CELEX: 62005CJ0221
Smernica 85/433/EHS
Vzájomné uznávanie diplomov
Farmaceuti
Uznávanie diplomov farmaceutov pracujúcich v nových lekárňach otvorených pre verejnosť
Rozsah diskrečnej právomoci členských štátov

1       Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 smernice Rady 85/433/EHS zo 16. septembra 1985 o vzájomnom
uznávaní diplomov, osvedčení a iných dokladov o formálnych kvalifikáciách farmaceutov vrátane opatrení na uľahčenie účinného
uplatňovania práva usadiť sa pre určité farmaceutické činnosti (Ú. v. ES L 253, s. 37; Mim. vyd. 06/001, s. 132).
2       Tento návrh bol predložený v rámci sporového konania vedeného Sam Mc Cauley Chemists (Blackpool) Ltd (ďalej len „Sam Mc Cauley
Chemists“) a pánom Sadja proti Pharmaceutical Society of Ireland, Minister for Health and Children (ďalej len „minister“),
Írsku a Attorney General, týkajúceho sa platnosti právneho predpisu, ktorým bol prebratý do írskeho práva článok 2 smernice
85/433.

Právny rámec

Právna úprava Spoločenstva
3       Siedme odôvodnenie smernice 85/433 znie takto:
„keďže v rámci vnútroštátnej politiky v oblasti verejného zdravotníctva a v snahe okrem iného zabezpečiť uspokojivé dodávky
farmaceutických výrobkov na celom území určité členské štáty obmedzujú počet novootváraných lekární, zatiaľ čo ostatné neprijali
žiadne takéto opatrenia; keďže za takýchto okolností je príliš skoro hovoriť o tom, či účinky uznávania diplomov, osvedčení
a iných úradných dokladov o formálnych kvalifikáciách farmaceutov sa musia rozšíriť aj na výkon činnosti farmaceuta ako vedúceho
lekárne otvorenej pre verejnosť kratšie ako tri roky; keďže tento problém musí v určitej lehote znovu posúdiť Komisia a Rada“.
4       Článok 2 tej istej smernice stanovuje:
„1.      Každý členský štát uzná diplomy, osvedčenia a iné doklady o formálnych kvalifikáciách uvedené v článku 4 udelené štátnym príslušníkom
členských štátov inými členskými štátmi v súlade s článkom 2 smernice 85/432/EHS a poskytne im na svojom území rovnakú účinnosť,
pokiaľ ide o začatie a vykonávanie činností uvedených v článku 1, ako majú diplomy, osvedčenia a iné doklady o formálnych
kvalifikáciách podľa článku 4, ktoré sám vydá.
2.      Členské štáty ale nemusia uznať diplomy, osvedčenia a iné doklady o formálnych kvalifikáciách uvedené v odseku 1, keď ide
o otváranie nových lekární pre verejnosť. Na účel tejto smernice sa za nové považujú aj lekárne, ktoré sú otvorené menej ako
tri roky.
Päť rokov po dátume stanovenom v článku 19 ods. 1 predloží Komisia Rade správu o spôsobe, akým členské štáty uplatňovali predchádzajúci
pododsek, a o možnosti rozšírenia účinkov vzájomného uznávania diplomov, osvedčení a iných dokladov uvedených v odseku 1.
Komisia tiež predloží vhodné návrhy.“

Vnútroštátna právna úprava
5       Článok 15 ods. 2 bod 1 Ústavy Írska stanovuje:
„Výlučnú právomoc prijímať zákony v mene štátu má Oireachtas [parlament Írska]; žiadny iný zákonodarný orgán nie je oprávnený
prijímať zákony v mene štátu.“
6       Podľa článku 29 ods. 4 bodu 10 tej istej Ústavy:
„Žiadne ustanovenie tejto Ústavy nespôsobuje neplatnosť zákonov, aktov alebo opatrení prijatých štátom, ktoré si vyžadujú
povinnosti vyplývajúce z členstva v Európskej únii alebo Spoločenstvách...“
7       Zákon z roku 1972 o Európskych spoločenstvách (European Communities Act 1972) bol prijatý s cieľom, aby sa toto posledné uvedené
ústavné ustanovenie stalo účinným. Na jednej strane oddiel 2 tohto zákona stanovuje, že „zmluvy upravujúce Európske spoločenstvá
a existujúce a budúce akty prijaté inštitúciami Spoločenstva sú záväzné pre členský štát a sú súčasťou jeho vnútroštátneho
právneho poriadku v súlade s podmienkami stanovenými týmito zmluvami“. Na druhej strane oddiel 3 uvedeného zákona zveruje
Minister of State právomoc „prijímať nariadenia, aby sa zabezpečila účinnosť oddielu 2 tohto zákona v plnom rozsahu“. Tieto
nariadenia môžu obsahovať „ustanovenia zrušujúce, pozmeňujúce alebo uplatňujúce iný zákon či už so zmenami, alebo bez nich...“.
8       Podľa oddielu 2 zákona z roku 1962 o farmaceutických činnostiach (Pharmacy Act 1962):
„1.      Osoba môže prevádzkovať lekáreň, v ktorej sa predávajú alebo pripravujú lieky, iba ak
a)      je oprávnenou osobou a táto osoba alebo oprávnená osoba osobne dohliada na lekáreň, ako aj na predaj a prípravu týchto liekov.
…
3.      Na účely tohto oddielu sa rozumie ,oprávnenou osobou‘ schválený farmaceut (,registered pharmaceutical chemist‘)…
3 A.      Na účely tohto oddielu nezahŕňajú výrazy ,oprávnená osoba‘ a ,schválený farmaceut‘ osoby schválené na základe oddielu 22 A zákona
z roku 1875 o farmaceutických činnostiach [Pharmacy Act (Ireland) 1875], ktoré prevádzkujú lekáreň, v ktorej sa predávajú
alebo pripravujú lieky alebo predávajú jedy, ak je táto lekáreň otvorená menej ako tri roky.
…“
9       Oddiel 22 A zákona z roku 1875 o farmaceutických činnostiach stanovuje, že ako farmaceuti musia byť schválené osoby, ktoré
majú diplom, osvedčenie alebo iný oficiálny doklad o dosiahnutí kvalifikácie v odbore farmaceutických činností vydaný v inom
členskom štáte v zmysle článku 2 smernice Rady 85/432/EHS zo 16. septembra 1985 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov
a správnych opatrení týkajúcich sa určitých činností v oblasti farmácie (Ú. v. ES L 253, s. 34; Mim. vyd. 06/001, s. 129).
10     Tak oddiel 2 ods. 3 A zákona z roku 1962 o farmaceutických činnostiach, ako aj oddiel 22 A zákona z roku 1875 o farmaceutických
činnostiach boli zavedené do írskeho právneho poriadku, pokiaľ ide o ich znenie uplatniteľné vo veci samej, nariadením z roku
1991 o uznávaní diplomov v odbore farmaceutických činností [European Communities (Recognition of Qualifications in Pharmacy)
Regulations 1991, ďalej len „nariadenie z roku 1991“], ktoré prijal minister na prebratie smernice 85/433 do írskeho právneho
poriadku. Základom tohto nariadenia je oddiel 3 zákona z roku 1972 o Európskych spoločenstvách.

Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
11     Sam Mc Cauley Chemists je majiteľom lekárne v Corku (Írsko), ktorá bola otvorená v októbri 2000, a bola teda v rozhodnom čase
vo veci samej lekárňou otvorenou menej ako tri roky.
12     Pán Sadja získal diplom v odbore farmaceutických činností v Spojenom kráľovstve. Bol vymenovaný za „oprávnenú osobu“ na prevádzku
uvedenej lekárne. Keď sa po vyšetrovaní dozvedela Pharmaceutical Society of Ireland, ktorá vedie zoznam farmaceutov v Írsku
a ktorá je takisto regulačným orgánom farmaceutov v tomto členskom štáte o tomto vymenovaní, uviedla, že pán Sadja nie je
podľa ustanovení oddielu 2 ods. 3 A zákona z roku 1962 o farmaceutických činnostiach oprávnenou osobou v zmysle tohto zákona
a že teda nie je spôsobilý vykonávať dohľad nad predmetnou lekárňou. Pharmaceutical Society of Ireland požadovala, aby bola
táto situácia napravená, pretože v Írsku je výkon povolania farmaceuta bez povolenia prečinom.
13     S cieľom namietať proti tomuto výkladu sa obrátili Sam Mc Cauley Chemists a pán Sadja na High Court, ktorý však ich žalobu
zamietol. Podali teda odvolanie na Supreme Court a domáhali sa toho, aby vyhlásil nariadenie z roku 1991 za neplatné v rozsahu,
v akom ním bol doplnený oddiel 2 ods. 3 A do zákona z roku 1962 o farmaceutických činnostiach, z dôvodov založených na írskom
ústavnom práve.
14     Nie je sporné v rámci konania pred vnútroštátnym súdom, že členský štát môže prebrať smernice do vnútroštátneho práva nariadením,
ktoré mení legislatívne ustanovenia, iba ak si to vyžaduje členstvo v Európskych spoločenstvách. Akúkoľvek zmenu takýchto
ustanovení, ktorá by presiahla to, čo vyžaduje smernica, môže prijať iba Oireachtas.
15     V tejto súvislosti Sam Mc Cauley Chemists a pán Sadja uvádzajú, že keďže nariadenie z roku 1991 má v úmysle vylúčiť zo svojej
pôsobnosti schváleného farmaceuta vykonávajúceho svoje povolanie v lekárni, ktorá je otvorená menej ako tri roky, členský
štát používa voľnú úvahu, ktorú členským štátom zverila smernica 85/433. Z tejto smernice vzhľadom na jej kontext údajne jasne
vyplýva, že táto voľná úvaha je spojená s posudzovaním záležitostí čisto vnútroštátneho práva.
16     Členský štát totiž použil oddiel 3 zákona z roku 1972 o Európskych spoločenstvách. Chcel vykonať prebratie uvedenej smernice
právnym aktom, ktorým sa menil zákon, ktorý prijal Oireachtas. Nebol však oprávnený tak urobiť, pretože výkon tejto voľnej
úvahy nepožadovala žiadna povinnosť vyplývajúca z práva Spoločenstva v zmysle článku 29 ods. 4 bodu 10 Ústavy Írska.
17     V dôsledku toho došlo k prisvojeniu si výlučnej právomoci prijímať zákony v mene členského štátu, ktorú má Oireachtas podľa
článku 15 ods. 2 bodu l tejto Ústavy. Iba Oireachtas je oprávnený meniť a dopĺňať zákon, ktorý sám prijal.
18     Naopak, minister uviedol, že prijatie nariadenia z roku 1991 si vyžadovali povinnosti vyplývajúce z členstva Írska v Spoločenstvách
v zmysle článku 29 ods. 4 bodu 10 uvedenej Ústavy. Doplnenie oddielu 2 ods. 3 A tým istým nariadením nie je výkonom vlastnej
voľnej úvahy členským štátom. Vyjadruje obmedzený rozsah povinnosti uloženej členskému štátu smernicou 85/433.
19     Vnútroštátny súd uvádza, že ak by sa vychádzalo z predpokladu, podľa ktorého akt prebratia smernice 85/433 vylučujúci zo svojej
pôsobnosti činnosti určitých farmaceutov predstavuje výkon vlastnej voľnej úvahy založenej na posudzovaní záležitostí čisto
vnútroštátneho práva, bol by povinný rozhodnúť tak, že nebolo povolené zmeniť a doplniť zákon z roku 1962 o farmaceutických
činnostiach právnym aktom vzhľadom na znenie článku 15 Ústavy Írska. Nariadenie z roku 1991 by bolo teda neplatné.
20     Za týchto okolností Supreme Court rozhodol prerušiť konanie a predložil Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Ukladá článok 2 smernice [85/433]:
a)      iba povinnosť, ktorá spočíva v tom, že členský štát je povinný uznať kvalifikácie uvedené v článku 2 ods. 1 smernice s výnimkou
ich uznania v súvislosti s otváraním nových lekární, tak ako sú definované v článku 2 ods. 2 [uvedenej smernice], alebo
b)      odlišnú povinnosť, ktorá spočíva v tom, že členský štát je povinný uznať kvalifikácie uvedené v článku 2 ods. 1, ale okrem
toho zveruje členskému štátu voľnú úvahu v oblasti uznávania týchto kvalifikácií, pokiaľ ide o vznik nových lekární otvorených
pre verejnosť, tak ako sú definované v článku 2 ods. 2?“

O prejudiciálnej otázke
21     Vnútroštátny súd sa svojou otázkou v podstate pýta, či článok 2 smernice 85/433 je obmedzený len na to, že ukladá členským
štátom povinnosť uznávania diplomov, osvedčení a iných oficiálnych dokladov (ďalej len „diplomy“) v súvislosti s činnosťami
v lekárňach otvorených najmenej tri roky, alebo či im zveruje aj voľnú úvahu v oblasti uznávania diplomov, pokiaľ ide o vznik
nových lekární otvorených pre verejnosť, tak ako sú definované v článku 2 ods. 2 uvedenej smernice.
22     Podľa článku 43 ES sa v rámci ustanovení Zmluvy ES týkajúcich sa práva usadiť sa zakazujú obmedzenia slobody usadiť sa štátnych
príslušníkov jedného členského štátu na území iného členského štátu.
23     Medzi týmito ustanoveniami sa nachádza článok 47 ES, ktorý oprávňuje Radu, aby vydala smernice na vzájomné uznávanie diplomov,
pokiaľ ide najmä o povolanie farmaceuta.
24     Okrem toho orgány členského štátu sú pri preskúmavaní žiadosti štátneho príslušníka iného členského štátu o udelenie povolenia
na výkon regulovaného povolania povinné vziať do úvahy profesijnú kvalifikáciu dotknutej osoby, porovnávajúc na jednej strane
kvalifikáciu, ktorú potvrdzujú jej diplomy a jej príslušné profesijné skúsenosti, a na druhej strane profesijnú kvalifikáciu
požadovanú vnútroštátnou právnou úpravou na výkon predmetného povolania, a to nezávisle od prijatia alebo neprijatia smernice
upravujúcej osobitný režim vzájomného uznávania predmetných diplomov (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. septembra 2000,
Hocsman, C‑238/98, Zb. s. I‑6623, body 23 a 31, a z 13. novembra 2003, Morgenbesser, C‑313/01, Zb. s. I‑13467, body 57 a 58).
25     Ako vyplýva z článku 47 ods. 1 ES, cieľom takýchto smerníc je uľahčiť vzájomné uznávanie diplomov tým, že zriaďujú pravidlá
a spoločné kritériá, ktoré vedú, ak je to možné, k automatického uznávaniu uvedených diplomov (rozsudok z 22. januára 2002,
Dreessen, C‑31/00, Zb. s. I‑663, bod 26).
26     Pokiaľ ide o dosah uvedených smerníc, je potrebné uviesť, že článok 47 ES zveruje právomoc vykonávať v prípade potreby úplnú
harmonizáciu predmetných diplomov zákonodarcovi Spoločenstva, pričom ponecháva na úvahu posledného uvedeného spôsob, akým
je potrebné postupovať, aby sa dosiahol takýto cieľ. Z tohto dôvodu je povolené, aby vykonával harmonizáciu v jednotlivých
fázach, lebo vykonávanie harmonizačných opatrení je vo všeobecnosti ťažké, pretože si vyžaduje zo strany príslušných inštitúcií
Spoločenstva na základe rôznych a komplexných vnútroštátnych ustanovení a v súlade s cieľmi definovanými Zmluvou vypracovanie
spoločných pravidiel, s ktorými má súhlasiť kvalifikovaná väčšina členov Rady, prípadne dôjde k ich jednomyseľnému súhlasu
(pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. mája 1997, Nemecko/Parlament a Rada, C‑233/94, Zb. s. I‑2405, bod 43, a zo 17. júna 1999,
Socridis, C‑166/98, Zb. s. I‑3791, bod 26).
27     V danom prípade článok 2 ods. 1 smernice 85/433 ukladá každému členskému štátu povinnosť uznať diplomy uvedené v článku 4
tejto smernice, udelené štátnym príslušníkom členských štátov inými členskými štátmi v súlade s článkom 2 smernice 85/432,
a to tak, že im poskytne na svojom území rovnakú účinnosť, ako majú tie, ktoré sú upravené v uvedenom článku 4, a sám ich
vydáva.
28     Článok 2 ods. 2 prvý pododsek smernice 85/433 však stanovuje, že členské štáty nie sú povinné uznať diplomy uvedené v odseku
1 toho istého článku, keď ide o otváranie nových lekární pre verejnosť, pričom za takéto sa vo všeobecnosti považujú lekárne,
ktoré sú otvorené menej ako tri roky.
29     Toto ustanovenie teda obmedzuje rozsah povinnosti uvedenej v článku 2 ods. 1 smernice 85/433, a to z dôvodu uvedeného v siedmom
odôvodnení tejto smernice, podľa ktorého v oblasti verejného zdravotníctva určité členské štáty obmedzujú počet nových lekární,
zatiaľ čo ostatné neprijali žiadne takéto opatrenia, pričom za takýchto okolností je príliš skoro hovoriť o tom, či účinky
uznávania diplomov v oblasti farmaceutických činností sa musia rozšíriť aj na výkon činnosti farmaceuta ako vedúceho novej
lekárne.
30     Okrem toho podľa toho istého odôvodnenia tento problém musí v určitej lehote znovu posúdiť Komisia a Rada. S týmto cieľom
článok 2 ods. 2 druhý pododsek smernice 85/433 stanovuje, že Komisia je povinná predložiť Rade správu o možnosti rozšírenia
účinkov vzájomného uznávania diplomov uvedených v odseku 1 toho istého článku na diplomy pre vznik nových lekární a ukladá
jej povinnosť v prípade potreby predložiť vhodné návrhy.
31     Z vyššie uvedeného vyplýva, že pokiaľ ide o uznávanie diplomov v oblasti farmaceutických činností, zákonodarca Spoločenstva
tým, že prijal smernicu 85/433, mal zámer vykonať len čiastočnú harmonizáciu zabezpečujúcu minimálnu hranicu uznávania uvedených
diplomov, teda uznávanie na výkon činností v lekárňach otvorených najmenej tri roky, stanovujúc možnosť pre členské štáty
prekročiť minimálne požiadavky uložené uvedenou smernicou.
32     Vzhľadom na znenie článku 249 tretieho pododseku ES sú členské štáty povinné dosiahnuť tento minimálny stupeň uznávania diplomov
a najmä upraviť toto uznávanie v ustanoveniach ich vnútroštátneho právneho poriadku bez toho, aby mali k dispozícii priestor
pre voľnú úvahu, pokiaľ ide o tento výsledok. Je to totiž zákonodarca Spoločenstva, kto rozhodol presne a bezpodmienečne,
využijúc právomoci, ktoré sú mu zverené zmluvou, na ktoré diplomy v oblasti farmaceutických činností sa má vzťahovať vzájomné
uznávanie upravené v smernici 85/433.
33     Zo znenia článku 2 smernice 85/433 ako celku vyplýva, že toto ustanovenie ukladá povinnosť vzájomného uznávania, iba pokiaľ
ide o lekárne otvorené najmenej tri roky. Teda ak členský štát dosiahne súlad iba s uvedeným minimálnym stupňom uznávania
diplomov, nevykonáva žiadnu voľnú úvahu vyplývajúcu z článku 2 smernice 85/433.
34     Je preto potrebné na položenú otázku odpovedať tak, že článok 2 smernice 85/433 sa má vykladať v tom zmysle, že členský štát,
ktorý dosiahne súlad iba s minimálnym stupňom uznávania diplomov upraveným touto smernicou, nevykonáva voľnú úvahu zverenú
touto smernicou.

O trovách
35     Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
Článok 2 smernice Rady 85/433/EHS zo 16. septembra 1985 o vzájomnom uznávaní diplomov, osvedčení a iných dokladov o formálnych
kvalifikáciách farmaceutov vrátane opatrení na uľahčenie účinného uplatňovania práva usadiť sa pre určité farmaceutické činnosti
sa má vykladať v tom zmysle, že členský štát, ktorý dosiahne súlad iba s minimálnym stupňom uznávania diplomov upraveným touto
smernicou, nevykonáva voľnú úvahu zverenú touto smernicou.
Podpisy
*
Jazyk konania: angličtina.