CELEX: 61993CJ0482
Sosiaaliturva
Sairaus
Aikaisempi terveydentila
Vakuutuskausien yhteenlaskeminen

Tuomion perustelut
1 Arrondissementsrechtbank te Amsterdam on esittänyt 15.10.1992 antamallaan päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 28.12.1993, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla useita ennakkoratkaisukysymyksiä sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2 päivänä kesäkuuta 1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2001/83 (EYVL L 230, s. 6, jäljempänä asetus N:o 1408/71), 25 artiklan 2 kohdan,  35 artiklan 3 kohdan ja 71 artiklan 1 kohdan tulkinnasta.
2 Nämä kysymykset esitettiin sellaisen riidan yhteydessä, jossa vastakkain ovat S. E. Klaus ja Nieuwe Algemene Bedrijfsvereniging (uusi yleinen ammattiyhdistys) ja joka koskee sairauden perusteella myönnettäviä rahaetuuksia.
3 Alankomaalainen Klaus työskenteli sairaanhoitajana Alankomaissa joulukuusta 1985 heinäkuuhun 1987; työskentelyn vuoksi hänet oli vakuutettu Ziektewetin (sairausvakuutuslaki, jäljempänä ZW) nojalla. Klaus lopetti tämän työn heinäkuussa 1987 selkävaivojen vuoksi, joten hänen ZW:n mukainen vakuutuksensa päättyi.
4 Osallistuttuaan kahdeksan kuukauden ajan matkailualan johtamiskoulutukseen Klaus lähti kesäkuussa 1988 Espanjaan työskennelläkseen siellä oppaana ja suhdetoiminta-assistenttina.
5 Klaus palasi Alankomaihin joulukuussa 1988 ja työskenteli lyhyen ajan erilaisissa tehtävissä.
6 Toukokuusta 1989 lokakuuhun 1989 Klaus työskenteli uudestaan oppaana ja suhdetoiminta-assistenttina Espanjassa. Sen jälkeen hän palasi Alankomaihin ja työskenteli 20.10.1989 lähtien väliaikaisesti Randstadt Industrie BV:ssä. Yhteisöjen tuomioistuimen käytettäviksi toimitetuista kansallisen oikeudenkäyntimenettelyn asiakirjoista ilmenee, että lopetettuaan työskentelynsä Espanjassa ja ennen kuin hän aloitti väliaikaisen työnsä, eli muutaman päivän ajan, Klaus ei työskennellyt eikä myöskään hakenut työttömyysetuuksia sen enempää espanjalaiselta toimivaltaiselta laitokselta kuin alankomaalaiselta toimivaltaiselta laitokseltakaan.
7 Edellä mainittu väliaikaisia työntekijöitä välittävä toimisto hankki Klausille paikan ateriapalvelutehtävissä eräässä työpaikkaruokalassa Alankomaissa. Klaus joutui kuitenkin 7.11.1989 jättämään tämän työpaikan selkävaivojen vuoksi.
8 Pääasian tutkimisen yhteydessä esitetystä, 16.9.1991 päivätystä asiantuntijalausunnosta ilmenee, että Klaus oli selkärangan poikkeamien vuoksi työkyvytön jo 20.10.1989 eli päivänä, jona hänen ZW:n mukainen vakuutuksensa alkoi uudelleen. Asiassa on myös selvitetty, että Klausin selkävaivat olivat ilmenneet ensimmäisen kerran joulukuussa 1986 ja että ne vaikeutuivat hänen työskennellessään Espanjassa 1989.
9 Nieuwe Algemene Bedrijfsvereniging, jonka tehtävänä on sairausvakuutusjärjestelmän täytäntöönpano, ilmoitti 24.4.1990 kirjeitse Klausille, että se oli päättänyt olla myöntämättä tälle ZW:n nojalla sairauskorvausta 7.11.1989 lähtien, koska Klaus oli jo silloin kun sairausvakuutus alkoi eli 20.10.1989 työkyvytön.
10 Alankomaiden yleinen sairausvakuutusjärjestelmä perustuu ZW:hen. Jotta asianomaisella henkilöllä olisi oikeus tämän lainsäädännön mukaisiin sairauden perusteella myönnettäviin rahaetuuksiin, hänen on oltava kykenemätön tekemään työtä (yleensä sitä työtä, jossa hän viimeksi on toiminut) sairauden vuoksi (19 pykälä). Tiettyjen edellytysten täyttyessä sairausvakuutusturva voidaan säilyttää vakuutuskauden päätyttyä niin kuin edunsaaja olisi edelleenkin vakuutettu, kun työkyvyttömyys ilmaantuu lyhyen ajanjakson kuluessa (tapauksesta riippuen kuukaudessa tai kahdeksassa päivässä) vakuutuksen päättymisestä (46 pykälä).
11 Ammattiyhdistys voi evätä kokonaan tai osittain sairauskorvauksen myöntämisen, jos henkilö oli työkyvytön jo vakuutuksen alkaessa (44 pykälän 1 momentin alku ja a alakohdan 1 luetelmakohta). Tällä säännöksellä pyritään estämään väärinkäytökset, koska Alankomaiden työkyvyttömyyslainsäädännössä ei säädetä tarkastuksesta, jolla voitaisiin sulkea vakuutuksen ulkopuolelle tietyt riskit vakuutuksen alkaessa.
12 Nieuwe Algemene Bedrijfsvereniging vetosi näihin viimeksi mainittuihin säännöksiin evätessään 24.4.1990 tekemällään päätöksellä Klausilta ZW:n mukaiset sairauskorvaukset.
13 Klaus nosti kanteen tästä päätöksestä Arrondissementsrechtbank te Amsterdamissa, joka katsoi, että riidan ratkaisemisessa nousee esiin asetuksen N:o 1408/71  25 artiklan 2 kohdan,  35 artiklan 3 kohdan ja 71 artiklan 1 kohdan tulkintaa koskevia kysymyksiä.
14 Asetuksen N:o 1408/71  25 artiklan 2 kohta kuuluu seuraavasti: "Kokonaan työtön, johon 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan tai 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan ensimmäisen  virkkeen säännöksiä sovelletaan, saa luontois- ja rahaetuudet (sairauden perusteella) sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti (ja kustannuksella), jonka alueella hän asuu, niin kuin hän olisi ollut tämän lainsäädännön alainen viimeisen työskentelynsä aikana ..." Säännös koskee kokonaan työttömiä, jotka viimeisen työskentelynsä aikana asuivat toisessa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa valtiossa.
15 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei sulje pois tältä osin sitä, että vähän aikaa ennen viimeisen työnsä alkua Alankomaissa eli ennen 20.10.1989 Klaus olisi ollut muutaman päivän ajan työttömänä (ei rajatyöntekijänä) Espanjassa säilyttäen asuinpaikkansa Alankomaissa ja että tämän vuoksi asetuksen N:o 1408/71  71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan ensimmäinen virke koskisi Klausia.
16 Lisäksi asetuksen N:o 1408/71  35 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa: "Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan myönnettävät (sairaus-) etuudet riippuvat sairauden alkuperästä, tätä edellytystä ei sovelleta työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin eikä heidän perheenjäseniinsä", joihin sovelletaan asetusta, "riippumatta jäsenvaltiosta, jonka alueella he asuvat".
17 Arrondissementsrechtbank te Amsterdam on näin ollen päättänyt esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1) Ottaen huomioon myös ETY:n perustamissopimuksen 48 artiklan määräyksen, onko asetuksen N:o 1408/71  35 artiklan 3 kohtaa tulkittava niin,  että sellaista kansallista riskien valikoimista koskevaa säännöstä kuten ZW:n 44 pykälän 1 momentin a alakohdan 1 luetelmakohdassa olevaa säännöstä soveltamalla voitaisiin sairausetuudet evätä työntekijältä, joka (melkein) välittömästi tultuaan sairausetuuksia koskevan lainsäädännön alaisuuteen vakuutetaan sellaisessa jäsenvaltiossa, jonka kansallisessa lainsäädännössä on riskien valikoimiseen liittyvä edellä mainitun kaltainen säännös?
2) Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myönteinen, päteekö tällainen tulkinta myös silloin kun ne työkykyä koskevat rajoitukset, jotka ovat johtaneet riskien valikoimiseen liittyvän kansallisen säännöksen soveltamiseen, ilmaantuivat sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisen,  sairaudesta johtuvien taloudellisten seuraamusten varalle olevan vakuutuksen vakuutuskauden aikana, jonka lainsäädännössä säädetään myös tästä riskien valikoimisesta?
3) Ottaen huomioon asetuksen (ETY) N:o 1408/71  25 artiklan 2 kohdan, onko ensimmäisen kysymyksen vastauksen kannalta ratkaisevaa tietää, oliko työntekijä ennen työskentelyään palkkatyössä toimivaltaisessa jäsenvaltiossa asetuksen (ETY) N:o 1408/71  71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tai b alakohdan ii alakohdassa tarkoitetussa tilanteessa?
4) Jos vastaus kolmanteen kysymykseen on myönteinen, onko asetuksen N:o 1408/71  25 artiklan 2 kohtaa tulkittava niin, että tässä säännöksessä tarkoitetun työntekijän on katsottava tarkoittavan (myös) työntekijää, joka täyttää kaikki asetuksen (ETY) N:o 1408/71  71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan tai b alakohdan ii alakohdan soveltamisedellytykset, vaikka hänen asuinvaltionsa laitos ei ole koskaan maksanut hänelle työttömyyskorvauksia edellä mainittujen säännösten mukaisesti, koska laitos ei koskaan ole saanut tällaisen etuuden myöntämistä koskevaa hakemusta?"
18 Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin itse asiassa kysyy, soveltuuko asetuksen N:o 1408/71  35 artiklan 3 kohta sellaiseen jäsenvaltion lainsäädäntöön, jossa evätään kokonaan tai osittain sairausetuudet, kun työntekijä oli työkyvytön jo silloin, kun hänen kuulumisensa tämän lainsäädännön mukaisen järjestelmän piiriin alkoi.
19 Tältä osin riittää, että todetaan, että asetuksen 35 artiklan 3 kohta koskee tapausta, jossa sairauden alkuperää koskevaa edellytystä sovelletaan työntekijään tai hänen perheenjäseneensä. Artikla ei sen sijaan koske tapausta, johon, kuten tähän tapaukseen, sovellettavassa lainsäädännössä edellytetään sairausetuuksia koskevan oikeuden saamiseksi, että työkyvyttömyyttä sellaisenaan ei ollut vielä olemassa silloin, kun työntekijän kuuluminen sairausvakuutuksen piiriin alkoi.
20 Niinpä ensimmäiseen kysymykseen on vastattava kielteisesti. Tämän vuoksi toiseen kysymykseen ei ole tarpeellista vastata. Yhteisön oikeutta on kuitenkin tarpeen tulkita niin, että tulkinnasta olisi hyötyä kansalliselle tuomioistuimelle, joten myös seuraavat seikat on otettava huomioon.
21 Perustamissopimuksen 51 artiklassa neuvostolle annetaan tehtäväksi toteuttaa sellaiset sosiaaliturvan alan toimenpiteet, jotka ovat tarpeen työntekijöiden vapaan liikkuvuuden toteuttamiseksi. Asetuksen N:o 1408/71 säännöksiä on siis tulkittava tämä tavoite huomioon ottaen (ks. erityisesti asia C-406/93, Reichling, tuomio 9.8.1994, Kok. 1994, s. I-4061, 21 kohta).
22 Näistä säännöksistä on mainittava asetuksen 18 artiklan 1 kohta, joka kuuluu seuraavasti: "Sen jäsenvaltion toimivaltainen laitos, jonka lainsäädännön mukaan etuuksia koskevan oikeuden saavuttamiseksi, säilyttämiseksi tai takaisinsaamiseksi edellytetään vakuutuskausien täyttymistä, ottaa tarpeellisessa määrin huomioon vakuutuskaudet, jotka ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, ikään kuin nämä kaudet olisivat täyttyneet sen soveltaman lainsäädännön mukaan".
23 Kuten komissio huomauttaa, tämän säännöksen vastaista tässä tapauksessa on se, että toimivaltainen laitos pitää soveltamansa lainsäädännön mukaisen vakuutuksen alkamishetkeä kohtana, josta lähtien vakuutuskaudet otetaan huomioon sairausetuuksia koskevan oikeuden saamiseksi.
24 Niinpä silloin kun toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännössä sairauden perusteella myönnettävien rahaetuuksien myöntämisen edellytyksenä on, että työkyvyttömyys ei ollut vielä olemassa silloin, kun kuuluminen vakuutuksen piiriin alkoi, toimivaltaisen laitoksen on asetuksen 18 artiklan 1 kohdan mukaisesti myös otettava huomioon asianomaisen henkilön ne vakuutuskaudet, jotka ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, ikään kuin nämä kaudet olisivat täyttyneet sen soveltaman lainsäädännön mukaan.
25 Ennakkoratkaisupyynnön mukaan kolmas ja neljäs kysymys esitetään siltä varalta, että hakijan todettaisiin olleen muutaman päivän ennen päivämäärää 20.10.1989 asetuksen N:o 1408/71  71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetussa tilanteessa.
26 Tältä osin riittää, että todetaan, että asetuksen N:o 1408/71 säännöksiä, jotka koskevat työttöminä olevia palkattuja työntekijöitä tai itsenäisiä ammatinharjoittajia, ja erityisesti 71 artiklan säännöksiä ei sovelleta tässä tapauksessa, koska Klaus ei ollut ilmoittautunut missään työnhakijaksi.
27 Kolmannella ja neljännellä kysymyksellä on kuitenkin ollut tarkoituksena kysyä sitä, seuraako Klausin kotimaahan palaamisen ja siellä tapahtuneen palkkatyönteon aloittamisen välisestä muutaman päivän pituisesta ajanjaksosta se, että niiden vakuutuskausien jatkuvuus katkeaa, jotka voidaan ottaa huomioon yhteisön yhteenlaskemissääntöjen perusteella.
28 Tältä osin on todettava, kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 13 kohdassa todennut, että vapaan liikkuvuuden oikeuden käyttämiseen kuuluu luonnostaan se, ettei siirtotyöläinen tee työtä sen lyhyen ajanjakson aikana, jolloin hän siirtyy tosiasiallisesti toisesta jäsenvaltiosta toiseen jäsenvaltioon.
29  Lisäksi tässä tapauksessa Nieuwe Algemene Bedrijfsverenigingin edustaja on suullisessa käsittelyssä ilmoittanut yhteisöjen tuomioistuimelle, että siinä tapauksessa, että Klaus olisi työskennellyt koko työssäoloaikansa Alankomaissa, tällä muutaman päivän ajanjaksolla ei olisi voitu perustella haetun etuuden epäämistä.
30 Kaikki edellä esitetyt näkökohdat huomioon ottaen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin on vastattava, että asetuksen 18 artiklan 1 kohtaa on tulkittava niin, että silloin kun jäsenvaltion sovellettavassa lainsäädännössä sairauden perusteella myönnettävien rahaetuuksien myöntämisen edellytyksenä on, ettei vakuutettu vielä ollut työkyvytön tullessaan tässä lainsäädännössä säädetyn järjestelmän piiriin, toimivaltaisen laitoksen on otettava huomioon myös asianomaisen henkilön muun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutuskaudet, niin kuin ne olisivat sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneitä kausia. Se seikka, ettei työntekijä muutettuaan toisesta jäsenvaltiosta toiseen ole lyhyen ajanjakson aikana tehnyt työtä taikka ollut ilmoittautunut työnhakijaksi viimeksi mainitun jäsenvaltion alueella, ei katkaise asianomaisen henkilön täyttyneiden vakuutuskausien jatkuvuutta eikä estä asetuksen N:o 1408/71  18 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yhteenlaskemissäännön soveltamista.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
31 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto)
on ratkaissut Arrondissementsrechtbank te Amsterdamin 15.10.1992 esittämät kysymykset seuraavasti:
1) Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2 päivänä kesäkuuta 1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2001/83,  35 artiklan 3 kohtaa ei sovelleta jäsenvaltion sellaiseen lainsäädäntöön, jossa evätään kokonaan tai osittain sairausetuudet, kun työntekijä oli jo työkyvytön silloin, kun hänen kuulumisensa tässä lainsäädännössä säädetyn järjestelmän piiriin alkoi.
2) Asetuksen N:o 1408/71  18 artiklan 1 kohtaa on tulkittava niin, että kun jäsenvaltion sovellettavassa lainsäädännössä sairauden perusteella myönnettävien rahaetuuksien myöntämisen edellytyksenä on, ettei vakuutettu ollut vielä silloin työkyvytön, kun hänen kuulumisensa tässä lainsäädännössä säädetyn järjestelmän piiriin alkoi, toimivaltaisen laitoksen on otettava myös huomioon ne asianomaisen henkilön vakuutuskaudet, jotka ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, ikään kuin nämä kaudet olisivat täyttyneet toimivaltaisen laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaan.
3) Se seikka, ettei työntekijä, muutettuaan jäsenvaltiosta toiseen, ole lyhyen ajanjakson aikana tehnyt työtä taikka ollut ilmoittautunut työnhakijaksi viimeksi mainitun jäsenvaltion alueella, ei katkaise asianomaisen henkilön täyttyneiden vakuutuskausien jatkuvuutta eikä estä asetuksen N:o 1408/71  18 artiklan 1 kohdassa lausutun yhteenlaskemissäännön soveltamista.