CELEX: 62002CJ0346
Zavarovanja
Tretja direktiva o premoženjskem zavarovanju
Sistem bonus-malus

Komisija Evropskih skupnosti s to tožbo predlaga Sodišču, naj ugotovi, da Veliko vojvodstvo Luksemburg, s tem da je v nasprotju
z načelom prostega določanja premijskih stopenj in odprave predhodnega nadzora premijskih cenikov in pogodb, določenim v členih
6(3), 29 in 39 Direktive Sveta 92/49/EGS z dne 18. junija 1992 o spremembah direktiv 73/239/EGS in 88/357/EGS in o uskladitvi
zakonov in drugih predpisov o neposrednem zavarovanju, razen življenjskega zavarovanja (Tretja direktiva o premoženjskem zavarovanju)
(UL L 228, str. 1), uvedlo in ohranilo sistem
bonus-malus
, ki avtomatično in obvezujoče vpliva na premijske stopnje, ki veljajo za vse pogodbe avtomobilskega zavarovanja, ki so jih
sklenile fizične osebe v Luksemburgu, brez razlikovanja med zavarovalnicami s sedežem v Velikem vojvodstvu Luksemburg in zavarovalnicami,
ki tam izvajajo svojo dejavnost s podružnico oziroma z opravljanjem storitev, ni izpolnilo obveznosti iz navedene direktive.

Pravni okvir

Skupnostna ureditev
Člen 6 Direktive 92/49 v Naslovu II „Začetek zavarovalnih poslov“ določa:
„Člen 8
[…]
3.      Nobena določba iz te direktive ne preprečuje državam članicam, da ohranijo v veljavi ali sprejmejo zakone in druge predpise,
ki zahtevajo odobritev družbene pogodbe in akta o ustanovitvi ter predložitev drugih listin, potrebnih za normalno izvajanje
nadzora.
Vendar države članice ne sprejmejo določb, ki zahtevajo predhodno dovoljenje ali sistematično obveščanje o splošnih in posebnih
zavarovalnih pogojih, o premijskih cenikih in obrazcih ter drugih tiskanih listinah, ki jih namerava podjetje uporabljati
pri svojem poslovanju z zavarovalci.
Države članice ne morejo ohraniti ali uvesti predhodnega obvestila ali odobritve predlaganih povečanj premijskih stopenj,
razen v sklopu splošnega sistema nadzora cen.
[…]“
Člen 29 Direktive 92/49 pod Naslovom III „Uskladitev pogojev za opravljanje poslov“ določa:
„Države članice ne sprejmejo predpisov, ki zahtevajo predhodno dovoljenje ali sistematično obveščanje o splošnih in posebnih
zavarovalnih pogojih, premijskih cenikih ali o obrazcih in drugih tiskanih listinah, ki jih namerava zavarovalnica uporabljati
pri svojem poslovanju z zavarovalci. Zahtevajo lahko le nesistematično obveščanje o teh zavarovalnih pogojih in drugih listinah
zaradi preverjanja usklajenosti z nacionalnimi predpisi v zvezi z zavarovalnimi pogodbami in ta zahteva ne more predstavljati
predhodnega pogoja za podjetje, da bi opravljalo svoje dejavnosti.
Države članice ne morejo ohraniti ali uvesti predhodnega obvestila ali odobritve predlaganih povečanj premijskih stopenj,
razen v sklopu splošnega sistema nadzora cen.“
Člen 39(2) in (3) pod Naslovom IV Direktive 92/49 „Določbe o pravici do ustanavljanja in svobodi opravljanja storitev“ določa:
„2.      Država članica, v kateri je podružnica ali kjer se izvajajo storitve, ne sprejme predpisov, ki zahtevajo predhodno dovoljenje
ali sistematično obveščanje o splošnih in posebnih zavarovalnih pogojih, premijskih cenikih ali o obrazcih in drugih tiskanih
listinah, ki jih namerava zavarovalnica uporabljati pri svojem poslovanju z zavarovalci. Zahteva lahko samo, da podjetje,
ki predlaga, da bi na njenem ozemlju izvajalo zavarovalne posle iz naslova pravice do ustanavljanja ali svobode opravljanja
storitev, pošlje nesistematično obveščanje o teh zavarovalnih pogojih in drugih listinah, zaradi preverjanja skladnosti z
nacionalnimi predpisi o zavarovalnih pogodbah, ta zahteva pa ne more predstavljati predhodnega pogoja za nadaljevanje poslovanja
podjetja.
3.      Država članica, v kateri je podružnica ali kjer se izvajajo storitve, ne more ohraniti ali uvesti predhodnega obveščanja ali
odobritve predlaganih povečanj premijskih stopenj, razen v sklopu splošnega sistema nadzora cen.“

Nacionalna ureditev
Uredba Velikega vojvodstva z dne 20. decembra 1994 o izvrševanju člena 17(2) in (3) spremenjenega zakona z dne 7. aprila 1976
o obveznem zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o določitvi pogojev, ki jih morajo izpolnjevati
pogodbe o obveznem zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (
Mémorial
A 1994, str. 2776, v nadaljevanju: uredba), je med drugim uvedla v nacionalno pravo sistem ugotovitve višine zavarovalnih
premij, skladno s katerim se premije po več letih brez škodnih primerov zmanjšajo in se po enem škodnem primeru povečajo.
Člen 3 uredbe določa:
„Prepovedane so vse klavzule, ki jih vsebuje pogodba o zavarovanju, katerih cilj ali učinek je:
[…]
5.      da lestvica
bonus-malus
, kot je določena v naslednjih členih 7 in 8, ne velja za pogodbo.“
Člen 7 uredbe predvideva zavezujoča merila, ki veljajo za pogodbo o obveznem zavarovanju civilne odgovornosti, ki jo sklene
fizična oseba za motorna vozila, ki se običajno nahajajo v Luksemburgu.
Skladno s tem sistemom se vsak novi zavarovalec uvrsti na stopnjo 11 na lestvici
bonus-malus
(bonus v višini 0 %). Če med referenčnim obdobjem ni nobenega škodnega primera, pripelje to do znižanja za eno stopnjo na
lestvici. Lestvica bonus-malus se konča pri stopnji –3, pri kateri imetnik zavarovalne police plača samo 45 % osnovne premije.
Nasprotno pa vsak škodni primer v referenčnem obdobju pripelje do povišanja za tri stopnje na lestvici. Najvišja stopnja na
lestvici
bonus-malus
je stopnja 22, pri kateri imetnik zavarovalne police plača prispevek v višini 250 % osnovne premije.
Obvezna lestvica
bonus-malus
velja samo za pogodbe, ki jih sklenejo fizične osebe. Poleg tega se sistem
bonus-malus
nanaša zgolj na premije obveznega zavarovanja civilne odgovornosti. Drugi deli celotne premije zavarovanja motornih vozil,
kot je tveganje v zvezi z razbitjem stekla, tatvino in požarom, pa tudi pravna zaščita, ne sodijo v ta sistem.

Predhodni postopek
Komisija je 25. julija 2001 na Veliko vojvodstvo Luksemburg naslovila pisni opomin, v katerem je zastopala stališče, da sistem
določitve zneska zavarovalnih premij krši določene določbe Direktive 92/49, zlasti člene 6(3), 29 in 39.
Ker Komisija na omenjeni pisni opomin ni dobila odgovora, je 20. decembra 2001 na Veliko vojvodstvo Luksemburg naslovila obrazloženo
mnenje, v katerem je to državo članico pozvala, naj sprejme ukrepe v skladu s tem mnenjem v roku dveh mesecev po njegovi vročitvi.
Luksemburška vlada je na obrazloženo mnenje odgovorila z dopisom z dne 6. marca 2002. Trdila je, ob priznavanju, da je prosto
določanje premijskih stopenj načelo, določeno z Direktivo 92/49, da naj bi bila določitev osnovne premije prepuščena prosti
presoji zavarovalnic. V odgovoru je tudi poudarila, da naj bi sistem
bonus-malus
prispeval k varstvu potrošnikov in preprečevanju nesreč.
Ker je Komisijam menila, da luksemburške oblasti niso sprejele potrebnih ukrepov za izpolnitev obveznosti iz Direktive 92/49,
je vložila to tožbo.

Temelj

Trditve strank
Komisija meni, da luksemburški sistem
bonus-malus
nasprotuje načelu prostega določanja premijskih stopenj, ki izhaja iz določb Direkitve 92/49, ki naj bi državam članicam
prepovedovalo, da premijske stopnje ali povečanje premijskih stopenj, ki jih nameravajo zavarovalnice uporabiti ali izvesti
na območju držav članic, podvrže obveznosti obveščanja, prehodnega dovoljenja ali sistematičnega obveščanja; nasprotuje tudi
cilju Direktive, ki skuša doseči svobodno trženje zavarovalnih proizvodov v Skupnosti. Njeno razlago naj bi potrdili sodbi
Sodišča z dne 11. maja 2000 v zadevi Komisija proti Franciji (C-296/98, Recueil, str. I‑3025) in z dne 25. februarja 2003
v zadevi Komisija proti Italiji (C-59/01, Recueil, str. I-1759).
Komisija ne oporeka državam članicam pristojnosti, da uvedejo lestvico, ki upošteva pogostost škodnih primerov zavarovanca,
ali celo uvedejo enoten sistem
bonus-malus
. Vendar je taka ureditev v nasprotju z Direktivo 92/49, če avtomatično učinkuje na premijske stopnje, kar naj bi bilo pri
luksemburškem sistemu
bonus-malus
.
Komisija priznava, da lahko zavarovatelji v Luksemburgu načeloma prosto določajo znesek osnovne premije. Vendar meni, da bi
zavarovalnice morale za spoštovanje načela prostega določanja premijskih stopenj prosto določati ne samo osnovne premije,
ampak tudi vse druge bistvene elemente zavarovalne premije.
Dejansko bi lahko prosto določanje premijskih stopenj ostalo pretežno navidezno, če zavarovalnice ne bi mogle prilagoditi
premij glede na tako temeljno merilo, kot je pogostost škodnih primerov zavarovanca, samo z upoštevanjem že določenih predpisov.
To je toliko bolj res, ker predpisana prilagoditev ne bi imela stranskega učinka na znesek premije, lahko pa bi ga za več
kot dvakrat povečala.
Luksemburška vlada, sklicujoč se na točko 29 zgoraj navedene sodbe Komisija proti Italiji, trdi, da je uredba skladna z načelom
prostega določanja premijskih stopenj, saj ne zahteva niti tega, da bi bilo treba premijske stopnje, ki jih uporabljajo zavarovalnice,
pred njihovo uporabo sporočiti nadzornim organom, niti tega, da bi bili ti organi zavezani, da odobrijo te premijske stopnje
pred njihovo uporabo.
Omenjena vlada trdi, da naj bi sistem
bonus-malus
omogočal, da se zavarovalno premijo prilagodi glede na zgodovino zavarovalca in število škodnih primerov, za katere naj bi
bil odgovoren zavarovanec. Gre za sistem naknadne personalizacije premije, ki se nanaša zgolj na spremembo zavarovalne premije.
Nasprotno pa ta sistem dopušča zavarovateljem popolno prostost, da določijo vse sestavne elemente določanja premije avtomobilskega
zavarovanja.

Presoja Sodišča
Kot je Sodišče ugotovilo v točki 29 zgoraj navedene sodbe Komisija proti Italiji, je bil namen zakonodajalca Skupnosti zagotoviti
načelo prostega določanja premijskih stopenj v zavarovalnem sektorju (z izjemo življenjskega zavarovanja), vključujoč obvezno
zavarovanje in obvezno zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil. To načelo obsega, kot je Sodišče opredelilo
v točki 29 navedene sodbe, prepoved kakršne koli ureditve predhodnega ali sistematičnega obveščanja ali odobritve premijskih
stopenj, ki jih namerava zavarovalnica uporabiti v razmerju do zavarovalcev. Edina izjema od tega načela, ki jo Direktiva
92/49 dopušča, se nanaša na predhodno obveščanje in odobritev „povečanj premijskih stopenj“ v sklopu „splošnega sistema nadzora
cen“.
V zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Italiji je Sodišče obravnavalo ureditev zamrznitve cen, ki je vplivala tako na določitev
kot na gibanje premijskih stopenj v okviru pogodb o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil, ki so se
nanašale na tveganje na italijanskem ozemlju (sodba Komisija proti Italiji, točki 32 in 48).
Luksemburški sistem
bonus-malus
, ki je predmet te tožbe, se v svojih učinkih na premijske stopnje zavarovalnic razlikuje od italijanskih pravnih predpisov
iz zgoraj navedene sodbe Komisija proti Italiji. Ta sistem ima gotovo učinke na gibanje premij. Vendar pa ne pripelje do tega,
da bi država neposredno določala premijske stopnje, saj zavarovalnice ostanejo proste pri določanju višine osnovne premije.
V teh okoliščinah se luksemburški sistem
bonus-malus
ne more izenačiti s sistemom predhodne odobritve, ki nasprotuje načelu prostega določanja premijskih stopenj, kot je opredelilo
Sodišče v točki 29 zgoraj navedene sodbe Komisija proti Italiji.
Popolna uskladitev premijskih stopenj na področju zavarovanja z izjemo življenjskega zavarovanja, s katero se izključi vsak
nacionalni ukrep, ki ima lahko učinke na premijske stopnje, se zaradi pomanjkanja ustrezne jasno izražene volje zakonodajalca
Skupnosti ne more domnevati.
V skladu s tem utemeljitev, na katerih temelji tožba Komisije, da luksemburški sistem
bonus-malus
kljub dejstvu, da se osnovna premija lahko določi popolnoma prosto, samo zato, ker naj bi učinkoval na gibanje te premije,
krši načelo prostega določanja premijskih stopenj, ni mogoče sprejeti.
Komisija sicer ne trdi, da ta sistem pomeni uvedbo obveznosti predhodnega ali sistematičnega obveščanja ali odobritve premijskih
stopenj, ki jih namerava zavarovalnica uporabiti v svojih razmerjih z zavarovalci.
Iz tega sledi, da Komisija ni dokazala, da je Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da je uvedlo in ohranilo sistem
bonus-malus
, kršilo načelo prostega določanja premijskih stopenj in odprave predhodnega ali sistematičnega nadzora zavarovalnih premijskih
stopenj in zavarovalnih pogodb, določeno v členih 6(3), 29 in 39 Direktive 92/49.
Ker je Komisija omejila predmet obrazloženega mnenja in obravnavane tožbe na ugotovitev kršitve temeljnega načela prostega
določanja premijskih stopenj in odprave predhodnega ali sistematičnega nadzora zavarovalnih premijskih stopenj in zavarovalnih
pogodb, kot izhaja iz določb, omenjenih v prejšnji točki, se tožba zavrne.

Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Veliko vojvodstvo
Luksemburg je predlagalo, naj se Komisiji naloži plačilo stroškov, in ker ta s tožbenimi razlogi ni uspela, se ji naloži plačilo
stroškov.
Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
1)
Tožba se zavrne.
2)
Komisiji Evropskih skupnosti se naloži plačilo stroškov.
Podpisi
*
Jezik postopka: francoščina.