CELEX: 61990CJ0327
Traktatbrud
artikel 95
indførsel af biler
forskellig afgiftspligtig værdi

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 13. oktober 1990 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 95, idet den med henblik paa fastsaettelsen af den saerlige forbrugsafgift paa biler har fastsat forskellige regler for beregningen af bilernes afgiftspligtige vaerdi, alt efter om de indfoeres fra andre medlemsstater eller fremstilles i Graekenland.
2 Ved lov nr. 363 af 22. juni 1976, med tilfoejelser og aendringer i henhold til lov nr. 1003/1979 og lov nr. 1591/1986, blev der i Graekenland indfoert en saerlig forbrugsafgift (herefter benaevnt "afgiften") paa personbiler, der indfoeres til eller samles i landet.
3 I medfoer af artikel 1, stk. 3, i denne lov fastsaettes grundlaget for beregning af den saerlige afgift paa indfoerte biler af summen af foelgende poster:
"a) Bilens nettoengrospris ab fabrik, som ikke maa afvige mere end 25% fra detailprisen (katalogprisen) for bilen i fremstillingslandet, med fradrag af de fiskale afgifter, som svares af denne pris i det paagaeldende land.
...
b) Prisen for eventuelt ekstraudstyr.
c) En forhoejelse paa 21% af det samlede beloeb af posterne i litra a) og b) ovenfor, naar bilerne koebes direkte hos fabrikanten, uden hensyn til om koeberen er eneforhandler, distributoer eller bilforhandler i oevrigt.
For andre indfoerte biler andrager forhoejelsessatsen 23,2%.
d) En forhoejelse paa 7% af posterne i litra a) og b) til daekning af omkostningerne ved forsikring og indfoersel af bilen.
For biler hidroerende fra oversoeiske lande fastsaettes denne sats til 25%."
4 Vedroerende biler, der samles i Graekenland, bestemmes det i artikel 4, stk. 2, i lov nr. 1573 af 19.-27. november 1985 dels, at den afgiftspligtige vaerdi beregnes paa grundlag af prisen "ab fabrik" som angivet i det katalog, bilindustrien har indleveret til Priskontroludvalget, og dels at fiskale afgifter af enhver art, der indgaar i kostprisen, ikke er bestemmende for bilens pris.
5 I oevrigt er i medfoer af artikel 3, stk. 1, i samme lov "raamaterialer, der indfoeres fra udlandet eller koebes paa graesk omraade af bilindustrien, fritaget fra enhver form for beskatning til fordel for staten eller andre, dog med undtagelse af told, der i medfoer af EF-bestemmelser skal svares af raamaterialer hidroerende fra tredjelande".
6 For saa vidt angaar den maade, hvorpaa afgiften opkraeves, er de graeske bilfabrikker ifoelge artikel 2, 4 og 6 i lov nr. 1573/1985 underkastet en ordning med toldkontrol, der bl.a. indebaerer, at forbrugsafgifter af biler, fremstillet i Graekenland, opkraeves af toldmyndighederne samtidig med fortoldningen.
7 Kommissionen finder, at anvendelsen af to forskellige metoder til beregning af den afgiftspligtige vaerdi, afhaengig af, om bilerne er indfoert eller fremstillet i Graekenland, indebaerer en overtraedelse af traktatens artikel 95. Dette medfoerer nemlig, at biler samlet i Graekenland stilles gunstigere i forhold til biler, der indfoeres fra de oevrige medlemsstater. Forskelsbehandlingen foelger foerst og fremmest af, at der for importerede biler er indfoert en fast forhoejelse paa 21% eller 23,2% af den afgiftspligtige vaerdi, mens biler samlet i Graekenland beskattes paa grundlag af den reelle vaerdi, nemlig prisen ab fabrik.
8 Til forsvar for denne forhoejelse har den graeske regering anfoert, at bilindustrien i Graekenland er lidet udviklet, og at bilfabrikanterne saedvanligvis saelger deres produktion direkte til den endelige bruger uden at benytte mellemhandlere. Under disse omstaendigheder er fabrikantens salgspris, som danner grundlaget for beregningen af afgiften af biler, der samles i Graekenland, lig med detailprisen, som omfatter markedsfoeringsomkostningerne. For at retablere lighed mellem biler, der fremstilles i Graekenland, og indfoerte biler maa man til den udenlandske fabrikants pris for sidstnaevnte vogne laegge importoerens markedsfoeringsomkostninger, som f.eks. omkostninger til salgsfremmende foranstaltninger, reklame og service efter salg. Denne forhoejelse repraesenterer desuden vedkommende importoers provision. Hvad angaar forhoejelsen paa 23,2%, der finder sted, naar de indfoerte biler ikke koebes direkte hos fabrikanten, men hos en udenlandsk forhandler, tjener denne forhoejelse yderligere til daekning af denne mellemhandlers fortjeneste.
9 Den graeske regering har desuden gjort gaeldende, at dette beskatningssystem med faste satser generelt var bestemt til at forebygge de tilfaelde af svig, som kunne opstaa i forbindelse med indfoersel af biler paa grund af den hoeje afgiftssats. Disse former for svig kunne bestaa i en underfakturering, der vil bevirke et reduceret afgiftsbeloeb. Beviset herpaa er ifoelge regeringen, at lastbiler, der er undergivet en lavere afgift og saaledes i mindre grad giver anledning til denne form for svig, beskattes paa grundlag af handelsvaerdien, uanset fra hvilket land de hidroerer.
10 Hvad naermere angaar den paagaeldende lovgivning og retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
11 Indledningsvis bemaerkes, at der ifoelge Domstolens praksis ved anvendelsen af artikel 95 i traktaten skal tages hensyn ikke blot til satsen af den interne afgift, som direkte eller indirekte er paalagt baade indenlandske og indfoerte varer, men ogsaa til beskatningsgrundlaget og vilkaarene i forbindelse med opkraevningen af den paagaeldende afgift (jf. dom af 27.2.1980, sag 55/79, Kommissionen mod Irland, Sml. s. 481, praemis 8).
12 Domstolen har i oevrigt i forskellige afgoerelser fastslaaet, at artikel 95, stk. 1, overtraedes, naar afgifterne paa henholdsvis den indfoerte og den tilsvarende indenlandske vare beregnes forskelligt og efter forskellige regler, saaledes at det ° selv om det kun maatte ske i visse tilfaelde ° foerer til en hoejere afgift for den indfoerte vare (jf. bl.a. dom af 17.2.1976, sag 45/75, Rewe-Zentrale, Sml. s. 181, praemis 15).
13 I den foreliggende sag maa det saaledes efterproeves, om systemet for beregning af den afgiftspligtige vaerdi ifoelge den omstridte lovgivning er egnet til at udelukke enhver risiko for forskelsbehandling.
14 Herved skal det foerst bemaerkes, at der er fastsat bestemmelser om fradrag for biler fremstillet i Graekenland, men ikke lignende fradrag for indfoerte biler. Dette gaelder artikel 4, stk. 2, andet led, i lov nr. 1573/1985, hvorefter alle afgifter af fiskal karakter, som indgaar i kostprisen, kan fradrages, samt artikel 3, stk. 1, i samme lov, hvorefter raamaterialer, der indkoebes af bilindustrien, er fritaget fra enhver form for beskatning med undtagelse af den told, som skal svares i henhold til EF-bestemmelser.
15 Omvendt forhoejes den afgiftspligtige vaerdi af indfoerte biler med forskellige beloeb, som ikke indgaar i beregningen af den afgiftspligtige vaerdi af biler, der samles i Graekenland. Hvad foerstnaevnte angaar bestemmes det nemlig i artikel 1, stk. 3, i lov nr. 363/1976 med senere aendringer, at prisen ab fabrik forhoejes med prisen for ekstraudstyr, hvorimod intet i den paagaeldende lovgivning goer det muligt med sikkerhed at haevde, at samme forhoejelse gaelder for saa vidt angaar biler samlet i Graekenland. Yderligere er der ifoelge samme bestemmelse fastsat to forhoejelser for indfoerte biler, nemlig en paa 7% til daekning af forsikrings- og transportomkostninger, og en paa 21 eller 23,2%.
16 Det af den graeske regering fremfoerte argument, hvorefter en forhoejelse paa 21 eller 23,2% er begrundet, fordi der skal skabes lighed i forhold til de indenlandske bilfabrikker, der paatager sig udgifterne ved markedsfoering af de vogne, de producerer, kan ikke tages til foelge.
17 Det skal herved ° i overensstemmelse med det af Kommissionen anfoerte ° foerst bemaerkes, at omkostningerne ved markedsfoering ofte, i det mindste delvis, er indregnet i prisen ab fabrik for indfoerte biler.
18 Dernaest bemaerkes i overensstemmelse med det i sagen oplyste, at den faste forhoejelse paa 21 eller 23,2% hviler paa en gennemsnitsvaerdi, som i sig selv er beregnet paa grundlag af selskabernes regnskaber. En saadan vaerdifastsaettelse er paa grund af sin faste karakter ikke egnet til at sikre, at den indfoerte vare ikke i noget tilfaelde undergives en hoejere beskatning end den tilsvarende indenlandske vare.
19 Det samme gaelder med hensyn til den forhoejelse paa 7%, som skal daekke transport- og forsikringsomkostningerne. I forbindelse med denne forhoejelse skal det yderligere bemaerkes, at udgifterne til forsikring vel kan variere med varens vaerdi, men at transportomkostningerne snarere varierer efter dens vaegt og stoerrelse samt den afstand, den skal tilbagelaegge.
20 Endelig bemaerkes, at det for saa vidt angaar et system, der som den omtvistede lov indeholder forskellige regler for henholdsvis indenlandske varer og varer indfoert fra de oevrige medlemsstater, som er karakteriseret ved mangel paa gennemskuelighed og noejagtighed, paahviler den sagsoegte regering at bevise, at det af Kommissionen paatalte system ikke i noget tilfaelde kan bevirke forskelsbehandling (jf. herom domme af 26.6.1991, sag C-152/89, Kommissionen mod Luxembourg, Sml. I, s. 3141, og sag C-153/89, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 3171).
21 I denne forbindelse har den graeske regering, for foerste gang under forhandlingen af sagen, paaberaabt sig artikel 4, stk. 3, i lov nr. 1573/1985, hvorefter "den afgiftspligtige vaerdi af biler, der fremstilles i Graekenland, ikke kan vaere lavere end den mindstevaerdi for indfoerte koeretoejer med et tilsvarende eller lignende slagvolumen, der fastsaettes af udvalget".
22 En bestemmelse af denne art kan, da den angaar den mindstevaerdi, som er fastsat for lignende indfoerte koeretoejer, ikke udelukke risikoen for den ovenfor omhandlede forskelsbehandling. Anvendelsen af den paagaeldende bestemmelse medfoerer nemlig, saafremt der indfoeres flere modeller af forskellige maerker med samme slagvolumen, at biler fremstillet i Graekenland ikke beskattes som indfoerte biler, for hvilke den afgiftspligtige vaerdi er hoejere, men som de, der er undergivet den gunstigste behandling.
23 Det maa foelgelig fastslaas, at den graeske regering ikke har godtgjort, at det nugaeldende graeske afgiftssystem er opbygget paa en saadan maade, at det under alle omstaendigheder er udelukket, at der svares hoejere afgift af indfoerte biler end af biler fremstillet i Graekenland.
24 Endelig er det over for den graeske regerings argument, hvorefter et afgiftssystem med faste satser har til formaal at hindre de former for svig, som indfoersel af personvogne kan give anledning til paa grund af den hoeje afgiftssats, tilstraekkelig at svare, at manglende mulighed for at foretage den noedvendige kontrol mv. af indfoerte biler efter Domstolens praksis ikke gyldigt kan begrunde et afgiftssystem med faste satser, der alene rammer indfoerte biler (jf. ovennaevnte dom af 17.2.1976, Rewe-Zentrale, praemis 15).
25 Paa grundlag af ovenstaaende betragtninger maa det fastslaas, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 95, idet den med henblik paa fastsaettelsen af den saerlige forbrugsafgift paa biler har fastsat forskellige regler for beregningen af bilernes afgiftspligtige vaerdi, alt efter om de indfoeres fra de oevrige medlemsstater eller fremstilles i Graekenland.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
26 I medfoer af procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Den Hellenske Republik har tabt sagen og paalaegges derfor at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 95, idet den med henblik paa fastsaettelsen af den saerlige forbrugsafgift paa biler har fastsat forskellige regler for beregningen af bilernes afgiftspligtige vaerdi, alt efter om de indfoeres fra de oevrige medlemsstater eller fremstilles i Graekenland.
2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.