CELEX: 61994CJ0001
Fælles markedsordning
sukkerkvoter
overførsler mellem virksomheder

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 24. april 1992, indgaaet til Domstolen den 4. januar 1994, har Consiglio di Stato i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt seks spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning (EOEF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om den faelles markedsordning for sukker (EFT L 177, s. 4, herefter benaevnt "forordning nr. 1785/81") og af Raadets forordning (EOEF) nr. 193/82 af 26. januar 1982 om almindelige regler for overfoersel af kvoter i sukkersektoren (EFT L 21, s. 3, herefter benaevnt "forordning nr. 193/82").
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under sager, som selskaberne Cavarzere Produzioni Industriali og Saccarifera del Rendina SpA, der er medlemmer af Gruppo Saccarifero Veneto (herefter benaevnt "GSV"), har anlagt mod Land- og Skovbrugsministeriet og Ministeriet for Industri, Handel og Haandvaerk, med paastand om annullation af tre ministerielle dekreter om tildeling af produktionskvoter for sukker for produktionsaarene 1986/1987, 1987/1988 og 1988/1989. I de naevnte sager er bl.a. interveneret selskabet ISI ° Industria Saccarifera Italiana Agro-Industriale SpA (herefter benaevnt "ISI") og selskaberne Eridania-Zuccherifici Nazionali SpA og Industria Sarda Zuccheri SpA.
3 Bestemmelserne om den faelles markedsordning for sukker findes i forordning nr. 1785/81 og omfatter bl.a. en kvoteordning for sukkerproduktionen. I henhold til forordningen sondres der mellem tre slags kvoter. A-kvoten, der udgoer forbruget i Faellesskabet, kan frit afsaettes paa faellesmarkedet til en garanteret interventionspris. B-kvoten er den del af sukkerproduktionen, som overstiger A-kvoten, men ligger inden for den "maksimalkvote", som fremkommer ved, at A-kvoten berigtiges med en koefficient. B-kvoten kan ligeledes frit afsaettes paa faellesmarkedet, dog ikke til en garanteret interventionspris, eller den kan eksporteres til tredjelande med eksportstoette. Endelig er C-kvoten den del af produktionen, der overstiger "maksimalkvoten" (A-kvoten plus B-kvoten). C-kvoten kan kun eksporteres til tredjelande uden eksportstoette.
4 I artikel 24 i forordning nr. 1785/81 er fastsat A- og B-basismaengderne for hver enkelt medlemsstat. Ifoelge denne bestemmelse tildeler medlemsstaterne paa de i forordningen fastsatte betingelser en A-kvote og en B-kvote til hver virksomhed, som er etableret paa deres omraade. Kvoterne vedroerer et produktionsaar, som begynder den 1. juli og slutter den 30. juni i det foelgende aar.
5 Efter den oprindelige affattelse af forordning nr. 1785/81 gjaldt kvoteordningen kun for produktionsaarene 1981/1982 til 1985/1986. Ved Raadets forordning (EOEF) nr. 934/86 af 24. marts 1986 om aendring af forordning nr. 1785/81 (EFT L 87, s. 1, herefter benaevnt "forordning nr. 934/86") blev ordningen udvidet til ogsaa at omfatte produktionsaarene 1986/1987 til 1990/1991.
6 I henhold til artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 934/86 blev artikel 23 i forordning nr. 1785/81 bl.a. erstattet med foelgende bestemmelse: "A-kvoterne og B-kvoterne for de sukker- ... producerende virksomheder svarer for produktionsaarene 1986/1987 og 1987/1988 til kvoterne for produktionsaaret 1985/1986 (jf. dog artikel 25)" (O.a.: Den franske version af forordningen indeholder ordene "sans préjudice de l' article 25", som dog ikke er medtaget i den danske version af forordningen). Paa tilsvarende maade blev kvoterne for produktionsaarene 1988/1989 til 1990/1991 fastsat ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1107/88 af 25. april 1988 om aendring af forordning nr. 1785/81 (EFT L 110, s. 20, herefter benaevnt "forordning nr. 1107/88").
7 I henhold til artikel 25, stk. 1, i forordning nr. 1785/81 kan medlemsstaterne foretage overfoersler af A- og B-kvoter mellem virksomheder under hensyntagen til hver af de beroerte parters interesser, navnlig sukkerroe- og sukkerroerproducenternes interesser.
8 De naermere betingelser for udoevelsen af denne "handlebefoejelse" er fastsat i samme artikels stk. 2, der har foelgende ordlyd:
"Medlemsstaterne kan nedsaette A-kvoten og B-kvoten for hver sukkerproducerende ... virksomhed paa dennes omraade med en maengde, som for det i artikel 23, stk. 1, naevnte tidsrum ikke overstiger 10% af enten den A-kvote eller den B-kvote, som er fastsat for dem i overensstemmelse med artikel 24.
Den i foerste afsnit naevnte graense paa 10% gaelder ikke for Italien ... naar overdragelsen af kvoter sker i forbindelse med projekter for omstrukturering af sukkerroe- eller roersukkersektoren eller sukkersektoren i det paagaeldende omraade, i den udstraekning det er noedvendigt til gennemfoerelsen af disse projekter.
..."
9 Samme forordnings artikel 25, stk. 3, bestemmer, at medlemsstaterne skal tildele de frigjorte A- og B-kvotemaengder til en eller flere andre virksomheder paa deres omraade.
10 Endelig bestemmes det i artikel 25, stk. 4, at Raadet vedtager de almindelige regler for aendring af kvoterne, navnlig i forbindelse med sammenlaegning og afhaendelse af virksomheder. Raadet har fastsat saadanne regler i den ovennaevnte forordning nr. 193/82 om almindelige regler for overfoersel af kvoter i sukkersektoren.
11 Denne forordnings artikel 7 bestemmer, at naar en medlemsstat anvender artikel 25, stk. 2, i forordning nr. 1785/81, skal den inden den 1. marts fordele de aendrede kvoter med henblik paa anvendelse i det foelgende produktionsaar.
12 Med hensyn til produktionsaaret 1986/1987 bestemte artikel 1, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1662/86 af 29. maj 1986 om fastsaettelse af overgangsforanstaltninger for overfoersel af kvoter i sukkersektoren (EFT L 145, s. 41, herefter benaevnt "forordning nr. 1662/86") imidlertid, at uanset artikel 7 i forordning nr. 193/82 skulle medlemsstaterne inden den 1. juli 1986 fordele de kvoter, der var aendret i medfoer af artikel 25, stk. 2, foerste afsnit, i forordning nr. 1785/81.
13 Artikel 2 i forordning nr. 193/82 indeholder de naermere regler om aendringer af A- og B-kvoterne ved sammenlaegning eller afhaendelse af sukkerproducerende virksomheder og ved afhaendelse af sukkerfabrikker. Det bestemmes heri bl.a., at fordelingen af kvoterne foretages i forhold til de produktionsmaengder, som virksomhederne hver isaer har overtaget. Forordningens artikel 6 bestemmer, at saafremt sammenlaegningen eller afhaendelsen sker mellem den 1. juli og den 31. januar det foelgende aar, faar fordelingen virkning for det produktionsaar, der loeber i denne periode.
14 Det foerste af de tre ministerielle dekreter, der omtvistes i hovedsagerne, vedroerer produktionsaaret 1986/1987. Dekretet blev udstedt den 11. august 1986 af Landbrugsministeriet efter forhandling med Industriministeriet og offentliggjort i Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana den 19. august 1986. Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at der ved dekretet skete en aendring af de produktionskvoter, GSV tidligere var blevet tildelt ved ministerielt dekret af 22. april 1986, idet visse fabrikker, der havde tilhoert GSV-koncernen, var blevet solgt til ISI i juli 1986.
15 Det andet ministerielle dekret, som vedroerer produktionsaaret 1987/1988, blev udstedt den 27. februar 1987 og offentliggjort den 16. marts 1987. Ifoelge forelaeggelseskendelsen blev produktionskvoterne ved dekretet nedsat for visse producenter og forhoejet for andre, mens de kvoter, GSV i henhold til dekret af 11. august 1986 var blevet tildelt for det foregaaende produktionsaar, forblev uaendrede.
16 Det tredje ministerielle dekret blev udstedt den 30. juni 1988 og offentliggjort den 10. august 1988. Den forelaeggende retsinstans har bemaerket, at der ved naevnte dekret tildeltes produktionskvoter for produktionsaaret 1988/1989 i medfoer af forordning nr. 1107/88 og som led i udoevelsen af handlebefoejelsen i henhold til artikel 25, stk. 2, i forordning nr. 1785/81. Ved den lejlighed blev GSV' s kvoter nedsat.
17 De to virksomheder, der er medlemmer af GSV, anlagde sag ved Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio til proevelse af de naevnte tre ministerielle dekreter og gjorde herunder gaeldende, at de var i strid med faellesskabsbestemmelserne. Tribunale Amministrativo afsagde frifindelsesdom i de sager, der var anlagt til proevelse af de ministerielle dekreter af 11. august 1986 og 27. februar 1987, men tog i sagen vedroerende det ministerielle dekret af 30. juni 1988 sagsoegernes paastand til foelge, idet handlebefoejelsen havde vaeret udoevet efter den 1. marts i det paagaeldende aar. Sidstnaevnte dekret blev saaledes annulleret.
18 De af Tribunale Amministrativo afsagte domme blev appelleret til Consiglio di Stato, som har truffet bestemmelse om forening af sagerne, udsat dem og forelagt foelgende praejudicielle spoergsmaal for Domstolen:
"1) Efter en samlet bedoemmelse og i betragtning af, at der for faellesskabsomraadet maa fastholdes ensartede retningslinjer, kan det antages, at den i artikel 7 i forordning nr. 193/82 fastlagte dato den 1. marts er praeklusiv, og det saa meget mere som det med henblik paa at suspendere virkningerne af dens udloeb er blevet anset for noedvendigt i 1986 at vedtage en forordning herom (forordning nr. 1662/86).
Tilbage staar dog at klarlaegge, hvilke virkninger der kan forekomme inden for den saaledes beskrevne ordning, naar de forordninger, hvorved kvoterne fastlaegges, vedtages efter den 1. marts.
Her kan det spoerges, om de saaledes fastlagte kvoter nu ikke kan aendres, eller om fristerne for en nyfordeling som haevdet af Landbrugsministeriet og Industriministeriet, naar alle betingelser i oevrigt er opfyldt, implicit kan antages at loebe igen og i saa fald, naar henses til tidspunktet for vedtagelsen af faellesskabsbestemmelserne og begyndelsen af produktionsaaret (den 1. juli), i hvor lang tid, naar der ikke laengere findes en fristdato.
2) Er det i tilfaelde af overdragelse af virksomheder eller produktionsenheder (som der i det foreliggende tilfaelde har vaeret tale om) noedvendigt i forbindelse med tildeling af kvoter alene at anvende de bestemmelser, som gaelder for saadanne overdragelser (artikel 2 i forordning nr. 193/82), der grundes paa en strengt forholdsmaessig fordeling af produktionskapaciteten, eller kan ogsaa den 'handlebefoejelse' for kvoterne, der er omhandlet i artikel 25, stk. 2, i forordning nr. 1785/1981, udnyttes?
3) Saafremt dette sidste antages at vaere tilfaeldet, spoerges det,
hvorledes det forholder sig med udoevelsen i sammenhaeng hermed af de herhenhoerende befoejelser? Dette spoergsmaal maa stilles i den foreliggende sag, idet det udtrykkeligt i ministerielt dekret af 11. august 1986 siges, at ved fastlaeggelsen af kvoterne mellem virksomhederne efter adskillelsen er de 'kriterier' blevet anvendt, som laa til grund for den foregaaende tildeling, der blev gennemfoert ved ministerielt dekret af 22. april 1986 ud fra generelle hensyn, der intet har at goere med de hensyn, der skal vaernes ved nytildelingen af kvoter i tilfaelde af overdragelse af produktionsanlaeg. Herved maa det huskes, at der ikke gaelder frister for denne nytildeling af kvoter, mens overfoersler i henhold til artikel 25, stk. 2, i medfoer af artikel 7 i naevnte forordning nr. 193/82 som tidligere anfoert kan ske hvert aar 'inden den 1. marts' . Uafhaengigt af spoergsmaalet om, hvorvidt naevnte frist er praeklusiv, synes dette at pege paa, at forskelligheden af de maal, der er tilsigtet med de to bestemmelser, tilsiger en fastholdelse af forskellen mellem de bestemmelser, hvorved disse bringes i anvendelse.
4) Kan efter artikel 25, stk. 2, foerste afsnit, 'udsvingsmargenen' anvendes paa saavel A- som B-kvoter, naar blot der ikke sker en overskridelse paa mere end 10% af den samlede totale maengde, eller udgoer disse 10% graensen for de enkelte kvoter, eller er det, naar en af de to kvoter aendres, udelukket at aendre den anden? Herved henvises til, at der ifoelge bestemmelsens ordlyd med hensyn til kvoterne opstilles et alternativ (jf. 'af enten den A-kvote eller den B-kvote, som er fastsat ...' ).
5) Er den kvote, som skal nedsaettes, den kvote, der er angivet i dekretet om den foerste tildeling, eller skal den fastlaegges saaledes, at der tilfoejes eventuelle yderligere tildelinger, der er overfoert fra de foregaaende aar, eller saaledes, at den nedsaettes med den maengde sukker, der ikke er produceret?
6) Er der med 'projekter for omstrukturering' ° paa grundlag af hvilke graensen paa 10% i Italien lovligt kan overskrides ° taenkt paa projekter, der vedroerer enkelte virksomheder, eller paa projekter, der vedroerer hele den nationale produktionssektor eller sektoren i de enkelte mindre dele af det nationale omraade (i de omhandlede faellesskabsforordninger tales der om 'omraader' , der er mindre end den enkelte medlemsstats samlede omraade), der omfatter en flerhed af virksomheder? Herved bemaerkes, at i det foerste tilfaelde har de nationale administrativt fastsatte regler ingen virkninger for virksomheder, der ikke omfattes af projektet, mens disse virkninger i det andet vil kunne komme til at beroere samtlige virksomheder, og at der maa tages stilling til, om befoejelsen kan udoeves flere gange i loebet af produktionsaaret, og hvorledes virksomhederne kan opnaa sikkerhed for, at deres programmer gennemfoeres.
Hvilket omfang har saadanne projekter for omstrukturering, 'i forbindelse med' hvilke det kan bestemmes, at der skal ske overfoersel af kvoter? Skal de omraademaessigt vedroere en mindre del af det nationale omraade (jf. forordning nr. 934/86, artikel 1, stk. 4)? Er det tilstraekkeligt, at der er tale om projekter, der er godkendt af enkelte virksomheder uden sammenhaeng med en national eller regional plan? Skal et eventuelt foreliggende projekt for omstrukturering, i forbindelse med hvilket (jf. forordning nr. 1785/81) der kan ske overfoersel af kvoter, noedvendigvis vaere forbundet med praeklusive virkninger for de virksomheder, som endnu ikke har forelagt myndighederne saadanne projekter, da de ikke har vaeret forpligtet hertil (jf. situationen for ISI, der overtog forskellige produktionsenheder fra selskabet Cavarzere)?"
Det foerste spoergsmaal
19 Med det foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende retsinstans i det vaesentlige oplyst, om medlemsstaterne for produktionsaaret, der begynder den 1. juli, kan udoeve den handlebefoejelse, de er tillagt ved artikel 25, stk. 2, i forordning nr. 1785/81, efter den i forordning nr. 193/82 fastsatte dato den 1. marts, naar Raadets forordning, hvorved kvoterne fastsaettes, og hvori det fastslaas, at befoejelsen kan udoeves, er udstedt efter den 1. marts.
20 Som den forelaeggende retsinstans har bemaerket, maa det for det foerste fastslaas, at fristen den 1. marts, der er fastsat for medlemsstaternes udoevelse af deres handlebefoejelse, er en praeklusiv frist.
21 Som de virksomheder, der er medlemmer af GSV, ISI og Kommissionen har bemaerket, foelger dette bl.a. af, at formaalet med denne frist er at give de erhvervsdrivende i sukkersektoren sikkerhed for, at de har en frist paa fire maaneder til at planlaegge deres aktiviteter, idet produktionsaaret begynder den 1. juli. De maa saaledes inden den 1. marts have kendskab til de produktionskvoter, som de kan forvente, saaledes at de rettidigt kan indgaa kontrakterne om koeb af sukkerroer.
22 I oevrigt er overholdelsen af fristen den 1. marts noedvendig for at sikre, at kvoteordningen som helhed fungerer. Som Kommissionen har anfoert, bestemmer artikel 30, stk. 1, i forordning nr. 1785/81, at sukkerfabrikanterne skal give den beroerte medlemsstat meddelelse om de sukkerroemaengder, svarende til A-kvoten, for hvilke de foer udsaaningen, der normalt sker i marts eller april, har afsluttet kontrakter. Artiklens stk. 2 bestemmer, at fabrikanter, der ikke inden udsaaningen har afsluttet leveringskontrakter, er forpligtet til mindst at betale minimumsprisen paa enhver sukkerroemaengde, som forarbejdes til sukker i den paagaeldende virksomhed.
23 At fristen er praeklusiv, bekraeftes ogsaa af, at da Kommissionen ville bemyndige medlemsstaterne til at udnytte deres udsvingsmargen efter den 1. marts, vedtog den en udtrykkelig undtagelsesbestemmelse herom. I 1986 blev Raadets forordning om fastsaettelse af kvoterne for produktionsaaret 1986/1987 saaledes udstedt efter den 1. marts, hvorfor visse medlemsstater ifoelge Kommissionens oplysninger anmodede om en forlaengelse af fristen i det paagaeldende aar. Kommissionen udstedte derfor forordning nr. 1662/86 af 29. maj 1986, hvorved den bemyndigede medlemsstaterne til, uanset artikel 7 i forordning nr. 193/82, at udoeve deres handlebefoejelse inden den 1. juli 1986.
24 Den italienske regering har ikke bestridt, at fristen den 1. marts er praeklusiv. Den har imidlertid anfoert, at fristen maa anses for stiltiende fraveget, naar Raadets fastsaettelse af produktionskvoterne og den udtrykkelige bekraeftelse af, at handlebefoejelsen kan udoeves, er sket efter den 1. marts, hvilket bl.a. var tilfaeldet i 1988. Forordning nr. 1107/88, hvorved kvoterne for produktionsaarene 1988/1989 til 1990/1991 blev fastsat, og hvori det blev fastslaaet, at handlebefoejelsen kunne udoeves uden tidsmaessig begraensning, blev saaledes udstedt den 25. april 1988.
25 Denne argumentation kan ikke tiltraedes.
26 Der er intet holdepunkt for at antage, at Raadet med udstedelsen af forordning nr. 1107/88 stiltiende har villet fravige fristen den 1. marts for produktionsaaret 1988/89.
27 I modsaetning til, hvad den italienske regering har anfoert, kan den omstaendighed, at medlemsstaterne inden udstedelsen af forordning nr. 1107/88 ° og dermed inden den 1. marts 1988 ° ikke var vidende om, hvilke kvoter der skulle tildeles, og ikke vidste, om og i givet fald paa hvilke betingelser de ville have en handlebefoejelse, ikke i sig selv indebaere, at befoejelsen kan udoeves efter fristens udloeb.
28 Som blandt andet de virksomheder, der er medlemmer af GSV, og Kommissionen har gjort gaeldende, er den korrekte fortolkning derimod, at selv om medlemsstaterne kan udoeve handlebefoejelsen for produktionsaarene 1989/1990 og 1990/1991, kan den ikke antages at kunne finde anvendelse paa produktionsaaret 1988/1989, eftersom det er praktisk umuligt at overholde fristen den 1. marts.
29 Naar henses til, hvorledes Kommissionen forholdt sig, da samme situation opstod i 1986, er det utaenkeligt, at Raadet i 1988 har villet ophaeve fristen stiltiende og give medlemsstaterne mulighed for at aendre kvoterne uden en udtrykkelig tidsmaessig begraensning.
30 Den fortolkning, som den italienske regering har foreslaaet, ville i oevrigt vaere i strid med retssikkerhedsprincippet. Dette princip indebaerer, at virksomhederne kan forlade sig paa den af faellesskabslovgiver fastsatte dato den 1. marts; en fravigelse af fristen, der kan have betydelige foelger for virksomhederne, kan derfor ikke stiltiende eller indirekte fremgaa af en forordning.
31 Det foerste spoergsmaal skal derfor besvares med, at medlemsstaterne for det produktionsaar, der begynder den 1. juli, ikke kan udoeve den handlebefoejelse, de er tillagt ved artikel 25, stk. 2, i forordning nr. 1785/81, efter den i forordning nr. 193/82 fastsatte frist den 1. marts, selv naar den raadsforordning, hvorved kvoterne fastsaettes, og hvori det fastslaas, at befoejelsen kan udoeves, er udstedt efter den 1. marts, eftersom der ikke er udstedt nogen faellesskabsforordning, der udtrykkeligt fraviger denne frist.
Det andet og tredje spoergsmaal
32 Med det andet og tredje spoergsmaal oensker den forelaeggende retsinstans i det vaesentlige oplyst, om den handlebefoejelse, medlemsstaterne er tillagt ved artikel 25 i forordning nr. 1785/81, kan udoeves samtidig med en aendring af kvoter, foretaget i medfoer af artikel 2 i forordning nr. 193/82, som foelge af en afhaendelse af virksomheder eller fabrikker. Den forelaeggende retsinstans har i den forbindelse med rette bemaerket, at der med de to bestemmelser forfoelges forskellige formaal, og at de fristmaessige betingelser er forskellige.
33 Det bemaerkes, at intet er til hinder for, at den handlebefoejelse, medlemsstaterne har i henhold til artikel 25 i forordning nr. 1785/81, kan udoeves samtidig med og eventuelt i samme udstraekning som en aendring af kvoter foretaget i medfoer af artikel 2 i forordning nr. 193/82; dette forudsaetter imidlertid, at de saerlige betingelser for at anvende de naevnte bestemmelser overholdes, herunder at fordelingen af kvoterne i medfoer af artikel 2 i forordning nr. 193/82 foretages i forhold til de produktionsmaengder, som hver enkelt virksomhed har overtaget, og at de overfoersler, der foretages i medfoer af artikel 25 i forordning nr. 1785/81, gennemfoeres inden den 1. marts hvert aar.
34 Det andet og tredje spoergsmaal skal derfor besvares med, at den handlebefoejelse, medlemsstaterne er tillagt ved artikel 25 i forordning nr. 1785/81, kan udoeves samtidig med en aendring af kvoter, foretaget i medfoer af artikel 2 i forordning nr. 193/82, som foelge af en afhaendelse af virksomheder eller fabrikker, idet de saerlige betingelser for at anvende hver af disse bestemmelser dog skal overholdes.
Det fjerde spoergsmaal
35 Med det fjerde spoergsmaal oensker den forelaeggende retsinstans oplyst, om den udsvingsmargen paa 10%, der er fastsat i artikel 25, stk. 2, i forordning nr. 1785/81, vedroerer saavel A-kvoten som B-kvoten hver for sig, om den vedroerer de to kvoter tilsammen, eller om en nedsaettelse af én af kvoterne ° uanset om nedsaettelsen er mindre end 10% ° er til hinder for, at ogsaa den anden nedsaettes.
36 Det fremgaar af artikel 25, stk. 2, hvori der i vendingen "enten den A-kvote eller den B-kvote" anvendes den disjunktive konjunktion "eller", at udsvingsmargenen paa 10% for A-kvoten skal beregnes paa grundlag af A-maengden og for B-kvoten paa grundlag af B-maengden, og at den omstaendighed, at udsvingsmargenen anvendes paa den ene kvote, ikke er til hinder for, at den anvendes paa den anden.
37 Som Kommissionen har anfoert, er en saadan fortolkning den eneste logiske og konsekvente, idet A-kvoten har en anden og selvstaendig funktion i forhold til B-kvoten, som naermere omtalt ovenfor i praemis 3.
38 Det fjerde spoergsmaal skal derfor besvares med, at artikel 25, stk. 2, i forordning nr. 1785/81 skal fortolkes saaledes, at medlemsstaterne kan nedsaette saavel A-kvoten som B-kvoten med indtil 10%.
Det femte spoergsmaal
39 Med det femte spoergsmaal oensker den forelaeggende retsinstans oplyst, om den kvote, for hvilken medlemsstaten kan anvende den udsvingsmargen paa 10%, der er fastsat i artikel 25, stk. 2, foerste afsnit, i forordning nr. 1785/81, er den, der er angivet i dekretet om den foerste tildeling, eller om kvoten skal fastlaegges paa en saadan maade, at der ogsaa skal medregnes eventuelle tildelinger, der er overfoert fra de foregaaende aar, eller saaledes, at den skal nedsaettes med den maengde sukker, der ikke er fremstillet.
40 Som Kommissionen har understreget, er der for det foerste grund til at fremhaeve, at udsvingsmargenen paa 10% gaelder for det tidsrum, der er fastsat i artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 1785/81, som aendret ved forordning nr. 934/86, dvs. for produktionsaarene 1986/1987 til 1990/1991. I den paagaeldende periode kan medlemsstaten saaledes nedsaette A- og B-kvoten for hver enkelt virksomhed med en samlet maengde, der ikke overstiger 10%.
41 Det foelger dernaest af selve ordlyden af artikel 25, stk. 2, foerste afsnit, i forordning nr. 1785/81, at de A- og B-kvoter, for hvilke medlemsstaten kan anvende en udsvingsmargen paa 10%, er dem, der som led i den gaeldende kvoteordning tildeles en virksomhed i medfoer af en national afgoerelse, som medlemsstaten traeffer i henhold til forordningens artikel 24, og hvorved den fordeler de A- og B-basismaengder, den har faaet tildelt, mellem de virksomheder, der er etableret paa dens omraade.
42 Heraf foelger, at udsvingsmargenen ikke vedroerer de kvoter, som i medfoer af artikel 2, stk. 6, i forordning nr. 193/82 aendres for et eller flere produktionsaar, saafremt det fastslaas, at den beroerte sukkerproducerende virksomhed ikke laengere kan overholde de forpligtelser, der paahviler den over for sukkerroeproducenter eller sukkerroerproducenter. Udsvingsmargenen paavirkes heller ikke af, at den produktion, der overstiger A-kvoten, i medfoer af artikel 27 i forordning nr. 1785/81, overfoeres til det foelgende produktionsaar.
43 Det femte spoergsmaal skal derfor besvares med, at den udsvingsmargen paa 10%, der er fastsat i artikel 25, stk. 2, foerste afsnit, i forordning nr. 1785/81, vedroerer de A- og B-kvoter, en virksomhed som led i den gaeldende kvoteordning har faaet tildelt i henhold til en national afgoerelse, som medlemsstaten har truffet i henhold til forordningens artikel 24, og hvorved den fordeler de A- og B-basismaengder, den har faaet tildelt, mellem de virksomheder, der er etableret paa dens omraade.
Det sjette spoergsmaal
44 Med det sjette spoergsmaal oensker den forelaeggende retsinstans i det vaesentlige oplyst, om begrebet "projekter for omstrukturering" i artikel 25, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 1785/81, som bevirker, at kvoterne i Italien kan aendres, uden at graensen paa 10% finder anvendelse, vedroerer projekter for virksomheder betragtet hver for sig eller projekter for hele produktionssektoren paa nationalt eller regionalt plan.
45 Det fremgaar af bestemmelsen i artikel 25, stk. 2, andet afsnit, hvori der henvises til "projekter for omstrukturering af ... -sektoren i det paagaeldende omraade", at projekterne skal vedroere omstrukturering af sukkersektoren i den paagaeldende medlemsstat. En saadan fortolkning bekraeftes af fjortende betragtning til forordning nr. 1785/81.
46 Selv om Italien, som det fremgaar af artikel 24, stk. 2, udgoer et "omraade" i henhold til forordningen, maa det fastslaas, at der kan opstaa vanskelige situationer i omraader, der geografisk set er mindre end hele Italien. Som bl.a. de virksomheder, der er medlemmer af GSV, og Kommissionen har anfoert, maa begrebet "projekter for omstrukturering" derfor fortolkes saaledes, at det ogsaa omfatter projekter, som vedroerer sukkersektoren paa regionalt plan.
47 Heraf foelger, at udoevelsen af den handlebefoejelse, der er fastsat i artikel 25, stk. 2, andet afsnit, er betinget af, at der er vedtaget et omstruktureringsprojekt, der vedroerer hele sukkersektoren paa nationalt eller regionalt plan. Naar medlemsstaten har vedtaget eller godkendt et saadant projekt, kan den udoeve handlebefoejelsen i den udstraekning, det er noedvendigt til gennemfoerelse af projektet.
48 Derimod er saerlige projekter, som vedroerer enkelte produktionsvirksomheder, der er en del af en sukkersektor, som ogsaa omfatter andre virksomheder, hverken noedvendige for eller tilstraekkelige til, at medlemsstaterne kan overskride graensen paa 10%. I oevrigt henhoerer afgoerelsen af, hvilke retsvirkninger det skal tillaegges, om virksomhederne fremlaegger saadanne konkrete projekter eller ikke goer det, under national ret.
49 Det sjette spoergsmaal skal derfor besvares med, at begrebet "projekter for omstrukturering" i artikel 25, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 1785/81, som bevirker, at kvoterne i Italien kan aendres, uden at graensen paa 10% finder anvendelse, vedroerer projekter for hele sukkersektoren paa nationalt eller regionalt plan.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
50 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Consiglio di Stato ved kendelse af 24. april 1992, for ret:
1) Medlemsstaterne kan for det produktionsaar, der begynder den 1. juli, ikke udoeve den handlebefoejelse, de er tillagt ved artikel 25, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om den faelles markedsordning for sukker, efter den i Raadets forordning (EOEF) nr. 193/82 af 26. januar 1982 om almindelige regler for overfoersel af kvoter i sukkersektoren fastsatte frist den 1. marts, selv naar den raadsforordning, hvorved kvoterne fastsaettes, og hvori det fastslaas, at befoejelsen kan udoeves, er udstedt efter den 1. marts, eftersom der ikke er udstedt nogen faellesskabsforordning, der udtrykkeligt fraviger denne frist.
2) Den handlebefoejelse, medlemsstaterne er tillagt ved artikel 25 i forordning nr. 1785/81, kan udoeves samtidig med en aendring af kvoter, foretaget i medfoer af artikel 2 i forordning nr. 193/82, som foelge af en afhaendelse af virksomheder eller fabrikker, idet de saerlige betingelser for at anvende hver af disse bestemmelser dog skal overholdes.
3) Artikel 25, stk. 2, i forordning nr. 1785/81 skal fortolkes saaledes, at medlemsstaterne kan nedsaette saavel A-kvoten som B-kvoten med indtil 10%.
4) Den udsvingsmargen paa 10%, der er fastsat i artikel 25, stk. 2, foerste afsnit, i forordning nr. 1785/81, vedroerer de A- og B-kvoter, en virksomhed som led i den gaeldende kvoteordning har faaet tildelt i henhold til en national afgoerelse, som medlemsstaten har truffet i henhold til forordningens artikel 24, og hvorved den fordeler de A- og B-basismaengder, den har faaet tildelt, mellem de virksomheder, der er etableret paa dens omraade.
5) Begrebet "projekter for omstrukturering" i artikel 25, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 1785/81, som bevirker, at kvoterne i Italien kan aendres, uden at graensen paa 10% finder anvendelse, vedroerer projekter for hele sukkersektoren paa nationalt eller regionalt plan.