siekė ištaisyti aptariamą įrašymo motyvų nebuvimą
laikotarpiu iki 2007 m. birželio 29 d., šiuo sprendimu negalima remtis kartu su AWG 34 straipsnio 4 dalimi, siekiant pagrįsti
baudžiamąjį nuosprendį už per minėtą laikotarpį padarytus nusikaltimus ir nepažeisti nuostatų, galinčių pagrįsti tokio pobūdžio
nuosprendį, negaliojimo atgaline data principo (pagal analogiją žr. 1984 m. liepos 10 d. Sprendimo
Kirk
, 63/83, Rink. p. 2689, 21 ir 22 punktus; 1990 m. lapkričio 13 d. Sprendimo
Fedesa ir kt
., C‑331/88, Rink. p. I-4023, 44 punktą bei 2005 m. gegužės 3 d. Sprendimo
Berlusconi ir kt
., C‑387/02, C‑391/02 ir C‑403/02, Rink. p. I–3565, 74–78 punktus).
Iš tikrųjų, jei Sprendime 2007/445 būtų galima proceso pagrindinėje byloje tikslais pateikti motyvų pareiškimą dėl šio sprendimo
20 punkte nurodytų sprendimų, kurie laikotarpiu iki 2007 m. birželio 29 d. buvo negaliojantys, jis pagrįstų baudžiamąjį nuosprendį
už per šį laikotarpį padarytus nusikaltimus, nors jo paties tuo metu dar nebuvo.
Šiomis aplinkybėmis nacionalinis teismas pagrindinėje byloje turėtų netaikyti šio sprendimo 20 punkte minėtų nuostatų, kuriomis
negalima paremti kaltinamųjų baudžiamojo persekiojimo laikotarpiu iki 2007 m. birželio 29 d.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad DHKP-C įrašymas į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio
3 dalyje numatytą sąrašą yra negaliojantis ir todėl juo negalima remtis siekiant pagrįsti baudžiamąjį nuosprendį už tariamą
šio reglamento pažeidimą, kiek jis susijęs su laikotarpiu iki 2007 m. birželio 29 d.

Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
Antruoju ir trečiuoju klausimais, kurie nagrinėtini kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia iš
esmės sužinoti, ar Reglamento Nr. 2580/2001 2 ir 3 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jie taikomi tokiu atveju, kai
į šio reglamento 2 straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui šio juridinio
asmens, grupės ar susivienijimo narys perduoda lėšas, kitą finansinį turtą ir ekonominius išteklius, kuriuos jis surinko arba
gavo iš nesusijusių asmenų.
Atsižvelgiant į prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktą informaciją, šiais dviem klausimais siekiama išsiaiškinti,
ar tokie veiksmai, kaip antai kaltinamųjų, kuriais jie, kaip DHKP-C nariai, perdavė jai, tiksliau kalbant, savo vadovybei,
lėšas, gautas iš trečiųjų asmenų per kasmetines aukų rinkimo kampanijas, renginius bei parduodant partijos leidinius, reiškia,
kad šios lėšos buvo suteiktos šiai organizacijai Reglamento Nr. 2580/2001 prasme.
Šiuo klausimu visų pirma reikia pažymėti, kaip nurodo ir Prancūzijos vyriausybė, kad šio reglamento 2 ir 3 straipsnių tekstas
neleidžia daryti prielaidos, jog šios nuostatos netaikomos tokio pobūdžio veiksmams.
Atvirkščiai, Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 1 dalies b punkte nustatytas draudimas yra suformuluotas labai plačiai
(pagal analogiją žr. 2007 m. spalio 11 d. Sprendimo
Möllendorf ir Möllendorf-Niehuus,
C‑117/06, Rink. p. I–8361, 50 punktą).
Žodis „suteikimas“ turi plačią reikšmę, apimančią visus aktus, kuriuos reikia atlikti tam, kad į Reglamento Nr. 2580/2001
2 straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktas juridinis asmuo, grupė ar susivienijimas įgytų realią teisę visiškai disponuoti
atitinkamomis lėšomis, kitu finansiniu turtu ar ekonominiais ištekliais (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Möllendorf ir Möllendorf-Niehuus
51 punktą).
Ši reikšmė nepriklauso, ar yra santykiai tarp pateikėjo disponuoti ir priėmėjo. Kaip nurodo
Generalbundesanwalt
, ir, priešingai F ginamai pozicijai, įvairiose Reglamento Nr. 2580/2001 kalbinėse versijose nėra nurodoma, kad tokiu priėmimu
nelaikomas šiame sąraše įrašytos organizacijos nario lėšų pervedimas tai organizacijai.
Sąvoka „lėšos, kitas finansinis turtas ir ekonominiai ištekliai“ Reglamento Nr. 2580/2001 prasme pagal jo 1 straipsnio 1 punkte
esantį apibrėžimą taip pat formuluojama plačiai ir apima bet kokį bet kokiu būdu įgytą turtą. Šiuo atžvilgiu nesvarbu, ar
turtas nuosavas, ar surinktas arba gautas iš trečiųjų asmenų.
Svarbu pridurti, kad aiškinant Reglamentą Nr. 2580/2001 reikia atsižvelgti į Bendrosios pozicijos 2001/931, kurią šiuo reglamentu,
kaip nurodyta jo 5 konstatuojamojoje dalyje, siekiama įgyvendinti, tekstą ir tikslą.
Šios bendrosios pozicijos 3 straipsnyje įtvirtintas draudimas suformuluotas taip pat plačiai kaip ir Reglamento Nr. 2580/2001
2 straipsnio 1 dalies b punkte. Be kita ko, šios bendrosios pozicijos 1 straipsnio 3 dalyje, į kurią daroma nuoroda šio reglamento
1 straipsnio 4 dalyje, „teroro aktui“ suteikiama plati reikšmė, pagal šio bendrosios pozicijos iii punkto k papunktį apimanti
teroristinės grupės veiklos „bet kokį finansavimą“.
Kaip nurodo Europos Komisija, aiškinant Reglamentą Nr. 2580/2001, be to, reikia atsižvelgti į Rezoliucijos 1373 (2001), į
kurią nuoroda daroma šio reglamento 3 konstatuojamojoje dalyje, sąvokas ir tikslą (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Möllendorf ir Möllendorf-Niehuus
54 punktą bei 2010 m. balandžio 29 d. Sprendimo
M ir kt.,
C‑340/08, Rink. p. I‑0000, 45 punktą).
Šios rezoliucijos 1 punkto d papunktyje įtvirtintas bendras draudimas būtent teikti lėšas fiziniams ar juridiniams asmenims,
kurie padaro ar kėsinasi padaryti teroristinius veiksmus. Šios rezoliucijos 1 punkto b papunktyje, be kita ko, numatyta, kad
valstybės „kriminalizuoja apgalvotą jų piliečių arba jų teritorijose lėšų, skirtų arba kurios žinoma, kad bus panaudotos teroristiniams
veiksmams atlikti, teikimą arba rinkimą bet kuriomis priemonėmis, tiesiogiai arba netiesiogiai“.
Platus ir aiškus šio sprendimo 71 ir 73 punktuose nurodytų nuostatų turinys patvirtina, kad Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio
1 dalies b punktas apima ir tokius aktus, kaip antai nurodyti antrajame ir trečiajame klausimuose.
Kaip nurodė Komisija, kaltinamųjų tvirtinimas, jog kai jie gauna aptariamas lėšas, jos netiesiogiai jau yra prieinamos DHKP-C,
todėl jas perduoti šios organizacijos vadovybei nereiškia suteikti jai naudotis Reglamento Nr. 2580/2001 prasme, negali paneigti
pateiktos analizės.
Iš tikrųjų, atsižvelgiant į DHKP-C struktūrą, kuri, kaip per posėdį išdėstė
Generalbundesanwalt
, sudaryta iš centrinių valdymo organų ir keturių pagrindinių skyrių, suskirstytų į nacionalinius, regioninius ir vietos poskyrius,
to, kad šios organizacijos nariai turi iš trečiųjų asmenų gautų lėšų, nepakanka, kad būtų pripažinta, jog šiomis lėšomis disponuoja
pati vadovybė, įkūnijanti Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytame sąraše įrašytą minėtą organizaciją. Nagrinėjamu
atveju buvo būtina, kad šios lėšos būtų perduotos šiai vadovybei tam, kad DHKP-C realiai įgytų teisę, kurios ji iki tol neturėjo,
visiškai jomis disponuoti siekdama įgyvendinti savo tikslus.
Kalbant apie kaltinamųjų nurodytą aplinkybę, kad nebuvo įrodyta, jog jų perduotas lėšas DHKP-C realiai panaudojo teroristinei
veiklai finansuoti, reikia pažymėti, kad tiek Reglamento Nr. 2580/2001 1 straipsnio 1 punkte nurodytame apibrėžime, tiek šio
reglamento 2 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytose sąvokose ji nėra svarbi. Šio reglamento 2 straipsnio 3 dalies sąraše
įrašytai organizacijai suteiktos lėšos savaime reiškia galimybę, kad jos bus panaudotos šiai veiklai (pagal analogiją žr.
minėto Sprendimo
M ir kiti
57 punktą). Todėl 2 straipsnio 1 dalies b punkte įtvirtintas draudimas taikomas tokiam suteikimui ir už jį pagal taikytiną
nacionalinę teisę turi būti skiriamos numatytos baudžiamosios sankcijos, neatsižvelgiant į įrodymą, kad organizacija realiai
šias lėšas panaudojo tokio pobūdžio veiklai.
Teisingumo Teismui pateiktose pastabose F taip pat nurodo, kad tai, jog nei Bendrojoje pozicijoje 2001/931, nei Reglamente
Nr. 2580/2001, skirtingai nei Rezoliucijoje 1373(2001), nenumatytas lėšų rinkimas šio reglamento 2 straipsnio 3 dalyje numatytame
sąraše įrašyto asmens, grupės ar susivienijimo naudai, reiškia Sąjungos teisės aktų leidėjo ketinimą netaikyti reglamento
tokiems veiksmams.
Vis dėlto, kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir kaip per posėdį patvirtino
Generalbundesanwalt
, kaltinamasis aktas susijęs ne su lėšų rinkimu apskritai, o su pajamų iš šios veiklos perdavimu organizacijai, kurios nariai
yra kaltinamieji.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį ir trečiąjį klausimus reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio
1 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad jis taikomas tokiu atveju, kai į šio reglamento 2 straipsnio 3 dalyje nurodytą
sąrašą įtrauktam juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui šio juridinio asmens, grupės ar susivienijimo narys perduoda
lėšas, kitą finansinį turtą ar ekonominius išteklius, kuriuos jis surinko ar gavo iš nesusijusių asmenų.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
1.
Devrimci Halk Kurtulus Partisi-Cephesi
(DHKP-C) įrašymas į 2001 m. gruodžio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų
tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą yra negaliojantis
ir todėl juo negalima remtis siekiant pagrįsti baudžiamąjį nuosprendį už tariamą šio reglamento pažeidimą, kiek jis susijęs
su laikotarpiu iki 2007 m. birželio 29 d.
2.
Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad jis taikomas tokiu atveju, kai į šio
reglamento 2 straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui šio juridinio asmens,
grupės ar susivienijimo narys perduoda lėšas, kitą finansinį turtą ar ekonominius išteklius, kuriuos jis surinko ar gavo iš
nesusijusių asmenų.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.