CELEX: 62008CJ0077
Възстановявания при износ
Диференцирано възстановяване
Момент на подаване на заявлението
Декларация за износ
Липса на доказателство за изпълнението на формалностите за освобождаване за консумация в страната по местоназначение
Санкция

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 11, параграф 1, втора алинея от Регламент (ЕИО) № 3665/87 на Комисията от 27 ноември 1987 година за определяне на подробни общи правила за прилагане на системата на възстановявания при износа на земеделски продукти (
ОВ L 351, стр. 1
), изменен с Регламент (ЕО) № 2945/94 на Комисията от (
ОВ L 310, стр. 57
).
Запитването е отправено в рамките на спор между Dachsberger & Söhne GmbH, дружество по австрийското право, и Zollamt Salzburg, Erstattungen (Митническа служба Залцбург, отдел „Възстановявания“) във връзка с износа на свинско месо извън Европейската общност.
Правна уредба
Общностна правна уредба
С оглед на обстоятелството, че спорът в главното производство се отнася до изплащането на възстановявания при износ за износа на свинско месо извън Общността, за който е подадена декларация през януари 1999 г., като начало следва да се отбележи че преюдициалното запитване трябва да се разгледа от гледна точка на Регламент № 3665/87, изменен с Регламент (ЕО) № 495/97 на Комисията от 18 март 1997 година (
ОВ L 77, стр. 12
, наричан по-нататък „Регламент № 3665/87“).
Член 3 от Регламент № 3665/87 гласи:
„1.   „Ден на износа“ означава датата, на която митническите власти приемат декларацията за износ, в която е означено, че ще бъде заявено възстановяване.
2.   Датата на приемане на декларацията за износ определя:
а)
приложимия размер на възстановяване, ако не е имало предварително фиксиране на възстановяването;
б)
адаптиранията, които трябва да бъдат направени по отношение на размера на възстановяване, ако е имало предварително фиксиране на възстановяването.
3.   Всяко действие, имащо същите правни последици като приемане на декларация за износ, се счита за еквивалентно на такова приемане.
4.   Денят на износа определя количеството, естеството и характеристиките на изнесения продукт.
5.   Използваният документ при износа за предоставяне на възстановяване съдържа всички необходими данни за изчисляване на сумата на възстановяването, и по-точно:
а)
описанието на продуктите според номенклатурата, използвана за възстановяванията;
б)
нетната маса на продуктите или в случай на необходимост количеството, изразено в единица мярка, което трябва да се вземе предвид за изчисляване на възстановяването;
[…]
6.   В момента на това приемане или на това действие продуктите се поставят под митнически контрол, докато не напуснат митническата територия на Общността.“ [неофициален превод]
Член 11, параграф 1 от Регламент № 3665/87 се отнася до връщането на недължимо изплатени суми като възстановявания при износ и до санкциите. Първа, втора, трета и седма алинея от посочения параграф 1 гласят следното:
„1.   Когато е констатирано, че с оглед на отпускането на възстановяване при износа износител е поискал възстановяване, по-високо от приложимото възстановяване, дължимото възстановяване за разглеждания износ е възстановяването, приложимо при действително осъществения износ, намалено със сума, съответстваща:
а)
на половината от разликата между поисканото възстановяване и приложимото възстановяване при действително осъществения износ;
б)
на двойния размер на разликата между поисканото възстановяване и приложимото възстановяване, ако износителят умишлено е предоставил невярна информация.
За поискано възстановяване се счита сумата, изчислена от предоставената информация съобразно член 3 или член 25, параграф 2. Когато размерът на възстановяването варира според местоназначението, диференцираната част от възстановяването се изчислява въз основа на данните относно количеството, теглото и местоназначението, предоставени съобразно член 47.
Предвидената в параграф 1, буква а) санкция не се прилага:
а)
в случаи на непреодолима сила;
б)
в изключителните случаи, когато износителят констатира, че размерът на поисканото възстановяване е прекалено висок и когато той по собствена инициатива, незабавно и писмено информира за това компетентните органи, освен ако те не са уведомили износителя за намерението си да разгледат заявлението му или ако износителят е узнал за това намерение по друг начин, или ако компетентните органи вече са установили нередовността на поисканото възстановяване;
в)
в случай на очевидна грешка, що се отнася до поисканото възстановяване, признато от компетентните органи;
г)
в случаите, когато исканото възстановяване е в съответствие с Регламент (ЕО) № 1222/94 на Комисията, и по-точно с член 3, параграф 2 от него, и е изчислено на базата на средните количества, използвани за даден период;
д)
в случаи на адаптиране на теглото, доколкото разликата в теглото се дължи на различен метод на претегляне.
[…]
Санкциите не се прилагат единствено когато размерът на поисканото възстановяване е по-висок от този на приложимото възстановяване по силата на член 2а, параграф 2, на член 20, параграф 3, на член 33, параграф 2 и/или на член 48.“ [неофициален превод]
Член 16 от Регламент № 3665/87, който се намира в дял 2 от същия, раздел 2, озаглавен „Диференцирани възстановявания“, предвижда в параграф 1, че когато размерът на възстановяването варира според местоназначението, изплащането на възстановяването зависи от допълнителните условия, определени в членове 17 и 18 от този регламент, които се намират в същия раздел.
Съгласно член 17, параграф 1 от Регламент № 3665/87 продуктът по принцип трябва да е бил внесен в непроменено състояние в третата страна или в една от третите страни, за която възстановяването се прилага, в срок от дванадесет месеца от датата на приемане на декларацията за износ. Според член 17, параграф 3 от този регламент продуктът се счита за внесен, когато са изпълнени митническите формалности за освобождаване за консумация в трета страна.
Член 18, параграф 1 от посочения регламент изброява документите, които се приемат като доказателство за изпълнението на митническите формалности за освобождаване за консумация в трета страна.
Член 20, параграф 1 от Регламент № 3665/87 предвижда дерогиране на член 16 от последния, по силата на което част от възстановяването се изплаща при представянето на доказателство, че продуктът е напуснал митническата територия на Общността.
Съгласно член 20, параграф 2 от посочения регламент тази част е равна на възстановяването, което износителят би получил, в случай че продуктът му достигне местоназначение, за което е фиксиран най-ниският размер на възстановяване, като нефиксирането на размер се счита за най-нисък размер.
Член 20, параграф 3 от същия регламент предвижда:
„В случай че местоназначението, означено в клетка 7 от издадената лицензия, съдържаща предварително фиксиране на възстановяването, не е спазено:
а)
ако размерът на възстановяване, съответстващ на реалното местоназначение, е равен или по-висок от размера на възстановяване за местоназначението, означено в клетка 7, се прилага възстановяването за местоназначението, означено в клетка 7;
б)
ако размерът на възстановяване, съответстващ на реалното местоназначение, е по-нисък от размера на възстановяване за местоназначението, означено в клетка 7, възстановяването, което трябва да се изплати, е това, което:
—
произтича от прилагането на размера, съответстващ на реалното местоназначение,
—
е намалено, освен в случаите на непреодолима сила, с 20% от разликата между възстановяването за означеното в клетка 7 местоназначение и възстановяването за реалното местоназначение.
С оглед на прилагането на разпоредбите на първа алинея размерите на възстановяване, които трябва да се вземат под внимание, са тези, приложими в деня, в който е подадено заявление за лицензия.
Когато разпоредбите на първа и втора алинея и тези на член 11 се прилагат към една и съща операция по износ, сумата, произтичаща от първа алинея, се намалява с размера на санкцията, предвидена в член 11.“ [неофициален превод]
В дял 4 от Регламент № 3665/87, озаглавен „Процедура на изплащане на възстановяванията“, се намира член 47, който има следното съдържание:
„1.   Възстановяванията се изплащат само при специално заявление от износителя единствено от държавата членка, на територията на която е приета декларацията за износ.
Заявлението за възстановяването се изготвя:
а)
писмено, като държавите членки могат да определят специален формуляр;
б)
чрез изпращане по компютърен път, според правилата, установени от компетентните органи и одобрени от Комисията.
[…]
2.   Документите за изплащането на възстановяването или за освобождаването на гаранцията трябва да бъдат подадени, освен в случай на непреодолима сила, в срок от дванадесет месеца след датата на приемане на декларацията за износ.
[…]“. [неофициален превод]
Национална правна уредба
От 1 април 1998 г. австрийската правна уредба предвижда, че сведенията във връзка със заявлението за плащане, предвидено в член 47, параграф 1 от Регламент № 3665/87, могат да фигурират директно в декларацията за износ.
Обстоятелства в основата на спора по главното производство и преюдициалните въпроси
На 18 януари 1999 г. жалбоподателят в главното производство декларира износа извън Общността, посочвайки Русия като страна по местоназначение, на месо от домашни свине под формата на замразени цели или половин трупове по тарифна позиция 020321109000, като в декларацията за износ същевременно иска и да му се изплатят възстановявания при износ.
Лицензията за износ, в която се съдържа предварително фиксиране на възстановяването, представена по повод митническото оформяне при износа на споменатото месо, посочва 14 януари 1999 г. като дата на валидност на предварително фиксираното възстановяване. Съгласно Регламент (ЕО) № 2634/98 на Комисията от за определяне на възстановяванията при износ в сектора на свинското месо (
ОВ L 333, стр. 24
) към въпросната дата по отношение на разглежданата в главното производство тарифна позиция са се прилагали размери на възстановяване, вариращи според местоназначението — 20 ECU за 100 kg нетно тегло за Република България, Чешката република, Република Естония, Република Латвия, Република Литва, Република Унгария, Република Полша, Румъния, Република Словения и Словашката република, 70 ECU за 100 kg нетно тегло за Руската федерация и 40 ECU за 100 kg нетно тегло за останалите местоназначения.
На 18 февруари 1999 г. на Zollamt Salzburg, Erstattungen, австрийският разплащателен орган, са представени документ за обмитяване, изготвен от руските власти, и копие от товарителница. С решение от Zollamt Salzburg, Erstattungen предоставя исканото възстановяване при износ.
След като установява обаче, че документът за обмитяване, представен, за да се докаже изпълнението на митническите формалности за освобождаване за консумация в Русия, е неистински, с решение от 14 февруари 2002 г. Zollamt Salzburg, Erstattungen изисква да се върне диференцираната част от предоставеното възстановяване при износ и освен това налага на жалбоподателя в главното производство санкция съгласно член 11, параграф 1, първа алинея, буква а) от Регламент № 3665/87. Доколкото е доказано, че съответният продукт е напуснал митническата територия на Общността, възстановяването всъщност е правомерно предоставено само до размера на основното възстановяване.
След като жалбата му по административен ред срещу това решение е отхвърлена, на 27 февруари 2006 г. жалбоподателят в главното производство подава съдебна жалба, по която следва да се произнесе Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz.
Пред запитващата юрисдикция жалбоподателят в главното производство оспорва пропорционалността на наложената му санкция. В това отношение посочената юрисдикция изтъква, че в Решение от 11 юли 2002 г. по дело Käserei Champignon Hofmeister (
C-210/00, Recueil, стр. I-6453
) Съдът е потвърдил съвместимостта с принципа на пропорционалност на системата от санкции, предвидена в член 11, параграф 1, първа алинея, буква а) от Регламент № 3665/87. Според запитващата юрисдикция обаче продължават да съществуват някои съмнения относно правомерността на постановената санкция и тя си задава въпроса коя е релевантната дата в случай на диференцирано възстановяване, за да определи поисканото възстановяване по смисъла на член 11, параграф 1, втора алинея от Регламент № 3665/87.
При тези условия Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz решава да спре производството и да отправи до Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 11, параграф 1, втора алинея, второ изречение от Регламент [№ 3665/87], съгласно което за изчисляването на поисканото възстановяване при диференцирано възстановяване „диференцираната част от възстановяването се изчислява въз основа на данните относно количеството, теглото и местоназначението, предоставени съобразно член 47“, да се тълкува в смисъл, че с израза „данните относно количеството, теглото и местоназначението, предоставени съобразно член 47“ се препраща към сведенията в посоченото в член 47, параграф 1 специално заявление, поради което диференцираната част от възстановяването се иска едва към момента на подаване на заявлението по смисъла на член 47, параграф 1?
2)
Ако отговорът на първия въпрос е утвърдителен, се поставя въпросът дали посочената разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че ако заявлението за плащане съгласно член 47, параграф 1 от Регламент [№ 3665/87] следва да се направи още в „използвания документ при износа за предоставяне на възстановяване“ (в настоящия случай, декларация за износ), то изчисляването на поисканото възстановяване по отношение на диференцираната част трябва да се направи въз основа на сведения от декларацията за износ, като следователно диференцираната част от възстановяването се иска и с декларацията за износ?
3)
Ако отговорът на първия въпрос е отрицателен, се поставя въпросът дали посочената разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че изчисляването на поисканото възстановяване по отношение на диференцираната част трябва да се направи въз основа на документите, които е необходимо да се представят съгласно член 47 от Регламент [№ 3665/87], като следователно диференцираната част от възстановяването се иска едва към момента на представяне на „документите за изплащането“ по смисъла на член 47, параграф 2 от Регламент [№ 3665/87]?
4)
Ако отговорът на третия въпрос е утвърдителен, се поставя въпросът дали посочената разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че за да се поиска диференцираната част от възстановяването, е достатъчно да се представят и такива документи по смисъла на член 47, параграф 2 от Регламент [№ 3665/87], които са нередовни, като правната последица от това е, че предвидената в член 11 от Регламент [№ 3665/87] санкция трябва да се наложи и по отношение на диференцираната част от възстановяването?“
По преюдициалните въпроси
По първия и по третия въпрос
С първия и третия си въпрос, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали препращането в член 11, параграф 1, втора алинея, второ изречение от Регламент № 3665/87, според който „диференцираната част от възстановяването се изчислява въз основа на данните относно количеството, теглото и местоназначението, предоставени съобразно член 47“, трябва да се тълкува в смисъл, че при диференцирано възстановяване диференцираната част от възстановяването се иска към момента на подаване на заявлението, предвидено в член 47, параграф 1 от Регламент № 3665/87, или на документите за изплащане на възстановяването, предвидени от член 47, параграф 2 от този регламент.
Като начало трябва да се напомнят условията за изплащане на възстановяване при износ, произтичащи от Регламент № 3665/87.
Първо, износителят трябва да представи документа, посочен в член 3, параграф 5 от Регламент № 3665/87, с който той изявява желанието си да осъществи износ на земеделски продукти, ползвайки възстановяване.
В това отношение Съдът е установил, че посочената в член 3 от Регламент № 3665/87 информация служи не само при математическото изчисление на точния размер на възстановяването, а преди всичко, за да се установи дали е налице право на такова възстановяване и за да се задейства системата за проверка на заявлението за възстановяване, което може да доведе до налагането на санкция съгласно член 11, параграф 1 от посочения регламент (вж. в този смисъл Решение от 14 април 2005 г. по дело Käserei Champignon Hofmeister,
C-385/03, Recueil, стр. I-2997
, точки 22, 29 и 36, Решение от по дело Fleisch-Winter,
C-309/04, Recueil, стр. I-10349
, точка 41, както и по аналогия Решение от по дело Elfering Export,
C-27/05, Recueil, стр. I-3681
, точки 25 и 27).
Второ, износителят трябва да подаде в съответствие с член 47, параграф 1 от Регламент № 3665/87 заявление за изплащане, с което изрично уведомява митническите власти за желанието си да му се изплати възстановяване.
В това отношение Съдът вече е постановил, че това заявление за плащане е документ с технически и процедурен характер, който износителят трябва да представи, за да му се изплати възстановяване. Независимо че това заявление е предварително условие за изплащането на възстановяване, то не е правното основание на правото на такова изплащане (вж. в този смисъл Решение от 14 април 2005 г. по дело Käserei Champignon Hofmeister, посочено по-горе, точки 26 и 27, както и Решение по дело Fleisch-Winter, посочено по-горе, точка 40).
С оглед на тези съображения Съдът е постановил, че при недиференцирано възстановяване размерът на поисканото възстановяване по смисъла на член 11, параграф 1, първа и втора алинея от Регламент № 3665/87 се изчислява само въз основа на документа, посочен в член 3, параграф 5 от въпросния регламент, а именно декларацията за износ или друг документ, използван при износа (вж. в този смисъл Решение от 14 април 2005 г. по дело Käserei Champignon Hofmeister, посочено по-горе, точки 22 и 23). Наличието в посочения документ на невярна информация, която може да доведе до възстановяване с по-висок от приложимия размер, води до прилагане на санкцията, предвидена в член 11, параграф 1, първа и втора алинея от Регламент № 3665/87 (вж. в този смисъл Решение от по дело Käserei Champignon Hofmeister, посочено по-горе, точка 36 и диспозитива).
Що се отнася до диференцираното възстановяване, член 20, параграфи 1 и 2 от Регламент № 3665/87 предвижда изплащане на основното възстановяване, изчислено съгласно най-ниския размер на приложимото възстановяване в деня на износа, щом износителят представи доказателство, че продуктът е напуснал митническата територия на Общността. Що се отнася до изплащането на диференцираната част от възстановяването, то е обвързано с допълнителните условия, определени в членове 17 и 18 от този регламент. На практика износителят трябва да докаже в срок от дванадесет месеца от датата на приемане на декларацията за износ, че продуктът е внесен в третата страна или в една от третите страни, за които възстановяването се прилага, като представи доказателство, че са изпълнени митническите формалности за освобождаване за консумация в тази страна.
Ето защо трябва да се провери дали в случай на диференцирано възстановяване препращането в член 11, параграф 1, втора алинея, второ изречение от Регламент № 3665/87 към данните, предоставени съобразно член 47 от този регламент, означава, че диференцираната част от възстановяването се иска не към момента на подаване на документа, посочен в член 3, параграф 5 от Регламент № 3665/87, а към момента на подаване на заявлението за изплащане или на документите за изплащане на възстановяването, предвидени в член 47 от Регламент № 3665/87.
Трябва да се отбележи, че функционалното разграничение между член 3 и член 47 от Регламент № 3665/87, напомнено в точки 23—27 от настоящото решение, не зависи от това дали възстановяването има диференциран характер.
Всъщност от член 3, параграф 5 от Регламент № 3665/87 е видно, че независимо от наименованието си, посоченият в него документ трябва да „съдържа всички необходими данни за изчисляване на сумата на възстановяването“, и „по-точно“ данните относно, първо, описанието на съответните продукти според номенклатурата, използвана за възстановяванията при износ, второ, нетната маса или количеството на тези продукти, и трето, доколкото е необходимо за изчисляване на възстановяването, съставът на посочените продукти. Съдът вече е указал, че споменатите във въпросния параграф 5 данни не представляват изчерпателен списък (Решение по дело Fleisch-Winter, точка 29 и Решение по дело Elfering Export, точка 25, посочени по-горе). Фактически думата „по-точно“ означава, че общностният законодател посочва изрично само някои от тези данни. Така съдържанието на израза „всички […] данни“ трябва да обхване цялата информация, свързана с условията за предоставяне на възстановяването при износ (що се отнася до член 5, параграф 4, буква а) от Регламент (ЕО) № 800/1999 на Комисията от 15 април 1999 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на земеделски продукти (
ОВ L 102, стр. 11
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 27, стр. 187), който заменя Регламент № 3665/87, вж. Решение по дело Elfering Export, посочено по-горе, точка 26).
Така член 3, параграф 5 от Регламент № 3665/87 се отнася до всички данни, които служат, за да се установи дали е налице право да се ползва възстановяване, включително по отношение на диференцираната част от последното. В случай на диференцирано възстановяване тези данни включват посочване на третата страна или на третите страни, за които се прилага възстановяване.
Що се отнася до член 47 от този регламент, в него са предвидени само административните формалности, които трябва да изпълни износителят, за да получи възстановяване.
Препращането в член 11, параграф 1, втора алинея, второ изречение от Регламент № 3665/87 към данните, предоставени съобразно член 47 от този регламент, няма нито за цел, нито за последица да измени ограничената и чисто процедурна функция, която по силата на посочения регламент е предвидена относно заявлението за изплащане, посочено в член 47, параграф 1 от въпросния регламент, и относно документите за изплащане на възстановяването, посочени в член 47, параграф 2 от същия регламент.
Посоченото препращане дава възможност в случай на диференцирано възстановяване единствено да се отчетат евентуалните изменения на количеството, теглото и/или местоназначението на продуктите, настъпили при операция по износ, след приемането на декларацията за износ. Тези изменения всъщност трябва да се вземат предвид, за да се определи дали следва да се наложи санкция на износителя и според случая да се изчисли размерът на тази санкция.
Член 11, параграф 1 от Регламент № 3665/87 предвижда налагането на санкция на икономическия оператор, който умишлено или не иска възстановяване за износ в по-висок размер от този, който е приложим за действително осъществения износ.
Когато размерът на възстановяването варира според местоназначението, компетентните органи трябва да проверят дали съответните продукти действително са били внесени в третата страна или в една от третите страни, за която се е прилагало възстановяването. В това отношение те могат да се основат на документите за изплащане на възстановяването, и по-конкретно на доказателствата, че са изпълнени митническите формалности за освобождаване за консумация. Така тези документи дават възможност на компетентните органи да определят размера на възстановяването, приложимо за действително осъществения износ.
Дори ако по практически съображения, какъвто е случаят в главното производство, декларацията за износ и заявлението за изплащане могат да бъдат съединени, следва да се приеме, че диференцираното възстановяване, включително диференцираната част, е „поискано“ по смисъла на член 11, параграф 1 от Регламент № 3665/87 към момента на подаване на документа, посочен в член 3, параграф 5 от този регламент.
Това тълкуване на член 11, параграф 1, втора алинея от Регламент № 3665/87 освен това е в съответствие със системата за проверка на заявленията за възстановяване и за санкции, въведена с този регламент.
Тълкуването в обратен смисъл би довело до допускане на възможността с подаването на заявлението за изплащане или на документите за изплащане на възстановяването надлежно да се представи заявление за възстановяване относно продукти, които вече са били изнесени и евентуално вече са били предмет на контрол.
Подобна възможност би лишила от каквото и да е полезно действие не само член 3 от Регламент № 3665/87, но и процеса по проверка на заявленията за възстановяване. Физическият контрол върху продуктите, за които е поискано възстановяване, все пак представлява важно средство за борба с нередностите и измамите в областта на възстановяванията при износ. Следователно за да се гарантира, че целта на проверките ще бъде напълно постигната, е задължително контролът да се осъществи след подаването от износителя на обвързващо заявление за възстановяване (вж. в този смисъл Решение от 14 април 2005 г. по дело Käserei Champignon Hofmeister, посочено по-горе, точки 27 и 28).
Освен това, ако възстановяването, включително диференцираната част, е възможно да се иска в срок от дванадесет месеца след датата на приемане на декларацията за износ, износителят би могъл и след извършване на износа да адаптира заявлението си за възстановяване по свое усмотрение или съобразно резултата от евентуалния контрол и така да избегне налагането на санкция. По този начин възпиращото действие на предвидените в член 11, параграф 1 от Регламент № 3665/87 санкции до голяма степен би отпаднало.
Вярно е, че съгласно член 11, параграф 1, седма алинея от Регламент № 3665/87 санкциите, предвидени от този параграф, не се прилагат, когато размерът на поисканото възстановяване е по-висок от този на приложимото възстановяване по силата на член 20, параграф 3 от този регламент. В първа алинея, буква б) последната разпоредба предвижда, че когато местоназначението, означено в лицензията за износ, съдържаща предварително фиксиране на възстановяването, не е спазено и размерът на възстановяване, съответстващ на реалното местоназначение, е по-нисък от размера на възстановяване за местоназначението, означено в тази лицензия, възстановяването, което трябва да се изплати, е това, което произтича от прилагането на размера, съответстващ на реалното местоназначение, намалено, освен в случаите на непреодолима сила, с 20% от разликата между възстановяването за означеното в посочената лицензия местоназначение и възстановяването, приложимо за реалното местоназначение.
Както отбелязва Комисията обаче, в Регламент № 3665/87 не е предвидена особена разпоредба относно положение като разглежданото в главното производство, в което износителят е доказал, че продуктите са изнесени извън митническата територия на Общността, но не и че те са освободени за консумация в третата страна или в една от третите страни, за която се прилага възстановяване. Всъщност в такова положение при липсата на доказателства за „реалното местоназначение“ на разглежданите продукти член 20, параграф 3 от този регламент не е приложим. След като в такъв случай трябва да се приеме, че износителят е поискал възстановяване в по-висок от приложимия размер, следва да се приложи предвидената в член 11, параграф 1, първа алинея от Регламент № 3665/87 санкция, освен ако не е изпълнено едно от условията за освобождаване, изброени изчерпателно в трета и седма алинея от същия параграф 1.
С оглед на изложеното дотук на първия и на третия въпрос следва да се отговори, че член 11, параграф 1 от Регламент № 3665/87 трябва да се тълкува в смисъл, че при диференцирано възстановяване диференцираната част от възстановяването се иска не към момента на подаване на заявлението, предвидено в член 47, параграф 1 от Регламент № 3665/87, или на документите за изплащане на възстановяването, предвидени от член 47, параграф 2 от този регламент, а към момента на подаване на документа, посочен в член 3, параграф 5 от въпросния регламент. Следователно включването в посочения документ на информация, която може да доведе до възстановяване с по-висок от приложимия размер и която се оказва погрешна, води извън предвидените в трета и седма алинея от член 11, параграф 1 от същия регламент случаи до прилагане на санкцията, предвидена в първа и втора алинея от посочения член 11, параграф 1.
Предвид отговора, даден на първия и на третия въпрос, не е необходимо да се отговаря на втори и четвърти въпрос, поставени от запитващата юрисдикция.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:

Член 11, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 3665/87 на Комисията от 27 ноември 1987 година за определяне на подробни общи правила за прилагане на системата на възстановявания при износа на земеделски продукти, изменен с Регламент (ЕО) № 495/97 на Комисията от , трябва да се тълкува в смисъл, че при диференцирано възстановяване диференцираната част от възстановяването се иска не към момента на подаване на заявлението, предвидено в член 47, параграф 1 от Регламент № 3665/87, или на документите за изплащане на възстановяването, предвидени от член 47, параграф 2 от този регламент, а към момента на подаване на документа, посочен в член 3, параграф 5 от въпросния регламент. Следователно включването в посочения документ на информация, която може да доведе до възстановяване с по-висок от приложимия размер и която се оказва погрешна, води извън предвидените в трета и седма алинея от член 11, параграф 1 от същия регламент случаи до прилагане на санкцията, предвидена в първа и втора алинея от посочения член 11, параграф 1.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.