CELEX: 62003TJ0316
Yhteisön tavaramerkki
Sanamerkki MunichFinancialServices
Ehdoton hylkäysperuste
Kuvailevuus
Asetuksen (EY) N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohta

Asian tausta
1       Kantaja teki 15.6.2000 sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) yhteisön tavaramerkistä 20
päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna,
nojalla yhteisön tavaramerkkiä koskevan hakemuksen.
2       Merkki, jonka rekisteröintiä hakemus koskee, on sanamerkki MunichFinancialServices.
3       Palvelut, joita varten rekisteröintiä haettiin, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien
rekisteröimistä varten koskevaan 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna,
pohjautuvan luokituksen luokkaan 36. Kyseessä olevat palvelut vastaavat seuraavaa kuvausta: rahataloudelliset palvelut.
4       Tutkija hylkäsi päätöksellään 18.2.2002 hakemuksen sillä perusteella, että tavaramerkki, jonka rekisteröintiä hakemus koskee,
on kyseisiä palveluja kuvaileva ja siltä puuttuu asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitettu erottamiskyky.
5       Kantaja haki 18.4.2002 SMHV:ssa muutosta tutkijan päätökseen asetuksen N:o 40/94 59 artiklan nojalla.
6       SMHV:n neljäs valituslautakunta hylkäsi 26.6.2003 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös), jonka kantaja
sai tiedoksi 14.7.2003, valituksen sillä perusteella, että tavaramerkki, jonka rekisteröintiä hakemus koskee, on asetuksen
N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla kuvaileva.

Asianosaisten vaatimukset
7       Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       kumoaa riidanalaisen päätöksen
–       velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
8       SMHV vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       hylkää kanteen
–       velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
9       Kantaja vetoaa vain yhteen perusteeseen, joka koskee asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan rikkomista.

Asianosaisten lausumat
10     Kantaja vetoaa ensiksi siihen, että tavanomaisesti valistunut ja kohtuullisen tarkkaavainen ja huolellinen keskivertokuluttaja
ei asiaa enempää tutkimatta voi ymmärtää sanamerkin, josta haettu tavaramerkki muodostuu, merkityssisältöä, joten ei voida
katsoa, ettei tavaramerkillä ole suojattavaa ominaisuutta.
11     Kantaja väittää tältä osin, että sanamerkki MunichFinancialServices ei kuvaile tavaramerkkihakemuksessa tarkoitettuja palveluja,
sillä tavaramerkin muodostavien eri sanojen yhdistelmä on aidosti omaperäinen ja poikkeaa tavanomaisesta. Tavanomaisesta poikkeavuus
perustuu kantajan mukaan siihen, että riidanalaista sanamerkkiä ei ole muodostettu englannin kielen kieliopin sääntöjen mukaisesti.
Kantajan mukaan kuluttajalle jää täysi epävarmuus siitä, missä suhteessa riidanalaisen sanamerkin paikkaa ilmaiseva sanan
Munich ja ilmaisu FinancialServices ovat toisiinsa.
12     Osoittaakseen, että riidanalainen sanamerkki ei ole asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu tavaramerkki,
kantaja viittaa julkisasiamies Jacobsin yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C‑191/01 P, SMHV vastaan Wrigley, 23.10.2003 antamaan
tuomioon (Kok. 2003, s. I‑12447, I‑12449) liittyvän ratkaisuehdotuksen 61–64 kohdassa esittämään arviointimalliin.
13     Kantaja muistuttaa tältä osin, että julkisasiamies Jacobsin mukaan arvioitaessa sitä, onko tavaramerkki kuvaileva, on ensiksi
arvioitava sitä tapaa, jolla sana liittyy tuotteeseen tai palveluun tai johonkin näiden ominaisuuteen, ja toiseksi sitä tapaa,
jolla sana mielletään, sekä kolmanneksi tavaramerkillä osoitetun ominaisuuden merkitystä tuotteelle tai palvelulle ja erityisesti
sitä, miten tärkeänä kuluttaja tätä ominaisuutta pitää.
14     Sen arviointiperusteen osalta, joka koskee tapaa, jolla sana liittyy tuotteeseen tai palveluun tai johonkin näiden ominaisuuteen,
kantaja väittää, että sanamerkin MunichFinancialServices muodostavan sanojen yhdistelmän ei voida katsoa yksiselitteisesti
liittyvän kyseessä oleviin palveluihin, koska sanojen yhdistelmä on kieliopillisesti epätavallinen, sillä se kirjoitetaan
kieliopillisesti väärin, ja koska tästä johtuu, että merkitys hämärtyy. Näin ollen jos kohdeyleisö ei ryhdy erikseen tulkitsemaan
sanamerkkiä, se ei voi niiden eri merkitysten perusteella, joita tavaramerkin sanayhdistelmällä on, mieltää, että haettu tavaramerkki
on kuvaileva siten kuin on väitetty ja valituslautakunta on vahvistanut.
15     Kantaja katsoo tavasta, jolla sana mielletään, että koska sanojen yhdistelmä on kieliopillisesti epätavallinen, tavaramerkin,
jonka rekisteröintiä hakemus koskee, väitetty kuvaileva ominaisuus ei käy ilmi itsestään selvästi ja välittömästi.
16     Sen osalta, mikä on tavaramerkillä osoitetun ominaisuuden merkitys tuotteelle tai palvelulle, ja erityisesti, miten tärkeänä
kuluttaja tätä ominaisuutta pitää, kantaja katsoo, että kohteena olevat potentiaaliset asiakkaat eivät varmasti kiinnitä merkittävää
huomiota siihen, ovatko tarjotut rahoituspalvelut peräisin palvelun tarjoajalta, jonka kotipaikka on nimenomaan München, sillä
rahoituspalvelujen alalla palvelun tarjoajan kotipaikalla ei ole mitään merkitystä.
17     Kantaja viittaa edellä mainittuun julkisasiamies Jacobsin asiassa SMHV vastaan Wrigley antaman ratkaisuehdotuksen 30 kohtaan
ja toteaa kolmanneksi, että tarve pitää kuvailevat sanat vapaasti käytettävissä asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c
alakohdan mukaisesti on olemassa vain silloin, jos kilpailijoilla on kohtuullisen selvä ja ennakoitavissa oleva tarve käyttää
juuri kyseistä sanaa tuotteidensa tai palvelujensa tiettyjen ominaisuuksien kuvailuun. Kantajan mukaan tällaista tarvetta
ei tässä tapauksessa ole, sillä kilpailijoilla on käytettävissään kieliopillisesti oikeita ilmaisuja (kuten ilmaisua financial
services coming from Munich tai ilmaisua financial services being offered from Munich) ja näin ollen sellaisia yhdistelmiä,
joilla on merkityssisältö ja jotka ovat oikeasti selkeän kuvailevia. Muilta osin kantaja viittaa yleisesti SMHV:lle esittämiinsä
perusteluihin.
18     SMHV kiistää kantajan esittämät perustelut. SMHV:n mukaan valituslautakunta on hylännyt perustellusti kantajan tekemän tavaramerkin
rekisteröintiä koskevan hakemuksen, koska kyseinen tavaramerkki on pelkästään kuvaileva.
19     SMHV tarkentaa, että kuluttaja ei miellä sanamerkkiä MunichFinancialServices viittaukseksi tiettyyn yritykseen vaan ennemminkin
asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuksi pelkästään kuvailevaksi merkinnäksi.
20     Yhtäältä SMHV:n mukaan sanamerkin osa FinancialServices kuvaa suoraan niitä palveluita, joita varten rekisteröintiä on haettu.
21     Toisaalta SMHV väittää osan Munich osalta, että suhteessa rahataloudellisiin palveluihin yleensä mutta myös erityisesti pankki‑
ja vakuutustoiminnan yhteydessä paikannimiä käytetään yleisesti ja ne ymmärretään viittauksena kyseessä olevia palveluja tarjoavan
yrityksen kotipaikkaan.
22     SMHV korostaa lisäksi sitä, että München on laajalti tunnettu finanssikeskuksena.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
23     Aluksi on todettava, että kannekirjelmässä on yleisellä tavalla viitattu SMHV:ssa käydyssä hallinnollisessa menettelyssä jätettyihin
kirjelmiin sisältyviin lausumiin, ja tältä osin kannekirjelmä ei täytä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen
44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisia vaatimuksia eikä sitä siis voida ottaa huomioon (ks. vastaavasti asia T‑84/96, Cipeke
v. komissio, tuomio 7.11.1997, Kok. 1997, s. II‑2081, 33 kohta ja asia T‑20/02, Interquell v. SMHV – SCA Nutrition (HAPPY
DOG), 20 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
24     Asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan on jätettävä rekisteröimättä ”tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan
sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan tavaroiden tai palvelujen lajia,
laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, tavaroiden valmistusajankohtaa tai palvelujen suoritusajankohtaa
taikka muita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia”. Lisäksi saman asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ”1 kohtaa
sovelletaan, vaikka rekisteröinnin esteet olisivat olemassa ainoastaan osassa yhteisöä”.
25     Oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdalla estetään se, että ainoastaan yksi yritys saisi
tavaramerkin rekisteröinnin perusteella käyttää tavaramerkkinään tällaisia tässä säännöksessä tarkoitettuja merkkejä tai merkintöjä.
Tällä säännöksellä pyritään siihen yleisen edun mukaiseen tavoitteeseen, jonka mukaan tällaisia merkkejä tai merkintöjä on
jokaisen saatava vapaasti käyttää (ks. asia T‑219/00, Ellos v. SMHV (ELLOS), tuomio 27.2.2002, Kok. 2002, s. II‑753, 27 kohta
oikeuskäytäntöviittauksineen ja asia T‑348/02, Quick v. SMHV (Quick), tuomio 27.11.2003, 27 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
26     Lisäksi asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetaan ainoastaan sellaisia merkkejä ja merkintöjä, joita
voidaan kuluttajan näkökulmasta katsottuna normaalisti käyttää joko suoraan tai mainitsemalla tavaran tai palvelun oleellinen
ominaisuus kuvailtaessa rekisteröintihakemuksen kohteena olevaa tavaraa tai palvelua (asia C‑383/99 P, Procter & Gamble v.
SMHV, tuomio 20.9.2001, Kok. 2001, s. I‑6251, 39 kohta). Näin ollen merkin kuvailevuutta on arvioitava vain suhteessa yhtäältä
siihen, miten kohdeyleisö käsittää merkin ja toisaalta kyseessä oleviin tavaroihin ja palveluihin (asia T‑34/00, Eurocool
Logistik v. SMHV (EUROCOOL), tuomio 27.2.2002, Kok. 2002, s. II‑683, 38 kohta).
27     Tavaramerkkihakemuksessa tarkoitetut palvelut on enempää tarkentamatta nimetty rahataloudellisiksi palveluiksi. Vaikka tavaramerkki,
jonka rekisteröintiä hakemus koskee, muodostuu englanninkielisistä sanoista, kaupunginnimi (Munich), joka on tavaramerkin
alussa, tarkoittaa kaupunkia Saksassa. Loput kyseisen tavaramerkin muodostavista sanoista eli financial ja services ovat hyvin
tavallisia englanninkielisiä sanoja, jotka esiintyvät kirjoitusasultaan samanlaisina useissa muissa yhteisön jäsenvaltioiden
kielissä. Tässä tilanteessa on todettava, että kohdeyleisö muodostuu yhteisön englanninkielisistä keskivertokuluttajista sekä
muiden yhteisön kielialueiden keskivertokuluttajista – etenkin saksalaisista kuluttajista – jotka osaavat vähintään englannin
kielen alkeet.
28     Näin ollen asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisen rekisteröinnin ehdottoman hylkäysperusteen soveltamisen
yhteydessä on tutkittava, onko tämän kohdeyleisön kannalta olemassa suora ja konkreettinen yhteys sanamerkin MunichFinancialServices
ja niiden palveluiden välillä, joita varten haettu rekisteröinti evättiin ja jotka siis ovat Nizzan sopimukseen pohjautuvan
luokituksen luokkaan 36 kuuluvia rahataloudellisia palveluja.
29     On todettava, että kohdeyleisö mieltää vaikeuksitta, että haetun tavaramerkin perusosa FinancialServices on täydellinen englanninkielinen
kuvaus tavaramerkkihakemuksessa tarkoitetuista rahataloudellisista palveluista.
30     Haettua tavaramerkkiä koskevassa kokonaisvaltaisessa arvioinnissa on tutkittava kuitenkin sitä, neutralisoiko osan FinancialServices
pelkästään kuvailevan ominaisuuden ensinnäkin se, että siihen lisätään sana Munich, tai toiseksi se, että osan rakenne on
väitetyllä tavalla kieliopillisesti väärin, tai kolmanneksi se, että osan kirjoitusasu on erikoinen.
31     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo sen osalta, että merkissä käytetään englanninkielistä Münchenin kaupungin nimeä,
että englanninkielisen sanan käyttö ei estä kohdeyleisöä havaitsemasta välittömästi ja asiaa enempää miettimättä, että kyseessä
on tietty kaupunki Saksassa.
32     Oikeuskäytännön mukaan silloin, kun on kyse merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan käyttää sentyyppisten tavaroiden maantieteellisen
alkuperän osoittamiseen, joita varten tavaramerkki halutaan rekisteröidä, eli erityisesti maantieteellisistä nimistä, yleisen
edun mukaista on, että ne ovat vapaasti käytettävissä (yhdistetyt asiat C‑108/97 ja C‑109/97, Windsurfing Chiemsee, tuomio
4.5.1999, Kok. 1999, s. I‑2779, 26 kohta ja asia T‑295/01, Nordmilch v. SMHV (OLDENBURGER), tuomio 15.10.2003, Kok. 2003,
s. II‑4365, 30 kohta). Mainittu oikeuskäytäntö on sovellettavissa myös palveluihin.
33     Tämä pätee etenkin rahoituspalvelujen alalla, jossa paikannimiä käytetään yleisesti ja ne ymmärretään viittauksena kyseessä
olevien palvelujen tarjoajayrityksen kotipaikkaan eli paikkaan, josta kyseisiä palveluja periaatteessa tarjotaan. Kyseisen
maantieteellisen merkinnän muilla mahdollisilla merkityksillä ei ole merkitystä, sillä oikeuskäytännön mukaan riittää, jos
ainakin yksi merkin mahdollisista merkityksistä kuvailee yhtä kyseisten tavaroiden tai palveluiden ominaisuutta (ks. em. asia
SMHV v. Wrigley, tuomion 32 kohta).
34     Tässä tapauksessa on todettava, että München on laajalti tunnettu merkittävänä finanssikeskuksena ja kohdeyleisö mieltää sen
finanssikeskukseksi. Tämän toteaa sekä SMHV:n tutkija 18.2.2002 tekemässään päätöksessä sekä SMHV vastineessaan. Kun kantajaa
pyydettiin istunnossa esittämään kantansa tästä kysymyksestä, kantaja ei kiistänyt, että München on merkittävä kaupunki rahoituspalvelujen
alalla.
35     Tästä seuraa, että valituslautakunta on perustellusti katsonut, että kohdeyleisö mieltää Münchenin kaupungin nimen, jota seuraa
ilmaisu FinancialServices, ensisijaisesti maantieteellisenä merkintänä, joka viittaa palvelujen alkuperään tai paikkaan, josta
palveluja tarjotaan. Näin ollen sanan Munich yhdistäminen ilmaisuun FinancialServices ei voi heikentää kyseisen ilmaisun kuvailevaa
ominaisuutta. Yhdistäminen päinvastoin vahvistaa kyseistä ominaisuutta, koska kyseisellä kaupungilla on niin huomattava merkitys
rahoituspalvelujen alalla.
36     Toiseksi on todettava kantajan siitä väitteestä, joka koskee kyseisen merkin rakenteen kieliopillista virheellisyyttä, että
vaikka katsottaisiinkin, että rakenne on kieliopillisesti virheellinen, ei tällainen seikka voi muuttaa edellä esitettyä arviointia
riidanalaisesta merkistä (ks. vastaavasti asia T‑19/99, DKV v. SMHV (COMPANYLINE), tuomio 12.1.2000, Kok. 2000, s. II‑1, 26
kohta ja asia T‑360/99, Community Concepts v. SMHV (Investorworld), tuomio 26.10.2000, Kok. 2000, s. II‑3545, 23 kohta).
37     Kolmanneksi on todettava kantajan väitteestä, joka koskee sitä, että riidanalaisen merkin kirjoitusasu on erikoinen, koska
yhtäältä merkin muodostavat sanat on asetettu vierekkäin ilman sanavälejä ja koska toisaalta jokainen vierekkäisistä sanoista
alkaa isolla kirjaimella, että tämä ei ole sellainen seikka, jonka perusteella tiettyä merkkiä olisi pidettävä siinä määrin
omaperäisenä, että jonkin yrityksen tuotteet voitaisiin kyseisen merkin perusteella – kun sitä tarkastellaan kokonaisuutena
– erottaa muiden yritysten tuotteista (ks. vastaavasti asia T‑331/99, Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld v. SMHV (Giroform),
tuomio 31.1.2001, Kok. 2001, s. II‑433, 25 kohta). Lisäksi sen, että sanat ovat vierekkäin ilman sanavälejä, mahdollisen tehon
neutralisoi täysin se, että riidanalaisen sanamerkin muodostavat kolme sanaa alkavat isolla kirjaimella. Valituslautakunta
on siis perustellusti katsonut, että kohdeyleisö lukee, kuulee ja ymmärtää sanamerkin MunichFinancialServices muodossa Munich
Financial Services (riidanalaisen päätöksen 9 kohta).
38     Tästä seuraa, että ei ole mitenkään mahdollista katsoa, että sanan Munich yhdistäminen ilmaisuun FinancialServices antaisi
sanamerkille MunichFinancialServices jonkin erityisen ylimääräisen elementin, jonka ansiosta tämä sanamerkki ei enää pelkästään
kuvailisi Münchenistä tarjottavia rahoituspalveluja (ks. vastaavasti asia T‑359/99, DKV v. SMHV (EuroHealth), tuomio 7.6.2001,
Kok. 2001, s. II‑1645, 26 kohta).
39     Edellä mainitusta seuraa, että kohdeyleisö havaitsee riidanalaisen sanamerkin perusteella välittömästi ja asiaa enempää miettimättä
suoran ja konkreettisen yhteyden Münchenistä tarjottaviin rahoituspalveluihin, jotka kuuluvat luokkaan rahataloudelliset palvelut,
joita tavaramerkkihakemuksessa tarkoitetaan.
40     Kyseistä päätelmää ei kumoa kantajan väite, jonka mukaan tarve säilyttää kuvailevat ilmaisut vapaasti käytettävissä asetuksen
N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti on vain silloin, kun kilpailijoilla on kohtuullisen selvä ja ennakoitavissa
oleva tarve saada käyttää tiettyä ilmaisua tavaroidensa tai palvelujensa tiettyjen ominaisuuksien kuvaamiseen.
41     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa tältä osin, että jotta SMHV voisi hylätä rekisteröintihakemuksen asetuksen
N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan perusteella, ei ole tarpeen, että tässä artiklassa tarkoitettuja tavaramerkin muodostavia
merkkejä ja merkintöjä todellisuudessa käytetään rekisteröinnin hakemisajankohtana sellaisten tavaroiden tai palveluiden kuvailemiseen,
joita varten rekisteröintiä on haettu, tai näiden tavaroiden tai palveluiden ominaisuuksien kuvailemiseen. Kuten jo tämän
säännöksen sanamuodosta ilmenee, riittävää on, että näitä merkkejä ja merkintöjä voidaan käyttää tällä tavoin. Sanamerkkiin
on siis sovellettava kyseisessä säännöksessä tarkoitettua hylkäysperustetta, jos ainakin yksi sanamerkin mahdollisista merkityksistä
on sellainen, että se ilmaisee asianomaisten tavaroiden tai palveluiden ominaisuuden (em. asia SMHV v. Wrigley, tuomion 32
kohta).
42     Tässä tapauksessa ei ole epäilystäkään siitä, että rahoitussektorin muut taloudelliset toimijat, jotka haluavat osoittaa,
että heidän palvelujaan tarjotaan Münchenistä, joka on, kuten edellä todettiin, yksi Saksan tärkeimmistä finanssikeskuksista,
voivat käyttää riidanalaista sanamerkkiä. On huomattava, että palvelun maantieteellinen alkuperä on yksi asetuksen N:o 40/94
7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa nimenomaan luetelluista ominaisuuksista. Näin ollen kantajan väite on hylättävä.
43     Valituslautakunta on siis perustellusti katsonut, että sanamerkki MunichFinancialServices kuvailee kyseessä olevia rahataloudellisia
palveluita.
44     Näin ollen kantajan ainoa peruste ja kanne kokonaisuudessaan on hylättävä perusteettomina.

Oikeudenkäyntikulut
45     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian ja vastaaja on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa
korvaamista, kantaja on velvoitettava korvaamaan vastaajan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Vilaras
Martins Ribeiro
Jürimäe
Julistettiin Luxemburgissa 7 päivänä kesäkuuta 2005.
H. Jung

M. Vilaras
kirjaaja

jaoston puheenjohtaja
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.