CELEX: 62008CJ0428
Ipari és kereskedelmi tulajdon
Biotechnológiai találmányok jogi oltalma
98/44/EK irányelv
9. cikk
Genetikai információt tartalmazó vagy abból álló terméket védő szabadalom
Az anyag, amelyben a termék megtestesül
Oltalom
Feltételek

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a biotechnológiai találmányok jogi oltalmáról szóló, 1998. július 6‑i 98/44/EK európai
parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 213., 13. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 20. kötet, 395. o.; a továbbiakban:
irányelv) 9. cikkének értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet két jogvita keretében terjesztették elő: egyfelől a Monsanto Technology LLC (a továbbiakban: Monsanto) és – a beavatkozó
argentin állam által támogatott – Cefetra BV, Cefetra Feed Service BV, Cefetra Futures BV (a továbbiakban együtt: Cefetra)
között, másfelől a Monsanto és a Vopak Agencies Rotterdam BV (a továbbiakban: Vopak) és az Alfred C. Toepfer International
GmbH (a továbbiakban: Toepfer) között folyamatban lévő jogvita keretében, amelynek tárgya az Argentínából származó szójaliszt
Európai Közösségbe irányuló, 2005. és 2006. évi importja.

Jogi háttér

A nemzetközi jog
A Kereskedelmi Világszervezetet (WTO) létrehozó, 1994. április 15‑én Marrakeshben megkötött – a többoldalú tárgyalások uruguayi
fordulóján (1986–1994) elért megállapodásoknak a Közösség nevében a hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében történő megkötéséről
szóló, 1994. december 22‑i 94/800/EK tanácsi határozattal jóváhagyott – egyezmény 1. C) mellékletét képező, a szellemi tulajdonjogok
kereskedelmi vonatkozásairól szóló megállapodás 27. cikke (HL L 336., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet,
80. o.; a továbbiakban: TRIPs Megállapodás) lényegében a következőképpen rendelkezik a „Szabadalmazható találmány” cím alatt
az első bekezdésében:
–        a technika bármely területén létrehozott, akár termékre, akár eljárásra vonatkozó bármely találmány szabadalmazható, feltéve,
hogy új, feltalálói tevékenységen alapul és iparilag alkalmazható;
–        a szabadalmi jogok gyakorlása független a feltalálás helyétől, a műszaki területtől és attól, hogy a terméket importálják
vagy belföldön állítják elő.
E megállapodás „Kivételek a jogok hatálya alól” című 30. cikke kifejti, hogy a tagok rendelkezhetnek a szabadalomból eredő
kizárólagos jogok hatálya alól meghatározott kivételekről, feltéve, hogy az ilyen kivételek nem ésszerűtlenül ellentétesek
a szabadalom szokásos hasznosításával és nem sértik aránytalanul a szabadalmas jogos érdekeit, figyelembe véve harmadik felek
jogos érdekeit is.

Az uniós jog
Az irányelv 1. cikke úgy rendelkezik, hogy a biotechnológiai találmányokat a tagállamok a nemzeti szabadalmi jog alapján részesítik
oltalomban, és amennyiben szükséges, az említett irányelv rendelkezéseinek figyelembevétele érdekében módosítják nemzeti szabályozásukat.
Hozzáfűzi, hogy az irányelv nem érinti a tagállamoknak többek között a TRIPs Megállapodásban vállalt kötelezettségeit.
Az irányelv 2. cikke úgy határozza meg a biológiai anyagot, mint bármely olyan – genetikai információt tartalmazó – anyag,
amely önmagában képes a szaporodásra, vagy biológiai rendszerben szaporítható.
Az irányelv 3. cikke akként rendelkezik, hogy az új, feltalálói tevékenységen alapuló és iparilag alkalmazható találmány szabadalmazható
akkor is, ha biológiai anyagból álló vagy azt tartalmazó termékre, vagy olyan eljárásra vonatkozik, amelynek révén biológiai
anyagot állítanak elő, dolgoznak fel vagy alkalmaznak. Kifejti, hogy találmánynak minősülhet a természetes környezetéből izolált
vagy műszaki eljárással előállított biológiai anyag akkor is, ha a természetben korábban már előfordult.
Az irányelv (22) preambulumbekezdése kiemeli, hogy a gének szekvenciáinak és részszekvenciáinak szabadalmazhatóságával kapcsolatos
vita még nem zárult le. Megállapítja, hogy az olyan találmányok szabadalmi oltalomban részesítése esetében, amelyek valamely
gén szekvenciájára vagy részszekvenciájára vonatkoznak, ugyanazokat a szabadalmazhatósági feltételeket kell alkalmazni, mint
a technika bármely más területén, úgymint az újdonság, a feltalálói tevékenység és az ipari alkalmazhatóság. Hozzáteszi, hogy
egy gén szekvenciájának vagy részszekvenciájának ipari alkalmazhatóságát benyújtáskor fel kell tárni a szabadalmi bejelentésben.
Az irányelv (23) preambulumbekezdése értelmében önmagában egy DNS‑szekvencia – funkciójának feltüntetése hiányában – nem tartalmaz
semmiféle műszaki információt, és ebből kifolyólag nem szabadalmazható találmány.
A (24) preambulumbekezdés megállapítja, hogy azokban az esetekben, amikor egy gén szekvenciáját vagy részszekvenciáját egy
protein vagy egy protein-összetevő előállítására használják, a találmány akkor felel meg az ipari alkalmazhatóság követelményének,
ha pontosan meghatározzák, hogy mely protein vagy protein-összetevőt állítják elő, és annak mi a funkciója.
Az irányelv 5. cikkének (3) bekezdése, amelyet a „Szabadalmazhatóság” című I. fejezet tartalmaz, megköveteli, hogy a gén szekvenciájának
vagy részszekvenciájának ipari alkalmazhatóságát feltárják a szabadalmi bejelentésben.
A 9. cikk, amelyet „Az oltalom terjedelme” című II. fejezet tartalmaz, a következőképpen rendelkezik:
„Ha a találmány tárgya genetikai információt tartalmazó vagy abból álló termék, az oltalom kiterjed […] arra az anyagra is,
amelyben a termék megtestesül, illetve amely a genetikai információt tartalmazza, és amelyben az ellátja funkcióját.”

A nemzeti jog
Az 1995. évi a szabadalmakról szóló törvény (Rijksoctrooiwet 1995, a továbbiakban: 1995. évi törvény) 53. cikke a következőképpen
rendelkezik:
„[…] a szabadalom annak jogosultjára különösen az alábbi kizárólagos jogokat ruházza:
a)      a szabadalmaztatott terméknek az üzemében vagy az üzeme számára történő előállítására, felhasználására, forgalomba hozatalára
vagy továbbértékesítésére, bérbeadására, értékesítésére vagy bármilyen e termékkel kapcsolatos kereskedelmi ügyletet véghezvitelére
vagy más személyek részére történő felkínálására, importálására vagy készleten tartására e célok valamelyike érdekében;
b)      a szabadalmaztatott eljárásnak az üzemében vagy az üzeme számára történő alkalmazására, illetve a közvetlenül ezen eljárással
előállított termék felhasználására, forgalomba hozatalára vagy továbbértékesítésére, bérbeadására, értékesítésére, vagy bármilyen
e termékkel kapcsolatos kereskedelmi ügyletet véghezvitelére vagy más személyek részére történő felkínálására, importálására
vagy készleten tartására e célok valamelyike érdekében”.
E törvény 53a. cikke ekképpen szól:
„(1)      Ha a találmány tárgya olyan biológiai anyag, amelynek a találmány eredményeként sajátos jellemzői vannak, a kizárólagos jog
minden olyan biológiai anyagra kiterjed, amely szaporítás vagy többszörözés útján – azonos vagy eltérő formában – a találmány
tárgyát képező biológiai anyagból származik, és azzal azonos jellemzőkkel rendelkezik.
(2)      Ha a találmány tárgya olyan eljárás, amellyel a találmány eredményeként sajátos jellemzőkkel rendelkező biológiai anyag állítható
elő, a kizárólagos jog kiterjed a találmány tárgyát képező eljárással közvetlenül előállított biológiai anyagra, továbbá arra
a biológiai anyagra is, amely szaporítás vagy többszörözés útján – azonos vagy eltérő formában – a találmány tárgyát képező
eljárással közvetlenül előállított biológiai anyagból származik, és azzal azonos jellemzőkkel rendelkezik.
(3)      Ha a találmány tárgya genetikai információt tartalmazó vagy abból álló termék, a kizárólagos jog kiterjed […] arra az anyagra
is, amelyben a termék megtestesül, illetve amely a genetikai információt tartalmazza, és amelyben az ellátja funkcióját.”

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A Monsanto társaság az 1996. június 19‑én oltalomban részesített EP 0 546 090. sz., a glifozát toleráns 5-enol-piruvil-sikimát-3-foszfátszintáz-szintézisre
vonatkozó európai szabadalom (a továbbiakban: európai szabadalom) jogosultja. Ezen európai szabadalom többek között Hollandiára
is kiterjed.
A glifozát egy nem szelektív gyomirtó szer. A glifozát gátolja a növényekben megtalálható 5-enol-piruvil-sikimát-3-foszfátszintáz
elnevezésű (a továbbiakban: EPSPS), I. osztályú enzimet, amely fontos szerepet játszik a növények növekedésében. A glifozát
hatására a növény elpusztul.
Az európai szabadalom a glifozátra nem reagáló, II. osztályú EPSPS‑enzimek osztályát írja le. Az ilyen enzimeket tartalmazó
növények túlélik a glifozát alkalmazását, míg körülöttük a gyom elpusztul. A II. osztályú EPSPS‑enzimeket kódoló géneket három
különböző baktériumból izolálják. A Monsanto e géneket az általa RR („Roundup Ready”) szójababnak nevezett növény DNS‑ébe
oltotta. E beoltást követően az RR‑szójababnövény CP4‑EPSPS elnevezésű II. osztályú EPSPS‑enzimet termel, amely ellenáll a
glifozátnak. Így a Roundup gyomirtó szerrel szemben ellenállóvá válik.
Az RR‑szójababot Argentínában nagy mennyiségben termesztik, ahol a Monsanto találmánya nem áll szabadalmi oltalom alatt.
A Cefetra és a Toepfer szójaliszttel kereskednek. 2005. június 16‑án, 2006. március 21‑én és május 11‑én három rakomány Argentínából
származó szójaliszt érkezett Amszterdam kikötőjébe A Vopak e rakományok egyikének tekintetében vámnyilatkozatot tett.
A három rakományt a vámhatóságok az egyes szellemi tulajdonjogokat feltehetően sértő áruk elleni vámhatósági intézkedésekről
és az ilyen jogokat ténylegesen sértő áruk ellen hozandó intézkedésekről szóló, 2003. július 22‑i 1383/2003/EK tanácsi rendelet
(HL L 196., 7. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 13. kötet, 469. o.) alapján visszatartották. A rakományokat a Monsanto
általi mintavételt követően szabadon bocsátották. A Monsanto megvizsgáltatta a termékből vett mintát annak megállapítása végett,
hogy az RR‑szójababból származik‑e.
Az elemzéseket követően, amelyek kimutatták a lisztben a CP4‑EPSPS enzim és az azt kódoló DNS‑szekvencia jelenlétét, a Monsanto
a Cefetra, a Vopak és a Toepfler ellen, az 1383/2003 rendelet 16. cikke alapján betiltásra irányuló kérelmeket, valamint azon
államok vonatkozásában, ahol az európai szabadalma hatályos a szabadalombitorlástól való eltiltásra irányuló kérelmeket nyújtott
be a Rechtbank ’s‑Gravenhage‑hoz. Az argentin állam a Cefetra kérelmeinek támogatása érdekében részt vett az eljárásban.
A Rechtbank ’s-Gravenhage úgy találja, hogy a Monsanto bizonyította a vitatott rakományok egyikében az európai szabadalma
által védett DNS‑szekvencia jelenlétét. E bíróság ugyanakkor arra keres választ, hogy e puszta jelenlét elegendő‑e annak megállapításához,
hogy e liszt Közösségen belüli forgalomba hozatala a Monsanto európai szabadalma bitorlásának minősül.
Az argentin állam által támogatott Cefetra és a Toepfer arra hivatkoznak, hogy az 1995. évi törvény 53a. cikke kimerítő jellegű.
Az említett cikk az ugyanezen törvény 53. cikke által a szabadalmaztatott termékek részére biztosított általános oltalom rendszerétől
eltérő
lex specialisnak
tekintendő. Amennyiben a szójalisztben jelen lévő DNS már nem képes ellátni a funkcióját, a Monsanto nem ellenezheti e liszt
forgalomba hozatalát kizárólag azon indokból, hogy a DNS a szójalisztben jelen van. Összefüggés van az irányelv (23) és (24) preambulumbekezdésében
kiemelt korlátozott szabadalmazhatóság és a szabadalom által biztosított oltalom terjedelme között.
A Monsanto szerint az irányelvnek nem célja a biotechnológiai találmányok tagállamokban biztosított oltalmának korlátozása.
Az irányelv nem érinti az 1995. évi törvény 53. cikkében elismert feltételen oltalmat. Ezen oltalom korlátozása nem lenne
összeegyeztethető a TRIPs Megállapodás 27. cikkével.
A Rechtbank ’s-Gravenhage megállapítja, hogy az 1995. évi törvény 53a. cikkének (3) bekezdése az irányelv 9. cikkének megfelelően
a DNS‑t tartalmazó minden anyagot a szabadalom jogosultjának kizárólagos joga alá helyez, ha ezen anyag tartalmazza a genetikai
információt, és az ellátja a funkcióját ebben az anyagban.
Megjegyzi, hogy a DNS nem képes ellátni a funkcióját a szójalisztben, mivel az nem élő anyag.
A bíróság úgy véli, hogy az 1995. évi törvény 53a. cikke (3) bekezdésének és az irányelv 9. cikkének megfogalmazásával nem
egyeztethető össze a Monsanto által előadott érvelés, miszerint elegendő, ha a DNS bármely időpontban ellátta funkcióját a
szójanövényben, vagy azt ismét elláthatná, ha a szójalisztből izolálnák, és élő anyagba oltanák.
Ugyanakkor a Rechtbank ’s-Gravenhage szerint nem lehet elvonatkoztatni azon ténytől, miszerint egy génnek, még ha egy organizmus
része is, semmiképpen sem kell folyamatosan ellátnia a funkcióját. Így vannak olyan gének, amelyek csak bizonyos helyzetekben
aktiválódnak, például hő, szárazság vagy egy betegség hatására.
Végül nem szabad figyelmen kívül hagyni, hogy a liszt alapanyagául szolgáló szójanövények termesztése során ellenérték nélkül
húztak előnyt a találmány tárgyából.
Ha a szójaliszt értékesítése az 1995. évi törvénynek az irányelv 9. cikkét átültető 53a. cikke alapján nem tiltható meg, felmerül
a kérdés, hogy lehet‑e hivatkozni a terméknek 1995. évi törvény 53. cikke által biztosított klasszikus abszolút oltalmára.
E tekintetben úgy tűnik, hogy az irányelv semmit sem változtat az 1995. évi törvény 53. cikke szerinti abszolút termékoltalmon,
hanem inkább az oltalom legalacsonyabb szintjét kívánja meghatározni. Azonban az ezen értelmezés mellett szóló érvek nem elég
egyértelműek.
Ilyen körülmények között a Rechtbank ’s-Gravenhage felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal végett az alábbi
kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni [az irányelv] 9. cikkét, hogy az e cikkben előírt oltalomra a jelen eljárás tárgyát képező helyzethez
hasonló olyan helyzetben is hivatkozni lehet, amelyben a termék (a DNS‑szekvencia) az Európai Unióba importált anyag (szójaliszt)
része, és az funkcióját a feltételezett szabadalombitorlás időpontjában nem látja el, azonban (a szójanövényben) ellátta,
vagy miután azt az anyagból izolálták, és egy organizmus sejtjébe oltották, funkcióját ismét képes ellátni?
2)      Az EP 0 546 090. sz. szabadalom 6. szabadalmi igénypontjában részletezett DNS‑szekvenciának a Cefetra és a [Toepfer] által
a Közösségbe importált szójalisztben való jelenlétét feltételezve, és abból kiindulva, hogy a DNS‑t a szójaliszt [az irányelv]
9. cikkének megfelelően tartalmazza, és hogy az funkcióját abban többé nem látja el:
megtiltja‑e ebben az esetben az irányelv – különösen a 9. cikk – által valamely biológiai anyagra megadott szabadalom tekintetében
biztosított oltalom, hogy a nemzeti szabadalmi jogi szabályozás (ezzel egy időben) a terméket (a DNS‑t) mint olyat abszolút
oltalomban részesítse tekintet nélkül arra, hogy a DNS ellátja‑e a funkcióját, és az irányelv 9. cikke szerinti oltalmat így
kimerítőnek kell tekinteni az e cikk által szabályozott esetben, amelyben a termék genetikai információból áll vagy azt tartalmaz,
és az anyag, amelyben megtestesül, a genetikai információt is tartalmazza?
3)      Jelentőséggel bír‑e az előbbiekben feltett kérdések megválaszolása szempontjából, hogy az EP 0 546 090. sz. szabadalmi bejelentést
[az irányelv] megalkotása előtt nyújtották be és adták meg (1996. június 19‑én), és hogy a nemzeti szabadalmi jogi szabályozás
alapján már létezett ilyen abszolút termékoltalom az irányelv megalkotása előtt?
4)      Az előbbiekben feltett kérdések megválaszolása során figyelembe veheti‑e a Bíróság a [TRIPs Megállapodásban] foglaltakat,
különösen annak 27. és 30. cikkét?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az első kérdésről
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy az irányelv 9. cikkét úgy kell‑e értelmezni,
hogy az az alapügy körülményeihez hasonló körülmények között biztosítja a szabadalmi jogok oltalmát, amennyiben a szabadalmaztatott
termék a szójalisztben található, ahol nem látja el azon funkcióját, amelyre szabadalmaztatták, azonban azt korábban ellátta
a szójanövényben, amelyből e liszt készült, illetve ismét képes lenne ellátni e funkciót a lisztből történő izolálását, majd
egy élő organizmus sejtjébe való oltását követően.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az irányelv 9. cikke által biztosított oltalom előfeltétele, hogy a genetikai információ,
amelyet a szabadalmaztatott termék tartalmaz, vagy amelyből áll, „ellássa” a funkcióját abban „az anyag[ban], amelyben” ezen
információ megtestesül.
A közösségi jogalkotó által használt jelen idő, illetve „az anyag[ban], amelyben” kifejezés köznapi értelme magában foglalja,
hogy a funkciót az adott időpontban, és abban az anyagban kell ellátni, amelyben a genetikai információt tartalmazó DNS‑szekvencia
megtestesül.
Az alapügyben szóban forgóhoz hasonló genetikai információ esetén a találmány funkcióját akkor látja el, amikor a genetikai
információ megvédi a biológiai anyagot, amely tartalmazza, ezen anyag megsemmisülésének előidézésére képes termék tényleges
hatásával vagy hatásának előrelátható eshetőségével szemben.
Egy gyomirtó szójaliszttel szembeni alkalmazása ugyanakkor nehezen előrelátható, sőt alapvetően nem is elképzelhető. Egyébként
ilyen használatot feltételezve is, a szabadalmaztatott termék nem képes ellátni az azt tartalmazó biológiai anyag életének
védelmére irányuló funkcióját, mivel a genetikai információ csak maradékanyagként található meg a szójalisztben, és ez utóbbi
a szójabab számos kezelési műveletét követően előállított, nem élő anyag.
A fenti megfontolásokból következik, hogy az irányelv 9. cikkében meghatározott oltalom kizárt, amennyiben a genetikai információ
már nem látja el azt a funkciót, amelyet a vitatott anyagot előállítása alapjául szolgáló eredeti anyagban ellátott.
A fentiekből az is következik továbbá, hogy ezen oltalomra nem lehet hivatkozni a vitatott anyag tekintetében csupán azon
az alapon, hogy a genetikai információt tartalmazó DNS‑szekvencia ezen anyagból izolálható, és egy élő organizmus sejtjében,
az abba történő beoltást követően újra képes ellátni funkcióját. Ebben az esetben a funkciót egy másik és egyben biológiai
anyagban látná el. Tehát csak ez utóbbi anyag tekintetében keletkeztethetne oltalomhoz való jogot.
Az irányelv 9. cikke szerinti oltalom azon az alapon történő elismerése, hogy a genetikai információ korábban ellátta funkcióját
abban az anyagban, amely tartalmazta, illetve hogy adott esetben ismét képes e funkciót ellátni egy másik anyagban, megfosztaná
az értelmezett rendelkezést a hatékony érvényesülésétől, hiszen a két helyzet valamelyikére mindig lehetne hivatkozni.
A Monsanto továbbra is úgy érvel elsődlegesen, hogy maga a szabadalmaztatott DNS‑szekvenciája oltalmát kéri. Kifejti, hogy
az alapeljárásban érintett DNS‑szekvenciát az alkalmazandó nemzeti szabadalmi jog védi, az irányelv 1. cikkének (1) bekezdésével
összhangban. Az irányelv 9. cikke kizárólag ezen oltalom más anyagokra, – amelyekben a szabadalmaztatott termék megtestesül –
való kiterjesztésére vonatkozik. Az alapeljárás keretében e vállalkozás tehát nem az irányelv 9. cikkében meghatározott oltalmat
kívánta megszerezni a szabadalmaztatott DNS‑szekvenciát tartalmazó szójaliszt vonatkozásában. A jelen kereset magának a DNS‑szekvenciának
az oltalmára vonatkozik, amely nem kapcsolódik egy adott funkció ellátásához. Ezen oltalom abszolút az alkalmazandó nemzeti
szabadalmi jog értelmében, amelyre az irányelv 1. cikkének (1) bekezdése utal.
Ezen elemzés nem fogadható el.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az irányelv huszonharmadik preambulumbekezdése kifejti, hogy „önmagában egy DNS‑szekvencia
– funkciójának feltüntetése hiányában – nem tartalmaz semmiféle műszaki információt, és ebből kifolyólag nem szabadalmazható
találmány”.
Egyébként az irányelv (22) és (24) preambulumbekezdése, valamint 5. cikkének (3) bekezdése értelmében egy DNS‑szekvencia nem
részesül a szabadalmi jog értelmében semmilyen oltalomban, amennyiben az általa ellátott funkció nem került meghatározásra.
Mivel az irányelv ekképpen a DNS‑szekvencia szabadalmazhatóságát alárendeli az általa ellátott funkció feltüntetésének, úgy
kell tekintetni, hogy egy olyan szabadalmaztatott DNS‑szekvencia tekintetében semmilyen oltalmat nem nyújt, amely nem képes
ellátni az adott funkciót, amelynek vonatkozásában szabadalmaztatták.
Ezen értelmezést erősíti meg az irányelv 9. cikkének megfogalmazása is, amely az előírt oltalmat azon feltételnek rendeli
alá, miszerint a szabadalmaztatott DNS‑szekvencia ellátja a funkcióját abban az anyagban, amelyben megtestesül.
Azon értelmezés, mely szerint az irányelv alapján egy szabadalmaztatott DNS‑szekvencia abszolút oltalomban részesülhet önmagában,
függetlenül attól, hogy e szekvencia ellátja‑e a funkcióját, megfosztaná e rendelkezést a hatékony érvényesülésétől. Ugyanis
a kifejezetten magának DNS‑szekvenciának nyújtott oltalom szükségszerűen kiterjedne azon anyagra is, amely tartalmazza, amíg
e helyzet fennáll.
Mint a jelen ítélet 37. pontjából kitűnik, a szóban forgóhoz hasonló DNS‑szekvencia nem képes ellátni a funkcióját, amennyiben
olyan nem élő anyagban található, mint a szójaliszt.
Az ilyen szekvencia nem részesül tehát a szabadalmi jogok alapján oltalomban, mivel sem az irányelv 9. cikke, sem az irányelv
más rendelkezése nem biztosít oltalmat olyan szabadalmaztatott DNS‑szekvencia tekintetében, amely nem képes ellátni a funkcióját.
Következésképpen az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az irányelv 9. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az nem biztosítja
az alapügy körülményeihez hasonló körülmények között a szabadalmi jogok oltalmát, amennyiben a szabadalmaztatott termék a
szójalisztben található, ahol nem látja el azon funkcióját, amelyre szabadalmaztatták, azonban azt korábban ellátta a szójanövényben,
amelyből e liszt készült, illetve ismét képes lenne ellátni e funkciót a lisztből történő izolálását, majd egy élő organizmus
sejtjébe való oltását követően.

A második kérdésről
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy az irányelv 9. cikke kimerítően harmonizálja‑e
az általa biztosított oltalmat, oly módon, hogy megtiltja, hogy egy nemzeti jogszabály abszolút oltalomban részesítse magát
a szabadalmaztatott terméket, függetlenül attól, hogy ellátja‑e a funkcióját az anyagban, amely tartalmazza.
E kérdés azon – az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban hivatkozott – előfeltételezésen alapul, miszerint az 1995. évi
törvény 53. cikkéhez hasonló nemzeti jogszabály ténylegesen abszolút oltalmat biztosít a szabadalmaztatott terméknek.
A második kérdésre adandó választ illetően meg kell jegyezni, hogy az irányelv (3), valamint (5)–(7) preambulumbekezdésében
a közösségi jogalkotó megállapítja:
–        alapvető fontosságú a hatékony és összehangolt oltalom a tagállamok mindegyikében a biotechnológia területén történő befektetések
szinten tartása és ösztönzése érdekében;
–        az egyes tagállamok törvényeiben és gyakorlatában a biotechnológiai találmányok jogi oltalmát illetően különbségek mutatkoznak;
–        ezek az eltérések akadályozhatják a kereskedelmet, megnehezítve ezáltal a belső piac működését;
–        ezek a különbségek növekedhetnek, ahogy a tagállamok új, eltérő jogi szabályozást és közigazgatási gyakorlatot honosítanak
meg, illetve mivel az egyes tagállamokban a vonatkozó jogszabályok esetjogi értelmezése eltérően alakulhat;
–        a Közösség tagállamainak a biotechnológiai találmányok jogi oltalmára vonatkozó összehangolatlan jogalkotása kedvezőtlenül
hathat a kereskedelemre, ami hátráltathatja az ilyen találmányok ipari fejlesztését, valamint a belső piac megfelelő működését.
A nyolcadik és tizenharmadik preambulumbekezdésben ezt követően kifejti:
–        a biotechnológiai találmányok jogi oltalma nem teszi szükségessé az egyes tagállamok szabadalmi jogszabályai helyébe lépő
önálló jogszabály megalkotását;
–        a biotechnológiai találmányok jogi oltalmának alapját lényegében továbbra is a tagállamok szabadalmi jogszabályai képezik,
azzal, hogy azokat alkalmassá kell tenni, vagy bizonyos esetekben ki kell egészíteni annak érdekében, hogy megfelelő módon
lehessen eljárni az olyan – biológiai anyagot felhasználó – technológiai fejlesztések esetében, amelyek megfelelnek a szabadalmazhatóság
feltételeinek;
–        a Közösség jogi szabályozása a biotechnológiai találmányok oltalma vonatkozásában arra korlátozódhat, hogy egyes, többek között
a biológiai anyag szabadalmazhatóságát és a biotechnológiai találmányok szabadalmi oltalmának terjedelmét meghatározó elveket
rögzítsen.
E megállapításokból nyilvánvaló, hogy a közösségi jogalkotó a tartalom terjedelmét illetően csak korlátozott harmonizációra
törekedett, amely azonban alkalmas a tagállamok között a biotechnológiai találmányok oltalmának terén fennálló és jövőbeni
különbségek orvoslására.
A meghatározott harmonizáció ekképpen a kereskedelem akadályainak elhárítására irányul.
E harmonizáció egyébként a szabadalmi jogok jogosultjai és a belső piac megfelelő működése közötti kompromisszum keretébe
illeszkedik.
Különösen az irányelv 9. cikke, melyet „Az oltalom terjedelme” című II. fejezet tartalmaz, a közösségi jogalkotó megközelítése
azon szándékát tükrözi, hogy a szabadalmaknak valamennyi tagállamban azonos oltalmat biztosítson.
Az egységes oltalom tűnik az oltalmak között fennálló különbségek megszüntetése vagy megelőzése, illetve a szabadalmak jogosultjai
és a többi gazdasági szereplő érdekei között kívánatos egyensúly biztosítása megfelelő eszközének, míg – épp ellenkezőleg –
a szabadalmak jogosultjainak kedvező minimális harmonizációra irányuló megközelítés egyrészt felborítaná a szóban forgó érdekek
között kívánatos egyensúlyt, másrészt pedig csupán tartóssá tenné a tagállamok közötti különbségeket, és ennélfogva a kereskedelem
akadályait, illetve újabbakat keletkeztetne.
Következésképpen az irányelv 9. cikkében szereplő harmonizációt kimerítőnek kell tekinteni.
Az irányelv 1. cikke (1) bekezdésének első mondata nem zárja ki e következtetést, mivel az a biotechnológiai találmányok oltalmát
illetően a nemzeti szabadalmi jogra utal vissza. Ugyanezen bekezdés második mondata megállapítja, hogy a tagállamok, amennyiben
szükséges, ezen irányelv rendelkezéseinek, azaz különösen a teljes körű harmonizációt előíró rendelkezéseknek a figyelembevétele
érdekében módosítják nemzeti szabadalmi jogi szabályozásukat.
Ennélfogva, mivel az irányelv nem nyújt oltalmat az olyan szabadalmaztatott DNS‑szekvencia tekintetében, amely nem képes ellátni
a funkcióját, az értelmezett rendelkezéssel megtiltja, hogy egy nemzeti jogalkotó abszolút oltalomban részesítse magát a szabadalmaztatott
DNS‑szekvenciát, függetlenül attól, hogy ellátja‑e a funkcióját az anyagban, amely tartalmazza.
A második kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy az irányelv 9. cikke kimerítően harmonizálja az általa biztosított
oltalmat, oly módon, hogy megtiltja, hogy egy nemzeti jogszabály abszolút oltalomban részesítse magát a szabadalmaztatott
terméket, függetlenül attól, hogy ellátja‑e a funkcióját az anyagban, amely tartalmazza.

A harmadik kérdésről
Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az irányelv 9. cikkével ellentétes‑e
az, hogy az ezen irányelv elfogadását megelőzően megadott szabadalom jogosultja a szabadalmaztatott termék tekintetében az
abban az időszakban alkalmazandó nemzeti jogszabályok alapján számára biztosított abszolút oltalomra hivatkozzon.
A második kérdéshez hasonlóképpen, e kérdés azon előfeltételezésen alapul, miszerint az 1995. évi törvény 53. cikkéhez hasonló
nemzeti jogszabály ténylegesen abszolút oltalmat biztosít a szabadalmaztatott terméknek az irányelv elfogadását megelőzően
megadott szabadalom esetében.
Az említett kérdésre való válaszadáshoz emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely új jogszabályt
azonnal alkalmazni kell a korábbi jogszabály hatálya alatt keletkezett helyzetek jövőbeli hatásaira (lásd többek között a
C‑334/07. P. sz., Bizottság kontra Freistaat Sachsen ügyben 2008. december 11‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑9465. o.] 43. pontját
és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Az irányelv nem határoz meg semmiféle eltérést ezen elvtől.
Végeredményben az irányelv alkalmazásának mellőzése a korábban megadott szabadalmak esetében olyan különbségeket hozna létre
az oltalmat illetően a tagállamok között, amelyek akadályoznák az elérni kívánt harmonizációt.
A harmadik kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy az irányelv 9. cikkével ellentétes az, hogy az ezen irányelv elfogadását
megelőzően nyújtott szabadalom jogosultja a szabadalmaztatott termék tekintetében az abban az időszakban alkalmazandó nemzeti
jogszabályok alapján számára biztosított abszolút oltalomra hivatkozzon.

A negyedik kérdésről
Negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a TRIPs Megállapodás 27. és 30. cikke
hatással lehet‑e az irányelv 9. cikke értelmezésére.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a TRIPs Megállapodás rendelkezései nem olyan jellegűek, hogy a magánszemélyek számára
olyan jogokat keletkeztetnének, amelyekre azok az uniós jog értelmében a bíróságok előtt közvetlenül hivatkozhatnak (a Bíróság
C‑300/98. és C‑392/98. sz., Dior és társai egyesített ügyekben 2000. december 14‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑11307. o.]
44. pontja).
Amennyiben megállapítást nyer, hogy az érintett területen már létezik uniós szabályozás, akkor az uniós jog az irányadó, ami
azzal a kötelezettséggel jár, hogy amennyiben lehetséges, a TRIPs Megállapodással összhangban lévő értelmezést kell alkalmazni,
anélkül hogy ugyanakkor közvetlen hatállyal ruháznánk fel e megállapodás szóban forgó rendelkezését (a C‑431/05. sz. Merck
Genéricos – Produtos Farmacêuticos ügyben 2007. szeptember 11‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑7001. o.] 35. pontja).
Mivel a szabadalmak terén az irányelv uniós szabályozást jelent, azt amennyire csak lehetséges, a TRIPs Megállapodással összhangban
kell értelmezni.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az irányelv 9. cikkének a jelen ítéletben nyújtott értelmezése nem mond ellen e kötelezettségnek.
Az irányelv 9. cikke ugyanis a szabadalom által a jogosultjának nyújtott oltalom terjedelmét határozza meg, míg a TRIPs Megállapodás
27. és 30. cikke a szabadalmazhatóságra, illetve a szabadalom által nyújtott jogok alóli kivételekre vonatkozik.
Feltételezve, hogy a „kivételek a jogok hatálya alól” kifejezés tekinthető úgy, hogy magában foglalja nem csupán a jogok kizárását,
hanem azok korlátozását is, meg kell állapítani, hogy az irányelv 9. cikkének azon értelmezése, amely a biztosított oltalmat
azon helyzetekre korlátozza, amelyekben a szabadalmaztatott termék ellátja a funkcióját, nem tűnik úgy, mintha az ésszerűtlenül
ellentétes lenne a szabadalom szokásos hasznosításával, illetve mintha az „aránytalanul” sértené „a szabadalmas jogos érdekeit,
figyelembe véve harmadik felek jogos érdekeit is” a TRIPs Megállapodás 30. cikke értelmében.
A negyedik kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy a TRIPs Megállapodás 27. és 30. cikke nincs hatással az irányelv 9. cikke
értelmezésére.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
1)
A biotechnológiai találmányok jogi oltalmáról szóló, 1998. július 6-i 98/44/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 9. cikkét
úgy kell értelmezni, hogy az nem biztosítja az alapügy körülményeihez hasonló körülmények között a szabadalmi jogok oltalmát,
amennyiben a szabadalmaztatott termék a szójalisztben található, ahol nem látja el azon funkcióját, amelyre szabadalmaztatták,
azonban azt korábban ellátta a szójanövényben, amelyből e liszt készült, illetve ismét képes lenne ellátni e funkciót a lisztből
történő izolálását, majd egy élő organizmus sejtjébe való oltását követően.
2)
A 98/44 irányelv 9. cikke kimerítően harmonizálja az általa biztosított oltalmat, oly módon, hogy megtiltja, hogy valamely
nemzeti jogszabály abszolút oltalomban részesítse magát a szabadalmaztatott terméket, függetlenül attól, hogy ellátja‑e a
funkcióját az anyagban, amely tartalmazza.
3)
A 98/44 irányelv 9. cikkével ellentétes az, hogy az ezen irányelv elfogadását megelőzően nyújtott szabadalom jogosultja a
szabadalmaztatott termék tekintetében az abban az időszakban alkalmazandó nemzeti jogszabályok alapján számára biztosított
abszolút oltalomra hivatkozzon.
4)
A Kereskedelmi Világszervezetet (WTO) létrehozó, 1994. április 15-én Marrakeshben megkötött – a többoldalú tárgyalások uruguayi
fordulóján (1986–1994) elért megállapodásoknak a Közösség nevében a hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében történő megkötéséről
szóló, 1994. december 22‑i 94/800/EK tanácsi határozattal jóváhagyott – egyezmény 1. C) mellékletét képező, a szellemi tulajdonjogok
kereskedelmi vonatkozásairól szóló megállapodás 27. és 30. cikke nincs hatással a 98/44 irányelv 9. cikkének értelmezésére.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: holland.