CELEX: 62001CJ0340
Sosiaalipolitiikka
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen
Yrityksen luovutus
Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen
Direktiivi 77/187/ETY
Soveltamisala
Luovutuksen käsite

Oberster Gerichtshof on 25.6.2001 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 10.9.2001, esittänyt
yhteisöjen tuomioistuimelle EY 234 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen
tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä
helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/ETY (EYVL L 61, s. 26) 1 artiklan tulkinnasta.
Kysymys on esitetty asiassa, jossa kantajana on laitosruokailuyhtiö Sodexho MM Catering Gesellschaft mbH (jäljempänä Sodexho),
jolla on sopimus sairaalan ruokailupalvelujen hoitamisesta, ja vastaajana keittiöapulainen Abler ja 21 muuta ravintola-alan
palkattua työntekijää (jäljempänä Abler ym.), joiden vaatimuksia tukee väliintulollaan heidän entinen työnantajansa laitosruokailuyhtiö
Sanrest Großküchen Betriebsgesellschaft mbH, jäljempänä Sanrest), joka vastasi juuri ennen Sodexhoa samojen palvelujen hoitamisesta
kunnes sen sopimus irtisanottiin. Työntekijät nostivat kanteen Sodexhoa vastaan Arbeits- und Sozialgericht Wienissä (työ-
ja sosiaalioikeuteen liittyviä asioita käsittelevä tuomioistuin, Itävalta), jossa ne vaativat tätä toteamaan, että heidän
työsuhteensa jatkui Sodexhon kanssa Arbeitsvertragsrechts-Anpassungsgesetzin (työsopimuslainsäädännön mukauttamisesta annettu
laki; BGBl. 459/1993; jäljempänä AVRAG) nojalla, jolla direktiivi 77/187/ETY oli saatettu osaksi Itävallan oikeusjärjestystä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön oikeus
Direktiivin 77/187/ETY 1 artiklan 1 kohdan mukaan direktiiviä sovelletaan
yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovuttamiseen toiselle työnantajalle sopimukseen perustuvan luovutuksen
taikka sulautumisen kautta.
Direktiivin 77/187/ETY 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa: Ne luovuttajan oikeudet ja velvollisuudet, jotka johtuvat 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun luovutuksen tapahtuessa voimassa
olleesta työsopimuksesta tai työsuhteesta, siirtyvät tällaisen luovutuksen vuoksi luovutuksensaajalle.
Direktiivin 77/187/ETY muuttamisesta 29.6.1998 annettu neuvoston direktiivi 98/50/EY (EYVL L 201, s. 88), jonka täytäntöönpanolle
säädetty määräaika päättyi 17.7.2001, on saatettu osaksi Itävallan oikeusjärjestystä vuonna 2001, eli pääasian tosiseikkojen
tapahtumisen jälkeen, eikä sitä näin ollen voida soveltaa asiassa.
Kansallinen oikeus
AVRAGin 3 §:n, joka on otsikoitu
Yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovuttaminen toiselle työnantajalle, 1 momentissa säädetään seuraavaa: Kun yritys tai liike taikka liiketoiminnan osa luovutetaan toiselle yrittäjälle (liikkeen luovutus), viimeksi mainitusta tulee
luovutetun osan palveluksessa olevien henkilöiden työnantaja ja hänelle siirtyvät kaikki luovutusajankohtana voimassa olleisiin
työsuhteisiin liittyvät oikeudet ja velvollisuudet.
Pääasia
Wien-Speisingin ortopedisen sairaalan toiminnasta vastaava laitos teki 2.11.1990 Sanrestin kanssa sopimuksen, jonka nojalla
Sanrest otti kokonaan hoitaakseen sairaalan ruokailupalvelut ja vastatakseen aterioiden ja juomien tarjoamisesta potilaille
ja henkilökunnalle sairaalassa. Erityisistä palveluista oli määrä suorittaa erillinen korvaus.
Ateriat oli sopimuksen mukaan valmistettava sairaalan tiloissa. Sanrestin velvoitteisiin kuului muun muassa ruokalistojen
laatiminen, aterioiden hankkiminen, varastointi, valmistaminen ja annostelu sekä annosten kuljetus sairaalan eri osastoille,
ei kuitenkaan niiden jakelu potilaille, aterioiden tarjoilu henkilöstöruokalassa, astioiden pesu ja käytettyjen tilojen siivous.
Sairaalan toiminnasta vastaava laitos antoi Sanrestin käyttöön tilat, veden, sähköenergian sekä tarvittavat irtaimet työvälineet
ja muut laitteet. Sanrest oli vastuussa näille työvälineille ja laitteille mahdollisesti aiheutuvista vahingoista.
Lisäksi Sanrest vastasi sairaalassa sijaitsevan kahvilan toiminnasta.
Aina kesään 1998 asti Sanrest toimitti muille asiakkaille, kuten sairaalan välittömässä läheisyydessä sijaitsevalle St. Joseph
-nimiselle lastentarhalle, aterioita, jotka oli valmistettu sairaalan keittiössä.
Vuoden 1998 keskivaiheilla sairaalan toiminnasta vastaavan laitoksen ja Sanrestin välillä syntyi erimielisyyksiä, jotka johtivat
siihen, että Sanrest kieltäytyi suorittamasta sopimuksessa tarkoitettuja palveluja kahden kuukauden ajan. Tänä aikana Sodexho
hoiti sairaalan ruokailupalvelut muista toimipaikoista käsin.
Sairaalan toiminnasta vastaava laitos irtisanoi Sanrestin kanssa tekemänsä sopimuksen 26.4.1999 päiväämällään kirjeellä noudattaen
sopimuksessa vahvistettua kuuden kuukauden irtisanomisaikaa.
Sairaalan toiminnasta vastaava laitos ilmoitti 25.10.1999 päiväämällään kirjeellä Sanrestille, joka oli osallistunut tarjouksellaan
uuteen tarjouskilpailuun, että sopimusta ei tehtäisi sen kanssa, koska sopimus oli tehty Sodexhon kanssa 16.11.1999 alkavaksi.
Sanrest katsoi, että kyse oli liikkeen luovutuksesta. Koska Sodexho oli kieltäytynyt ottamasta vastaan Sanrestin irtaimia
työvälineitä, varastoja ja työntekijöitä, Sanrest oli poistanut varastojaan siten, ettei niitä olisi lainkaan jäljellä 15.11.1999
jälkeen. Ennakkoratkaisupyynnöstä käy lisäksi ilmi, ettei Sodexho ollut saanut Sanrestiltä kustannuslaskelmia, ruokalistoja,
asiakkaiden ruokavalioita, reseptejä eikä asiakaspalautetta koskevia muistioita.
Sairaalan ruokailupalvelujen lisäksi Sodexho otti vastattavakseen Sanrestin muista liiketoiminnoista myös St. Joseph -nimiselle
lastentarhalle toimitettavat 6─10 ateriakokonaisuutta.
Sanrest irtisanoi työntekijöidensä työsopimukset 5.11.1999 päiväämällään kirjeellä 19.11.1999 alkaen.
Abler ym:t nostivat kanteen Arbeits- und Sozialgericht Wienissä Sodexhoa vastaan ja vaativat sitä toteamaan, että heidän työsuhteensa
pysyivät voimassa suhteessa Sodexhoon liikkeen luovutusta koskevien AVRAGin säännösten nojalla.
Sodexho katsoi, ettei kyseessä ollut liikkeen luovutus, koska se oli kieltäytynyt ottamasta palvelukseensa yhtäkään Sanrestin
työntekijöistä. Se totesi lisäksi, ettei yhtiöiden välillä ollut sopimussuhdetta.
Arbeits- und Sozialgericht hylkäsi ensimmäisenä oikeusasteena Ablerin ym:iden nostaman kanteen. Se totesi, että vaikka ratkaisevaa
ei ollut sopimussuhteen puuttuminen Sanrestin ja Sodexhon väliltä vaan että yrityksen toiminnasta vastaava henkilö oli sopimuksen
perusteella vaihtunut, kyse ei ollut pysyväksi tarkoitetusta taloudellisen kokonaisuuden luovutuksesta. Tällaisella kokonaisuudella
ymmärretään sen mukaan sellaista henkilöiden ja muiden tekijöiden muodostamaa organisoitua kokonaisuutta, jonka avulla voidaan
harjoittaa omiin tavoitteisiin tähtäävää taloudellista toimintaa, mikä on AVRAGissa tarkoitetun liikkeen luovutuksen tunnusmerkki.
Tämän tuomioistuimen mukaan riittävää ei ollut se, että Sanrestin ja Sodexhon suorittamat palvelut ovat samankaltaisia.
Arbeits- und Sozialgericht totesi, että Sodexho oli ottanut hoidettavakseen Sanrestin liiketoimista ainoastaan ruoan valmistamisen
sairaalaa varten sen käyttöön annetuissa tiloissa. Se katsoi, että liikkeen luovutuksen tunnusmerkit eivät täyttyneet, koska
ylempiä toimihenkilöitä, työn järjestelyä, reseptejä tai ruokavalioita koskevia ohjeita eikä edes asiakkaita ollut siirtynyt
yritykseltä toiselle.
Oberlandesgericht Wien (Itävalta) omaksui valitusasteena vastakkaisen kannan. Se katsoi, että ratkaisevana ei ole pidettävä
liiketoiminnan luovuttamisen muotoa vaan sitä, että toiminnan jatkamisesta vastaava henkilö oli vaihtunut.
Oberlandesgericht katsoi yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella, että asiassa oli kyse liikkeen luovutuksesta,
koska luovutuksen kohteena on ollut identiteettinsä säilyttänyt taloudellinen kokonaisuus, jonka tunnusmerkkeinä ovat kyseisen
toiminnan harjoittaminen sekä sen käytettävissä olevat välineet ja tilat, jotka ovat toiminnan kannalta tarpeellisia. Henkilöstön
siirtyminen on liikkeen luovutuksen seuraus eikä edellytys.
Sodexho teki Revision-valituksen Oberster Gerichtshofiin ja vetosi siihen, että sille ei ollut siirtynyt Sanrestiltä aineellisia
tai aineettomia tuotantovälineitä, kuten varastoja, ruokalistoja, ruokavalioita, reseptejä, kustannuslaskelmia tai saatua
asiakaspalautetta koskevia muistioita tai edes osaa Sanrestin henkilökunnasta.
Sodexhon mukaan se, että hankintasopimuksen uusi osapuoli ottaa käyttöönsä ainoastaan tilat ja välineet, ei merkitse sitä,
että sille siirtyy sillä tavoin organisoitu työn suorittamisesta muodostuva kokonaisuus, jota liikkeen luovutus edellyttäisi.
Tämän vuoksi Oberster Gerichtshof päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
Onko kyseessä työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä
koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/187/ETY
1 artiklassa tarkoitettu liiketoiminnan osan luovuttaminen silloin, kun sairaalan toiminnasta vastaava laitos, joka tähän
asti on antanut laitosruokailuyrityksen tehtäväksi aterioiden ja juomien toimittamisen potilaille ja sairaalahenkilökunnalle
hintaan, joka on laskettu periaatteella henkilölle toimitetut ateriat / vuorokausi, ja joka on antanut kyseisen yrityksen
käyttöön tätä tarkoitusta varten veden ja sähköenergian sekä liiketilat (laitoskeittiön) ja tarpeelliset työvälineet, siirtää
sopimuksen irtisanottuaan kyseiset tehtävät ja tähän asti ensiksi mainitun yrityksen käytössä olleet tuotantovälineet toiselle
laitosruokailuyritykselle ilman, että viimeksi mainittu yritys ottaisi käyttöönsä ensiksi mainitun yrityksen tuotantovälineitä,
kuten henkilöstöä, varastoja tai kustannuslaskelmiin, ruokalistoihin, ruokavalioihin, resepteihin tai saatuun asiakaspalautteeseen
liittyviä asiakirjoja?
Ennakkoratkaisukysymys
Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kysymys koskee sitä, onko direktiivin 77/187/ETY 1 artiklaa tulkittava siten,
että direktiiviä sovelletaan tilanteessa, jossa toimeksiantaja on sopimusteitse antanut sairaalan ruokailupalvelujen hoidon
ensin yhden yrittäjän vastattavaksi, irtisanoo sitten tämän sopimuksen ja tekee samoista palvelusuorituksista uuden sopimuksen
toisen yrittäjän kanssa, kun tämä toinen yrittäjä käyttää olennaisia ensimmäisen yrittäjän aiemmin käyttämiä aineellisia tuotantovälineitä,
jotka toimeksiantaja on antanut niiden käytettäväksi, ja kun toinen yrittäjä kieltäytyy ottamasta palvelukseensa ensimmäisen
yrittäjän työntekijöitä.
Direktiivin 77/187/ETY 1 artiklan 1 kohdan mukaan direktiiviä sovelletaan yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan
luovuttamiseen toiselle työnantajalle sopimukseen perustuvan luovutuksen taikka sulautumisen kautta.
Direktiivin 77/187/ETY tavoitteena on jonkin tietyn taloudellisen kokonaisuuden työsuhteiden jatkuvuuden turvaaminen omistajanvaihdoksesta
riippumatta. Harkittaessa sitä, onko kyseessä direktiivissä tarkoitettu liikkeen luovutus, ratkaisevaa on näin ollen, säilyttääkö
kyseinen kokonaisuus, mistä osoituksena on erityisesti liiketoiminnan tosiasiallinen jatkaminen tai uudelleen aloittaminen
(ks. mm. asia 24/85, Spijkers, tuomio 18.3.1986, Kok. 1986, s. 1119, 11 ja 12 kohta sekä asia C-13/95, Süzen, tuomio 11.3.1997,
Kok. 1997, s. I-1259, 10 kohta).
Jotta direktiiviä 77/187/ETY voitaisiin soveltaa, luovutuksen pitää kuitenkin koskea taloudellista kokonaisuutta, joka on
pysyvällä tavalla organisoitu ja jonka toiminta ei rajoitu määrätyn urakan suorittamiseen (ks. mm. asia C-48/94, Rygaard,
tuomio 19.9.1995, Kok. 1995, s. I-2745, 20 kohta). Kokonaisuuden käsitteellä tarkoitetaan sellaista henkilöiden ja muiden
tuotannontekijöiden muodostamaa organisoitua kokonaisuutta, jonka avulla voidaan harjoittaa omaan tavoitteeseensa tähtäävää
taloudellista toimintaa (ks. mm. em. asia Süzen, tuomion 13 kohta).
Sodexho väittää, että koska se ei ole ottanut lainkaan Sanrestin henkilöstöä palvelukseensa, ei kyse voi olla direktiivissä
77/187/ETY tarkoitetusta identiteettinsä säilyttävän taloudellisen kokonaisuuden luovuttamisesta.
Sodexho perustaa väitteensä tuomioihin, joissa yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että siltä osin kuin tietyillä työvoimavaltaisilla
toimialoilla yhteisen toiminnan piirissä pysyvästi työskentelevien työntekijöiden ryhmä voi muodostaa taloudellisen kokonaisuuden.
Se väittää, että tämän oikeuskäytännön mukaan tällainen kokonaisuus voi säilyttää identiteettinsä luovutuksen jälkeenkin,
kun uusi työnantaja ei pelkästään tyydy jatkamaan kyseistä toimintaa vaan myös ottaa palvelukseensa sekä lukumääräisesti että
pätevyyden osalta olennaisen osan siitä henkilökunnasta, jonka sen edeltäjä oli erityisesti osoittanut hoitamaan näitä työtehtäviä
(ks. mm. em. asia Süzen, tuomion 21 kohta ja yhdistetyt asiat C-173/96 ja C-247/96, Hidalgo ym., tuomio 10.12.1998, Kok. 1998,
s. I-8237, 32 kohta).
Sitä ratkaistaessa, ovatko pysyvällä tavalla organisoidun taloudellisen kokonaisuuden luovutukselle asetetut edellytykset
täyttyneet, on otettava huomioon kaikki kyseessä olevaa liiketoimea kuvaavat tosiseikat ja erityisesti, millaisesta yrityksestä
tai liikkeestä on kysymys, onko rakennuksia, irtaimistoa tai muuta sellaista aineellista liikeomaisuutta luovutettu, minkä
arvoinen aineeton omaisuus on luovutushetkellä ollut, onko pääosa henkilöstöstä otettu uuden yrittäjän palvelukseen, onko
asiakaskunta siirtynyt liiketoiminnan mukana sekä se, miten samankaltaista ennen luovutusta ja sen jälkeen harjoitettu liiketoiminta
on ollut, ja vielä se, kuinka pitkän ajan tämä liiketoiminta mahdollisesti on ollut keskeytyneenä (ks. em. asia Spijkers,
tuomion 13 kohta ja em. asia Süzen, tuomion 14 kohta).
Nämä piirteet ovat kuitenkin ainoastaan osatekijöitä siinä kokonaisharkinnassa, joka asiassa on tarpeen, eikä niitä tämän
vuoksi saa arvioida erillisinä (ks. erityisesti em. asia Spijkers, tuomion 13 kohta ja em. asia Süzen, tuomion 14 kohta).
Kansallisen tuomioistuimen on kyseessä olevaa liiketoimea kuvaavia tosiseikkoja arvioidessaan otettava huomioon se, millaisesta
yrityksestä tai liikkeestä on kysymys. Tämän vuoksi erilaisille direktiivissä tarkoitetun liikkeen luovutuksen tapahtumisen
arviointiperusteille annettava painoarvo välttämättä vaihtelee sen mukaan, millaisesta liiketoiminnasta on kysymys, ja jopa
kyseisessä yrityksessä, liikkeessä tai liiketoiminnan osassa käytettyjen tuotantomenetelmien tai toimintatapojen mukaan (ks.
em. asia Süzen, tuomion 18 kohta ja em. asia Hidalgo ym., tuomion 31 kohta).
Laitosruokailun järjestämistä ei voida kuitenkaan pitää toimintana, joka perustuu olennaisilta osin työvoiman käyttöön, koska
se edellyttää merkittäviä laitteita. Kuten komissio on todennut, esillä olevassa asiassa toiminnan kannalta välttämättömät
aineelliset tuotantovälineet ─ tilat, vesi, sähköenergia sekä irtaimisto että laitteisto (muun muassa aterioiden valmistukseen
tarvittavat kiinteät työvälineet ja pesukoneet) ─ ovat siirtyneet Sodexholle. Lisäksi pääasiassa kyseessä olevaa tilannetta
luonnehtii eksplisiittinen ja olennainen velvollisuus aterioiden valmistamiseen sairaalan keittiössä eli aineellisten tuotantovälineiden
käytön jatkamiseen. Sairaalan käytettäväksi antamien tilojen ja laitteiden siirtyminen, mikä on välttämätöntä aterioiden valmistamiseksi
ja toimittamiseksi potilaille ja sairaalan henkilöstölle, riittää näin ollen täyttämään taloudellisen kokonaisuuden luovutuksen
tunnusmerkit. Lisäksi on selvää, että valitulle uudelle sopimuspuolelle on siirtynyt olennainen osa sen edeltäjän asiakaskunnasta
asiakkaiden sidonnaisuuden vuoksi.
Tästä seuraa, että se, että uusi yrittäjä ei ole ottanut palvelukseensa niin lukumääräisesti kuin pätevyydenkään osalta olennaista
osaa työntekijöistä, jotka sen edeltäjä oli osoittanut samojen tehtävien suorittamiseen, ei riitä sulkemaan pois sitä, että
kyseessä on direktiivissä 77/187/ETY tarkoitettu identiteettinsä säilyttävän taloudellisen kokonaisuuden luovutus laitosruokailupalvelujen
alalla, jolla toiminta perustuu pääasiallisesti laitteisiin. Kuten Yhdistynyt kuningaskunta ja komissio ovat todenneet, vastakkainen
päättely olisi direktiivin 77/187/ETY päätavoitteen eli sen vastainen, että luovuttajan työntekijöiden työsopimukset pidetään
voimassa luovutuksensaajan tahdon vastaisestikin.
Sodexho on lisäksi vedonnut siihen, että Sanrestin ja sen välillä ei ole sopimussuhdetta.
Kuten oikeuskäytännössä on useita kertoja todettu, direktiiviä 77/187/ETY voidaan soveltaa kaikissa mahdollisissa tapauksissa,
joissa sopimuksen perusteella vaihtuu yrityksen toiminnasta vastaava luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka sitoutuu
työnantajan velvollisuuksiin yrityksen työntekijöitä kohtaan. Niinpä direktiivin 77/187/ETY soveltamiseksi ei ole tarpeen,
että luovuttajan ja luovutuksensaajan välillä olisi välitön sopimussuhde, sillä luovutus voidaan tehdä kolmannen tahon, kuten
omistajan tai vuokranantajan, välityksellä (ks. mm. yhdistetyt asiat C-171/94 ja C-172/94, Merckx ja Neuhuys, tuomio 7.3.1996,
Kok. 1996, s. I-1253, 28─30 kohta; em. asia Süzen, tuomion 12 kohta ja asia C-51/00, Temco, tuomio 24.1.2002, Kok. 2002, s. I-969,
31 kohta).
Sodexho väittää lopuksi, että koska työtilat ja toiminnan harjoittamisen edellyttämät laitteet pysyvät sairaalan toiminnasta
vastaavan laitoksen omistuksessa, ei voida katsoa, että pelkkä sopimuspuoleksi valitun tarjoajan vaihtuminen merkitsisi taloudellisen
kokonaisuuden luovutusta.
Direktiivin 77/187/ETY 1 artiklan sanamuodosta käy ilmi, että tämän artiklan soveltamisala kattaa kaikki tapaukset, joissa
yrityksen toiminnasta vastuussa oleva luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö vaihtuu sopimukseen perustuvan luovutuksen taikka
sulautumisen kautta, jolloin kyseinen henkilö sitoutuu työnantajan velvollisuuksiin yrityksessä työskentelevien palkattujen
työntekijöiden suhteen, eikä merkitystä ole sillä, onko aineellisten tuotantovälineiden omistaja vaihtunut (asia 287/86, Ny
Mølle Kro, tuomio 17.12.1987, Kok. 1987, s. 5465, 12 kohta; asia C-209/91, Watson Rask ja Christensen, tuomio 12.11.1992,
Kok. 1992, s. I-5755, 15 kohta).
Se, etteivät uuden yrittäjän käyttöön ottamat aineelliset tuotantovälineet olleet sen edeltäjän omaisuutta vaan että toimeksiantaja
oli antanut ne sen käytettäväksi, ei siis voi sulkea pois sitä, että kyse on direktiivissä 77/187/ETY tarkoitetusta liikkeen
luovutuksesta.
Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kysymykseen on siis vastattava, että direktiivin 77/187/ETY 1 artiklaa on
tulkittava siten, että direktiiviä sovelletaan tilanteessa, jossa toimeksiantaja on sopimusteitse antanut sairaalan ruokailupalveluiden
hoidon ensin yhden yrittäjän vastattavaksi, irtisanoo sitten tämän sopimuksen ja tekee samoista palvelusuorituksista uuden
sopimuksen toisen yrittäjän kanssa, kun tämä toinen yrittäjä käyttää olennaisia ensimmäisen yrittäjän aiemmin käyttämiä aineellisia
tuotantovälineitä, jotka toimeksiantaja on antanut niiden käytettäväksi, vaikka toinen yrittäjä olisikin ilmoittanut kieltäytyvänsä
ottamasta palvelukseensa ensimmäisen yrittäjän työntekijöitä.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukselle ja komissiolle aiheutuneita
oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa
on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana
on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)
on ratkaissut Oberster Gerichtshofin 25.6.2001 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Gulmann
Cunha Rodrigues
Puissochet
Macken
Colneric
Julistettiin Luxemburgissa 20 päivänä marraskuuta 2003.
R. Grass
V. Skouris
kirjaaja
presidentti
–
Oikeudenkäyntikieli: saksa.