CELEX: 62004CJ0147
Direktiva 70/458/EGS
Trženje semena zelenjadnic
Člen 2
Direktiva 92/33/EGS
Trženje razmnoževalnega in sadilnega materiala zelenjadnic, razen semena
Priloga II
Skupni katalog sort zelenjadnic
Nacionalni predpis, ki trženje pod imenom šalotka pridržuje le za sorte, proizvedene z vegetativnim razmnoževanjem
Člen 28 ES
Varstvo potrošnikov

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive Sveta 70/458/EGS z dne 29. septembra 1970 o trženju
semena zelenjadnic (UL L 225, str. 7), kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 88/380/EGS z dne 13. junija 1988 (UL L 187,
str. 31, v nadaljevanju: Direktiva 70/458) in Direktive Sveta 92/33/EGS z dne 28. aprila 1992 o trženju razmnoževalnega in
sadilnega materiala zelenjadnic, razen semena (UL L 157, str. 1).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med nizozemskima družbama De Groot en Slot Allium BV in Bejo Zaden BV (v nadaljevanju:
De Groot in Bejo) ter ministrstvom za gospodarstvo, finance in industrijo in ministrstvom za kmetijstvo, prehrano, ribištvo
in podeželje (v nadaljevanju: pristojni ministrstvi) na podlagi tožbe za razveljavitev, ki sta jo ti družbi vložili zoper
implicitno odločbo o zavrnitvi njune zahteve za razveljavitev odloka z dne 17. maja 1990 o trženju šalotke (JORF z dne 2.
junija 1990, str. 6557).

Pravni okvir

Skupnostna ureditev
Direktiva 70/458
Direktiva 70/458, ki se nanaša na semena zelenjadnic, tržena znotraj Skupnosti, v členu 2(1)(A) določa seznam zelenjadnic,
v katerem šalotka (
allium ascalonicum
) ni navedena.
Med semeni zelenjadnic člen 2(1), B, C in D razlikuje med tremi kategorijami, in sicer osnovnim semenom, certificiranim semenom
in standardnim semenom.
Člen 2(1a) Direktive 70/458 določa:
„Spremembe, ki jih je treba zaradi upoštevanja razvoja znanstvenega ali tehničnega znanja narediti na seznamu vrst iz odstavka
1 del A glede poimenovanj in hibridov, ki nastanejo s križanjem med vrstami iz te direktive, se sprejmejo v skladu s postopkom
iz člena 40.“
V skladu s členom 3(1) do (3) Direktive 70/458 velja:
„1.      Države članice določijo, da se seme zelenjadnic ne sme potrjevati, preveriti kot standardno seme in tržiti, če sorta ni uradno
sprejeta v vsaj eni državi članici.
2.      Vsaka država članica sestavi enega ali več katalogov sort, ki so uradno sprejete za potrjevanje, preverjanje kot standardno
seme in trženje na njenem ozemlju. […]
[…]
3.      Skupni katalog sort zelenjadnic se vzpostavi v skladu z določbami členov 16 in 17 na podlagi nacionalnih katalogov držav članic.“
Člen 4, prvi odstavek, Direktive 70/458 določa, da države članice zagotovijo, da se sorta sprejme le, če je razločljiva, nespremenljiva
in dovolj izenačena. Člen 5 te direktive določa pogoje, pod katerimi je sorta razločljiva, nespremenljiva in dovolj izenačena.
Člen 10(1) Direktive 70/458 med drugim določa, da države članice poskrbijo za uradno objavo kataloga sort, sprejetih na njihovem
ozemlju, in, kjer se zahteva vzdrževanje sorte, ime osebe ali oseb, odgovornih za to v teh državah.
Člen 11(1) Direktive 70/458 določa:
„Vsak zahtevek ali umik zahtevka za sprejetje sorte, vsak vpis v katalog sort in kakršna koli sprememba v tej zvezi se takoj
sporoči drugim državam članicam in Komisiji.“
Odstavek 2 tega člena 11 določa, da države članice za vsako novo sprejeto sorto drugim državam članicam in Komisiji pošljejo
kratek opis lastnosti glede njene uporabe, ki so jih opazile pri postopku sprejetja. Na zahtevo sporočijo tudi opis posebnih
lastnosti, ki sorti omogočajo, da je razločljiva od drugih podobnih sort.
Člen 12(1) in (2) Direktive 70/458 določata zlasti, da države članice določijo, da morajo biti sprejete sorte vzdrževane v
skladu s sprejeto prakso za vzdrževanje dane sorte in da mora biti ob vsakem času omogočena kontrola vzdrževanja iz zapisov,
ki jih opravlja oseba ali osebe, odgovorne za sorto.
Člen 13a Direktive 70/458 določa:
„1.      Države članice zagotovijo, da se odstranijo vsi dvomi, ki nastanejo po sprejetju sorte v zvezi s presojo njene razločljivosti
ali imena ob sprejetju.
2.       Če se po sprejetju sorte ugotovi, da pogoj v zvezi z razločljivostjo v smislu člena 5 ob sprejetju ni bil izpolnjen, se sprejetje
nadomesti z drugo odločbo ali, kjer je to primerno, s preklicem, ki je v skladu s to direktivo.
S to drugo odločbo se sorta od dne njenega prvotnega sprejetja ne šteje več kot sorta, poznana v Skupnosti v smislu člena
5 […]
3.       Če se po sprejetju sorte ugotovi, da njeno poimenovanje v smislu člena 10 ni bilo sprejemljivo, ko je bila sorta sprejeta,
se ime prilagodi tako, da je skladno s to direktivo. Države članice lahko dovolijo, da se prejšnje ime uporablja začasno kot
dodatno ime. V skladu s postopkom iz člena 40 se lahko določi podrobna ureditev, v skladu s katero se prejšnje ime lahko uporablja
kot dodatno ime.“
Člen 14(1) Direktive 70/458 določa:
„1. Države članice zagotovijo, da se sprejetje sorte prekliče:
a)      če se s preizkušanjem dokaže, da sorta ni več razločljiva, nespremenljiva ali dovolj izenačena,
b)      če to zahteva oseba ali osebe, odgovorne za sorto, razen če je zagotovljeno vzdrževanje sorte.
2. Države članice lahko prekličejo sprejetje sorte:
a)      če ni zagotovljena skladnost z zakoni in drugimi predpisi, sprejetimi v skladu s to direktivo,
b)      če so bili ob zahtevku za sprejetje ali med preizkušanjem podani napačni ali lažni podatki o dejavnikih, na podlagi katerih
je bilo odobreno sprejetje.“
Člen 15(1) Direktive 70/458 določa, da države članice zagotovijo, da je sorta izbrisana iz njihovega kataloga, če je bilo
sprejetje sorte preklicano ali je preteklo obdobje veljavnosti sprejetja.
V skladu s členom 16(1) in (2) te direktive velja:
„1.      Države članice zagotovijo, da po izteku roka dveh mesecev od objave iz člena 17 za seme sort, sprejetih v skladu z določbami
te direktive ali v skladu z načeli, ki ustrezajo načelom iz te direktive, ne veljajo nobene tržne omejitve v zvezi s sorto.
2.      Z odstopanjem od določb iz odstavka 1 se državi članici po postopku iz člena 40 na njeno zahtevo lahko dovoli, da na delu
svojega ozemlja ali na celotnem ozemlju prepove trženje zadevnega semena sorte, če sorta ni razločljiva, nespremenljiva in
dovolj izenačena. Zahtevo je treba vložiti pred koncem tretjega koledarskega leta po letu sprejetja.“
Člen 17(1) te direktive določa:
„Komisija na podlagi prejetih informacij, ki jih je poslala država članica, v
Uradnem listu Evropskih skupnosti
, pod naslovom ‚Skupni katalog sort zelenjadnic‘ (v nadaljevanju: skupni katalog), objavi seznam vseh sort, za katerih seme
na podlagi člena 16 po izteku roka dveh mesecev ne veljajo nobene tržne omejitve v zvezi s sorto, in informacije, zahtevane
v členu 10(1), ki zadevajo osebo ali osebe, odgovorne za vzdrževanje sorte. Objavljeno obvestilo navaja, katere države članice
so prejele dovoljenje po členu 16(2) ali členu 18 […]“
Člen 18 Direktive 70/458 določa:
„Če se ugotovi, da lahko gojenje sorte, vključene v skupni katalog […], v kateri koli državi članici z vidika zdravstvenega
varstva rastlin škodi gojenju drugih sort ali vrst, se lahko na njeno zahtevo navedeni državi članici v skladu s postopkom
iz člena 40 dovoli, da prepove trženje semena te sorte na celotnem ozemlju ali na delu njenega ozemlja. Če obstaja neposredna
nevarnost širitve škodljivih organizmov, lahko zadevna država članica od vložitve te zahteve naprej uvede navedeno prepoved
in ta velja do sprejetja dokončne odločitve, ki se sprejme v skladu s postopkom iz člena 40.“
Člen 35(1) te direktive določa:
„Države članice sprejmejo vse ukrepe, ki so primerni za to, da se med trženjem opravijo, vsaj z vzorčenjem, uradne kontrole
semen zelenjadnic glede spoštovanja pogojev, ki jih določa ta direktiva.“
V skladu s členom 36 Direktive 70/458 države članice zagotovijo, da za seme kategorij „certificirano seme“ in „standardno
seme“ velja naknadno uradno preverjanje med rastjo, opravljeno z vzorčenjem, glede sortnih pristnosti in čistosti v primerjavi
s standardnimi vzorci.
Člen 38(1) in (2) Direktive 70/458 določa:
„1.      Če se pri naknadnem preverjanju med rastjo večkrat ugotovi, da seme katere koli sorte ne izpolnjuje pogojev, določenih za
sortni pristnost ali čistost, države članice zagotovijo, da se osebi, ki ga trži, popolnoma, delno ali, če je to primerno,
za določeno obdobje, prepove trženje takšnega semena.
2.      Vsi ukrepi, sprejeti po odstavku 1, se umaknejo, takoj ko se z ustrezno gotovostjo ugotovi, da bo seme, namenjeno za trženje,
v prihodnosti izpolnjevalo pogoje glede sortnih pristnosti in čistosti.“
Končno se na podlagi člena 40 Direktive 70/458 v primerih, v katerih se sklicuje na postopek, opredeljen v tem členu, Stalni
odbor za seme in razmnoževalni material za poljedelstvo, vrtnarstvo in gozdarstvo na način, določen v tem členu, pozove, naj
poda mnenje o predlogu Komisije glede ukrepov, ki naj bi se na tem področju sprejeli.
Direktiva 92/33
V skladu s členom 1(1) Direktive 92/33 se ta uporablja za trženje razmnoževalnega in sadilnega materiala zelenjadnic v Skupnosti,
razen semena. Ta člen v odstavku 2, prvi pododstavek, predvideva, da členi od 2 do 20 in člen 24 veljajo za rodove in vrste,
naštete v prilogi II, in za njihove hibride. V tej prilogi je navedena šalotka (
allium ascalonicum
).
Člen 1(3) te direktive določa, da je spremembe seznama rodov in vrst iz priloge II treba sprejeti po postopku iz člena 22
te direktive.
Člen 9 Direktive 92/33 določa:
„1.      Brez poseganja v člen 2 se razmnoževalni material in sadike zelenjadnic, ki pripadajo rodovom ali vrstam, naštetim v Prilogi
II, in ki jih prav tako zajema Direktiva 70/458/EGS, ne trži znotraj Skupnosti; izjeme so sorte, odobrene v skladu z Direktivo
70/458/EGS.
2.      Brez poseganja v člen 2 in v odstavka 3 in 4 tega člena se razmnoževalni in sadilni material zelenjadnic, ki pripada rodovom
ali vrstam, naštetim v Prilogi II in jih Direktiva 70/458/EGS ne zajema, ne sme tržiti znotraj Skupnosti, če ne pripada sorti,
ki je uradno odobrena vsaj v eni državi članici.
Glede pogojev za sprejetje se uporabljajta člena 4 in 5 ter člen 10(3) navedene direktive.
Člen 3(2) in (4), členi 6, 7 in 8, člen 10(1), (2) in (4) ter členi od 11 do 15 te direktive smiselno veljajo za postopke
in formalnosti za odobritev ter vzdrževanje sorte.
V vsakem primeru je mogoče upoštevati rezultate neuradnih preizkusov in praktične podatke, zbrane med rastjo.
3.      Države članice storijo vse potrebno, da zagotovijo, da uradna odobritev sort, ki pripadajo rodovom ali vrstam, navedenim v
odstavku 2 in ki so bile odobrene pred 1. januarjem 1993 v skladu z drugačnimi načeli, kot jih vsebuje Direktiva 70/458/EGS,
ali na podlagi dejstva, da je bil material tržen na njihovem ozemlju, poteče najpozneje 30. junija 1998, razen če so bile
omenjene sorte do tega datuma odobrene v skladu z odstavkom 1.
4.      Sorte, uradno odobrene v skladu z odstavkoma 2 in 3, se vpišejo v Skupni katalog sort [...], na katerega se sklicuje člen
17 Direktive 70/458/EGS. Členi 16(2) in (3), 17, 18 in 19 se uporabljajo smiselno.
V katalogu morajo biti sorte, odobrene v skladu z odstavkom 3, označene s posebnim sklicem.“
V skladu s členom 14(1) Direktive 92/33 velja:
„1. Za razmnoževalni in sadilni material zelenjadnic, ki ustreza zahtevam te direktive, ne veljajo nobene omejitve trženja
glede dobavitelja, zdravstvenega stanja rastlin, rastnega substrata in ureditve inšpekcijskih pregledov, razen tistih, ki
so navedene v tej direktivi.
2. Za trženje razmnoževalnega in sadilnega materiala zelenjadnic, katerega sorta je vpisana v Skupni katalog sort zelenjavnih
vrst, ne veljajo nobene omejitve v zvezi s sorto, razen tistih, ki jih vsebuje ta direktiva.“

Nacionalna ureditev
Člena 1 in 2 odloka z dne 17. maja 1990 določata:
„Člen 1
Pod imenom šalotka je mogoče transportirati, hraniti z namenom prodaje, dajati v prodajo ali prodati le sorte
Allium cepa L. sort. ascalonicum
, ki se vegetativno razmnožuje s čebulicami […]
Člen 2
Ta odlok se nanaša na šalotko (
Allium cepa L. sort. ascalonicum
), namenjeno za neposredno uporabo potrošnikov, z izjemo zelene šalotke s celimi listi ter šalotke, namenjene za predelavo.
Pripravljena in pakirana šalotka mora izpolnjevati določbe tega odloka.“
Iz členov L. 214-2 zakonika o potrošnji izhaja, da je kršitev določb odloka z dne 17. maja 1990 kazensko sankcionirana kot
prekršek tretjega razreda.

Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Vrsta zelenjadnic z imenom šalotka (
allium ascalonicum
), ki nastane z vegetativnim razmnoževanjem, to je z neposrednim razmnoževanjem s čebulicami, t. i. „tradicionalna šalotka“,
se goji v glavnem v Franciji, zlasti v Bretanji in v dolini Loare.
De Groot in Bejo sta razvila sorti šalotke, poimenovani „ambition“ in „matador“, za kateri je značilen drugačen način razmnoževanja
kot za tradicionalno šalotko. Dejansko ti sorti nastaneta iz semenskega zrna (spolno razmnoževanje) in jih ni mogoče ponovno
posaditi (sejana šalotka).
Leta 1993 je bil za sorti ambition in matador predlagan vpis v nizozemski katalog sort zelenjadnic (v nadaljevanju: nacionalni
katalog), opravljeni so bili poizkusi, katerih rezultati so bili potrjeni z rezultati primerjalnih poizkusov, ki jih je med
drugim izvedla pristojna nizozemska uradna ustanova. Glede na rezultate teh poizkusov sta bili ti sorti z odločbami pristojnih
nizozemskih organov sprejeti v nacionalni katalog 29. junija 1995 kot novi sorti vrste
allium ascalonicum L.
– šalotka.
Po tem vpisu je Kraljevina Nizozemska Komisiji in državam članicam notificirala tako spremenjeni nacionalni katalog in sporočila
podatke, ki se nanašajo na značilnosti navedenih sort.
Komisija je 18. marca 1997 objavila prvo dopolnitev devetnajste popolne izdaje skupnega kataloga, v katerem sta med drugim
v tem katalogu dodani sorti ambition in matador pod imenom vrste
allium ascalonicum L
. (UL C 87 A, str. 1). V dvajseti (UL 1998, C 130 A, str. 1), enaindvajseti (UL 1999, C 167 A, str. 1), dvaindvajseti (UL
2003, C 308 A, str. 5) in triindvajseti (UL 2004, C 260 A, str. 8) popolni izdaji skupnega kataloga podatki o sortah ambition
in matador niso bili spremenjeni.
Od vpisa v skupni katalog se šalotka sort ambition in matador proizvaja in trži pod imenom „šalotka“ v večini držav članic.
De Groot in Bejo, ki tržita predvsem sejano šalotko kot končni proizvod, sta od leta 1999 svojo dejavnost osredotočila na
trženje semen šalotke, med drugim sort ambition in matador. Tako so bila semena šalotke teh sort izvožena tudi iz Nizozemske
na francoski trg. Vendar sta glede na določbe odloka z dne 17. maja 1990 De Groot in Bejo ustavila izvoz semena šalotke v
Francijo.
Leta 2000 so francoski proizvajalci tradicionalne šalotke na Komisiji vložili pritožbo glede trženja sejane šalotke, o tej
pritožbi se navedena institucija še ni opredelila. Kot izhaja iz spisa, se ta pritožba nanaša na pravilnost vpisa semen šalotke
sort ambition in matador v skupni katalog leta 1997.
Kot izhaja iz predložitvene odločbe, sta De Groot in Bejo februarja 2001 na pristojni ministrstvi naslovila zahtevo, naj se
odlok z dne 17. maja 1990 razveljavi, ker ovira svobodno trženje proizvodov teh dveh družb v Franciji. Hkrati sta na Komisijo
vložila pritožbo v zvezi s tem odlokom, saj sta menila, da se zelenjava sort ambition in matador lahko svobodno trži v Skupnosti,
glede na to, da sta vpisani v skupni katalog. O tej drugi pritožbi se Komisija še ni opredelila.
S tožbo, vpisano 8. junija 2001 v tajništvu oddelka za spore Conseil d’État, sta De Groot in Bejo zahtevala razveljavitev
implicitne odločbe o zavrnitvi zaradi molka pristojnih ministrstev v zvezi z njuno zahtevo za razveljavitev odloka z dne 17. maja
1990. Po mnenju navedenih družb naj bi ta odlok nasprotoval členu 28 ES in Direktivi 70/458. V okviru tega postopka je regionalni
ekonomski kmetijski odbor za sadje in zelenjavo regije Bretanje (v nadaljevanju: Cerafel) vložil predlog za intervencijo v
podporo predlogov toženih strank v sporu o glavni stvari, predlogu, ki mu je bilo s predložitveno odločbo ugodeno.
Meneč, da je za presojo zakonitosti odloka z dne 17. maja 1990 potrebna razlaga Direktiv 70/458 in 92/33, je Conseil d’État
prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil to vprašanje:
„[A]li je povezane določbe Direktiv 70/458 in 92/33 treba razlagati tako, da je možnost vpisa v skupni katalog […] pridržana
le za sorte šalotke, ki se razmnožuje brez semen z vegetativnim razmnoževanjem, in ali je bilo torej […] sorti ambition in
matador mogoče zakonito vpisati v skupni katalog v rubriko, namenjeno šalotki [?]“

Vprašanje za predhodno odločanje
Uvodoma je treba opozoriti, da se odlok z dne 17. maja 1990 nanaša na šalotko kot končni proizvod, namenjen prodaji, medtem
ko se Direktivi 70/458 in 92/33 nanašata na trženje elementov za razmnoževanje znotraj Skupnosti. Dejansko se navedeni direktivi
nanašata na trženje semen zelenjadnic, sprejetih v skupni katalog, znotraj Skupnosti in razmnoževalnega in sadilnega materiala
zelenjadnic, katerih sorte so vpisane v skupni katalog, brez kakršnih koli omejitev v zvezi s sorto.
Vendarle, čeprav predmet Direktiv 70/458 in 92/33 ne sovpada s predmetom nacionalnega predpisa, ki je sporen v postopku v
glavni stvari, iz te okoliščine ni mogoče sklepati, da navedeni direktivi
a priori
nimata zveze s sporom o glavni stvari, ker ne urejata, kot to ureja odlok z dne 17. maja 1990, trženja in poimenovanja končnega
proizvoda.
Glede tega je treba poudariti, da zaradi prepovedi trženja pod imenom šalotka vse šalotke razen tradicionalne šalotke, razglašene
z odlokom z dne 17. maja 1990, in predpisane kazenske sankcije v primeru kršitve odloka za gospodarske subjekte v sektorju,
zlasti kmete in zadevne distributerje, uvažanje semena šalotke ni imelo smisla, saj je bilo v poznejši fazi v praksi nemogoče
pod istim imenom tržiti tako pridelan proizvod.
V navedenih okoliščinah predložitveno sodišče z vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je bil vpis sort
šalotke ambition in matador kot semena zelenjadnic v skupni katalog opravljen v skladu z določbami Direktiv 70/458 in 92/33
in ali, odvisno od odgovora na to vprašanje, pravo Skupnosti nasprotuje temu, da nacionalni predpis, kot je odlok z dne 17.
maja 1990, ki v Franciji dovoljuje trženje pod imenom „šalotka“ le za zelenjavo, pridobljeno z vegetativnim razmnoževanjem,
izključuje zelenjavo, pridobljeno iz semen.
Zato je treba najprej odločiti o vpisu sort šalotke kot semen v skupni katalog in nato o vprašanju, ali pravo Skupnosti nasprotuje
nacionalnemu predpisu, kot je odlok z dne 17. maja 1990.

Vpis sort semena šalotke v skupni katalog
Treba je opozoriti, da se šalotka ne nahaja med zelenjadnicami, naštetimi v členu 2(1)(A) Direktive 70/458. Posledično določbe
te direktive same ne omogočajo vpisa sort te zelenjadnice kot semena v skupni katalog, za tak primer gre pri sortah ambition
in matador.
Vendar to ne spremeni dejstva, da je šalotka navedena v prilogi II k Direktivi 92/33, ki se nanaša na trženje razmnoževalnega
in sadilnega materiala zelenjadnic, razen semena, znotraj Skupnosti. Iz navedenega izhaja, da sorti ambition in matador zelenjadnice,
poimenovane „šalotka“, ni mogoče vpisati v skupni katalog na podlagi te direktive kot sorti semen.
Vendarle, čeprav se šalotka ne nahaja na seznamu zelenjadnic, naštetih v členu 2(1)(A) Direktive 70/458, ni sporno, da so
pristojni nizozemski organi 29. junija 1995 navedeni sorti šalotke sprejeli v nacionalni katalog kot novi sorti semen vrste
allium ascalonicum
. Navedeni organi so s sklicevanjem na člen 11(2) Direktive 70/458 o navedenem katalogu obvestili Komisijo, ki je 18. marca
1997 objavila prvo dopolnitev devetnajste popolne izdaje skupnega kataloga. Ta dopolnitev med drugim dodaja sorti ambition
in matador v skupni katalog pod imenom vrste
allium ascalonicum
kot semena.
V teh okoliščinah se zastavlja vprašanje, ali povezane določbe Direktiv 70/458 in 92/33 nasprotujejo takemu vpisu.
Glede tega De Groot in Bejo ter nizozemska vlada trdijo, da je treba povezane določbe Direktiv 70/458 in 92/33 razlagati tako,
da se sorte šalotke, ki se razmnožuje s semeni, lahko vpiše v skupni katalog. Dejansko naj bi določitev enega samega kataloga
implicirala, da je oba seznama zelenjadnic iz navedenih direktiv treba obravnavati skupaj, če se postavi vprašanje vpisa neke
vrste v ta katalog.
Nizozemska vlada zlasti zatrjuje, da se, čeprav šalotka ni izrecno navedena kot vrsta zelenjadnice v Direktivi 70/458, sorte
te zelenjadnice, pridelane iz semen, glede na to, da so določbe te direktive zamišljene v povezavi z določbami Direktive 92/33,
lahko vpišejo v skupni katalog. Dejansko naj bi bil namen teh direktiv, ki se dopolnjujeta, vzpostaviti skupni katalog sort,
ne glede na njihov način razmnoževanja. To trditev potrjuje tudi dejstvo, da seznam vrst, naštetih v členu 2(1)(A) Direktive
70/458, ni zaprt.
Navedeni družbi in nizozemska vlada v bistvu trdijo, da vzpostavitev enega samega kataloga nedvomno vpliva na ureditve vpisa
sort, določene v Direktivah 70/458 in 92/33, in sicer tako, da se seznama zelenjadnic, ki jih predvidevata ti direktivi, medsebojno
dopolnjujeta. V navedenih okoliščinah za to, da bi Direktiva 70/458 veljala za zelenjadnico, ki se ne nahaja v členu 2(1)(A),
zadostuje, da je ta zelenjadnica navedena v prilogi II k Direktivi 92/33.
Res je, da obstaja en sam katalog sort zelenjadnic, v katerem so navedene sorte, katerih semena spadajo med vrste zelenjadnic,
ki se nahajajo v seznamu iz člena 2(1)(A) Direktive 70/458, in sorte, katerih razmnoževalni in sadilni material sodi v rodove
in vrste, ki jih zajema seznam iz priloge II k Direktivi 92/33.
Vendarle navedena ugotovitev ne dopušča sklepa, da se ta seznama medsebojno dopolnjujeta in da omogočata vpis v skupni katalog
sort zelenjadnic, ne glede na to, ali se te nahajajo na seznamu iz Direktive 70/458 ali seznamu iz Direktive 92/33.
Glede tega je treba najprej spomniti, da direktivi 70/458 in 92/33 opredeljujeta svoje področje uporabe. Kot to izhaja tudi
iz naslovov teh direktiv, se prva nanaša na trženje semen zelenjadnic znotraj Skupnosti, druga pa na trženje razmnoževalnega
in sadilnega materiala zelenjadnic, razen semen, znotraj Skupnosti. Iz tega izhaja, da je že na podlagi samega besedila naslova
Direktive 92/33 razvidno, da ta pokriva ekonomske dobrine, za katere Direktiva 70/458 ne velja.
V nadaljevanju je treba izpostaviti, da iz člena 9(1) in (2) Direktive 92/33 izhaja, da je zakonodajalec Skupnosti predvidel
drugačne posledice glede na to, ali se zelenjadnica nahaja tako na seznamu iz člena 2(1)(A) Direktive 70/458 kot tudi v prilogi
II k Direktivi 92/33 ali le na tem zadnjem seznamu.
Razlika, ki jo določa člen 9(1) in (2) Direktive 92/33, kaže na to, da zakonodajalec Skupnosti ni predvidel, da bi se v primeru,
da se postavi vprašanje vpisa v skupni katalog sorte zelenjadnice, ki se nahaja na seznamu iz priloge II k Direktivi 92/33,
ta seznam in tisti iz člena 2(1)(A) Direktive 70/458 medsebojno dopolnjevala, ne glede na njuni zadevni področji uporabe.
Končno je treba ugotoviti, da seznam zelenjadnic iz člena 2(1)(A) Direktive 70/458 ni zaprt in tako ta v členu 2(1a) določa
postopek, po katerem se na ta seznam uvrstijo tudi druge zelenjadnice. Enako je predvideno tudi v členu 22 Direktive 92/33,
na katerega napotuje člen 1(3) te direktive.
Tako je obstoj samostojne ureditev v vsaki od direktiv, ki omogoča spreminjanje vsebine obeh seznamov, navedenih v točki 55
te sodbe, resen indic, ki kaže na to, da je treba trditve, ki so jih v predmetni zadevi navajali De Groot in Bejo ter nizozemska
vlada v zvezi s komplementarnostjo navedenih seznamov, zavrniti.
Poleg tega, kot to izhaja iz člena 40 Direktive 70/458, se na Stalni odbor za seme in razmnoževalni material za poljedelstvo,
vrtnarstvo in gozdarstvo, ki poda mnenje v postopku dopolnjevanja seznama iz člena 2(1)(A) te direktive, zato obrne predstavnik
države članice. To pomeni, da vsaka država članica lahko predlaga spremembo vsebine tega seznama.
Vendar je treba glede tega ugotoviti, da ne glede na vse naknadne spremembe navedenega seznama šalotka ni bila nikoli vpisana
med vrste zelenjadnic, naštete v členu 2(1)(A) te direktive, čeprav je bilo to očitno izvedljivo.
V teh okoliščinah sorte semena zelenjadnice, ki se ne nahaja na seznamu zelenjadnic iz člena 2(1)(A) Direktive 70/458, ni
mogoče vpisati v skupni katalog, ne da bi bili spoštovani postopki, ki jih navedena direktiva predvideva.
Glede tega De Groot in Bejo trdita, da država članica ne more prepovedati na podlagi svoje nacionalne zakonodaje trženja sorte
semena zelenjadnice, vpisane v skupni katalog, ne da bi postopala po posebnih postopkih, ki jih za to predvideva upoštevni
predpis Skupnosti. Menita, da potem ko so vpisane v skupni katalog, za sorte semen znotraj Skupnosti ne smejo več veljati
nobene omejitve trženja v zvezi s sorto.
Poleg tega ti družbi trdita, da so nizozemski organi o vpisu sort ambition in matador v nacionalni katalog obvestili Komisijo
in države članice, skupni katalog, v katerem je bil ta vpis naveden, je bil objavljen v
Uradnem listu Evropske unije
18. marca 1997. Iz tega naj bi izhajalo, da Francoska republika glede na to, da temu vpisu ni nasprotovala leta 1995 ali
1997, kot je za to imela pooblastilo in po postopkih, predvidenih zato, ne more omejevati ali prepovedati trženja navedenih
sort na svojem ozemlju, ker naj bi bil njun vpis v skupni katalog nezakonit.
Treba je poudariti, da navedena trditev temelji na napačni predpostavki. Dejansko bi bila upoštevana le, če bi bila zadevna
zelenjadnica, to je šalotka, navedena v seznamu vrst zelenjadnic v členu 2(1)(A) Direktive 70/458. Le v tem primeru bi bilo
treba preučiti, ali so bile pri sprejemanju v skupni katalog spoštovane določbe te direktive in, posledično, ali je treba
vpis preklicati ali umakniti.
Vendar tega v obravnavani zadevi ni treba preučiti ravno zato, ker se šalotka ne nahaja med vrstami zelenjadnic, navedenimi
v členu 2(1)(A) Direktive 70/458, za katere ta velja. Torej v nasprotju s tem, kar trdita v tem primeru De Groot in Bejo,
vpisu šalotke v skupni katalog kot semena ni bilo mogoče nasprotovati na podlagi členov 13a, 14 in od 35 do 38 te direktive.
Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da iz povezanih določb Direktiv 70/458 in 92/33 ni mogoče sklepati, da je sorto zelenjadnice,
če se zelenjadnica ne nahaja na seznamu iz člena 2(1)(A) Direktive 70/458, vseeno mogoče vpisati v skupni katalog kot seme,
ker se navedena zelenjadnica nahaja na seznamu iz priloge II k Direktivi 92/33.
Torej glede na to, da se šalotka ne nahaja na seznamu zelenjadnic, za katere velja Direktiva 70/458, vpis sort ambition in
matador kot semen te zelenjadnice v skupni katalog s strani Komisije, potem ko so ji pristojni organi Kraljevine nizozemske
sporočili nacionalni katalog, ni bil opravljen v skladu z navedeno direktivo.

Razlaga člena 28 ES
Glede na nepravilen vpis sort šalotke ambition in matador kot semen zelenjadnic v skupni katalog se Direktiva 70/458 v obravnavani
zadevi ne uporablja in posledično ni treba preučiti, ali ta nasprotuje nacionalnemu predpisu, kot je odlok z dne 17. maja
1990.
V navedenih okoliščinah se postavlja vprašanje, ali druge določbe prava Skupnosti, na katere se predložitveno sodišče ne sklicuje,
nasprotujejo odloku z dne 17. maja 1990, ki pod imenom šalotka dovoljuje le trženje tradicionalne šalotke. Dejansko Sodišče
lahko upošteva pravila prava Skupnosti, na katera se nacionalno sodišče ni sklicevalo, da bi temu dalo koristen odgovor (sodbi
z dne 22. januarja 2004 v zadevi COPPI, C-271/01, Recueil, str. I-1029, točka 27, in z dne 12. oktobra 2004 v zadevi Wolff
& Müller, C‑60/03, ZOdl., str. I-9553, točka 24 in navedena sodna praksa).
V tem kontekstu je treba spomniti, da sta De Groot in Bejo pred predložitvenim sodiščem zatrjevala, da odlok z dne 17. maja
1990 krši člen 28 ES.
Glede tega je treba spomniti, da je prosti pretok blaga temeljno načelo Pogodbe ES in je izraženo v prepovedi, razglašeni
v členu 28 ES, količinskih omejitev pri uvozu in vseh ukrepov z enakim učinkom med državami članicami.
Prepoved ukrepov z enakim učinkom, kot so omejitve, navedene v členu 28 ES, se nanaša na vse predpise držav članic, ki bi
lahko neposredno ali posredno, dejansko ali morebitno, ovirali trgovanje znotraj Skupnosti (glej zlasti sodbi z dne 23. septembra
2003 v zadevi Komisija proti Danski, C‑192/01, Recueil, str. I‑9693, točka 39, in z dne 2. decembra 2004 v zadevi Komisija
proti Nizozemski, C‑41/02, ZOdl., str. I-11375, točka 39 in navedena sodna praksa).
Ugotoviti je treba, da nacionalni predpis, kot je obravnavani v postopku v glavni stvari, pomeni oviro za trgovanje znotraj
Skupnosti.
Dejansko je zaradi odloka z dne 17. maja 1990, ki v bistvu v Franciji pod imenom šalotka dovoljuje le trženje zelenjadnic,
pridobljenih z vegetativnim razmnoževanjem, trženje pod imenom šalotka semena te zelenjadnice in proizvoda, ki s tem nastane,
s poreklom iz drugih držav članic, v tej državi članici nemogoče, kar sili proizvajalce, ki želijo tržiti ta semena in proizvode
v Franciji, da jih tržijo pod drugim imenom.
Vendar lahko obveznost, naložena proizvajalcem, da uporabljajo poimenovanja, ki so potrošnikom nepoznana ali manj znana, povzroči,
da je trženje zadevnega proizvoda težje in posledično ovira menjavo med državami članicami (glej v tem smislu sodbo z dne
16. januarja 2003 v zadevi Komisija proti Španiji, C‑12/00, Recueil, str. I-459, točka 82 in navedena sodna praksa).
Glede tega je treba spomniti, da je ovire za trgovanje znotraj Skupnosti, ki so posledica razlik v nacionalnih predpisih,
mogoče sprejeti, če so potrebne zato, ker izpolnjujejo nujne zahteve, ki se nanašajo zlasti na varstvo potrošnikov, in če
so zgoraj navedene nacionalne določbe sorazmerne s ciljem, ki ga zasledujejo, in tega cilja ni mogoče doseči z ukrepi, ki
bi manj omejevali trgovanje znotraj Skupnosti.
V tem kontekstu je Sodišče že presodilo, da je legitimno, da države članice skrbijo za to, da so potrošniki pravilno obveščeni
o proizvodih, ki se jim jih ponuja, in jim je tako dana možnost, da glede na te podatke izberejo. Države članice lahko zato,
da bi zagotovile varstvo potrošnikov, od zadevnih subjektov zlasti zahtevajo, da spremenijo poimenovanje živila, če se proizvod
z določenim imenom pri sestavi ali izdelavi od blaga, ki je običajno poznano v Skupnosti pod tem istim imenom, tako razlikuje,
da ni mogoče šteti, da spada v isto kategorijo. Nasprotno pri manj pomembnih razlikah ustrezno označevanje zadostuje za to,
da ima kupec ali prodajalec na voljo potrebne podatke (zgoraj navedena sodba Komisija proti Španiji, točke od 84 do 86 in
navedena sodna praksa).
V obravnavani zadevi ni sporno, da se razlike med tradicionalno in sejano šalotko v bistvu nanašajo na njun način razmnoževanja.
Dejansko sta si, z izjemo te razlike, ti vrsti šalotke po zunanjem videzu zelo podobni. Torej je cilj, ki ga želi uresničiti
odlok z dne 17. maja 1990, in sicer varstvo potrošnikov, mogoče doseči z ustreznim označevanjem, pri čemer je natančno opredeljeno,
da so sporne šalotke pridobljene iz semena in ne z vegetativnim razmnoževanjem.
Iz tega izhaja, da označevanje, ki vsebuje nevtralno in objektivno navedbo, ki potrošnike obvešča, da sta šalotki, ki ju De
Groot in Bejo izvažata, sejani šalotki, zadostuje zato, da bi se potrošnikom zagotovili ustrezni podatki.
V navedenih okoliščinah obveznosti, kot jo ta, ki jo nalaga odlok z dne 17. maja 1990, da je pod imenom „šalotka“ mogoče tržiti
samo šalotko, ki se razmnožuje vegetativno, s stališča člena 28 ES ni mogoče šteti za utemeljeno.
Iz vseh zgoraj navedenih ugotovitev izhaja, da je treba predložitvenemu sodišču odgovoriti, da:
–        Direktiva 70/458 nasprotuje vpisu sort ambition in matador v skupni katalog pod rubriko, namenjeno šalotki kot vrsti semena;
–        člen 28 ES nasprotuje nacionalnemu predpisu, kot je odlok z dne 17. maja 1990, ki pod imenom „šalotka“ dovoljuje trženje samo
zelenjadnic, ki se vegetativno razmnožujejo, in izključuje tiste, proizvedene in tržene pod istim imenom v drugih državah
članicah.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1)
Direktiva Sveta 70/458/EGS z dne 29. septembra 1970 o trženju semena zelenjadnic, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta
88/380/EGS z dne 13. junija 1988, nasprotuje vpisu sort ambition in matador kot vrst semena v skupni katalog pod rubriko,
namenjeno šalotki.
2)
Člen 28 ES nasprotuje nacionalnemu predpisu, kot je odlok z dne 17. maja 1990, ki pod imenom „šalotka“ dovoljuje trženje samo
zelenjadnic, ki se vegetativno razmnožujejo, in izključuje tiste, proizvedene in tržene pod istim imenom v drugih državah
članicah.
Podpisi
*
Jezik postopka: francoščina.