CELEX: 62005CJ0125
Verseny
Gépjármű-forgalmazási megállapodás
Csoportmentesség
1475/95/EK rendelet
Az 5. cikk (3) bekezdése
Szállító általi felmondás
Az 1400/2002/EK rendelet hatályba lépése
A forgalmazási hálózat átszervezésének szükségessége
Felmondási idő
Indokolás
Bizonyítási teher

Az előzetes döntéshozatali kérelem tárgya a Szerződés 85. cikke (3) bekezdésének a gépjármű-forgalmazási és szervizmegállapodások
egyes csoportjaira történő alkalmazásáról szóló, 1995. június 28‑i 1475/95/EK bizottsági rendelet (HL L 145, 25. o.) 5. cikke
(3) bekezdésének értelmezése.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a VW‑Audi Forhandlerforeningen (a Volkswagen és Audi márkájú gépjárművek márkakereskedőinek
szövetsége) mint a Vulcan Silkeborg A/S (a továbbiakban: VS) megbízottja és a Skandinavisk Motor Co. A/S (a továbbiakban:
SMC) között, az utóbbinak a VS-szel az Audi márkájú gépjárművek Dániában való forgalmazása tárgyában kötött megállapodás egyéves
felmondási idővel történő felmondásának jogszerűsége tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.

Jogi háttér
Az 1475/95 rendelet tizenkilencedik preambulumbekezdése szerint:
„Az 5. cikk (2) bekezdésének 2) és 3) pontja, valamint az 5. cikk (3) bekezdése mentességi minimumkövetelményeket határoz
meg a forgalmazási és szervizmegállapodások időtartamára és megszüntetésére vonatkozóan, mert a kereskedő által a szerződés
szerinti áruk forgalmazásának és szervizelésének javítása érdekében végzett befektetések és a rövid lejáratú vagy rövid felmondási
idővel megszüntethető megállapodás együttesen nagymértékben megnövelik a kereskedő függőségét a szállítótól. Hogy azonban
a rugalmas és hatékony forgalmazási struktúrák kialakítása elé ne gördüljenek akadályok, a szállítónak jogosultnak kell lennie
arra, hogy megszüntesse a megállapodást, ha szükségessé válik a hálózat egészének vagy jelentős részének az átszervezése.
[…]”
Az 1475/95 rendelet 1. cikke mentesíti az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti tilalom alól azon megállapodásokat, amelyekben
a szállító azzal bízza meg a márkakereskedőt, hogy segítse elő a szerződéses termékek meghatározott területen való forgalmazását
és vállalja, hogy a szerződésben meghatározott területen gépjárműveket és alkatrészeket csak a kereskedőnek szállít.
E rendelet 4. cikkének (1) bekezdése alapján a mentességet nem befolyásolja, ha a kereskedő arra vállal kötelezettséget, hogy
eleget tesz a forgalmazás és a vevőszolgálat területén bizonyos minimumkövetelményeknek, különösen az üzlethelyiségek felszerelése,
a szerződés szerinti áruk javítása és karbantartása tekintetében.
Ugyanezen rendelet 5. cikkének (2) és (3) bekezdése előírja:
„(2)      Ha a kereskedő a 4. cikk (1) bekezdésében említett, a forgalmazási és a vevőszolgálati struktúra javítására irányuló kötelezettségeket
is vállal, akkor a mentesség azzal a feltétellel áll fenn, hogy:
[…]
2)      a megállapodás tartama legalább öt év, vagy ha határozatlan időre szól, akkor a megállapodás rendes felmondási ideje mindkét
szerződő fél számára legalább két év; […]
[…]
(3)      Az (1) és (2) bekezdésben meghatározott mentességi feltételek nem sértik:
–        a szállító azon jogát, hogy a megállapodást legalább egyéves felmondási idővel megszüntesse, ha a hálózat egészének vagy jelentős
részének átszervezése szükséges,
[…]
Ha a felek között nincs egyetértés, akkor minden esetben olyan, a vita gyors rendezését biztosító rendszert kell elfogadniuk
– mint például szakértő harmadik személy vagy döntőbíró igénybevétele –, amely nem sérti azt a jogukat, hogy az alkalmazandó
nemzeti joguk rendelkezéseinek megfelelően az illetékes bírósághoz forduljanak.”
Az 1475/95 rendelethez kapcsolódó magyarázó brosúrában az Európai Közösségek Bizottsága a „Fel lehet-e a megállapodást korábban
mondani?” című 16. kérdés a) pontjára adott válaszában a következőket írja:
„A gyártó jogosult korábban (egyéves felmondási idővel) felmondani a megállapodást, amennyiben a hálózata egészének vagy jelentős
részének átszervezése szükséges. Az átszervezés szükségességét a felek egyetértése esetén vagy a forgalmazó kérésére független
szakértő vagy döntőbíró útján lehet megállapítani. A független szakértő vagy döntőbíró igénybevétele nem sérti a felek azon
jogát, hogy a nemzeti jog alapján az illetékes bírósághoz forduljanak [5. cikk (3) bekezdés]. Amennyiben a szállító a szerződésben
a rendelet által meghatározott korlátokon túlmenően egyoldalú felmondási jogot írt elő saját maga számára, automatikusan kiesik
a csoportrendelet hatálya alól [6. cikk (1) bekezdés 5. pont (…)].
A rövidebb felmondási idővel történő felmondás lehetősége azért került bevezetésre, hogy a gyártó rugalmasan alakíthassa forgalmazási
rendszerét [19. preambulumbekezdés]. Az átszervezés szükségessége felmerülhet a versenytársak magatartása vagy a gazdasági
körülmények olyan alakulása folytán, amely fejlemény lehet egyetlen gyártó belső döntésének vagy olyan külső körülménynek
az eredménye, mint az adott régióban jelentős munkaerőt foglalkoztató vállalkozás bezárása. Figyelemmel arra, hogy számtalan
helyzet adódhat, nem lenne reális az átszervezés minden lehetséges okát felsorolni.
A gyártó hálózata sajátos felépítésének esetről-esetre való vizsgálata során lehet eldönteni, hogy a hálózat jelentős része
érintett-e. A „jelentős” kifejezés mind gazdasági, mind földrajzi szempontra utal, amely az adott tagállamban lévő hálózatra
vagy annak egy részére korlátozódhat. Mindenesetre a gyártónak a független szakértővel, a döntőbíróval, vagy magával a felmondással
érintett forgalmazóval kell megállapodásra jutnia, anélkül hogy a közvetve érintett más forgalmazókkal konzultálnia kellene.”
2002. október 1‑jétől kezdődően a Szerződés 81. cikke (3) bekezdésének a gépjármű-ágazatbeli vertikális megállapodások és
összehangolt magatartások egyes csoportjaira történő alkalmazásáról szóló, 2002. július 31‑i 1400/2002/EK bizottsági rendelet
(HL L 203., 30. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 158. o.) lépett az 1475/95 rendelet helyébe.
Az 1400/2002 rendelet „Különösen súlyos korlátozások” címet viselő 4. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a mentességet nem
lehet alkalmazni azokra a vertikális megállapodásokra, amelyek célja a rendelkezésben felsorolt korlátozások valamelyike.
Ugyanezen rendelet 10. cikke szerint:
„A 81. cikk (1) bekezdésében megállapított tilalom nem alkalmazható a 2002. október 1. és 2003. szeptember 30. közötti időszakban
a 2002. szeptember 30‑án már hatályban lévő azon megállapodások tekintetében, amelyek nem teljesítik az e rendeletben előírt
mentességi feltételeket, viszont teljesítik az 1475/95/EK rendeletben előírt mentességi feltételeket.”
Az 1400/2002/EK rendelettel kapcsolatos magyarázó brosúrában a Bizottság a „Hogyan lehet az 1475/95 rendeletnek megfelelő
szerződések megszűnését véghezvinni az átmeneti időszak alatt?” címet viselő 20. kérdésre adott válaszban különösen a következőket
írja:
„Az 1475/95 rendelet 2002. szeptember 30-i lejárta, és felváltása új rendelettel önmagában nem vonja maga után, hogy szükség
van a hálózat átszervezésére. A rendelet hatálybalépését követően a járműgyártó mégis úgy dönthet, hogy alapvetően átszervezi
a hálózatát. Az 1475/95 rendeletnek történő megfelelés érdekében, és hogy ezáltal részesülni lehessen az átmeneti időszak
kedvezményéből, a szerződések rendes megszűnéséről szóló értesítéseket két évvel előbb kell megküldeni, kivéve, ha átszervezést
határoztak el, vagy ha kártalanítás-fizetési kötelezettség áll fenn.”
Másrészt az „Előír-e a rendelet minimális felmondási időket?” címet viselő 68. kérdéssel kapcsolatban e brosúra a negyedik
bekezdésben az egyéves felmondási idővel történő felmondással kapcsolatban a következőket tartalmazza:
„Azon objektív kérdés, hogy szükség van-e vagy sem a hálózat átszervezésére, és az a tény, hogy a szállító az átszervezést
szükségesnek tekinti, még nem oldja meg az ügyet vita esetén. Ilyen esetben a nemzeti bírónak vagy választottbírónak kell
eldöntenie az ügyet a körülményekre való tekintettel.”

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
1996. szeptember 21-én az SMC új forgalmazási szerződést kötött a VS-szel, amely 1975 óta Audi márkájú gépjárműveket forgalmazott
Dániában.
E megállapodás „Rövidített felmondási idővel történő felmondás” című 19. cikkének 1. pontja előírja:
„A szállító jogosult […] a jelen szerződést írásban, legalább tizenkét hónappal korábban megküldött ajánlott levélben felmondani,
amennyiben a szállító értékesítési hálózata egy részének vagy egészének jelentős mértékű átszervezése szükséges.”
2002. május 16-án az Audi AG (a továbbiakban: Audi) jóváhagyta a dániai forgalmazási hálózatának átszervezésére vonatkozó
tervet, amely többek között meghatározta az e tagállam tekintetében kitűzött pénzügyi cél eléréséhez szükséges forgalmazók
számát.
2002. szeptember 2‑án az SMC a következő levelet küldte meg 28 dániai Audi-kereskedő, köztük a VS részére:
„Figyelemmel a 2002. október 1-jén hatályba lépő, a gépjármű-ágazatbeli vertikális megállapodások és összehangolt magatartások
egyes csoportjaira vonatkozó új közösségi mentességre, szükségessé vált a forgalmazási hálózatunk egy éven belül történő átszervezése
és a forgalmazási szerződéseknek az új csoportmentességi rendelettel történő összehangolása.
Ezért a forgalmazási szerződés 19. cikke 1. pontjának megfelelően, hivatkozással a szükséges átszervezésre, felmondjuk az
Önnel kötött szerződést az Audi személygépjárművek tekintetében tizenkét hónapos felmondási idővel, amely 2003. szeptember
30-án jár le.”
Ugyanezen a napon az SMC külön levelet is küldött a VS részére, amelyben jelezte, hogy a következő hónapokban fogja meghatározni
az Audi a különböző kereskedőkkel szemben fennálló követelményeket, és kiemelte, hogy még túl korán van ahhoz, hogy az Audi
jelenlegi forgalmazási hálózatát érintő következményeket teljes egészében felmérjék.
2002. október 3‑i levelével az SMC tájékoztatta a VS-t arról, hogy a piaci keresletnek való megfelelés céljából a fennálló
forgalmazási hálózatot 28-ról 14 kereskedőre csökkenti, továbbá, hogy a VS részére nem tesz újabb forgalmazási szerződésre
vonatkozó ajánlatot.
A fenti körülményekre tekintettel a VW‑Audi Forhandlerforeningen − arra hivatkozással, hogy 24 hónapos felmondási időnek lett
volna helye − az előzetes döntéshozatali kérdést előterjesztő bírósághoz fordult azon Audi márkakereskedők nevében és javára,
amelyek forgalmazási szerződését felmondták.
Ilyen körülmények között az Østre Landsret akként határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából
a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell-e értelmezni az […] 1475/95/EK rendelet […] 5. cikkének (3) bekezdését, hogy a szállító az egyéves felmondási idővel
felmondott forgalmazási szerződést a fent nevezett rendelkezésre való hivatkozáson felül is indokolni köteles?
2)      Ha a fenti kérdésre adott válasz igenlő:
Milyen tartalmi követelményei vannak a közösségi jog szerint az ilyen indokolásnak, és mikor kell az indokolni?
3)      Milyen következményei vannak annak, ha nem időben adnak indokolást vagy az nem megfelelő?
4)      Úgy kell-e értelmezni az 1475/95 […] rendelet 5. cikkének (3) bekezdését, hogy a szerződés egyéves felmondási idővel való
felmondásának a szállító által már kidolgozott átszervezési terven kell alapulnia?
5)      Ha a negyedik kérdésre adott válasz igenlő:
Milyen tartalmi és formai követelményeket kell támasztani a közösségi jog szerint a szállító által kidolgozott átszervezési
tervvel szemben, és mikor kell az átszervezési tervet bemutatni?
6)      Ha a negyedik kérdésre adott válasz igenlő:
Közölnie kell-e a szállítónak az átszervezési terv tartalmát a kereskedővel, akinek felmondott, és adott esetben ennek mikor
és milyen formában kell megtörténnie?
7)      Ha a negyedik kérdésre adott válasz igenlő:
Milyen következményei vannak annak, ha az esetleges átszervezési terv nem felel meg az ilyen tervekkel szemben támasztott
formai és tartalmi követelményeknek?
8)      Az 1475/95 […] rendelet 5. cikke (3) bekezdésének dán nyelvi változata szerint a szállító akkor mondhatja fel a kereskedő
felé a szerződést egyéves felmondási idővel, ha „a hálózat egészének vagy jelentős részének átfogó átszervezése szükséges”.
A „szükséges” szó az 1475/95 […] rendelet minden nyelvi változatában szerepel, mialatt az átfogó szó csak a dán nyelvi változatban.
Ennek alapján felmerül a kérdés:
Milyen követelményeket kell az átszervezéssel kapcsolatban felállítani, hogy a szállító egyéves felmondási idővel felmondhassa
a szerződést az 1475/95 […] rendelet 5. cikke (3) bekezdésének megfelelően?
9)      Van-e jelentősége annak megítélése szempontjából, hogy a szerződés szállító általi, egyéves felmondási idővel történő felmondásának
fennállnak-e az 1475/95 […] rendelet 5. cikke (3) bekezdése szerinti feltételei, hogy milyen gazdasági következménnyel járna
a szállítóra, ha a szerződést kétéves felmondási idővel mondta volna fel?
10)      Kire hárul a bizonyítási teher a tekintetben, hogy a szerződés szállító általi egyéves felmondási idővel történő felmondásának
az 1475/95 […] rendelet 5. cikke (3) bekezdése szerinti feltételei fennállnak-e, és hogyan lehet ennek a bizonyítási tehernek
eleget tenni?
11)      Úgy kell-e értelmezni az 1475/95 rendelet 5. cikkének (3) bekezdését, hogy a szerződés szállító általi egyéves felmondási
idővel való felmondásának feltételei már az abban foglaltak miatt fennállnak, mivel az 1400/2002 […] rendelet végrehajtása
már önmagában szükségessé tette a szállítók hálózatának átfogó átszervezését?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében a szállítónak az 1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése első bekezdésének
első pontja szerinti, arra vonatkozó jogának a terjedelmével kapcsolatban kér pontosítást, amely szerint az felmondhatja a
megállapodást egyéves felmondási idővel, amennyiben a hálózat egészének vagy jelentős részének átszervezése szükséges.
Amint azt a Bizottság és az SMC jelezték a tárgyaláson, ezekkel a kérdésekkel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt
kívánja meghatározni, hogy ez a felmondási jog milyen feltételekhez van kötve (nyolcadik és kilencedik kérdés). Ebben a körben
az a kérdés is felmerül, hogy kire esik a bizonyítás terhe arra vonatkozóan, hogy a feltételek teljesültek-e és milyen módon
kell a bizonyítást lefolytatni (tizedik kérdés). Másrészt az is kérdéses, hogy a felmondás további feltételekhez van-e kötve
annak indokát és az átszervezési terv szükségességét illetően (első és hetedik kérdés). Végül a kérdést előterjesztő bíróság
lényegében arra keres választ, hogy az 1400/2002 rendelet hatályba lépése miatt szükségessé vált-e a forgalmazási hálózatnak
az 1475/95 rendelet hivatkozott rendelkezése értelmében vett átszervezése (tizenegyedik kérdés).

A nyolcadik és a kilencedik kérdésről
E kérdésekkel, amelyeket indokolt együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy
milyen alapfeltételeknek kell teljesülniük az 1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése első bekezdésének első pontja alkalmazásához.
Az 1475/95 rendelet 5. cikke (2) bekezdésének 2. pontja szerint ha a forgalmazó a 4. cikk (1) bekezdésében említett, a forgalmazási
és a vevőszolgálati struktúra javítására irányuló kötelezettségeket is vállal, akkor a mentesség azzal a feltétellel áll fenn,
hogy a megállapodás határozatlan időre szól, feltéve hogy a megállapodás rendes felmondási ideje mindkét szerződő fél számára
legalább két év.
Mindenesetre a fenti 5. cikk (3) bekezdése első albekezdésének első franciabekezdése szerint a mentességi feltételek nem sértik
a szállító azon jogát, hogy a megállapodást legalább egyéves felmondási idővel megszüntesse, ha a hálózat egészének vagy jelentős
részének átszervezése szükséges.
Ebben a tekintetben az 1475/95 rendelet tizenkilencedik preambulumbekezdéséből következik, hogy függetlenül a forgalmazó által
a szerződés szerinti áruk forgalmazásának és szervizelésének javítása érdekében végzett befektetésektől, a rugalmas és hatékony
forgalmazási struktúrák kialakítása elé nem szabad akadályokat gördíteni. Ugyanezen preambulumbekezdés szerint a szállítónak
jogosultnak kell lennie arra, hogy megszüntesse a megállapodást, ha szükségessé válik a hálózat egészének vagy jelentős részének
az átszervezése.
Így a rendelet 5. cikk (3) bekezdése első albekezdésének első franciabekezdése kivételt tartalmaz, és emiatt azt megszorítóan
kell értelmezni.
Ebben a tekintetben a fenti rendelkezés szövegéből következik, hogy az abban foglalt felmondási jognak két kapcsolódó feltétele
van: egyrészt a forgalmazási hálózat egészének vagy jelentős részének átszervezése, másrészt ezen átszervezés szükségessége.
Ami az első feltételt illeti, a fenti rendelkezés szövegéből következik, hogy az először is megkívánja az érintett szállító
hálózatának „átszervezését”. Az ilyen átszervezés szükségszerűen maga után vonja e szállító forgalmazási struktúrája szervezetének
módosítását, ami vonatkozhat különösen e struktúrák jellegére vagy formájára, céljára, a struktúrákon belül a feladatok elosztására,
az érintett szolgáltatások és termékek szállításának módjaira, a fenti struktúrák résztvevőinek számára vagy minőségére, illetve
ezek földrajzi kiterjedésére.
Másrészt az 1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése első albekezdésének első franciabekezdése értelmében – a dánt kivéve az
összes nyelvi verzió szerint - az átszervezésnek a szállító hálózata „egészét” vagy „jelentős részét” érintenie kell. Az érintett
forgalmazási struktúrák módosításának jelentősnek kell lennie, mind tárgyi, mind földrajzi szempontból.
A nemzeti bíróságok illetve a választottbíróságok feladata annak értékelése az előttük folyó eljárás összes elemének és különösen
az érintett szállító forgalmazási hálózata sajátos szervezetének figyelembe vételével, hogy tárgyilagosan történt-e ilyen
átszervezés az adott hálózatban.
Ebben a tekintetben − amint azt a Bizottság megjegyezte és a főtanácsnok kifejtette indítványának 15‑26. pontjaiban − az a
tény, hogy az 1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése első albekezdése első franciabekezdésének dán nyelvi változata – szemben
az összes többi nyelvi változattal – a forgalmazási hálózat „átfogó” („
gennemgribende
”) átszervezésére utal, nem lényeges tekintettel arra, hogy ez a pontosítás nem tesz semmit hozzá a jelentős átszervezés követelményéhez,
amely abból a feltételből adódik, amely szerint – az összes többi nyelvi verzióban - az érintett szállító hálózata egészének
vagy jelentős részének átszervezése szükséges.
A második feltételt illetően a Bizottság és az SMC előadják, hogy a szállító az, aki önállóan eldöntheti a forgalmazási hálózata
átszervezésének szükségességét. Az 1475/95 rendeletnek nem célja az, hogy segítse a bíróságokat és a választottbíróságokat
a szállító ilyen átszervezés keretében megnyilvánuló üzleti megfontolásainak feltárásában. A szállító a kereskedők számának
meghatározására vonatkozó szabadsága egyáltalán nem korlátozható e rendelet rendelkezéseivel. Ezért a fenti feltétel teljesítéséhez
elegendő, ha a felmondás és a hálózat átszervezése között kapcsolat áll fenn.
A fenti érvelés, amely a Bizottság tekintetében ellentétes az 1400/2002 rendelethez készült magyarázó brosúra 68. kérdésére
adott válaszával, nem fogadható el.
Igaz, hogy az 1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése első albekezdésének első franciabekezdése szerinti rövidített felmondási
idővel való felmondás jogszerűségével kapcsolatos eljárásban nem a nemzeti bíróság vagy a választottbíróság feladata az, hogy
kétségbe vonja azokat a gazdasági és üzleti megfontolásokat, amelyekre figyelemmel a szállító úgy döntött, hogy átszervezi
a forgalmazási hálózatát.
Mindenesetre az is biztos, hogy az átszervezés szükségessége nem függhet kizárólag a szállító mérlegelésén, megfosztva ezzel
a forgalmazókat ebben a tekintetben a hatékony bírói védelemtől, figyelemmel arra, hogy az 1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése
első albekezdésének első franciabekezdése szerint ennek szükségessége teszi lehetővé a szállító számára azt, hogy az EK 81.
cikk (3) bekezdése szerinti csoportmentesség alkalmazhatóságának megtartásával felmondhassa a megállapodást a hivatkozott
5. cikk (2) bekezdésének 2. pontjában meghatározott rendes kétéves felmondási idő figyelmen kívül hagyásával.
Figyelemmel az 1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése első albekezdése első franciabekezdésének céljára és kivétel jellegére,
a legalább egyéves felmondási idővel való felmondáshoz való jog gyakorlásának feltétele az, hogy az átszervezés szükségessége
hihető módon indokolható legyen a gazdasági hatékonyságnak a szállító vállalkozás belső vagy külső objektív indokaival, amelyek
– figyelembe véve azt a környezetet, amelyben az érintett szállító versenyez – alapján ez utóbbi forgalmazási hálózatának
gyors átszervezése hiányában e hálózat létező struktúráinak hatékonysága csökkenhet.
Így az a tény, hogy a szállító saját, a forgalmazási hálózata helyzetének szubjektív üzleti értékelése alapján arra a következtetésre
jut, hogy szükséges annak átszervezése, önmagában nem elegendő az 1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése első albekezdése
első franciabekezdése szerinti átszervezés szükségességének bizonyításához. Ezzel szemben érdemleges az, hogy milyen esetleges
hátrányos gazdasági következménnyel járna a szállítóra, ha a forgalmazási szerződést kétéves felmondási idővel mondta volna
fel.
A nemzeti bíróságok és választottbíróságok feladata az ilyen átszervezés objektív szükségességének értékelése az előttük folyó
eljárás összes körülményének figyelembevételével.
Következésképpen a nyolcadik és a kilencedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése
első albekezdésének első franciabekezdését úgy kell értelmezni, hogy „a hálózat egésze vagy jelentős része átszervezésének
szükségessége” feltételezi az érintett szállító forgalmazási struktúráinak tárgyi és földrajzi szempontból történő jelentős
módosítását, amely hihető módon indokolható a gazdasági hatékonyságnak a szállító vállalkozás belső vagy külső objektív indokaival,
amelyek alapján – figyelembe véve azt a környezetet, amelyben ez a szállító versenyez – ez utóbbi forgalmazási hálózatának
gyors átszervezése hiányában e hálózat létező struktúráinak hatékonysága csökkenhet. Jelentőséggel bír ebből a szempontból
az, hogy milyen esetleges hátrányos gazdasági következménnyel járna a szállítóra, ha a forgalmazási szerződést kétéves felmondási
idővel mondta volna fel. A nemzeti bíróságok és a választottbíróságok feladata az előttük folyó eljárás összes körülményének
figyelembevételével annak vizsgálata, hogy a fenti feltételek teljesülnek-e.

A tizedik kérdésről
Tizedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy kire hárul a bizonyítási teher a tekintetben, hogy
a szerződés szállító általi egyéves felmondási idővel történő felmondásának az 5. cikk (3) bekezdése első albekezdésének első
franciabekezdése szerinti feltételei fennállnak-e, és hogyan lehet ennek a bizonyítási tehernek eleget tenni.
Ebben a tekintetben − figyelemmel a hivatkozott rendelkezésnek a fenti 5. cikk (2) bekezdésének 2. pontja szerinti rendes
felmondáshoz viszonyított kivétel jellegére – elegendő megjegyezni azt, hogy amint az egyéni mentesítést kérő vállalkozás
feladata annak bizonyítása, hogy az EK 81. cikk (3) bekezdésében meghatározott feltételek teljesültek (lásd ebben a tekintetben
a 43/82. és 63/82. sz., VBVB és VBBB kontra Bizottság ügyben 1984. január 17‑én hozott ítélet [EBHT 1984., 19. o.] 52. pontját),
amennyiben valamely forgalmazó vitatja a nemzeti bíróság vagy a választottbíróság előtt az egyéves felmondási idővel történő
felmondás jogszerűségét, az 1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése első albekezdésének első franciabekezdése szerinti felmondási
jogra támaszkodó szállítóra hárul annak bizonyítása, hogy az e rendelkezésben meghatározott feltételek teljesültek.
A bizonyítás módját illetően − mivel erről az 1475/95 rendelet nem rendelkezik − a nemzeti jogra kell támaszkodni.
Következésképpen a tizedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1475/95 rendelet 5. cikke (3) bekezdése első albekezdésének
első franciabekezdését úgy kell értelmezni, hogy amennyiben valamely forgalmazó vitatja a nemzeti bíróság vagy a választottbíróság
előtt az egyéves felmondási idővel történő felmondás jogszerűségét, a szállítóra hárul annak bizonyítása, hogy az egyéves
felmondási idővel történő felmondás gyakorlásának az e rendelkezésben előírt feltételei teljesültek. A bizonyítás módját illetően
a nemzeti jogra kell támaszkodni.

Az első és a hetedik kérdésről
Első és hetedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az 1475/95 rendelet 5. cikke
(3) bekezdése első albekezdésének első franciabekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy az e rendelkezés alapján a forgalmazási
szerződést felmondó szállító köteles a felmondást egyrészt formálisan indokolni, másrészt előzetesen átszervezési tervet létrehozni.
A VS álláspontja szerint a fenti rendelkezés célja − vagyis a forgalmazási hálózatok közötti hatékony verseny biztosítása
a forgalmazók függőségének csökkentése révén − megkívánja azt, hogy ez utóbbiak tevékenységét ne árnyékolja be a felmondástól
való félelem. Ezért a szállító köteles írásban indokolni – legkésőbb a felmondásról szóló értesítésben – a felmondás objektív
és kifejezett indokait, amelyekre támaszkodik. Másrészt az átszervezési terv előzetes megléte az indokolás követelményének
jelentős részét képezi. A Bizottság ugyanezt az álláspontot fogadta el a dán versenyhatóság részére megküldött véleményben,
amint ez az utóbbinak a VW-Audi Forhandlerforeningen részére 2002. december 20‑án megküldött leveléből kitűnik.
Ebben a tekintetben mindenesetre meg kell jegyezni − amint azt a Bizottság előadja −, amennyiben az 1475/95 rendelet 5. cikk
(3) bekezdése első albekezdésének első franciabekezdése kimondja, hogy a rendeletben meghatározott mentességi feltételek „nem
sértik” a szállító azon jogát, hogy a megállapodást legalább egyéves felmondási idővel megszüntesse, ha a hálózat egészének
vagy jelentős részének átszervezése szükséges, csupán a fenti rendelkezésben foglalt feltételek teljesülése esetén alkalmazható
lehetőséget szabályoz a rendeletben, de nem korlátozza a feleknek a hatályos nemzeti jog alapján élvezett szerződési szabadságát.
Míg az 1475/95 rendelet 5. cikk (3) bekezdése első albekezdésének első franciabekezdése − annak szövege szerint − lehetővé
teszi a szállító számára, hogy a hálózata átszervezésének szükségessége esetén rövidebb felmondási idővel felmondja a megállapodást,
nem ír elő ezzel szemben semmilyen kötelezettséget e felmondás formális indokolásával vagy az átszervezés formájával, illetve
tartalmával kapcsolatban. Azt is meg kell állapítani, hogy a hivatkozott rendelet semelyik más rendelkezéséből sem következik
ilyen kötelezettség.
Figyelemmel e feltételekre, amint azt a Bizottság helyesen előadja a jelen eljárásban, kizárólag a nemzeti jogra való hivatkozással
kell eldönteni azt a kérdést, hogy a megállapodásnak az 1475/95 rendelet 5. cikk (3) bekezdése első albekezdésének első franciabekezdése
szerinti egyéves felmondási idővel történő felmondását formálisan indokolni kell-e, illetve hogy a szállítónak a felmondásról
szóló értesítést megelőzően kell-e átszervezési tervvel rendelkeznie.
A VS állításával ellentétben a forgalmazók nincsenek teljesen megfosztva a bírói védelemtől, amint az a jelen ítélet 42. és
44. pontjából következik, mivel amennyiben a forgalmazó vitatja a nemzeti bíróságok és a választottbíróságok előtt az egyéves
felmondási idővel való felmondás jogszerűségét, a szállítóra hárul annak igazolása a fenti rendelkezés alkalmazásához szükséges
feltételek tényleges teljesülésének bizonyításával.
Következésképpen az első és hetedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1475/95 rendelet 5. cikk (3) bekezdése első
albekezdésének első franciabekezdését úgy kell értelmezni, hogy az nem teszi kötelezővé a szállító számára a fenti rendelkezés
alapján történő felmondás formális indokolását, sem azt megelőzően átszervezési terv készítését.

A tizenegyedik kérdésről
Ezzel a kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az 1400/2002 rendelet hatályba lépése
önmagában szükségessé tette-e a szállítók hálózatának átszervezését az 1475/95 rendelet 5. cikk (3) bekezdése első albekezdésének
első franciabekezdése értelmében.
A Bizottság és az SMC lényegében előadják, hogy az 1400/2002 rendelet hatályba lépése önmagában szükségessé teheti a forgalmazási
hálózat átszervezését. A Bizottság álláspontja szerint az átszervezés szükségességének a szállító általi értékelését nem vetheti
el a nemzeti bíróság vagy a választottbíróság. Az SMC előadja, hogy a jelen ügyben a fenti rendelet hatályba lépése önmagában
szükségessé tette a dániai forgalmazási hálózatának jelentős átszervezését, nevezetesen a területi védelmet biztosító kizárólagos
forgalmazás helyett a szelektív forgalmazási rendszer kiépítését, amelyben nincs ilyen védelem és a márkakereskedővé válás
minőségi követelmények teljesítéséhez kötött.
Meg kell jegyezni, amint azt a Bizottság kiemelte az e rendelethez kapcsolódó magyarázó brosúrájában, hogy az 1400/2002 rendelet
jelentős módosításokat tartalmaz az 1475/95 rendeletben létrehozott csoportmentességi rendszerhez képest azzal, hogy az utóbbinál
szigorúbb szabályokat vezetett be az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti bizonyos versenykorlátozó magatartások tekintetében.
Különösen az 1400/2002 rendelet szerint a csoportmentesség nem alkalmazható a szelektív forgalmazási rendszer tagjai általi
aktív és passzív eladások korlátozása esetén, megtiltva ezzel a csoportmentesség keretében a kizárólagos és a szelektív forgalmazásnak
az 1475/95 rendelet által mentesített kombinációját [e rendelet 3. cikkének 8-10. pontja].
Mindenesetre az 1475/95 rendeletben meghatározott csoportmentesség kedvezményében való részesüléshez a szállítók nem voltak
kötelesek a forgalmazási megállapodásokba az EK 81. cikk (1) bekezdésével ellentétes versenykorlátozásokat foglalni. Valójában
ez a rendelet – az 1400/2002 rendelettel együtt – mint az EK 81. cikk (3) bekezdésének végrehajtási rendelete arra szorítkozik,
hogy az érintett ágazat gazdasági szereplőinek lehetőséget ad arra, hogy a forgalmazási, értékesítési és vevőszolgálati megállapodásaikban
szereplő egyes versenykorlátozó kikötések ellenére elkerüljék a hivatkozott 81. cikk (1) bekezdése szerinti tilalmat. A fenti
rendeletek rendelkezései nem írják elő a gazdasági szereplők számára azt, hogy a fenti lehetőségekkel korlátozó rendelkezések
útján éljenek, amelyek közvetlenül érintik a szerződéses rendelkezések érvényességét vagy tartalmát, vagy arra kényszerítik
a szerződő feleket, hogy a szerződés tartalmát módosítsák (lásd ebben a tekintetben a 10/86. sz. VAG France-ügyben 1986. december
18‑án hozott ítélet [EBHT 1986., 4071. o.] 12. és 16. pontját, a C‑41/96. sz. VAG‑ügyben 1997. június 5‑én hozott ítélet [EBHT
1997., I‑3123. o.] 16. pontját, valamint a C‑230/96. sz. Cabour‑ügyben 1998. április 30‑án hozott ítélet [EBHT 1988., I‑2055. o.]
47. pontját).
Így − amint azt az SMC előadta − amíg az 1475/95 rendeletben előírt csoportmentesség csak abban az esetben volt alkalmazható,
amennyiben a forgalmazó vállalta a garanciális javítást, a szervizt és a visszahívással kapcsolatos tevékenységet [a hivatkozott
rendelet 4. cikke (1) bekezdésének 1. és 6. pontja, valamint 5. cikke (1) bekezdésének 1. pontja], habár az 1400/2002 rendelet
alapján nem alkalmazható a csoportmentesség a forgalmazó azon lehetőségének korlátozása esetén, hogy a javítási és karbantartási
szolgáltatásokat szerződéses javítóműhelyeknek alvállalkozásba adja, illetve ezen utóbbiak tevékenységének korlátozása esetén
[az utóbbi rendelet 4. cikke (1) bekezdésének g) és h) pontja], az 1400/2002 rendelet nem tiltja meg teljes egészében azt,
hogy a forgalmazó ilyen szolgáltatásokat végezzen, mint a szállító kizárólagos vagy szelektív forgalmazási rendszerének keretében
működő szerződéses javítóműhely.
A fentiekből következik, hogy amint azt a Bizottság lényegében kifejtette az 1400/2002 rendelettel kapcsolatos magyarázó brosúra
20. kérdésére válaszul, e rendelet hatályba lépése önmagában nem teszi szükségessé a hálózat átszervezését az 1475/95 rendelet
5. cikk (3) bekezdése első albekezdésének első franciabekezdése értelmében.
Mindenesetre figyelemmel arra, hogy az 1400/2002 rendelet lényegesen módosította a mentességek rendszerét, ennek hatályba
lépése azzal járhat egyes szállítók számára, hogy a forgalmazási megállapodásokat módosítaniuk kell annak biztosítása érdekében,
hogy azok továbbra is a fenti rendeletben megállapított csoportmentesség hatálya alá essenek. Ez különösen igaz lehet olyan
esetben, ha az 1475/95 rendelet alapján kötött és ennek megfelelő megállapodások az 1400/2002 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése
szerinti „különösen súlyos” korlátozásokat tartalmaztak.
Éppen az 1400/2002 rendelet által bevezetett lényeges módosítások miatt írta elő ez utóbbi 10. cikke, hogy az EK 81. cikk
(1) bekezdésében megállapított tilalom nem alkalmazható a 2002. október 1-je és 2003. szeptember 30-a közötti időszakban a
2002. szeptember 30‑án már hatályban lévő azon megállapodások tekintetében, amelyek nem teljesítik az e rendeletben előírt
mentességi feltételeket, viszont teljesítik az 1475/95/EK rendeletben előírt mentességi feltételeket.
Következésképpen figyelemmel az 1475/95 rendelet 5. cikk (3) bekezdése első albekezdése első franciabekezdésének kivétel jellegére
és amint az az 1400/2002 rendelet harminchatodik preambulumbekezdéséből következik, a szállítóknak a forgalmazási hálózatuk
az 1400/2002 rendelet hatályba lépése miatti módosítása megvalósítható a hivatkozott rendelet hatálya megszűntének időpontjában
hatályos szerződések egyszerű módosításával, anélkül hogy – amint az a VS helyesen előadta a tárgyaláson – a kiigazítás szükségessé
tenné a hatályos nemzeti jog alapján e megállapodások megszüntetését, valamint a forgalmazási hálózat egészének vagy jelentős
részének átszervezését.
Mindenesetre bár az 1400/2002 rendelet nem tette automatikusan szükségessé a forgalmazási hálózatok átszervezését, el kell
ismerni, hogy bizonyos esetekben az adott szállító forgalmazási hálózatának sajátos szervezete miatt olyan súlyú változtatások
válhattak szükségessé, amelyet az az 1475/95 rendelet 5. cikk (3) bekezdése első albekezdése első franciabekezdése értelmében
a hálózat valódi átszervezésének lehet tekinteni.
Így szükségessé válhatott a fenti rendelkezés értelmében vett átszervezés olyan esetben, ha a csoportmentességben való részesülés
érdekében a szállító, aki az 1400/2002 rendelet hatályba lépését megelőzően a kizárólagos és a szelektív forgalmazás kombinációját
alkalmazta, úgy döntött, hogy a forgalmazási hálózatát a továbbiakban szelektív forgalmazási rendszerként építi fel, vagy
az értékesítés tekintetében fenntartja a kizárólagos forgalmazási rendszert, míg a szerződéses javítóműhelyek által végzett
vevőszolgálati tevékenység tekintetében szelektív forgalmazási rendszert vezet be.
Mindenesetre a nemzeti bíróságok vagy a választottbíróságok feladata az, hogy figyelemmel a jelen ítélet 28‑38. pontjaiban
megállapított szempontokra az előttük folyó eljárás összes körülményének és különösen a szállító által evégből előterjesztett
bizonyítékok figyelembe vételével értékeljék azt, hogy az utóbbi által eszközölt változtatások a hálózata ilyen átszervezésének
minősülnek-e, illetve hogy azt az 1400/2002 rendelet hatályba lépése tette-e szükségessé.
Következésképpen a tizenegyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1400/2002 rendelet hatályba lépése önmagában nem
teszi szükségessé a szállító forgalmazási hálózatának átszervezését az 1475/95 rendelet 5. cikk (3) bekezdése első albekezdésének
első franciabekezdése értelmében. Mindenesetre bizonyos esetekben az adott szállító forgalmazási hálózatának sajátos szervezetére
tekintettel olyan súlyú változtatások válhattak szükségessé a rendelet hatályba lépése miatt, amelyet a fenti rendelkezés
értelmében a hálózat valódi átszervezésének lehet tekinteni. A nemzeti bíróságok vagy a választottbíróságok feladata az, hogy
az előttük folyó eljárás összes körülményének figyelembe vételével megállapítsák azt, hogy ez az eset áll-e fenn.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján, a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
a Szerződés [81]. cikke (3) bekezdésének a gépjármű-forgalmazási és szervizmegállapodások egyes csoportjaira történő alkalmazásáról
szóló. 1995. június 28‑i 1475/95/EK bizottsági rendelet 5. cikke (3) bekezdése első albekezdésének első franciabekezdését
úgy kell értelmezni, hogy:
–
„a hálózat egésze vagy jelentős része átszervezésének szükségessége” feltételezi az érintett szállító forgalmazási struktúráinak
tárgyi és földrajzi szempontból történő jelentős módosítását, amely hihető módon indokolható a gazdasági hatékonyságnak a
szállító vállalkozás belső vagy külső objektív indokaival, amelyek alapján – figyelembe véve azt a környezetet, amelyben ez
a szállító versenyez – ez utóbbi forgalmazási hálózatának gyors átszervezése hiányában e hálózat létező struktúráinak hatékonysága
csökkenhet. Jelentőséggel bír ebből a szempontból az, hogy milyen esetleges hátrányos gazdasági következménnyel járna a szállítóra,
ha a forgalmazási szerződést kétéves felmondási idővel mondta volna fel. A nemzeti bíróságok és a választottbíróságok feladata
az előttük folyó eljárás összes körülményének figyelembevételével annak vizsgálata, hogy a fenti feltételek teljesülnek-e.
–
amennyiben valamely forgalmazó vitatja a nemzeti bíróság vagy a választottbíróság előtt az egyéves felmondási idővel történő
felmondás jogszerűségét, a szállítóra hárul annak bizonyítása, hogy az egyéves felmondási idővel történő felmondás gyakorlásának
az e rendelkezésben előírt feltételei teljesültek. A bizonyítás módját illetően a nemzeti jogra kell támaszkodni.
–
az nem teszi kötelezővé a szállító számára a fenti rendelkezés alapján történő felmondás formális indokolását, sem azt megelőzően
átszervezési terv készítését.
–
a Szerződés 81. cikke (3) bekezdésének a gépjármű-ágazatbeli vertikális megállapodások és összehangolt magatartások egyes
csoportjaira történő alkalmazásáról szóló, 2002. július 31‑i 1400/2002/EK bizottsági rendelet hatályba lépése önmagában nem
teszi szükségessé a szállító forgalmazási hálózatának átszervezését az 1475/95 rendelet 5. cikk (3) bekezdése első albekezdésének
első franciabekezdése értelmében. Mindenesetre bizonyos esetekben az adott szállító forgalmazási hálózatának sajátos szervezetére
tekintettel olyan súlyú változtatások válhattak szükségessé a rendelet hatályba lépése miatt, amelyet a fenti rendelkezés
értelmében a hálózat valódi átszervezésének lehet tekinteni. A nemzeti bíróságok vagy a választottbíróságok feladata az, hogy
az előttük folyó eljárás összes körülményének figyelembe vételével megállapítsák azt, hogy ez az eset áll-e fenn.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: dán.