CELEX: 61994CJ0341
Toldangivelse
Oprindelsesland
Tysklands forening
Sanktioner

Dommens præmisser
1 Ved dom af 20. december 1994, indgaaet til Domstolen den 30. december 1994, har Cour d' appel de Paris i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal om, hvilke virkninger foreningen af Forbundsrepublikken Tyskland og Den Tyske Demokratiske Republik har haft for samhandelen mellem den tidligere Tyske Demokratiske Republiks omraade og Faellesskabets oevrige toldomraade hvad angaar spoergsmaalet, om der i givet fald boer foretages en aendret strafferetlig kvalifikation af de faktiske omstaendigheder.
2 Selskabet Steel Trading France (herefter "Steel Trading"), som importerer og forhandler jern- og staalprodukter, hvis hjemsted er i Nantes, og hvis direktoer var André Allain, indfoerte i 1985 og 1986 nogle staalbjaelker og -plader til Frankrig, som det angav havde oprindelse i Jugoslavien. Imidlertid er det ved nationale og internationale toldundersoegelser blevet fastslaaet, at produkterne havde oprindelse i Den Tyske Demokratiske Republik.
3 Paa foranledning af disse undersoegelser rejste Administration des douanes (herefter "toldvaesenet") i november 1990 straffesag mod André Allain og Steel Trading for at have foretaget urigtige angivelser vedroerende varernes oprindelse og derved omgaaet forbuddet mod import af de paagaeldende varer og unddraget sig betaling af gaeldende told og afgifter. Ifoelge den franske toldlov (code des douanes) er det i strid med loven at "foretage en ikke-deklareret indfoersel af forbudte varer", jf. lovens artikel 414, stk. 1, artikel 423-427 samt artikel 38. Et saadant forhold er strafbart ifoelge toldlovens artikel 414, stk. 1, artikel 437, stk. 1, og artikel 438.
4 Ved dom af 21. marts 1991 idoemte Tribunal de grande instance de Nantes André Allain tre maaneders betinget faengsel samt betaling, in solidum med Steel Trading, af en boede paa 73 551 080 FF samt et beloeb paa 73 551 080 FF i stedet for konfiskation af de varer, for hvilke der var begaaet svig.
5 André Allain indankede, saavel paa sine egne som paa Steel Trading' s vegne, denne dom for Cour d' appel de Rennes, som stadfaestede den ved dom af 21. januar 1992.
6 Ved dom af 2. juni 1993 ophaevede Frankrigs Cour de cassation, Afdelingen for Straffesager, efter kassationsanke fra André Allain og Steel Trading, foernaevnte dom i sin helhed med foelgende begrundelse:
"Paa det tidspunkt, da toldsagen blev rejst, fandt faellesskabsbestemmelserne, navnlig om de frie varebevaegelser inden for EOEF' s toldomraade og om forbud mod enhver restriktiv foranstaltning eller foranstaltning med tilsvarende virkning, anvendelse paa omraadet for de delstater, som OEsttyskland bestod af, som foelge af, at Den Tyske Demokratiske Republik med virkning fra den 3. oktober 1990 var optaget i Forbundsrepublikken Tyskland i medfoer af traktaten af 31. august 1990.
Med afsigelsen af den indankede dom har Cour d' appel tilsidesat toldlovens artikel 410, stk. 2, litra a), ved at undlade at efterproeve, endog ex officio, om der ikke er sket en aendring i det retlige grundlag for at rejse tiltale paa grund af det dagaeldende forbud mod indfoersel af varen som foelge af lempeligere faellesskabsbestemmelser, der med oejeblikkelig virkning fandt anvendelse paa straffesagen, og i bekraeftende fald, om der ikke burde foretages en anden retlig kvalifikation af forholdet, navnlig en henfoering under toldlovens artikel 410, stk. 2, litra a)."
7 Artikel 410, stk. 1, og artikel 410, stk. 2, litra a), i den franske toldlov bestemmer saaledes:
"1. Enhver overtraedelse af bestemmelser i love eller bekendtgoerelser, som det paahviler toldvaesenet at anvende, straffes med en boede paa 20 000 FF, medmindre der ved denne lov er fastsat strengere straf for det ulovlige forhold.
2. Navnlig foelgende forhold falder ind under stk. 1:
a) Enhver undladelse eller fejl i en af de angivelser, som erklaeringerne skal indeholde, naar denne undladelse eller fejl ikke paavirker anvendelsen af gaeldende toldafgifter eller forbud".
8 Sagen blev hjemvist til Cour d' appel de Paris, som ved dom af 20. december 1994 har udsat sagen og besluttet at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Er optagelsen af Den Tyske Demokratiske Republik i Forbundsrepublikken Tyskland ° der fremgaar at have medfoert bortfald af en straffesag som den, der i medfoer af national ret er rejst mod André Allain for at have indfoert varer, som er omfattet af et importforbud, som foelge af, at den nye, lempeligere lov har tilbagevirkende gyldighed ° til hinder for, henset til de faellesskabsretlige toldforskrifter, der finder anvendelse som foelge af optagelsen, at der i medfoer af national ret foretages en aendret retlig kvalifikation af forholdet, navnlig af kvalifikationen som en urigtig angivelse af varer ° hvilket toldvaesenet haevder er udelukket ° eller har toldvaesenet ° hvilket tiltalte haevder ° efter optagelsen kun mulighed for at kraeve de unddragne toldafgifter betalt og ikke for at drage andre fiskale foelger af forholdet?"
Formaliteten
9 Den franske regering har ytret tvivl om, hvorvidt det af Cour d' appel de Paris forelagte spoergsmaal kan antages til realitetsbehandling, da den nationale ret med spoergsmaalet tilsyneladende opfordrer Domstolen til at udtale sig om de betingelser, hvorunder Cour de cassation i en ledende dom har antaget, at det er muligt at anvende princippet om den tilbagevirkende gyldighed af den mildeste straffebestemmelse inden for toldomraadet, nemlig i et saerligt tilfaelde, som er opstaaet i forbindelse med foreningen af Forbundsrepublikken Tyskland og Den Tyske Demokratiske Republik.
10 Efter den franske regerings opfattelse ville Domstolen derved komme til at fortolke bestemmelser i national ret, nemlig i den foreliggende sag et princip, som Frankrigs Forfatningsdomstol ved afgoerelse nr. 81-127-DC af 19. og 20. januar 1981 har tillagt rang af forfatning i medfoer af artikel 8 i erklaeringen af 26. august 1789 om menneske- og borgerrettigheder, og som er blevet optaget i artikel 112-1 i den nye straffelov.
11 Det bemaerkes indledningsvis, at Domstolen ikke i medfoer af EF-traktatens artikel 177 er kompetent til at traeffe praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af bestemmelser i national ret (se dom af 19.3.1964, sag 75/63, Unger, Sml. 1954-1964, s. 471, org. ref.: Rec. s. 347).
12 Det fremgaar imidlertid af forelaeggelsesdommen, at den nationale ret har anset det for noedvendigt at forelaegge Domstolen et spoergsmaal vedroerende fortolkningen af de faellesskabsretlige bestemmelser, der finder anvendelse som foelge af foreningen af Forbundsrepublikken Tyskland og Den Tyske Demokratiske Republik, idet retten efter omstaendighederne vil anvende det i fransk ret gaeldende princip om den tilbagevirkende gyldighed af den mildeste straffebestemmelse. I givet fald vil den nationale retsinstans saaledes undlade at anvende nationale retsforskrifter vedroerende strafferetlig forfoelgning for bevidst urigtig angivelse af varer, som omhandlet i artikel 410, stk. 2, litra a), i den franske toldlov, nemlig saafremt faellesskabsbestemmelserne om told, der gaelder som foelge af de to tyske staters forening, er til hinder for at ivaerksaette strafferetlig forfoelgning i anledning af overtraedelser af de faellesskabsbestemmelser, der gjaldt paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder.
13 Det forelagte spoergsmaal maa derfor besvares, idet det tilkommer den nationale ret at afgoere, om det er noedvendigt at indhente en praejudiciel afgoerelse for at kunne afsige dom i hovedsagen, og om de spoergsmaal, som den forelaegger Domstolen, er relevante (se herom dom af 23.2.1995, forenede sager C-358/93 og C-416/93, Bordessa m.fl., Sml. I, s. 361, praemis 10).
Realiteten
14 I 1977 afgav Kommissionen med hjemmel i EKSF-traktatens artikel 74 og 86, henstilling 77/328/EKSF af 15. april 1977 om beskyttelse mod indfoersler, der alvorligt skader eller truer med at skade produktionen inden for det faelles marked af tilsvarende eller direkte konkurrerende produkter (EFT L 114, s. 4), med hjemmel i EKSF-traktatens artikel 74, henstilling 77/330/EKSF af 15. april 1977 til medlemsstaternes regeringer med henblik paa oprettelse af faellesskabstilsyn med importen til Faellesskabet af visse jern- og staalprodukter henhoerende under traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab og med oprindelse i tredjelande (EFT L 114, s. 15).
15 Det udtales i fjerde betragtning til henstilling 77/330, at "en detaljeret opstilling af vejledende programmer noedvendiggoer et saa noejagtigt kendskab som muligt til importhensigterne, og der boer endvidere drages omsorg for, at importen eller de betingelser, hvorunder denne sker, ikke truer med at skabe alvorlige vanskeligheder for faellesskabsproduktionen". Det anfoertes i henstillingens sjette betragtning, at det "under disse omstaendigheder ... er i Faellesskabets interesse midlertidigt at goere importen til Faellesskabet af visse jern- og staalprodukter, som er saerlig foelsomme, og som har oprindelse i tredjelande, betinget af, at der fremlaegges et importdokument, der opfylder ensartede kriterier".
16 Paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder blev Den Tyske Demokratiske Republik anset for et tredjeland for saa vidt angaar handelen med medlemsstaterne ° bortset fra Forbundsrepublikken Tyskland ° med produkter henhoerende under EKSF-traktaten. Paa dette tidspunkt var foerst Kommissionens henstilling 41/85/EKSF af 4. januar 1985 i kraft ° om faellesskabstilsyn med importen af visse jern- og staalprodukter, som henhoerer under EKSF-traktaten, og som har oprindelse i andre tredjelande end Spanien (EFT L 7, s. 5) ° og dernaest Kommissionens henstilling 3658/85/EKSF af 23. december 1985 om faellesskabstilsyn med importen af visse jern- og staalprodukter, som henhoerer under EKSF-traktaten, og som har oprindelse i tredjelande (EFT L 348, s. 32).
17 Ifoelge artikel 1 i henstilling 41/85 var import i Faellesskabet af de jern- og staalprodukter henhoerende under EKSF-traktaten, som var anfoert i henstillingens bilag III A og III B, og som havde oprindelse i andre tredjelande end Spanien, betinget af, at der blev udstedt et importdokument. Ogsaa ifoelge artikel 1 i henstilling 3658/85 skulle der udstedes et saadant dokument, for at de naevnte produkter med oprindelse i tredjelande kunne overgaa til fri omsaetning.
18 Det fremgaar af artikel 2, stk. 1, litra a), i henstilling 41/85 og 3658/85, at importoeren i sin ansoegning skulle anfoere saavel oprindelses- som eksportlandet. Ifoelge henstillingernes artikel 2, stk. 4, skulle importoeren "attestere, at oplysningerne i ansoegningen om importdokumenter er korrekte".
19 Det fremgaar af den franske regerings svar paa Domstolens spoergsmaal, at det franske Ministerium for Udenrigshandel den 7. marts 1985 offentliggjorde en meddelelse, der var rettet til importoererne af visse produkter med oprindelse i tredjelande (JORF af 7.3.1985, s. 2848) med henblik paa at efterkomme henstilling 41/85. Det var anfoert i meddelelsens afsnit 4, at den saerlige ordning for tilsyn med importen af produkter fra Den Tyske Demokratiske Republik fortsat fandt anvendelse.
20 I overensstemmelse med meddelelserne fra Ministeriet for Industriel Udvikling og Udenrigshandel, der var rettet til importoerer af visse jern- og staalprodukter med oprindelse i og eksporteret fra Den Tyske Demokratiske Republik (JORF af 29.12.1984, s. 12168, og af 5.3.1986, s. 3452), gjaldt der nemlig en saerlig ordning for tilsyn med importen af de paagaeldende produkter fra dette land.
21 Det skal i den forbindelse bemaerkes, at importoeren ifoelge de nugaeldende regler for faellesskabstilsyn med importen af visse jern- og staalprodukter med oprindelse i visse tredjelande stadig skal angive de importerede varers oprindelses- og forsendelsesland (se artikel 2 i Kommissionens forordning (EF) nr. 2914/95 af 18.12.1995 om indfoerelse af forudgaaende faellesskabstilsyn med importen af visse jern- og staalprodukter, der er omfattet af EKSF- og EF-traktaterne og har oprindelse i visse tredjelande (EFT L 305, s. 23)).
22 Der er dog hverken i henstilling 41/85 og 3658/85 eller i forordning nr. 2914/95 fastsat saerskilte sanktioner for overtraedelse af bestemmelserne heri.
23 Det bestemmes i EKSF-traktatens artikel 14, stk. 3, at "henstillinger ... er bindende med hensyn til de opstillede maal, men overlader det til dem, de er rettet til, at vaelge de egnede midler for at naa disse maal". Selv om denne bestemmelse overlader det til medlemsstaterne at vaelge de fremgangsmaader og midler, der skal sikre gennemfoerelsen af en henstilling, beroerer denne adgang imidlertid ikke forpligtelsen for hver medlemsstat, som henstillingen er rettet til, til inden for sin nationale retsorden at traeffe alle foranstaltninger, der er noedvendige for at sikre henstillingens fulde virkning i overensstemmelse med dens formaal (se herom, for direktivers vedkommende, dom af 10.4.1984, sag 14/83, Von Colson og Kamann, Sml. s. 1891, praemis 15).
24 Ifoelge EKSF-traktatens artikel 86 og EF-traktatens artikel 5 skal medlemsstaterne traeffe alle foranstaltninger, som er egnede til at sikre faellesskabsrettens raekkevidde og effektivitet, naar faellesskabsbestemmelserne ikke fastsaetter en saerlig sanktion for overtraedelser eller i saa henseende henviser til nationale bestemmelser. Medlemsstaterne har et skoen med hensyn til valget af sanktioner, men skal dog drage omsorg for, at overtraedelser af faellesskabsretten sanktioneres efter samme materielle og processuelle regler, som efter national ret gaelder for overtraedelser af samme art og grovhed, og sanktionen skal under alle omstaendigheder vaere effektiv, staa i et rimeligt forhold til overtraedelsen og have en afskraekkende virkning (se herom, for forordningers vedkommende, dom af 26.10.1995, sag C-36/94, SIESSE, Sml. I, s. 3573, praemis 20, og for direktivers vedkommende, dom af 8.6.1994, sag C-382/92, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. I, s. 2435, praemis 55).
25 Medlemsstaternes forpligtelse, der foelger af en henstilling, til at virkeliggoere dens maal og deres pligt efter EKSF-traktatens artikel 86 til at traeffe alle almindelige eller saerlige foranstaltninger til at sikre opfyldelsen af denne pligt, paahviler alle myndighederne i medlemsstaterne, herunder ogsaa domstolene inden for deres kompetence (se herom, for direktivers vedkommende, foernaevnte dom i sagen Von Colson og Kamann, praemis 26).
26 Kommissionen har fremhaevet, at foreningen af Forbundsrepublikken Tyskland og Den Tyske Demokratiske Republik, som skete med virkning fra den 3. oktober 1990, medfoerte, at faellesskabsretten automatisk fandt anvendelse paa sidstnaevntes omraade. I denne nye EF-sammenhaeng blev de gaeldende formaliteter for afgivelse af toldanmeldelse ved med at gaelde mellem medlemsstaterne, men hovedsagelig til opfyldelse af fiskale eller statistiske formaal eller for at tilgodese de hensyn, som er naevnt i EOEF-traktatens artikel 36 eller 115.
27 Endvidere har Kommissionen anfoert, at disse formaliteter er blevet afskaffet med virkning fra den 1. januar 1993 og fra tidspunktet for gennemfoerelsen af det indre marked, hvilket udelukker, at en medlemsstat i forbindelse med indfoerslen paa dens omraade af faellesskabsprodukter kan kraeve en erklaering om deres oprindelse. Efter Kommissionens opfattelse tilkommer det derfor den nationale ret at vurdere, hvilken virkning denne udvikling ° tillige sammenholdt med, at Faellesskabets toldomraade blev udvidet til ogsaa at omfatte omraadet for den tidligere Tyske Demokratiske Republik, samt under hensyn til de krav, der foelger af hensynet til de frie varebevaegelser og det indre marked ° kan have haft for en eventuel aendret strafferetlig kvalifikation af omstaendigheder, som ligger foer tiltraedelsen. Den franske regering tilsluttede sig denne opfattelse under den mundtlige forhandling.
28 Det skal imidlertid understreges, at udvidelsen af Faellesskabets toldomraade som foelge af, at en medlemsstat er blevet forenet, eller som foelge af nye medlemsstaters tiltraedelse er en ny faktisk omstaendighed, som ikke fritager medlemsstaterne for deres pligt til at traeffe alle de foranstaltninger, som er egnede til at sikre raekkevidden og effektiviteten af de faellesskabsretlige bestemmelser, der fandt anvendelse paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder.
29 Udvidelsen af Faellesskabets toldomraade forhindrer derfor ikke de nationale domstole i at straffe overtraedelser af faellesskabsretten efter samme materielle og processuelle regler, som gaelder efter national ret for overtraedelser af samme art og grovhed, og som under alle omstaendigheder skal vaere udformet saaledes, at sanktionen er effektiv, staar i rimeligt forhold til overtraedelsen og har en afskraekkende virkning.
30 Det forelagte spoergsmaal maa herefter besvares med, at faellesskabsbestemmelserne om told, som har fundet anvendelse efter foreningen af Forbundsrepublikken Tyskland og Den Tyske Demokratiske Republik, ikke er til hinder for, at der i givet fald efter national ret foretages en aendret kvalifikation af de faktiske omstaendigheder i forbindelse med straf for overtraedelser af de faellesskabsretlige bestemmelser, som fandt anvendelse paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
31 De udgifter, der er afholdt af den franske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Cour d' appel de Paris ved dom af 20. december 1994, for ret:
Faellesskabsbestemmelserne om told, som har fundet anvendelse efter foreningen af Forbundsrepublikken Tyskland og Den Tyske Demokratiske Republik, er ikke til hinder for, at der i givet fald efter national ret foretages en aendret kvalifikation af de faktiske omstaendigheder i forbindelse med straf for overtraedelser af de faellesskabsretlige bestemmelser, som fandt anvendelse paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder.