CELEX: 62005CJ0062
Kasační opravný prostředek
Nařízení (EHS) č. 1430/79
Prominutí dovozního cla
Náklad cigaret s místem určení ve Španělsku
Podvod spáchaný při operaci tranzitu Společenství

1       Svým kasačním opravným prostředkem se Nordspedizionieri di Danielis Livio & C. Snc, v likvidaci (dále jen „Nordspedizionieri“),
Livio Danielis a Domenico d’Alessandro domáhají zrušení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 14. prosince
2004, Nordspedizionieri di Danielis Livio a další v. Komise (T‑332/02, Sb. rozh. s. II‑4405, dále jen „napadený rozsudek“).

Právní rámec
2       Celní právní úprava Společenství stanoví možnost úplného nebo částečného vrácení zaplaceného dovozního nebo vývozního cla
nebo prominutí částky celního dluhu. Podmínky pro prominutí cla použitelné v projednávaném případě byly stanoveny v článku
13 nařízení Rady (EHS) č. 1430/79 ze dne 2. července 1979 o vrácení nebo prominutí dovozního nebo vývozního cla (Úř. věst.
L 175, s. 1), ve znění nařízení Rady (EHS) č. 3069/86 ze dne 7. října 1986 (Úř. věst. L 286, s. 1, dále jen „nařízení č. 1430/79“)
(neoficiální překlad)
.
3       Článek 13 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 1430/79 stanoví:
„1. Dovozní clo lze vrátit nebo prominout ve zvláštních případech [...], které vyplývají z okolností, jež nelze přičítat podvodnému
jednání nebo hrubé nedbalosti dotyčné osoby.“
(neoficiální překlad)
4       Podle článku 36 nařízení Rady (EHS) č. 222/77 ze dne 13. prosince 1976 o tranzitu Společenství (Úř. věst. L 38, s. 1)
(neoficiální překlad)
:
„1. Pokud se zjistí, že při operaci tranzitu Společenství došlo k porušení předpisů nebo nesrovnalosti v určitém členském
státě, vymáhání cla a ostatních poplatků případně vymahatelných je prováděno tímto členským státem v souladu s jeho právními
a správními předpisy, aniž by byl dotčen postup v trestním řízení.
2. Jestliže místo porušení předpisů nebo nesrovnalosti nelze určit, má se za to, že k němu došlo:
a)      když se při operaci tranzitu Společenství porušení předpisů nebo nesrovnalost zjistí v celním úřadě tranzitu nacházejícím
se na vnitřní hranici: v členském státě, který dopravní prostředek nebo zboží právě opustily;
b) když se při operaci tranzitu Společenství porušení předpisů nebo nesrovnalost zjistí v celním úřadě tranzitu ve smyslu
čl. 11 písm. d) druhé odrážky: v členském státě, jemuž podléhá tento úřad;
c) když se při operaci tranzitu Společenství porušení předpisů nebo nesrovnalost zjistí jinde na území členského státu než
v celním úřadě tranzitu: v členském státě, kde bylo učiněno zjištění;
d) když zásilka nebyla předložena celnímu úřadu určení: v posledním členském státě, na jehož území bylo s přihlédnutím k oznámení
o tranzitu zjištěno, že do něj dopravní prostředek nebo zboží pronikly;
e) když se porušení předpisů nebo nesrovnalost zjistí po ukončení operace tranzitu Společenství: v členském státě, kde bylo
učiněno zjištění.“
(neoficiální překlad)
5       Článek 1 dohody o vzájemné správní pomoci při předcházení a stíhání celních podvodů, uzavřené dne 10. listopadu 1965 mezi
Italskou republikou a Socialistickou federativní republikou Jugoslávie (dále jen „dohoda o pomoci“), stanoví:
„Celní správy smluvních stran si vzájemně pomáhají za podmínek stanovených v této smlouvě za účelem předcházení, odhalování
a potlačování porušování předpisů svých příslušných celních režimů.“
6       Podle článku 4 této dohody:
„Celní správa každé z obou smluvních stran vykonává z vlastní iniciativy nebo na žádost celní správy druhé strany zvláštní
dohled v rámci své působnosti:
[…]
–       k zajištění ochrany celních a daňových zájmů příslušných zemí, každá z obou celních správ se hlavně bude snažit zabránit tomu,
aby zboží vyvážené z jejího území bylo předmětem pašování na úkor druhé smluvní strany.
Na žádost bude věnována zvláštní pozornost vývozům takových výrobků, které na území druhé smluvní strany podléhají zvláštním
daním ve vysoké výši.“
(neoficiální překlad)

Skutkový základ sporu
7       Dne 30. října 1991 Nordspedizionieri, složená z celních zástupců a se sídlem v Terstu, podala u celního úřadu Fernetti prohlášení
o vnějším tranzitu Společenství týkající se obalového kartonu původem ze Slovinska a s určením ve Španělsku. Dne 5. a 16. listopadu
1991 Nordspedizionieri podala dvě další prohlášení o tranzitu Společenství obdobná prohlášení ze dne 30. října.
8       Chvíli po vybavení celních formalit odpovídajících třetí operaci tranzitu požádal ředitel celního úřadu Fernetti Guardia di
Finanza (finanční policie), aby provedla prohlídku obsahu nákladu. Dotčené nákladní vozidlo, které již opustilo celní zónu,
bylo pronásledováno a zastaveno několik kilometrů za hranicí a poté bylo vráceno na celnici. Během jeho prohlídky bylo odhaleno,
že obalové kartony nebyly prázdné, jak uvádělo prohlášení o tranzitu, ale naplněné cigaretami. Řidič nákladního vozidla byl
zadržen a nákladní vozidlo a náklad byly zajištěny, jakož i doklady, které měl řidič u sebe.
9       Vyšetřování vedené italskými celními orgány ve spolupráci se slovinskými orgány prokázalo, že řidič nákladního vozidla se
rovněž podílel na třech dalších podobných operacích pašování cigaret za použití tranzitních prohlášení ze dne 30. října a 5. listopadu
1991 vyhotovených společností Nordspedizionieri. V rámci svého vyšetřování dotčených operací pašování odhalily italské orgány
sklad obsahující protiprávně dovezené zboží a během prohlídky dne 8. dubna 1992 zde zabavily 8 010 kg cigaret, které byly
zajištěny.
10     Dne 16. října 1992 navrhovatelé obdrželi od oddělení příjmů hlavního celního úřadu Terstu, jako hlavní povinní tranzitu Společenství
pro operace ze dne 30. října a 5. listopadu 1991, příkaz k zaplacení částky 2 951 462 300 ITL z titulu daňového zatížení zahraničního
zpracovaného tabáku protiprávně dovezeného a uvedeného do spotřeby na celním území Společenství. Jelikož byl náklad ze dne
16. listopadu 1991 zajištěn italskými celními orgány před jeho uvedením do spotřeby, nebylo navrhovatelům v tomto ohledu uloženo
žádné clo.
11     Dne 14. listopadu 2000 navrhovatelé podali k útvarům Komise Evropských společenství žádost o prominutí cla. Tato žádost byla
podpořena italskými orgány, které v červnu 2001 podaly Komisi žádost o prominutí cla ve výši 497 589 687 ITL.
12     Dne 28. června 2002 Komise přijala rozhodnutí REM 1401 (dále jen „sporné rozhodnutí“), kterým zamítla tuto žádost. Dospěla
k závěru, že v projednávaném případě neexistuje zvláštní případ, který vyplývá z okolností, jež nelze přičítat podvodnému
jednání nebo hrubé nedbalosti ze strany navrhovatelů ve smyslu článku 13 nařízení č. 1430/79, a že tedy prominutí dovozního
cla není odůvodněné.

Žaloba podaná k Soudu a napadený rozsudek
13     Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 30. října 2002 podali navrhovatelé žalobu proti spornému rozhodnutí.
14     Navrhovatelé se dovolávali dvou žalobních důvodů na podporu svých návrhových žádání směřujících ke zrušení tohoto rozhodnutí.
15     První žalobní důvod vycházel z několika nesprávných skutkových zjištění obsažených ve sporném rozhodnutí, zatímco druhý žalobní
důvod vycházel z údajné existence zvláštního případu a neexistence podvodného jednání nebo hrubé nedbalosti ve smyslu článku
13 nařízení č. 1430/79. Navrhovatelé se podpůrně dožadovali částečného prominutí cla.
16     Pokud jde o první žalobní důvod, Soud jednak konstatoval, že sporné rozhodnutí není stiženo nesprávným skutkovým posouzením
v jeho popisu způsobu, jak došlo k šetření nákladu. Krom toho prohlásil za nepřípustnou část žalobního důvodu vycházející
z údajného pochybení ohledně částky požadovaného prominutí s odůvodněním, že pravomoc vypočítat tuto částku náleží výlučně
vnitrostátním orgánům.
17     Pokud jde o druhý žalobní důvod, Soud úvodem připomněl, že Komise disponuje posuzovací pravomocí při použití čl. 13 odst. 1
nařízení č. 1430/79, který představuje obecné ustanovení o spravedlnosti. Rovněž uvedl, že se pro jeho použití vyžadují dvě
kumulativní podmínky: i) existence zvláštního případu a ii) neexistence podvodného jednání a hrubé nedbalosti ze strany dotyčného
hospodářského subjektu.
18     Pokud jde o existenci zvláštního případu, Soud měl za to, že navrhovatelé neprokázali, že italské orgány byly předem informovány
o operacích pašování cigaret. Rovněž odmítl argument navrhovatelů vycházející z toho, že pašování, jehož byli oběťmi, přesahovalo
obchodní rizika vlastní jejich podnikatelské činnosti. Soud předtím, než dospěl k závěru o tom, že se celní orgány nedopustily
závažných pochybení, konstatoval jednak, že tyto orgány neměly povinnost fyzicky kontrolovat veškeré hraniční přepravy, a jednak,
že dohoda o pomoci neukládala slovinským celním orgánům povinnost informovat bez prodlení italské celní orgány o všech přepravách
tabáku opouštějících jejich území do Itálie.
19     Soud krom toho usoudil, že nemožnost provést prohlídku nákladního vozidla uváděná navrhovateli nepředstavuje skutečnost, která
by mohla dostat navrhovatele do výjimečného postavení vůči ostatním hospodářským subjektům, a neumožňuje tedy odůvodnit zvláštní
případ ve smyslu článku 13 nařízení č. 1430/79 (rozsudek ze dne 7. září 1999, De Haan, C‑61/98, Recueil, s. I‑5003, bod 52).
Pokud jde o zvážení přítomných zájmů, Soud usoudil, že se Komise neomezila na vyloučení použitelnosti článku 13 nařízení č. 1430/79,
ale rovněž přezkoumala, zda okolnosti projednávaného případu spadají do obchodního rizika, kterému jsou obvykle celní zástupci
vystaveni, přičemž dospěla k závěru, že tyto okolnosti nepřesahují běžné obchodní riziko vlastní této činnosti.
20     Soud dospěl k závěru, že navrhovatelé neprokázali, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že shledala, že
okolnosti projednávaného případu nepředstavovaly zvláštní případ. Vzhledem k neexistenci tohoto zvláštního případu nebyl tedy
přezkum druhé podmínky týkající se neexistence podvodného jednání nebo hrubé nedbalosti považován za nezbytný. Soud tedy zamítl
druhý žalobní důvod jako neopodstatněný.
21     Konečně Soud rovněž zamítl žádost o částečné prominutí cla týkajícího se zabaveného zpracovaného tabáku s tím, že měl za to,
že otázka zániku celního dluhu zabavením části zboží podléhajícího clu nespadá do působnosti článku 13 nařízení č. 1430/79.
22     Jelikož žaloba byla zamítnuta, navrhovatelé podali dne 10. února 2005 kasační opravný prostředek.

Návrhová žádání účastníků řízení
23     Navrhovatelé navrhují, aby Soudní dvůr:
–       zrušil sporné rozhodnutí, kterým Komise shledala prominutí dovozního cla ve výši 497 589 687 ITL neodůvodněným;
–       naopak určil, že podle čl. 13 odst. 1 nařízení č. 1430/79 je prominutí cla v projednávaném případě přípustné vzhledem k tomu,
že ve prospěch navrhovatelů existují zvláštní okolnosti, které nelze přičítat žádné nedbalosti nebo podvodnému jednání;
–       uložil Komisi náhradu nákladů jak řízení v prvním stupni, tak tohoto řízení před Soudním dvorem.
24     Odpůrkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
–       zamítl kasační opravný prostředek podaný navrhovateli v plném rozsahu;
–       rozhodl, že navrhovatelé ponesou vlastní náklady řízení, a uložil jim rovněž náhradu nákladů vynaložených Komisí jak v průběhu
řízení v prvním stupni, tak před Soudním dvorem.

Ke kasačnímu opravnému prostředku
25     Na podporu svého kasačního opravného prostředku se navrhovatelé dovolávají čtyř důvodů.

K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
26     Navrhovatelé zpochybňují existenci celního dluhu tím, že se opírají o čl. 36 odst. 3 nařízení č. 222/77, neboť nebyly splněny
všechny podmínky pro vznik tohoto celního dluhu, zejména podmínka vyplývající z judikatury a související s oznámením hlavnímu
povinnému (rozsudky ze dne 21. října 1999, Lensing & Brockhausen, C‑233/98, Recueil, s. I‑7349, bod 31, jakož i ze dne 20. ledna
2005, Honeywell Aerospace, C‑300/03, Sb. rozh. s. I‑689, bod 26). Soudnímu dvoru přísluší, aby z úřední povinnosti shledal
neexistenci této předběžné podmínky vybrání celního dluhu, neboť Soud ji sám z úřední povinnosti neshledal.
27     Komise uplatňuje, že tento důvod kasačního opravného prostředku je nepřípustný, jelikož nebyl vznesen před Soudem.
28     Podle ustálené judikatury platí, že umožnit účastníku řízení, aby vznesl důvod, který nevznesl u Soudu, poprvé až před Soudním
dvorem, znamená umožnit mu, aby předložil Soudnímu dvoru, jehož pravomoc ve věci kasačního opravného prostředku je omezena,
spor v širším rozsahu než spor, který projednával Soud. V rámci kasačního opravného prostředku je pravomoc Soudního dvora
omezena na posouzení právního řešení důvodů projednávaných u Soudu prvního stupně (viz zejména rozsudky ze dne 26. října 2006,
Koninklijke Coöperatie Cosun v. Komise, C‑68/05 P, Sb. rozh. s. I‑10367, bod 96, a ze dne 27. února 2007, Gestoras Pro Amnistía
a další v. Rada, C‑354/04 P, Sb. rozh. s. I‑1579, bod 30).
29     V projednávané věci je namístě konstatovat, že ačkoliv navrhovatelé z důvodů nesouvisejících s tímto důvodem kasačního opravného
prostředku zpochybnili před Soudem přesnou částku celního dluhu, nikdy před ním nevznesli argument týkající se samotné existence
tohoto dluhu.
30     Krom toho, pokud jde o kvalifikaci tohoto důvodu kasačního opravného prostředku dovolávaného navrhovateli jako důvodu veřejného
zájmu, je namístě připomenout, že jediným cílem ustanovení článku 13 nařízení č. 1430/79 je umožnit, pokud jsou splněny určité
zvláštní podmínky a v případě neexistence nedbalosti nebo podvodného jednání, osvobození hospodářských subjektů od zaplacení
cla, které dluží, a nikoli zpochybnění samotné zásady vymahatelnosti dluhu [viz zejména rozsudek ze dne 6. července 1993,
CT Control (Rotterdam) a JCT Benelux v. Komise, C‑121/91 a C‑122/91, Recueil, s. I‑3873, bod 43]. Z toho vyplývá, že navrhovatelé
se mohou vůči spornému rozhodnutí užitečně dovolávat pouze důvodů směřujících k prokázání existence v projednávaném případě
zvláštních okolností, jakož i neexistence hrubé nedbalosti nebo podvodného jednání z jejich strany, a nikoliv důvodů směřujících
k prokázání protiprávnosti rozhodnutí příslušných vnitrostátních orgánů, které jim uložily zaplatit sporné clo [viz výše uvedený
rozsudek CT Control (Rotterdam) a JCT Benelux v. Komise, bod 44]. Soud tedy nemusel uplatnit z úřední povinnosti ustanovení,
k jejichž použití neměl pravomoc.
31     Z toho vyplývá že první důvod kasačního opravného prostředku musí být odmítnut jako nepřípustný.

Ke druhému důvodu kasačního opravného prostředku
32     Navrhovatelé tvrdí, že Soud tím, že učinil věcně nesprávná a neúplná zjištění ohledně okolností odhalení nákladu cigaret,
a tím, že zkreslil důkazy, nesprávně použil článek 13 nařízení č. 1430/79, pokud jde o posouzení existence zvláštního případu.
V bodě 29 napadeného rozsudku se Soud opřel o nepřesnou rekonstrukci skutečností v tom, že tvrdí, že celní úřad Fernetti provedl
za pomoci Guardia di Finanza šetření nákladu odpovídajícího prohlášení ze dne 16. listopadu 1991, zatímco kontrola ve skutečnosti
proběhla mimo celní zónu, po vybavení celních formalit a poté, co nákladní vozidlo ujelo několik kilometrů na italském území.
Přesný časový sled událostí a důvody, které opravdu vedly k příkazu k šetření nákladu nákladního vozidla, však vyplývají z rozsudku
vydaného Tribunale penale di Trieste (Itálie) dne 4. listopadu 1998, odsuzujícího pachatele dotčených činů pašování. Tento
časový sled je rovněž potvrzen písemným prohlášením p. Portaleho, ředitele celního úřadu Fernetti v rozhodné době, ze dne
15. ledna 2005.
33     Komise má naproti tomu za to, že Soud se nedopustil žádného pochybení při své rekonstrukci skutkových okolností ani ve svém
posouzení, že sporné rozhodnutí není stiženo nesprávným skutkovým zjištěním a že dokonale znal okamžik, kdy došlo ke kontrole
nákladu cigaret. Krom toho usuzuje, že prohlášení p. Portaleho představuje nový důkaz v rámci tohoto řízení, a že musí být
tedy prohlášen za nepřípustný.
34     V tomto ohledu stačí konstatovat, že vylíčení skutkových okolností Soudem týkající se okolností odhalení nákladu cigaret přesně
souhlasí s časovým sledem událostí, jak jej uvádějí navrhovatelé. V bodě 11 napadeného rozsudku se totiž píše: „Po vybavení
celních formalit […] bylo nákladnímu vozidlu povoleno pokračovat v cestě. Chvíli poté požádal ředitel celního úřadu Fernetti
Guardia di Finanza základny této oblasti, aby provedla prohlídku nákladu nákladního vozidla. Nákladní vozidlo, které již opustilo
celní zónu, bylo pronásledováno a zastaveno Guardia di Finanza několik kilometrů za hranicí.“
35     Druhý důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z údajné nesprávnosti nebo zkreslení skutkových zjištění, tedy směřuje
proti vylíčení skutkových okolností Soudem, které ve skutečnosti souhlasí s tím vylíčením, o němž navrhovatelé tvrdí, že by
jej mělo nahradit. Musí být tudíž zamítnut.

Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku
36     Navrhovatelé se dovolávají nesprávného použití článku 13 nařízení č. 1430/79 Soudem. Svůj důvod kasačního opravného prostředku
člení do několika argumentů, které podle jejich názoru umožňují dospět k závěru o existenci zvláštního případu ve smyslu tohoto
ustanovení, a sice:
–       že byli oběťmi podvodného jednání přesahujícího obchodní riziko běžně spojené s jejich činností;
–       že Guardia di Finanza věděla o pašování a že nezasáhla okamžitě za účelem zničení sítě překupníků;
–       že byli v dobré víře a měli legitimní očekávání ohledně přijatých dokumentů;
–       že celní orgány nekontrolovaly náklady;
–       že neměli možnost dohledu nad přepravními operacemi; a
–       že sporné rozhodnutí nezvážilo přítomné zájmy.
K první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku
–       Argumentace účastníků řízení
37     Hlavní výtka, kterou navrhovatelé přesně formulují, se týká nesprávného právního posouzení, kterého se Soud údajně dopustil
při výkladu dohody o pomoci. Na rozdíl od toho, co je uvedeno v bodě 79 napadeného rozsudku, slovinské celní orgány totiž
měly na základě této dohody povinnost předcházet aktům pašování tím, že upozorní italské orgány na tranzit daňově citlivého
zboží, jinak by tato dohoda ztratila svou užitečnost.
38     Navrhovatelé se opakovaně dovolávají dohody o pomoci, jejíž špatný výklad měl vliv na posouzení několika z jejich argumentů.
Uplatňují svoji dobrou víru ohledně dokumentů, které jim byly předány, a svoje legitimní očekávání, pokud jde o správnost
těchto dokumentů. Bezpodmínečně se spoléhali na výkon mezinárodních závazků slovinskými celními orgány, které při přechodu
citlivého zboží přes hranice měly vydat upozornění. Pokud jde o obchodní riziko, které nesou, tvrdí, že jejich situace není
obdobná situaci jakéhokoliv jiného celního zástupce, ale výlučně situaci celních zástupců, kteří mohou spoléhat na dodržování
mezinárodního závazku. Tvrzení, že skutečnost, že operace jsou prováděny na hranici, a nemožnost provést prohlídku nákladního
vozidla je nestaví do výjimečného postavení, jelikož tyto okolnosti ovlivňují neurčitý počet subjektů, je nesprávné vzhledem
k tomu, že Soud měl při tomto posouzení zohlednit abnormální situaci spočívající v nedodržení povinnosti vyplývající z dohody
o pomoci.
39     V kontextu svých vyjádření o údajné vědomosti Guardia di Finanza o činnosti pašování navrhovatelé krom toho tvrdí, že zásada
zakotvená rozsudkem De Haan, uvedeným výše v bodě 19 tohoto rozsudku, se musí každopádně použít v projednávaném případě, neboť
slovinské orgány porušily dohodu o pomoci tím, že samy neinformovaly své italské protějšky o tranzitu nákladů obsahujících
cigarety.
40     Komise uplatňuje, že ze znění dohody o pomoci, a konkrétně z jejího čl. 4 poslední odrážky vyplývá, že zvláštní dohled nad
citlivým zbožím lze vykonat pouze na žádost italských orgánů a že z ní nelze dovodit žádnou informační povinnost. Tato dohoda
nestanoví žádnou obecnou povinnost pro slovinské orgány, aby informovaly italské orgány o povaze nákladu. Komise má v důsledku
toho za to, že navrhovatelé se nemohou dovolávat legitimního očekávání, neboť to je hodno ochrany pouze tehdy, pokud základ,
na kterém spočívá očekávání osob povinných zaplatit clo, vytvořily samotné uvedené příslušné orgány, čemuž tak není v případě,
kdy orgány byly uvedeny v omyl nesprávnými prohlášeními osob povinných zaplatit clo (rozsudek Soudu ze dne 10. května 2001,
Kaufring a další, T‑186/97, T‑187/97, T‑190/97 až T‑192/97, T‑210/97, T‑211/97, T‑216/97 až T‑218/97, T‑279/97, T‑280/97,
T‑293/97 a T‑147/99, Recueil, s. II‑1337).
–       Závěry Soudního dvora
41     Je třeba připomenout, že čl. 13 odst. 1 nařízení č. 1430/79 obsahuje obecné ustanovení o spravedlnosti určené k pokrytí výjimečné
situace, ve které se nachází deklarant ve vztahu k ostatním subjektům vykonávajícím tutéž činnost (výše uvedený rozsudek De
Haan, bod 52). Navrhovatelé přitom tvrdí, že existence zvláštního případu ve smyslu této judikatury by mohla být odůvodněna
nedodržením povinností vyplývajících z dohody o pomoci, kterou Soud nicméně nesprávně vyložil. Aby bylo možno posoudit opodstatněnost
tohoto důvodu kasačního opravného prostředku, je v důsledku toho nezbytné určit, zda dohoda o pomoci skutečně ukládá celním
orgánům povinnost upozorňovat na veškerou přepravu daňově citlivého zboží, zejména pak cigaret.
42     Článek 1 dohody o pomoci sice obecným způsobem stanoví vůli předcházet, vyšetřovat a potlačovat porušování celních předpisů,
znění tohoto článku však upřesňuje, že tato vzájemná pomoc bude probíhat dle způsobů a za podmínek stanovených uvedenou dohodou.
V důsledku toho je třeba odkázat na konkrétnější ustanovení, která následují.
43     Na základě čl. 4 odst. 1 dohody o pomoci celní orgány vykonávají zvláštní dohled ve vztahu k pohybu osob, zboží a vozidel,
které jsou považovány za podezřelé, a to v co největším možném rozsahu, buď z vlastní iniciativy, nebo na žádost celních orgánů
druhé smluvní strany. Toto dvojí upřesnění napovídá, že celní orgány nemají obecnou povinnost vykonávat zvláštní dohled z vlastní
iniciativy.
44     Druhý odstavec druhý pododstavec tohoto článku se podrobněji zabývá vývozem výrobků, které na území druhé smluvní strany podléhají
zvláštním daním ve vysoké výši. Jelikož je tomu tak v případě vývozu cigaret do Itálie, toto ustanovení je v projednávaném
případě relevantní. Stanoví, že na žádost bude nad těmito výrobky vykonán zvláštní dohled. Nic však nenaznačuje, že taková
žádost byla předložena.
45     Krom toho, jak to ostatně uvádí generální advokát v bodě 103 svého stanoviska, uložení smluvnímu státu povinnosti dohlížet
a systematicky a bez zvláštní žádosti sdělovat všechny informace týkající se daňově citlivého zboží by překročovalo to, co
lze přiměřeně očekávat od takové mezinárodní dohody o pomoci. Oběžník ze dne 14. ledna 1985 vydaný italským ministerstvem
financí, který se týká použití této dohody, neobsahuje ostatně žádný údaj, který by naznačoval existenci takto závazné povinnosti.
46     Z toho vyplývá, že Soud správně konstatoval, že dohoda o pomoci neukládá slovinským celním orgánům povinnost upozorňovat na
veškerou přepravu cigaret s místem určení v Itálii. První část třetího důvodu kasačního opravného prostředku musí být tedy
zamítnuta jako neopodstatněná.
Ke druhé části třetího důvodu kasačního opravného prostředku
–       Argumentace účastníků řízení
47     Navrhovatelé tvrdí, že na rozdíl od toho, co tvrdí Soud, kontrola provedená dne 16. listopadu 1991 nebyla vůbec náhodná, ale
byla cílenou kontrolou uskutečněnou na základě získané informace o skutečné povaze nákladu. Prohlášení p. Portaleho to ostatně
potvrzuje. Podle jejich názoru tak Guardia di Finanza byla informována o pašování zpracovaného tabáku a vědomě nechala proběhnout
operace pašování za účelem zničení sítě překupníků. Toto vysvětluje zejména důvod, proč velmi krátce po odhalení nákladu cigaret
již italské orgány měly nezbytné informace k tomu, aby přistoupily k zatčení několika dalších osob ve vztahu k této operaci,
jakož i k provedení prohlídky na místě dotčeného skladu cigaret. Ve výše uvedeném rozsudku De Haan Soudní dvůr kvalifikoval
podobné skutečnosti tak, že představovaly zvláštní případ.
48     Podle Komise byly dřívější nesrovnalosti odhaleny až po kontrole provedené dne 16. listopadu 1991 a po vyšetřování, které
následovalo. V důsledku toho Soud správně usoudil, že podmínky požadované pro použití zásady uvedené ve výše uvedeném rozsudku
De Haan nebyly splněny.
–       Závěry Soudního dvora
49     Je třeba připomenout, že podle čl. 225 odst. 1 ES je opravný prostředek omezen na právní otázky. Pouze Soud je tedy příslušný
ke zjištění a posouzení relevantních skutkových okolností, jakož i k posouzení důkazů, s výhradou případu, kdy by došlo ke
zkreslení těchto skutkových okolností a těchto důkazů (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 1. června 1994, Komise v. Brazzelli
Lualdi a další, C‑136/92 P, Recueil, s. I‑1981, body 49 a 66, jakož i ze dne 10. prosince 2002, Komise v. Camar a Tico, C‑312/00
P, Recueil, s. I‑11355, bod 69).
50     Je namístě uvést, že v projednávaném případě argumentace navrhovatelů nesměřuje ke zjištění zkreslení skutkových okolností
Soudem, ale omezuje se na zpochybnění skutkových okolností tak, jak je Soud konstatoval.
51     Krom toho je v každém případě namístě uvést, že nezávisle na otázce, zda by prohlášení p. Portaleho bylo přípustné, obsah
tohoto prohlášení neodhaluje žádnou skutečnost způsobilou prokázat, že italské orgány byly o pašování informovány předem.
Pan Portale naopak tvrdí, že až na základě informace, kterou získal neformálně od svého slovinského kolegy, celní orgány z Fernetti
okamžitě nechaly provést kontrolu dotčeného nákladního vozidla. V důsledku toho by toto prohlášení nemohlo sloužit k prokázání,
že italské orgány vědomě nechaly proběhnout operace pašování za účelem zničení sítě překupníků.
52     Je tudíž třeba konstatovat, že vzhledem k tomu, že tato druhá část třetího důvodu kasačního opravného prostředku kritizuje
zjištění skutkových okolností učiněné Soudem, musí být prohlášena za nepřípustnou.
–       K ostatním argumentům předloženým navrhovateli
53     Krom toho je třeba uvést, že navrhovatelé předložili celou řadu dalších argumentů, týkajících se zejména neexistence jakýchkoliv
kontrol nákladů celními orgány, nemožnosti navrhovatelů vykonávat dohled nad přepravními operacemi a zvážení přítomných zájmů.
54     Nicméně je třeba konstatovat, že navrhovatelé ve své argumentaci v tomto ohledu neformulují žádnou výtku vůči napadenému rozsudku,
ale omezují se na opakování argumentů již předložených Soudu a na směřování svých úvah proti spornému rozhodnutí Komise. Ve
své replice například vytýkají Komisi, že při tomto zvážení dotčených zájmů nezohlednila dohodu, kterou podepsala se společností
Philip Morris, ve které se zavázala uhradit 1,25 miliard USD jako náhradu škody utrpěné Společenstvím z důvodu protiprávního
pašování spáchaného před uvedenou dohodou, aniž by však uvedli, co Soudu vytýkají.
55     Z článku 225 ES, čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora a čl. 112 odst. 1 písm. c) jeho jednacího řádu přitom vyplývá,
že kasační opravný prostředek musí přesně vymezovat kritizované části rozsudku nebo usnesení, jejichž zrušení je navrhováno,
jakož i právní argumenty, které tento návrh konkrétně podporují. Tento požadavek nesplňuje kasační opravný prostředek, který
se omezuje na zopakování důvodů a argumentů, které již byly předloženy Soudu, aniž by vůbec uváděl argumentaci, která by specificky
určila nesprávné právní posouzení, jímž má být stižen napadený rozsudek. Takový kasační opravný prostředek je ve skutečnosti
totiž návrhem domáhajícím se pouhého nového přezkumu žaloby předložené Soudu, což nespadá do pravomoci Soudního dvora (rozsudky
ze dne 4. července 2000, Bergaderm a Goupil v. Komise, C‑352/98 P, Recueil, s. I‑5291, body 34 a 35, jakož i ze dne 30. září
2003, Eurocoton a další v. Rada, C‑76/01 P, Recueil, s. I‑10091, body 46 a 47).
56     Jelikož argumenty předložené navrhovateli v rámci jejich třetího důvodu kasačního opravného prostředku neobsahují konkrétní
výtky vůči napadenému rozsudku, je tedy namístě odmítnout tyto argumenty jako nepřípustné. Pokud jde o první část třetího
důvodu kasačního opravného prostředku, musí být zamítnuta jako neopodstatněná, a pokud jde o jeho druhou část, musí být odmítnuta
jako nepřípustná.

Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku
57     Svým čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelé uplatňují, že pokud by Soudní dvůr měl, jak to navrhují,
usoudit, že v projednávaném případě existuje zvláštní případ ve smyslu článku 13 nařízení č. 1430/79, druhá podmínka použitelnosti
tohoto ustanovení, týkající se neexistence jakékoliv „nedbalosti nebo podvodného jednání“ ze strany subjektu, je rovněž splněna.
58     Je třeba konstatovat, že jelikož třetí důvod kasačního opravného prostředku byl zamítnut, a v důsledku toho Soud správně usoudil,
že v projednávaném případě neexistoval zvláštní případ ve smyslu článku 13 nařízení č. 1430/79, tento důvod kasačního opravného
prostředku musí být zamítnut jako nerelevantní.
59     Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že kasační opravný prostředek je zčásti nepřípustný, zčásti nerelevantní a zčásti neopodstatněný.
Musí být tudíž zamítnut.

K nákladům řízení
60     Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu, který se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 téhož
jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který
měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a navrhovatelé neměli ve věci
úspěch, je namístě jim uložit náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.
2)
Nordspedizionieri di Danielis Livio & C. Snc, v likvidaci, jakož i L. Danielisovi a D. D’Alessandrovi se ukládá náhrada nákladů
řízení.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: italština.