CELEX: 62005TJ0407
Ühenduse kaubamärk
Vastulausemenetlus
Ühenduse kujutismärgi REVIAN’s taotlus
Varasemad kaubamärgid evian, mis ei ole ühenduses registreeritud
Varasema kaubamärgi registreerimistunnistuse tõlke hilinenud esitamine
Liikmesriikidele määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 74 lõikes 2 antud kaalutlusõigus

Õiguslik raamistik
Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (
EÜT 1994, L 11, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) (muudetud kujul) artikli 42 lõige 3 ja artikkel 74 sätestavad:
„Artikkel 42
Vastulause
[…]
3.   Vastulause tuleb esitada kirjalikult ja see peab olema põhjendatud. Vastulause loetakse nõuetekohaselt esitatuks alles pärast vastulause esitamise lõivu tasumist. Ameti määratud aja jooksul võib vastulause esitaja esitada oma vastulause toetuseks fakte, tõendeid ja seisukohti.
[…]
Artikkel 74
Faktide kontrollimine ameti omal algatusel
1.   Asju menetledes kontrollib amet fakte omal algatusel; registreerimisest keeldumise suhteliste põhjustega seotud menetlustes piirdub amet siiski kontrollimisel osaliste esitatud faktide, tõendite ja väidetega ning esitatud nõudmistega.
2.   Amet võib mitte arvesse võtta fakte ja tõendeid, mille asjaomased pooled on esitanud hilinenult.”
Komisjoni 13. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (
EÜT L 303, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 189; edaspidi „rakendusmäärus”) eeskiri 16, eeskirja 17 lõige 2 ja eeskirja 20 lõige 2 sätestavad:
„Eeskiri 16
Vastulause toetuseks esitatud faktid, tõendid ja argumendid
1.
Iga vastulause võib sisaldada vastulause toetuseks esitatud faktide, tõendite ja argumentide üksikasju, millele tuleb lisada tõendavad dokumendid.
2.
Kui vastulause aluseks on varasem märk, mis ei ole ühenduse kaubamärk, oleks soovitav lisada vastulausele tõendid kõnealuse varasema märgi registreerimise või esitamise kohta, näiteks registreerimistunnistus. Kui vastulause aluseks on määruse artikli 8 lõike 2 punktis c osutatud üldtuntud märk või määruse artikli 8 lõikes 5 osutatud mainega märk, tuleb vastulausele põhimõtteliselt lisada tõendid, mis kinnitavad selle märgi üldtuntust või mainet. Kui vastulause esitatakse mõne muu varasema õiguse põhjal, tuleb vastulausele põhimõtteliselt lisada asjakohased tõendid selle õiguse omandamise ja kaitse ulatuse kohta.
3.
Lõikes 1 osutatud faktide, tõendite ja argumentide ning muude tõendavate dokumentide üksikasjad ja lõikes 2 mainitud tõendid võib, kui neid ei esitata koos vastulausega või pärast seda, esitada pärast vastulausemenetluse alustamist tähtaja jooksul, mille amet määrab eeskirja 20 lõike 2 kohaselt.
Eeskiri 17
Keelte kasutamine vastulausemenetluses
[…]
2.
Kui eeskirja 16 lõigete 1 ja 2 kohaselt vastulause toetuseks esitatud tõendeid ei esitata vastulause menetlemise keeles, esitab vastulause esitaja tõendite tõlke sellesse keelde ühe kuu jooksul pärast vastulause esitamise tähtaja lõppemist või vajaduse korral tähtaja jooksul, mille amet määrab eeskirja 16 lõike 3 kohaselt.
[…]
Eeskiri 20
Vastulausete menetlemine
[…]
2.
Kui vastulause ei sisalda eeskirja 16 lõigetes 1 ja 2 nimetatud faktide, tõendite ja argumentide üksikasju, teeb amet vastulause esitajale ettepaneku esitada need ameti määratud tähtaja jooksul. Kõik vastulause esitaja esitatud andmed edastatakse taotlejale, kellele antakse võimalus vastata ameti määratud tähtaja jooksul.”
Vaidluse taust
A. Racke GmbH & Co OHG esitas 21. septembril 1998 määruse nr 40/94 alusel Siseturu Ühtlustamise Ametile (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (edaspidi „ühtlustamisamet”) ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse.
Kaubamärk, mille registreerimist taotleti, on alljärgnev kuldset, musta ja valget värvi kujutismärk:
Kaubad, mille jaoks kaubamärgi registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) (edaspidi „Nizza kokkulepe”) klassi 33 ning vastavad järgmisele kirjeldusele: „veinid ja vahuveinid”.
Kaubamärgi registreerimise taotlus avaldati 26. juuli 1999. aasta Ühenduse Kaubamärgibülletäänis nr 58/99.
Société anonyme des eaux minérales d’Évian (SAEME) esitas 26. oktoobril 1999 määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b ja lõike 5 alusel vastulause. Vastulause tugines järgmistele varasematele kaubamärgiõigustele:
—
Saksa sõnamärk DE 1 185 308 evian (edaspidi „Saksa kaubamärk”), mille taotlus esitati 11. novembril 1985 ja mis registreeriti 10. juulil 1992 klassi 32 kuuluvale kaubale „mineraalvesi” ning mille kaitset on pikendatud 30. novembrini 2015;
—
Prantsuse kujutismärk FR 98712542 (evian ja mäemotiiv) (edaspidi „Prantsuse kaubamärk”), mille taotlus esitati 12. jaanuaril 1998 ja mis registreeriti mitme erineva kauba ja teenuse jaoks;
—
rahvusvaheline kaubamärk IR 696812 (edaspidi „rahvusvaheline kaubamärk”), mis registreeriti 6. juulil 1998 eespool nimetatud Prantsuse kaubamärgi alusel ning mis kehtib Taanis, Saksamaal, Hispaanias, Itaalias, Austrias, Soomes, Rootsis, Ühendkuningriigis ja Beneluxi riikides;
—
varasem kaubamärk evian, mis on Belgias ja Prantsusmaal üldtuntud ning tähistab kaupa „mineraalvesi” (edaspidi „üldtuntud kaubamärk”).
Vastulausele oli lisatud Saksa kaubamärgi ärakiri, Prantsuse kaubamärgi ärakiri (prantsuse ehk originaalkeeles) ning rahvusvahelise kaubamärgi ärakiri (prantsuse ehk originaalkeeles). Lisatud oli ka nende Nizza kokkuleppe klassidesse 32 ja 33 kuuluvate kaupade nimekirja tõlge menetluskeelde – milleks on saksa keel –, millele tugineti Prantsuse ja rahvusvahelise kaubamärgi alusel esitatud vastulauses.
Vastulausete osakond tegi 16. detsembri 1999. aasta kirjas rakendusmääruse eeskirja 15 lõike 2 punkti c ja eeskirja 18 lõike 2 alusel vastulause esitajale ettepaneku esitada kahekuise tähtaja jooksul vastulausete osakonnale kolm ärakirja Prantsuse kaubamärgi ja rahvusvahelise kaubamärgi kohta ning märkis, et nende puudumisel jäetakse vastulause vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
Vastulause esitaja esitas need dokumendid 8. veebruari 2000. aasta kirjas.
Vastulausete osakond määras 28. veebruari 2000. aasta standardkirjas vastulause esitajale neljakuise tähtaja vastulause toetuseks vajalikuks peetavate kõigi täiendavate faktide, tõendite ja argumentide esitamiseks, märkides seejuures, et kõik dokumendid tuleb esitada vastulause menetlemise keeles või neile tuleb lisada tõlge.
Menetlusse astuja väitis 29. augustil 2000. aastal vastulausete osakonnale saadetud kirjas, et Prantsuse kaubamärgi ja rahvusvahelise kaubamärgi juriidilist kehtivust ei olnud tõendatud, kuna vastulause esitaja ei olnud esitatud kõnealuste kaubamärkide registreerimistunnistuste tõlget. Hagejat teavitati sellest kirjast 19. septembri 2000. aasta kirjas ning talle anti kahekuine tähtaeg menetlusse astuja märkustele vastamiseks.
Hageja esitas 22. novembril 2000, st 19. septembri 2000. aasta kirjas talle menetluse astuja märkustele vastamiseks määratud kahekuise tähtaja jooksul, vastulausete osakonnale oma Prantsuse kaubamärgi ja rahvusvahelise kaubamärgi registreerimistunnistuste täieliku tõlke.
Vastulausete osakond lükkas 23. novembri 2001. aasta otsusega nr 2754/2001 vastlause põhjendamatuse tõttu tagasi osas, milles see tugines Prantsuse kaubamärgile ja rahvusvahelisele kaubamärgile. Vastulausete osakond keeldus esitatud registreerimistunnistusi arvestamast põhjusel, et need esitati hilinenult, ning leidis, et nende kahe varasema kaubamärgi juriidilist kehtivust ei olnud tõendatud. Vastulause lükati tagasi ka osas, milles see tugines Saksa kaubamärgile, eelkõige vastulausete osakonna poolt asjaomaste kaupade vahel tuvastatud oluliste erinevuste põhjendusel. Lõpuks lükati vastulause tagasi ka osas, milles see tugines üldtuntud kaubamärgile.
Hageja esitas 21. jaanuaril 2002 vastulausete osakonna otsuse peale kaebuse.
Neljas apellatsioonikoda jättis 22. juuli 2005. aasta otsusega R 82/2002-4 hageja poolt vastulausete osakonna otsuse peale esitatud kaebuse rahuldamata. Apellatsioonikoda kiitis heaks vastulausete osakonna otsuse jätta Prantsuse kaubamärgi ja rahvusvahelise kaubamärgi registreerimistunnistused arvesse võtmata põhjusel, et nende tõlge vastulause menetlemise keelde esitati hilinenult. Apellatsioonikoda märkis seejärel, et vastulausete osakond oli õigesti tuvastanud Saksa kaubamärgiga segiajamise tõenäosuse puudumise asjaomaste kaupade ja asjaomaste tähiste vahel esineva piisava erinevuse põhjendusel. Hagejat teavitati apellatsioonikoja sellest otsusest 16. septembril 2005.
Pärast seda otsustas hageja loobuda edaspidistest vastuväidetest Prantsuse kaubamärgi ja üldtuntud kaubamärgi osas ning piirdus seega vastulausete osakonna ja apellatsioonikoja otsuste vaidlustamisel rahvusvahelisele kaubamärgile ja Saksa kaubamärgile tuginemisega.
Poolte nõuded
Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
—
tühistada vastulausete osakonna otsus;
—
tühistada apellatsioonikoja otsus;
—
mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.
Hageja piirdub vastulausete osakonna ja apellatsioonikoja otsuste vaidlustamisel rahvusvahelisele kaubamärgile ja Saksa kaubamärgile tuginemisega.
Lisaks märkis hageja kohtuistungil, et tema rahvusvaheline kaubamärk on klassi 32 puudutavas osas osaliselt ning klassi 33 puudutavas osas täielikult kustutatud ning et see kaubamärk hõlmab üksnes klassi 32 kuuluvaid kaupu „laua- ja gaseerveed (mineraliseeritud või mineraliseerimata)”. Hageja taotles ka, et menetlusse astuja kohtukulud jäetaks tema enda kanda.
Ühtlustamisamet palub Esimese Astme Kohtul:
—
jätta hagi rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Menetlusse astuja palub Esimese Astme Kohtul:
—
jätta hagi rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
Hageja esitab kaks tühistamisväidet, millest esimene käsitleb menetluse aluspõhimõtte, täpsemini määruse nr 40/94 artikli 42 lõike 3 ja võistlevuse põhimõtte rikkumist ning teine selle sama määruse artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumist.
Poolte argumendid
Hageja leiab, et apellatsioonikoda rikkus määruse nr 40/94 artikli 42 lõiget 3 ja artiklit 74, kuna ta keeldus ekslikult rahvusvahelist kaubamärki arvesse võtmast põhjusel, et selle tõlget ei esitatud vastulause esitamise ajal, vaid see esitati hilinenult.
Esiteks väidab hageja, et tema vastulauses oli järgitud määruse nr 40/94 artikli 42 lõike 3 nõudeid. Vastulause ja selle eespool punktis 8 käsitletud lisad andsid menetlusse astujale kogu olulise teabe, nagu rahvusvahelise kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäev, selle registreerimise kuupäev, selle kaubamärgi kujutis ning kõnealuse kaubamärgiga kaitstud ja vastulause aluseks olevate Nizza kokkuleppe klassidesse 32 ja 33 kuuluvate kaupade nimekirja tõlge. Apellatsioonikoda leidis seega vääralt, et prantsuse keeles esitatud dokumentide menetluskeelse tõlke nõudmine ei ole ebaproportsionaalne ega ebamõistlik. Samuti kritiseeris hageja seda, et apellatsioonikoja ei teatanud, milliste teiste dokumentide tõlget ta soovis.
Tuginedes Esimese Astme Kohtu 30. juuni 2004. aasta otsusele kohtuasjas
T-107/02: GE Betz
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Atofina Chemicals (BIOMATE) (EKL 2004, lk II-1845)
, rõhutas hageja, et vastupidiselt varasema kaubamärgiga hõlmatud kaupade ja teenuste nimekirja tõlke puudumisele – mis on vastuolus rakendusmääruse eeskirja 15 lõikega 2 koostoimes eeskirja 17 lõikega 1 – ei ole varasema kaubamärgi registreerimistunnistuse tõlke puudumine vastuolus määruse nr 40/94 ega rakendusmääruse ühegi sättega. Sellest tuleneb, et rahvusvahelise kaubamärgi osas oli tema vastulause esitatud nõuetekohaselt.
Teiseks vaidlustab hageja selle, nagu oleks rahvusvahelise kaubamärgi registreerimistunnistuse täielik tõlge esitatud hilinenult. Hageja tugineb selles osas Esimese Astme Kohtu 9. novembri 2005. aasta otsusele kohtuasjas
T-275/03: Focus Magazin Verlag
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – ECI Telecom (Hi-FOCuS) (EKL 2005, lk II-4725)
, milles sedastati, et registreerimistunnistuse tõlge ei olnud esitatud hilinenult määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 tähenduses, kui see oli esitatud apellatsioonikojale kaebuse lisana. Vastulausete osakonna ja apellatsioonikoja funktsionaalse järjepidevuse põhjal rõhutas Esimese Astme Kohus esiteks, et apellatsioonikoja otsus peab tuginema kõikidele faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on esitatud kas vastulausete osakonnale või apellatsioonikojale, v.a kui need on esitatud hilinenult määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 tähenduses (punktid 37 ja 38). Esimese Astme Kohus leidis seejärel, et registreerimistunnistuse tõlke esitamine koos apellatsioonikojale kaebuse esitamisega toimus õigel ajal. Hageja järeldab sellest, et käesoleval juhul ei ole
a fortiori
võimalik leida, et tegemist on hilinenud esitamisega määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 tähenduses, kuna ta vastas selle tähtaja jooksul, mis oli määratud menetlusse astuja väitega seoses, esitades vastulausete osakonnale rahvusvahelise kaubamärgi registreerimistunnistuste täieliku tõlke menetluskeelde.
Ühtlustamisamet leiab, et hageja põhjendused lähtuvad rakendusmääruse eeskirja 15 ja sellele järgnevate eeskirjade väärast tõlgendusest. Ühtlustamisameti arvates tuleb teha vahet vastulause ja selle toetuseks esitatud tõendite vahel.
Ühtlustamisameti seisukoht on, et kui vastulause ei vasta rakendusmääruse sätetele, tuleb vastulause jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kui tuvastatud puudusi rakendusmääruse eeskirja 18 lõike 2 alusel ei kõrvaldata. Kui ühtlustamisamet ei jäta vastulauset vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, algab
inter partes
vastulausemenetlus vastulause edastamisega kaubamärgitaotlejale.
Seevastu ei pea ühtlustamisameti arvates vastulause toetuseks esitatavaid tõendeid ja eelkõige neid, mis puudutavad varasema õiguse olemasolu ja kehtivust, esitama koos vastulausega. Neid võib esitada hiljem, ühtlustamisameti määratud tähtaja jooksul, pärast vastulausemenetluse algust (rakendusmääruse eeskirja 16 lõige 3). Ühtlustamisamet märgib, et registreerimistunnistus kui tõend peab vastama rakendusmääruse eeskirja 17 lõikes 2 sätestatud keelenõuetele, vastasel korral lükatakse vastulause põhjendamatuse tõttu tagasi.
Seoses sellega, kas asjaomane dokument on esitatud hilinenult või mitte, märgib ühtlustamisamet, et Esimese Astme Kohtu 23. oktoobri 2002. aasta otsusest kohtuasjas
T-388/00: Institut für Lernsysteme
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Educational Services (ELS) (EKL 2002, lk II-4301)
tuleneb, et kui vastulause esitaja ei ole järginud talle tõendite esitamiseks määratud tähtaega, jäetakse nende tõenditega sellel põhjusel kuni tühistamismenetluse alustamiseni arvestamata. Seega ei hakka apellatsioonikojale kaebuse esitamise tulemusel kulgema uus tõendite esitamise tähtaeg. Seega lükkas apellatsioonikoda vastulause õigesti tagasi, kuna viimane põhines rahvusvahelisel kaubamärgil ning selle tõlge esitati pärast vastulausete osakonna määratud tähtaega.
Menetlusse astuja leiab, et ainus määrav asjaolu on menetluseeskirjade objektiivne rikkumine hageja poolt ning seda ei saa heastada dokumentide esitamisega pärast tähtaja möödumist.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Hageja märgib oma esimese väite toetuseks esitatud argumentides, et ta on täitnud vastulausemenetluse suhtes kehtivaid keelenõuded, ning vaidlustab selle, nagu oleks rahvusvahelise kaubamärgi registreerimistunnistuse tõlge esitatud hilinenult. Selle esimese väite kontrollimisel tuleb analüüsida mõlemat nimetatud asjaolu.
Vastulausemenetluse keelenõuded
Kõigepealt tuleb meenutada, et vastavalt rakendusmääruse eeskirja 16 lõikele 2 on juhul, kui vastulause aluseks on varasem kaubamärk, mis ei ole ühenduse kaubamärk, soovitav lisada vastulausele tõendid kõnealuse varasema märgi registreerimise või registreerimistaotluse esitamise kohta, näiteks registreerimistunnistus.
Kohtupraktikast tuleneb, et rakendusmääruse eeskirja 17 lõige 2, mille kohaselt vastulause toetuseks esitatud tõendid peavad olema esitatud vastulause menetlemise keeles või koos tõlkega sellesse keelde (vt eespool punkt 2), on põhjendatud vajadusega järgida võistlevuse põhimõtet ja tagada
inter partes
menetluses poolte protsessuaalne võrdsus (Esimese Astme Kohtu 13. juuni 2002. aasta otsus kohtuasjas
T-232/00: Chef Revival USA
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Massagué Marín (Chef), EKL 2002, lk II-2749
, punkt 42 ja eespool viidatud kohtuotsus BIOMATE, punkt 72).
Samuti tuleneb kohtupraktikast, et kuigi on tõsi, et vastulause esitajal ei ole kohustust esitada varasemate kaubamärkide registreerimistunnistuste täielikku tõlget, ei tähenda see, et vastulausete osakond oleks vastulause sisulise põhjendatuse kontrollimisel omakorda kohustatud arvestama registreerimistunnistusi, mis on esitatud muus keeles kui vastulause menetlemise keel. Kui puudub registreerimistunnistuste tõlge menetluskeelde, võib vastulausete osakond vastulause õiguspäraselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata, kui ta ei saa teha otsust muude talle esitatud tõendite põhjal kooskõlas rakendusmääruse eeskirja 20 lõikega 3 (eespool viidatud kohtuotsus Chef, punkt 44 ja eespool viidatud kohtuotsus BIOMATE, punkt 72).
Kui tõenduslik jõud on mitte registreerimistunnistuste tõlkel, vaid registreerimistunnistustel endil, jääb siiski faktiks, et tõendit saab arvestada juhul, kui see vastab rakendusmääruse eeskirja 17 lõikes 2 sätestatud keelenõuetele (eespool viidatud kohtuotsus BIOMATE, punkt 73).
Käesoleval juhul on selge, et vastulausele oli lisatud rahvusvahelise kaubamärgi üks originaalkeelne ärakiri prantsuse keeles ning Nizza kokkuleppe klassidesse 32 ja 33 kuuluvate, s.o rahvusvahelisel kaubamärgil põhinevas vastulauses viidatud kaupade nimekirja tõlge menetluskeelde, milleks on saksa keel.
Arvestades eeltoodut ja vastupidi hageja arvamusele ei vasta vastulause eespool viidatud lisad määruse nr 40/94 artikli 42 lõikest 3 ja rakendusmääruse eeskirja 17 lõikest 2 tulenevatele keelenõuetele.
Selles osas, mis puudutab menetlusse astuja poolt vaidlustatud nõuet tõlkida kogu rahvusvaheline registreerimistunnistus tervikuna, tuleb selgitada, et küsimus, kas asjaomaste dokumentide teatud osad on konkreetse vastulause seisukohalt tähtsusetud ja võivad seega jääda tõlkimata, kuulub vastulause esitaja vaba kaalutluse piiridesse. Tuleb siiski silmas pidada, et apellatsioonikoda peab arvesse võtma vaid need osad, mis tõepoolest on tõlgitud menetluskeelde. Lisaks ilmneb käesoleva asja toimikust, et prantsuse keeles esitatud rahvusvaheline registreerimistunnistus ei ole nii pikk, eriti kui võrrelda kaupade nimekirja tõlkega, et kohustust esitada nende tõlge saaks pidada ebaproportsionaalseks ja ebamõistlikuks (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus BIOMATE, punkt 74).
Eespool punktis 27 esitatud hageja argument, mille kohaselt eespool viidatud kohtuotsus BIOMATE kinnitab just seda, et ta vastulause on rahvusvahelist kaubamärki puudutavas osas esitatud nõuetekohaselt, tuleb tagasi lükata, kuna tegemist on rakendusmääruse vastulauset käsitlevate sätete ja vastulause toetuseks esitatud tõendeid käsitlevate sätete segiajamisega.
Määruse nr 40/94 artikli 42 ja rakendusmääruse eeskirjade 16–18 ja 20 koos lugemisest ilmneb, et seadusandja eristab ühelt poolt tingimusi, millele peab vastama vastulause, s.o vastulause vastuvõetavuse tingimusi, ning teisalt vastulause toetuseks faktide, tõendite ja argumentide ning vastulause kontrolliga hõlmatavate tõendavate dokumentide esitamist, mis on seotud vastulause sisulise läbivaatamisega (eespool viidatud kohtuotsus Chef, punkt 31).
Õiguslikud nõuded, mis on seatud sellistele tõenditele ja dokumentidele, nagu varasema kaubamärgi registreerimistunnistus, ja nende tõlkele vastulause menetlemise keelde, ei kujuta endast rakendusmääruse eeskirja 18 lõikes 2 viidatud vastulause vastuvõetavuse tingimusi, vaid vastulause sisulise läbivaatamisega seotud tingimusi (eespool viidatud kohtuotsus Chef, punkt 52).
Käesoleval juhul ei jäetud vastulauset vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kuna hageja esitatud vastulause vastas rakendusmääruse eeskirjades 16 ja 18 märgitud tingimustele, vaid sedastati, et vastulause on tõendite puudumise tõttu põhjendamata.
Rahvusvahelise kaubamärgi registreerimistunnistuse tõlke hilinenud esitamine
Tuleb meenutada, et vastulausete osakond määras 28. veebruari 2000. aasta standardkirjas vastulause esitajale neljakuise tähtaja vastulause toetuseks vajalikuks peetavate kõigi täiendavate faktide, tõendite ja argumentide esitamiseks, märkides seejuures, et kõik dokumendid tuleb esitada vastulause menetlemise keeles või neile tuleb lisada tõlge.
Selles osas tuleb märkida, et see standardkiri on kooskõlas määruse nr 40/94 artikliga 42 ning rakendusmääruse eeskirja 16 lõigetega 2 ja 3 ning eeskirja 17 lõikega 2, kuna nende sätetega nähakse ette, et vastulause toetuseks esitatud faktid, tõendid ja argumendid võib esitada ühtlustamisameti määratud tähtaja jooksul. Kõnealuse kirja pealdises on lisaks viidatud rakendusmääruse eeskirja 19 lõikele 1, eeskirja 16 lõikele 3, eeskirja 17 lõikele 2 ja eeskirja 20 lõikele 2.
Hagejal jäi aga rahvusvahelise kaubamärgi registreerimistunnistuse tõlge vastulausete osakonna nimetatud kirjas määratud tähtaja jooksul esitamata. Hageja esitas selle tõlke alles 22. novembri 2000. aasta kirja lisas, vastates vastulausete osakonna poolt 19. septembril 2000 edastatud menetlusse astuja märkustele, milles osundati nimelt asjaomaste dokumentide puudumisele.
Hageja märgib siiski, et selle dokumendi tõlge esitati apellatsioonikojale õigel ajal, ning tugineb seejuures eespool viidatud kohtuotsusele Hi-FOCuS (punktid 37 ja 38), milles Esimese Astme Kohus ühtlustamisameti talituste funktsionaalse järjepidevuse põhjal leidis, et apellatsioonikojale kaebuse esitamise ajal esitatud registreerimistunnistuse tõlge ei ole esitatud hilinenult määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 tähenduses, kuna see esitati nimetatud määruse artiklis 59 kaebuse esitamiseks ettenähtud neljakuise tähtaja jooksul.
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et ühtlustamisameti erinevate talituste, st ühelt poolt kontrollija, vastulausete osakonna, kaubamärkide haldus- ja õigusosakonna ning tühistamisosakonna ja teiselt poolt apellatsiooniosakodade vahel on funktsionaalne järjepidevus (Esimese Astme Kohtu 23. septembri 2003. aasta otsus
T-308/01: Henkel
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – LHS (UK) (KLEENCARE), EKL 2003, lk II-3253
, punkt 25; 10. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas
T-323/03: La Baronia de Turis
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Baron Philippe de Rothschild (LA BARONNIE), EKL 2006, lk II-2085
, punkt 57 ja 11. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas
T-252/04: Caviar Anzali
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Novomarket (Asetra), EKL 2006, lk II-2115
, punkt 30).
Ühtlustamisameti talituste vahelisest funktsionaalsest järjepidevusest tuleneb, et esimeses menetlusastmes otsuse teinud talituse otsuse uuesti läbivaatamisel peab apellatsioonikoda oma otsuses tuginema kõikidele faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mida menetluspooled on esitanud kas esimeses menetlusastmes otsuse teinud talituses toimunud menetluse või apellatsioonimenetluse käigus (Esimese Astme Kohtu eespool viidatud kohtuotsus KLEENCARE, punkt 32; 1. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas
T-57/03: SPAG
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Dann et Backer (HOOLIGAN), EKL 2005, lk II-287
, punkt 18; eespool viidatud kohtuotsus Hi-FOCuS, punkt 37; eespool viidatud kohtuotsus LA BARONNIE, punkt 58 ja eespool viidatud kohtuotsus Asetra, punkt 31).
Seega võivad apellatsioonikojad siis, kui määruse nr 40/94 artikli 74 lõikest 2 ei tulene teisiti, kaebusi rahuldada kaebuse esitaja esitatud uute faktiliste asjaolude või ka tema esitatud uute tõendite alusel (Esimese Astme Kohtu eespool viidatud kohtuotsus KLEENCARE, punkt 26, ja 3. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas
T-16/02: Audi
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet (TDI), EKL 2003, lk II-5167
, punkt 81). Apellatsioonikoja läbiviidav kontroll ei piirdu vaidlustatud otsuse õiguspärasuse kontrolliga, vaid apellatsioonimenetluse devolutiivefektist tulenevalt antakse kogu vaidlusele uus hinnang ning apellatsioonikoda peab samuti uuesti läbi vaatama esialgse kaebuse, võttes arvesse õigeaegselt esitatud tõendeid (eespool viidatud kohtuotsus LA BARONNIE, punkt 59 ja eespool viidatud kohtuotsus Asetra, punkt 32).
Samas ei saa vastupidi hageja väidetele määruse nr 40/94 artiklit 59 tõlgendada nii, et see annab kaebuse esitajale uue tähtaja oma vastulause toetuseks faktiliste asjaolude ja tõendite esitamiseks (Euroopa Kohtu 13. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-29/05 P: Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Kaul, EKL 2007, lk I-2213
, punkt 61).
Erinevalt viidatud artikli 42 lõikest 3 ei maini määruse nr 40/94 artikkel 59, mis täpsustab apellatsioonikojale kaebuse esitamise tingimusi, faktiliste asjaolude või tõendite esitamist, vaid üksnes kirjaliku selgituse esitamist edasikaebuse aluste kohta neljakuulise tähtaja jooksul (eespool viidatud kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet
vs
. Kaul, punkt 60).
Kuna käesoleval juhul ei esitanud hageja asjaomase dokumendi tõlget talle määruse nr 40/94 sätete alusel selleks määratud tähtaja jooksul ning seega esitas tõlke kõnealuse määruse artikli 74 lõike 2 tähenduses „hilinenult”, tuleb selle alusel teha vastavad järeldused.
Kõigepealt tuleb märkida, et nagu tuleneb määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 sõnastusest, võib ühtlustamisamet mitte arvesse võtta fakte ja tõendeid, mille asjaomased pooled on esitanud hilinenult.
Sellest sõnastusest tuleneb, et üldreeglina ja kui ei ole sätestatud teisiti, jääb pooltele võimalus esitada faktilisi asjaolusid ja tõendeid pärast määruse nr 40/94 alusel nende esitamiseks kehtestatud tähtaegade möödumist, ning et ühtlustamisametil ei ole mingil juhul keelatud võtta arvesse faktilisi asjaolusid ja tõendeid, millele on tuginetud või mis on esitatud hilinenult (eespool viidatud kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet
vs
. Kaul, punkt 42).
Seevastu nähtub kõnealusest sõnastusest sama kindlalt, et selline faktilistele asjaoludele ja tõenditele tuginemine või nende esitamine ei anna seda võimalust kasutavale poolele tingimusteta õigust sellele, et ühtlustamisamet võtab neid faktilisi asjaolusid või tõendeid arvesse. Täpsustades, et viimane „võib” sellisel juhul otsustada neid faktilisi asjaolusid või tõendeid mitte arvesse võtta, jätab määruse nr 40/94 artikli 74 lõige 2 ühtlustamisametile ulatusliku kaalutlusõiguse selle otsustamisel, kas neid asjaolusid või tõendeid tuleb arvesse võtta või mitte, kuid asjaomane otsus peab sellega seoses olema põhjendatud (eespool viidatud kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet
vs
. Kaul, punkt 43).
Kui ühtlustamisamet lahendab asja vastulausemenetluse raames, siis võib nende faktiliste asjaolude või tõendite arvessevõtmine olla põhjendatud eriti juhul, kui ühtlustamisamet leiab, et ühest küljest võivad hilinenult esitatud tõendid esmapilgul omada tegelikku tähtsust seoses sellega, milline otsus talle esitatud vastulause kohta langetatakse, ja et teisest küljest ei välista sellist arvessevõtmist menetlusstaadium, mil hilinenud esitamine toimub, ega sellega seotud asjaolud (eespool viidatud kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Kaul, punkt 44).
See, et vaidlust lahendaval talitusel on võimalus arvesse võtta poolte hilinenult esitatud faktilisi asjaolusid ja tõendeid, aitab vähemalt vastulausemenetluse puhul vältida seda, et registreeritakse kaubamärgid, mille kasutamine võidakse hiljem tühistamismenetluses või rikkumise suhtes algatatud menetluses vaidlustada. Nagu Euroopa Kohus on juba sedastanud, toetavad seda õiguskindluse ja hea haldustava eesmärk (eespool viidatud kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Kaul, punkt 48).
Käesoleval juhul märgib Esimese Astme Kohus, et apellatsioonikoda piirdus järeldusega, et vastulausete osakond jättis hageja poolt vastulausemenetluse ajal esitatud tõlked hilinenult esitamise tõttu õigesti arvesse võtmata. Samas ei tulene toimikust, et apellatsioonikoda oleks kasutanud ulatuslikku kaalutlusõigust, mis talle on määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 alusel antud selleks, et teha kindlaks, kas asjaomast dokumenti tuleb arvesse võtta või mitte, või vähemalt ei nähtu, et ta oleks oma otsust selles osas põhjendanud.
Apellatsioonikoja põhjenduses käsitletakse üksnes vajadust tõlkida vastulause toetuseks esitatud tõendid vastulause menetlemise keelde ning seda, et vastulausete osakonnal puudub kohustus võtta arvesse dokumente, mis on esitatud muus keeles kui vastulause menetlemise keeles; samas ei ole põhjendatud hilinenult esitatud tõlke arvesse võtmise või arvesse võtmata jätmise võimalust.
Lisaks ei ole asjakohased ühtlustamisameti poolt kohtuistungil tehtud märkused, mille kohaselt apellatsioonikoda kasutas oma kaalutlusõigust. Ühtlustamisamet märgib nimelt, et apellatsioonikoda arutles selle üle, kas asjaolu, et vastulausete osakond keeldus asjaomast dokumenti arvesse võtmast, oli põhjendatud, ning leidis otsuse punktis 43, et poolte protsessuaalse võrdsuse põhimõttega oleks vastuolus anda poolele, kes on talle tõendite esitamiseks määratud tähtaja mööda lasknud, uus tähtaeg põhjusel, et teine pool juhib tähelepanu just sellele tõendite esitamise puudusele.
Siiski ei võimalda apellatsioonikoja otsuse punktis 43 esitatud kaalutlused Esimese Astme Kohtul kontrollida, kas apellatsioonikoda tõesti tutvus asjaomase dokumendiga, et teha kindlaks, kas see dokument võib vastulausemenetluses esmapilgul tegelikku tähtsust omada, ega kontrollida, kas käesolevad asjaolud ning menetlusstaadium, milles hilinenud esitamine toimus, välistavad asjaomase dokumendi arvesse võtmise.
Seega rikkus apellatsioonikoda määruse nr 40/94 artikli 74 lõiget 2, kuna ta ei kasutanud nimetatud artikliga talle antud kaalutlusõigust või vähemalt ei selgitanud, kuidas ta seda kaalutlusõigust kasutas, ning seetõttu rikkus ta nimetatud sätet sellega, et ei põhjendanud õiguslikult piisavalt oma otsust jätta rahvusvahelise kaubamärgi registreerimistunnistuse tõlkega arvestamata.
Sellegipoolest tuleb kontrollida määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 rikkumise tagajärgi. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib menetlusviga kaasa tuua asjaomase otsuse täieliku või osalise tühistamise ainult siis, kui tõendatakse, et selle vea puudumisel oleks vaidlustatud otsus võinud olla teistsuguse sisuga (eespool viidatud kohtuotsus LA BARONNIE, punkt 69). Samuti tuleneb määruse nr 40/94 artikli 63 lõikest 2 loetuna koos lõikega 3, et apellatsioonikoja otsust saab tühistada või muuta ainult siis, kui see on sisult või vormilt õigusvastane (eespool viidatud kohtuotsus LA BARONNIE, punkt 69).
Käesoleval juhul ei ole välistatud, et tõendid, millega apellatsioonikoda ei arvestanud, võivad muuta apellatsioonikoja otsuse sisu. Selles osas aga ei ole Esimese Astme Kohtu ülesanne asuda asjaomaste tõendite hindamisel ühtlustamisameti asemele.
Sellest tuleneb, et ainuüksi sel põhjusel tuleb apellatsioonikoja otsus tühistada, ilma et oleks vajadust teha otsus esimese väite raames tõstatatud võistlevuse põhimõtte rikkumise kohta ega ka teise väite kohta ning ilma et Esimese Astme Kohus peaks otsustama vastulausete osakonna otsuse tühistamise taotluse vastuvõetavuse üle.
Kohtukulud
Esimese astme kohtu kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Käesoleval juhul on kohtuvaidluse kaotanud Siseturu Ühtlustamise Amet ning hageja on nõudnud kohtukulude väljamõistmist kõnealuselt poolelt.
Sama kodukorra artikli 87 lõike 4 kolmanda lõigu alusel võib kohus määrata, et menetlusse astuja kannab oma kohtukulud ise. Käesoleval juhul on kohtuvaidluse kaotanud ühtlustamisamet ja menetlusse astuja. Kuid hageja on taotlenud, et menetlusse astuja kannaks ainult enda kohtukulud ise ning ühtlustamisamet ei ole vaidlustanud nõuet, et talt mõistetaks välja ainult hageja kohtukulud.
Sellest tulenevalt tuleb jätta ühtlustamisameti kohtukulud tema enda kanda ja lisaks mõista temalt välja hageja kohtukulud, menetlusse astuja kannab oma kohtukulud ise.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (esimene koda)
otsustab:

1.
Tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) neljanda apellatsioonikoja 22. juuli 2005. aasta otsus (asi R 82/2002-4).

2.
Jätta Siseturu Ühtlustamise Ameti kohtukulud tema enda kanda ja mõista hageja kohtukulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt.

3.
Jätta menetlusse astuja kulud tema enda kanda.

Cooke
Labucka
Prek
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 6. novembril 2007 Luxembourgis.
Kohtusekretär
E. Coulon
Koja esimees
J. D. Cooke
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.