CELEX: 62005CJ0149
Direktyvos 89/48/EEB ir 92/51/EEB
Darbuotojai
Profesinių mokymo ir lavinimo pripažinimas
Reikalavimas laikyti kvalifikacinį egzaminą ar testą, nesudarant galimybės pasirinkti adaptacijos laikotarpį
Savanoriškų kilnojamojo turto pardavimų viešajame aukcione veikla

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvos 89/48/EEB dėl bendrosios aukštojo
mokslo diplomų, išduotų po bent trejų metų profesinio mokymo ir lavinimo, pripažinimo sistemos (OL L 19, 1989, p. 16) ir su
1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 92/51/EEB dėl antrosios bendros profesinio mokymo ir lavinimo pripažinimo sistemos,
papildančios Direktyvą 89/48/EEB (OL L 209, p. 25), iš dalies pakeistų 2001 m. gegužės 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos
direktyva 2001/19/EB (OL L 206, p. 1, toliau – atitinkamai Direktyva 89/48 ir Direktyva 92/51) nuostatų išaiškinimo.
Šis prašymas susijęs su H. Price, turinčio tam tikrą kvalifikaciją prekybos aukcione srityje, kurią jis įgijo Jungtinėje Karalystėje,
pareikštu ieškiniu dėl
Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques
(toliau – CVV) sprendimo, kuriuo pastaroji nusprendė, kad norėdamas verstis savanoriško kilnojamojo turto pardavimo viešajame
aukcione direktoriaus profesija Prancūzijoje, jis turi išlaikyti kvalifikacinį egzaminą ar testą, kurį sudaro trys dalys:
teisės klausimai, pardavimo viešajame aukcione praktika ir profesinę sritį reglamentuojantys teisės aktai.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
Iš Direktyvos 89/48 trečios ir ketvirtos konstatuojamųjų dalių matyti, kad ja siekiama nustatyti bendrąją diplomų pripažinimo
sistemą, pagal kurią siekiama sudaryti sąlygas Europos Sąjungos piliečiams dirbti pagal visas profesinės veiklos rūšis, kurios
priimančiojoje valstybėje narėje yra leidžiamos baigus mokymą ir lavinimą po vidurinės mokyklos, jei jie yra baigę bent trejų
metų trukmės studijas ir turi parengimą tokiai veiklai patvirtinantį kitoje valstybėje narėje išduotą diplomą.
Direktyva 92/51 nustato papildomą bendrąją profesinio mokymo ir lavinimo pripažinimo sistemą, apimančią mokymo ir lavinimo
lygius, kurių neapėmė pirmoji bendroji sistema, nustatyta Direktyva 89/48/EEB, kuri buvo taikoma tik aukštajam mokslui.
Pagal Direktyvų 89/48 ir 92/51 2-ųjų straipsnių pirmąsias pastraipas, šios dvi direktyvos taikomos bet kuriam valstybės narės
piliečiui, kuris nori kitoje valstybėje narėje dirbti pagal „reglamentuojamą profesiją“.
„Reglamentuojamos profesijos“ sąvoka
Pagal Direktyvos 89/48 1 straipsnio c punktą, kuris yra iš esmės identiškas Direktyvos 92/51 1 straipsnio e punktui, „reglamentuojama
profesija“ – tai reglamentuojama profesinė veikla ar veiklos rūšys, kurios valstybėje narėje sudaro šią profesiją.
Direktyvos 89/48 1 straipsnio d punkto pirmojoje pastraipoje bei Direktyvos 92/51 1 straipsnio f punkto pirmojoje pastraipoje
„reglamentuojama profesinė veikla“ yra apibrėžta kaip profesinė veikla, kai ėmimasis tokios veiklos ar vertimasis ja arba
vienas iš vertimosi ja būdų valstybėje narėje pagal įstatymus ir kitus teisės aktus tiesiogiai ar netiesiogiai priklauso nuo
diplomo turėjimo Direktyvos 89/48 atveju ir nuo mokymą ir lavinimą įrodančio dokumento ar kompetenciją patvirtinančio dokumento
turėjimo Direktyvos 92/51 atveju.
Pagal Direktyvos 89/48 1 straipsnio d punkto antrąją pastraipą, kuri iš esmės yra identiška Direktyvos 92/51 1 straipsnio
f punkto antrajai pastraipai, išskyrus tai, kad Direktyva 92/51 remiasi „mokymą ir lavinimą įrodančiu dokumentu“, o Direktyva
89/48 „diplomu“, profesine veikla laikoma:
„reglamentuojama profesine veikla, jei ja verčiasi asociacijos ar organizacijos, kurios tikslas visų pirma yra atitinkamoje
profesinėje srityje skatinti ir palaikyti aukštą veiklos lygį ir kuri, siekiant to tikslo, yra tam tikru būdu valstybės narės
pripažinta ir
–        išduoda savo nariams diplomą,
–        užtikrina, kad jos nariai gerbtų jos nustatytas profesinio elgesio taisykles, ir
–        suteikia jiems teisę naudotis kokiu nors pavadinimu ar santrumpa arba naudotis tam tikru tą diplomą atitinkančiu statusu.“
Pagal Direktyvos 89/48 1 straipsnio d punkto trečiąją pastraipą neišsamus asociacijų ar organizacijų, kurios šios direktyvos
priėmimo metu atitinka antrosios pastraipos sąlygas, sąrašas yra pateikiamas šios direktyvos priede. Šiame priede, be kitų,
paminėta ir „
Royal Institution of Chartered Surveyors
“.
„Diplomo“ sąvoka
Pagal Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punkto antrąją įtrauką, tam, kad įrodantis dokumentas būtų laikomas „diplomu“ šios direktyvos
prasme, jis turi patvirtinti, kad jį turintis asmuo yra sėkmingai baigęs ne mažiau kaip trejų metų trukmės studijas po vidurinės
mokyklos arba lygiavertės trukmės vakarines ar neakivaizdines studijas.
Pagal Direktyvos 92/51 1 straipsnio a punkto antrosios įtraukos i papunktį, tam, kad įrodantis dokumentas būtų laikomas „diplomu“
šios direktyvos prasme, jis turi patvirtinti, kad jo turėtojas baigė ne trumpesnes kaip vienerių metų ar lygiavertės trukmės
vakarines ar neakivaizdines studijas po vidurinės mokyklos, išskyrus tas, kurios nurodytos Direktyvos 89/48/EEB 1 straipsnio
a punkto antrojoje įtraukoje.
Pareiga pripažinti
Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmoji pastraipa numato:
„Tais atvejais, kai norint priimančiojoje valstybėje narėje pradėti ar toliau dirbti pagal reglamentuojamą profesiją reikia
turėti diplomą, kompetentinga institucija negali, remdamasi tuo, kad kvalifikacija nėra pakankama, atsisakyti leisti valstybės
narės piliečiui pradėti ar toliau dirbti pagal tą profesiją tomis pačiomis sąlygomis, kurios taikomos saviems piliečiams:
a)      jei pareiškėjas turi diplomą, reikalaujamą kitoje valstybėje narėje norint pradėti ar toliau dirbti pagal tą profesiją jos
teritorijoje, ir tas diplomas buvo išduotas valstybėje narėje; arba
b)      jei pareiškėjas pagal tą profesiją dirbo visą darbo dieną dvejus metus per ankstesnius dešimt metų kitoje valstybėje narėje,
kuri tos profesijos nereglamentuoja, kaip apibrėžta 1 straipsnio c punkte ir 1 straipsnio d punkto pirmojoje pastraipoje,
ir turi dokumentą, įrodantį vieną ar keletą oficialių kvalifikacijų:
–        išduotą valstybės narės kompetentingos institucijos, paskirtos pagal tos valstybės įstatymus ir kitus teisės aktus,
–        patvirtinantį, kad jį turintis asmuo yra sėkmingai baigęs ne mažiau kaip trejų metų trukmės studijas po vidurinės mokyklos
arba lygiavertės trukmės vakarines ar neakivaizdines studijas universitete, aukštojo mokslo įstaigoje arba kitoje panašaus
lygio įstaigoje, taip pat, jei reikia, kad, be studijų, baigtų po vidurinės mokyklos, jis papildomai yra sėkmingai įgijęs
profesinį išsilavinimą, ir
–        parengusį jo turėtoją dirbti pagal savo profesiją.“ (Pataisytas vertimas)
Direktyvos 92/51 3 straipsnio pirmoji pastraipa yra išdėstyta taip:
„Nepažeidžiant Direktyvos 89/48/EEB, tais atvejais, kai norint priimančiojoje valstybėje narėje pradėti ar toliau dirbti pagal
reglamentuojamą profesiją reikia turėti diplomą tokia prasme, kaip vartojama šioje direktyvoje ar Direktyvoje 89/48/EEB, kompetentinga
institucija negali, remdamasi tuo, kad kvalifikacijos nėra pakankamos, atsisakyti leisti valstybės narės piliečiui pradėti
dirbti ar toliau dirbti pagal tą profesiją tomis pačiomis sąlygomis, kurios taikomos saviems piliečiams:
a)      jei pareiškėjas turi diplomą, nurodytą šioje direktyvoje ar Direktyvoje 89/48/EEB, reikalaujamą kitoje valstybėje narėje norint
pradėti dirbti ar toliau dirbti pagal tą profesiją jos teritorijoje, ir tas diplomas buvo išduotas valstybėje narėje;
arba
b)      jei pareiškėjas pagal tą profesiją dirbo visą darbo dieną dvejus metus ar atitinkamą laikotarpį, dirbdamas ne visą darbo dieną
per ankstesnius 10 metų kitoje valstybėje narėje, kuri tos profesijos nereglamentuoja tokia prasme, kaip vartojama šios direktyvos
1 straipsnio e punkte, 1 straipsnio f punkto pirmoje pastraipoje ar Direktyvos 89/48/EEB 1 straipsnio c punkte, 1 straipsnio
d punkto pirmojoje pastraipoje, ir turi mokymą ir lavinimą įrodantį dokumentą, kuris
–        buvo išduotas valstybės narės kompetentingos institucijos, paskirtos pagal tos valstybės įstatymus ir kitus teisės aktus,
ir
–        patvirtina, kad jo turėtojas yra sėkmingai baigęs ne mažiau kaip vienerių metų trukmės studijas po vidurinės mokyklos, išskyrus
tas, kurios nurodytos Direktyvos 89/48/EEB 1 straipsnio a punkto antroje įtraukoje, ar lygiavertės trukmės vakarines ar neakivaizdines
studijas, į kurias priimant, be kitų sąlygų, paprastai yra reikalaujama būti sėkmingai baigus vidurinio mokslo kursą, reikalingą
stojant į universitetą ar aukštojo mokslo įstaigą, o taip pat, kad jis yra papildomai įgijęs profesinį išsilavinimą, kuris
yra tokių studijų po vidurinės mokyklos sudedamoji dalis,
<...>
ir
–        parengė jas turintį asmenį dirbti pagal savo profesiją.“ (Pataisytas vertimas)
Direktyvos 92/51 3 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje įtvirtinta kita nuo to paties straipsnio pirmosios pastraipos nukrypstanti
nuostata, pagal kurią iš priimančiosios valstybės narės nereikalaujama šio straipsnio taikyti tais atvejais, kai yra reikalaujama
diplomo, apibūdinto Direktyvoje 89/48/EEB, kurį išduodant, be kitų sąlygų, reikalaujama būti baigus ilgesnes kaip ketverių
metų trukmės studijas po vidurinės mokyklos.
Kompensacinės priemonės
Nepaisant Direktyvų 89/48 ir 92/51 3 straipsnių, šių direktyvų 4-ieji straipsniai leidžia priimančiajai valstybei narei pareikalauti,
kad pareiškėjas tam tikrais šiame straipsnyje nustatytais atvejais pateiktų tam tikros nustatytos trukmės profesinę patirtį
įrodantį dokumentą, išlauktų ne ilgesnį kaip trejų metų adaptacijos laikotarpį arba laikytų kvalifikacinį egzaminą ar testą
(toliau – kompensacinės priemonės).
Pagal Direktyvos 89/48 4 straipsnio 1 dalies trečiąją pastraipą, kuri iš esmės šiuo atžvilgiu identiška Direktyvos 92/51 4 straipsnio
1 dalies b punkto trečiajai pastraipai ir ketvirtosios pastraipos pirmajai įtraukai, priimančioji valstybė narė, kuri reikalauja
kompensacinių priemonių, iš esmės turi suteikti pareiškėjui teisę pasirinkti vieną būdą iš dviejų: adaptacijos laikotarpį
arba kvalifikacinį egzaminą ar testą. Vis dėlto priimančioji valstybė narė, nukrypdama nuo šio principo, profesijoms, „pagal
kurias dirbant reikia labai gerai išmanyti nacionalinę teisę ir kuriose konsultavimas ir (ar) pagalbos teikimas nacionalinės
teisės klausimais yra svarbus ir nuolatinis profesinės veiklos baras“, gali numatyti adaptacijos laikotarpį arba kvalifikacinį
egzaminą ar testą.

Nacionalinės teisės aktai
Prancūzijos teisės aktai
2001 m. liepos 19 d. taikant Prekybos kodekso L. 321-1–L. 321-38 straipsnius priimtas Dekretas Nr. 2001-650 dėl savanoriško
kilnojamojo turto pardavimo viešajame aukcione (2001 m. liepos 21 d. JORF, p. 11760, toliau – Dekretas 2001-650) nustato vertimosi
savanoriško pardavimo direktoriaus veikla sąlygas.
Minėto dekreto 16 straipsnis numato, kad šia profesija iš esmės gali verstis tik asmenys, turintys teisės diplomą ir nacionalinį
meno istorijos, taikomųjų menų, archeologijos arba vaizduojamųjų menų diplomą. Bent vienas iš šių diplomų turi būti
licence
(trejų metų bakalauro studijos), o kitas turi patvirtinti mokymą ir lavinimą, atitinkantį bent dvejų metų aukštojo mokslo
studijas. Asmenys, turintys išimties tvarka pripažįstamus įrodančius dokumentus ir diplomus, kurių sąrašas nustatytas bendru
teisingumo ministro ir už aukštąjį mokslą atsakingo ministro nutarimu, taip pat turi teisę verstis šia profesija.
Pagal to paties dekreto 45 straipsnį kitos valstybės narės piliečiai laikomi turinčiais to paties dekreto 16 straipsnyje numatytą
kvalifikaciją, jei:
–        jie yra sėkmingai baigę ne mažiau kaip vienerių metų trukmės studijas po vidurinės mokyklos arba lygiavertės trukmės vakarines
ar neakivaizdines studijas, parengiančias juos savanoriško pardavimo direktoriaus profesijai ir į kurias priimant, be kitų
sąlygų, reikalaujama būti sėkmingai baigusiems vidurinio mokslo kursą, reikalingą stojant į universitetą ar aukštojo mokslo
įstaigą, taip pat, jei reikia, be studijų, baigtų po vidurinės mokyklos, papildomai sėkmingai įgijusiems profesinį išsilavinimą.
–        ir jei jie:
1)      kilę iš valstybės narės, kuri reglamentuoja teisę verstis tokia profesija arba vertimąsi ja, turi vieną ar keletą diplomų,
pažymėjimų ar kitų įrodančių dokumentų, leidžiančių verstis savanoriško kilnojamojo turto pardavimo viešajame aukcione veikla,
kuriuos išdavė šios valstybės narės, reglamentuojančios teisę verstis tokia profesija ar vertimąsi ja, kompetentingos institucijos;
2)      kilę iš valstybės narės, kuri nereglamentuoja teisės verstis tokia profesija arba vertimosi ja, turi vieną ar keletą diplomų,
pažymėjimų ar kitų įrodančių dokumentų, patvirtinančių reglamentuotą mokymą ir lavinimą, konkrečiai orientuotus į vertimąsi
šia profesija, kuriuos išdavė valstybė narė, arba
3)      kilę iš valstybės narės, kuri nereglamentuoja nei teisės verstis tokia profesija arba vertimosi ja, nei su tuo susijusių mokymo
ir lavinimo, turi vieną ar keletą diplomų, pažymėjimų ar kitų įrodančių dokumentų, kuriuos išdavė valstybė narė, nereglamentuojanti
teisės verstis tokia profesija ar vertimosi ja, ir jei jie įrodo, kad šioje valstybėje dirbo pagal profesiją visą darbo dieną
dvejus metus arba lygiavertės trukmės laikotarpį, jei dirbo ne visą darbo dieną per ankstesnius dešimt metų, su sąlyga, kad
tai patvirtina šios valstybės kompetentinga valdžios institucija.
Dekreto 2001-650 48 straipsnis CVV suteikia kompetenciją nagrinėti diplomų, pažymėjimų ir kitų įrodančių dokumentų paraiškas,
kurias pateikė asmenys, tenkinantys 45 straipsnyje numatytas sąlygas ir norintys įsisteigti Prancūzijoje.
Pagal minėto dekreto 49 straipsnį, pareiškėjas turi laikyti kvalifikacinį egzaminą ar testą, jei jo mokymas ir lavinimas susijęs
su visiškai skirtingais dalykais nei nurodyti minėtame reglamente arba jei viena ar keletas nagrinėjamų profesinės veiklos
sričių nėra reglamentuotos kilmės valstybėje narėje ar yra reglamentuojamos iš esmės skirtingai.
Jungtinės Karalystės teisės aktai
Jungtinėje Karalystėje galiojantys teisės aktai nenustato jokių vertimosi šia profesine veikla sąlygų. Tačiau
Royal Institution of Chartered Surveyors
tam tikra apimtimi dalyvauja šios veiklos organizavime.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
H. Price, Didžiosios Britanijos pilietis, turi
Bachelor of Arts with second class honours in Fine Arts Valuation
diplomą. Jungtinėje Karalystėje šis diplomas yra pripažintas
Royal Institution of Chartered Surveyors
. Remiantis H. Price advokato per posėdį nurodytomis aplinkybėmis, nors H. Price tam tikru momentu tapo
Royal Institution of Chartered Surveyors
nariu-stažuotoju, jis niekada nebuvo tikruoju šios organizacijos nariu, nes neatliko dvejų metų profesinės praktikos, po
kurios seka pokalbis su atrankos komisija (
Assessment of Professional Competence
arba APC), kurie reikalingi norint tapti nariu.
Norėdamas verstis savanoriško pardavimo direktoriaus profesija Prancūzijoje, 2002 m. sausio 8 d. H. Price CVV pateikė diplomo,
pažymėjimo ar kito įrodančio dokumento paraišką pagal Dekreto 2001-650 48 straipsnį.
2003 m. birželio 19 d. sprendimu CVV pakvietė H. Price laikyti minėto dekreto 49 straipsnyje numatyto kvalifikacinio egzamino
ar testo, kuris susideda iš: teisės klausimų, su pardavimo viešajame aukcione praktika ir su profesiniu reglamentavimu susijusių
klausimų. H. Price dėl šio sprendimo pateikė skundą, kuris buvo atmestas 2003 m. rugsėjo 11 dieną.
2003 m. rugpjūčio 19 d. H. Price 2003 m. birželio 19 d. CVV sprendimą, numatantį, kad jis turi laikyti kvalifikacinį egzaminą
ar testą, apskundė
Cour d’appel de Paris
.
Pagal prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, H. Price neįrodė, kad visą darbo dieną dvejus metus per ankstesnius
dešimt metų iki paraiškos pripažinti diplomą pateikimo vertėsi savanoriško pardavimo direktoriaus veikla, pripažinta Didžiosios
Britanijos valdžios institucijų.
Tačiau H. Price pažymėjo, kad ginčijamas sprendimas, nesuteikdamas jam galimybės pasirinkti tarp adaptacijos laikotarpio ir
kvalifikacinio egzamino ar testo, pažeidžia Direktyvos 92/51, papildančios Direktyvą 89/48, nuostatas.
Pagrįsdamas šį ieškinio pagrindą, jis nurodė, kad pagal Direktyvos 92/51 7 straipsnį, jei valstybė narė pasinaudoja galimybe
numatyti adaptacijos laikotarpį arba kvalifikacinį egzaminą ar testą, ji turi leisti pareiškėjui pasirinkti.
Pagal prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, CVV teisingai pažymėjo, kad H. Price negali remtis šia nuostata,
nes ji taikoma tik tais atvejais, kai priimančioji valstybė reikalauja turėti pažymėjimą, o ne diplomą, kaip yra šiuo atveju.
Atsakovė teigė, kad H. Price atvejui taikoma Direktyvos 92/51 4 straipsnio 1 dalies b punkto ketvirtosios pastraipos pirma
įtrauka ir kad pagal šią nuostatą valstybė narė gali pasirinkti numatyti adaptacijos laikotarpį arba kvalifikacinį egzaminą
ar testą, jei tai yra profesija, pagal kurią dirbant reikia labai gerai išmanyti nacionalinę teisę ir kurioje konsultavimas
ir (ar) pagalbos teikimas nacionalinės teisės klausimais yra svarbus ir nuolatinis profesinės veiklos baras. Taip yra vadovavimo
savanoriškam pardavimui veiklos atveju.
H. Price ginčijo šį Direktyvos 92/51 aiškinimą ir pažymėjo, kad savanoriško pardavimo ir teisminė veikla dabar yra atskiros
ir kad jo paraiška dėl pripažinimo susijusi tik su savanorišku pardavimu.
Tokiomis aplinkybės
Cour d’appel de Paris
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir užduoti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1)      Ar Direktyva 92/51 <...> taikoma savanoriško <...> pardavimo <...> direktoriaus veiklai, kurią reglamentuoja Prekybos kodekso
L.321-1–L.321-3, L.321-8 ir L.321-9 straipsniai?
2)      Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas, ar priimančioji valstybė narė gali pasinaudoti (Direktyvos 92/51 4 straipsnio
1 dalies b punkto trečiosios pastraipos pirmojoje įtraukoje numatyta teise nukrypti nuo (Direktyvos 92/51 4 straipsnio 1 dalies
b punkto antrosios pastraipos)?“

Dėl pirmojo klausimo
Visų pirma primintina, kad Direktyvos 89/48 ir Direktyvos 92/51 atitinkamos taikymo sritys yra nustatytos ne tik remiantis
šiuo atveju nagrinėjama reglamentuota profesija, bet ir remiantis pareiškėjo, norinčio pradėti verstis šia profesija, kvalifikacija.
Todėl pirmą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą reikia aiškinti kaip užduotą iš esmės siekiant
sužinoti, ar Direktyva 92/51 taikoma pareiškėjui, kuris teigia turintis tokią kvalifikaciją, kokią nurodo ieškovas pagrindinėje
byloje, kuris nori verstis savanoriško pardavimo Prancūzijoje direktoriaus profesija.
Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausė tik dėl Direktyvos 92/51 taikymo, vis
dėlto atsižvelgiant į tai, kad ši direktyva papildo Direktyvą 89/48, pirmiausia reikia patikrinti, ar yra taikoma pastaroji.
Direktyvos 92/51 taikytinumą reikės nagrinėti tik tada, jei šiuo atveju netaikoma Direktyva 89/48.

Taikytini principai
Iš Direktyvų 89/48 ir 92/51 3 straipsnių struktūros matyti, kad esant nurodytoms faktinėms aplinkybės gali būti taikomas tik
vienas iš dviejų diplomų pripažinimo mechanizmų, numatytų šių direktyvų 3-ųjų straipsnių pirmųjų pastraipų atitinkamai a ir
b punktuose. Minėtuose a punktuose nurodytas mechanizmas taikomas, jei nagrinėjama profesija yra reglamentuojama profesija
lavinimo ir mokymo valstybėje narėje. Minėtuose b punktuose numatytas antrasis mechanizmas taikomas, tik jei šioje valstybėje
narėje nagrinėjama profesija nėra reglamentuojama profesija.
Jei lavinimo ir mokymo valstybėje narėje nagrinėjama profesija yra reglamentuojama profesija, iš šių direktyvų 3-ųjų straipsnių
pirmųjų pastraipų a punktų matyti, kad Direktyva 89/48 taikoma tada, kai priimančiosios valstybės narės reikalaujamas diplomas
norint pradėti verstis nagrinėjama profesija ir pareiškėjo turimas diplomas yra tokie, kaip apibrėžti pastarojoje direktyvoje.
O Direktyva 92/51 yra taikoma, kai nors vienas iš dviejų nagrinėjamų diplomų yra laikomas diplomu šios direktyvos prasme,
o kitas diplomas gali patekti į minėtos direktyvos arba į Direktyvos 89/48 taikymo sritį.
Tačiau jei lavinimo ir mokymo valstybėje narėje nagrinėjama profesija nėra reglamentuojama profesija, iš šių direktyvų 3-ųjų
straipsnių pirmųjų pastraipų b punktų matyti, kad Direktyva 89/48 taikoma tada, kai priimančiosios valstybės narės reikalaujamas
diplomas norint pradėti verstis šia profesija yra toks, kaip apibrėžtas pastarojoje direktyvoje, ir kai pareiškėjas įrodo
turintis kvalifikaciją, be kita ko, pateikdamas oficialią kvalifikaciją įrodantį dokumentą, patvirtinantį, kad yra baigtos
ne mažiau kaip trejų metų trukmės studijos po vidurinės mokyklos. O Direktyva 92/51 taikoma visais atvejais, kai netaikoma
Direktyva 89/48, tačiau su sąlyga, kad priimančiosios valstybės narės reikalaujamas diplomas bent jau Direktyvos 92/51 prasme
būtų laikomas diplomu, ir kai pareiškėjas įrodo šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos b punkte išvardytas kvalifikacijas,
be kita ko, pateikdamas mokymą ir lavinimą įrodantį dokumentą, patvirtinantį, kad yra baigtos ne mažiau kaip vienerių metų
trukmės studijos po vidurinės mokyklos.
Norint nustatyti, ar viena arba kita nagrinėjamų direktyvų yra taikoma šiuo atveju, pirmiausia reikia išnagrinėti vertimosi
savanoriško pardavimo direktoriaus profesija sąlygas, pirma, Prancūzijoje, kaip priimančiojoje valstybėje narėje, ir, antra,
Jungtinėje Karalystėje, kaip mokymo ir lavinimo valstybėje narėje. Tada reikia įvertinti kvalifikaciją, kurią teigia turintis
ieškovas pagrindinėje byloje. Nors tai išnagrinėti turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, vis dėlto
reikia bent pateikti patikslinimų.

Vertimosi savanorišku pardavimu direktoriaus profesija Prancūzijoje sąlygos
Matyti, kad savanoriško pardavimo direktoriaus profesija Prancūzijoje yra reglamentuojama profesija ir norint ja verstis reikia
turėti diplomą Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punkto prasme. Konkrečiai kalbant, pagal Dekreto 2001-650 16 straipsnį, šia
profesija gali verstis tik asmenys, turintys du diplomus, patvirtinančius penkerių metų bendrą mokymo ir lavinimo lygį po
vidurinės mokyklos, nebent nagrinėjamas diplomas būtų pripažintas taikant specialią išimtį.
Priešingai nei tvirtina Europos Bendrijų Komisija, tai, kad Dekreto Nr. 2001-650 45 straipsnis suteikia teisę pradėti verstis
šia profesija kitų valstybių narių piliečiams, tikėtina turintiems tik diplomus, patvirtinančius, kad yra baigtos ne mažiau
kaip vienerių metų trukmės studijos po vidurinės mokyklos, nereiškia, jog dėl to automatiškai taikoma Direktyva 92/51.
Jei nacionalinės teisės aktais tik siekiama į nacionalinę teisę perkelti Direktyvos 92/51 nuostatas, kurios įpareigoja valstybes
nares kitų valstybių narių piliečiams, turintiems diplomus šios direktyvos prasme, suteikti teisę verstis jų teritorijoje
reglamentuojamomis profesijomis, nors įprastai norint verstis šiomis profesijomis reikia turėti diplomą Direktyvos 89/48 prasme,
siekiant nustatyti taikytiną direktyvą į šį perkėlimą atsižvelgti nereikia. Jei būtų kitaip, Direktyvos 89/48 taikymo sritis
taptų tokia siaura, kad nebeegzistuotų, nes kiekviena valstybė narė pagal Direktyvą 92/51 yra įpareigota kitų valstybių narių
piliečiams, turintiems diplomus šios direktyvos prasme, t. y. patvirtinančius trumpesnės trukmės studijas, nei reikalaujama
pagal Direktyvą 89/48, suteikti teisę verstis bet kuria reglamentuojama profesija, kuriai yra taikomos šios direktyvos, taikant
vienintelę nukrypstančią nuostatą, įtvirtintą Direktyvos 92/51 3 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje.
Šiuo atveju, remiantis visu, kas išdėstyta, atrodytų reikia manyti, kad Dekreto Nr 2001-650 45 straipsniu tik siekiama į Prancūzijos
teisę perkelti Direktyvos 92/51 nuostatas, tačiau šią aplinkybę turi patikrinti nacionalinis teismas.

Vertimosi savanorišku pardavimu direktoriaus profesija Jungtinėje Karalystėje sąlygos
Valstybės teisės aktai
Jungtinėje Karalystėje savanoriško pardavimo direktoriaus veikla nėra reglamentuojama profesinė veikla Direktyvos 89/48 1 straipsnio
d punkto pirmosios pastraipos arba Direktyvos 92/51 1 straipsnio f punkto pirmosios pastraipos prasme. Iš tiesų taikytini
teisės aktai nenustato jokios sąlygos vertimuisi šia profesine veikla Jungtinėje Karalystėje.
Valstybės pripažintų asociacijų ar organizacijų teisės aktai
Tačiau tikėtina, kad savanoriško pardavimo direktoriaus veikla yra prilyginama reglamentuojamai profesinei veiklai pagal Direktyvos 89/48
1 straipsnio d punkto antrąją pastraipą arba pagal Direktyvos 92/51 1 straipsnio f punkto antrąją pastraipą, nes
Royal Institution of Chartered Surveyors
bent tam tikra apimtimi dalyvauja organizuojant šią veiklą. Jei taip būtų šiuo atveju, tai dėl fakto, jog ši organizacija
reikalauja, kad jos nariai būtų baigę trejų metų studijas po vidurinės mokyklos bei turėtų dvejų metų profesinį išsilavinimą,
ir todėl nustato vertimosi nagrinėjama profesija sąlygą turėti diplomą Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punkto prasme, taptų
taikoma Direktyvos 89/48 3 straipsnio a punkto pirmoji pastraipa, jei taip pat būtų patenkintos kitos šios direktyvos 1 straipsnio
d punkto antrojoje pastraipoje nustatytos sąlygos.
Šiuo atžvilgiu taip pat pažymėtina, kad
Royal Institution of Chartered Surveyors
yra nurodyta Direktyvos 89/48 priede. Pagal šios direktyvos 1 straipsnio d punkto trečiąją pastraipą minėtos direktyvos priėmimo
metu ši organizacija tenkino tos pačios direktyvos 1 straipsnio d punkto antrosios pastraipos sąlygas. Tačiau nors
Royal Institution of Chartered Surveyors
yra organizacija, kuri Jungtinėje Karalystėje yra specialiai pripažinta tiek, kiek tai susiję su vertimusi geometro-eksperto
(
chartered surveyor)
profesija, vis dėlto nėra akivaizdu, kad savanoriško pardavimo direktoriaus profesijos atveju ji yra taip pat pripažįstama.
Prireikus šią aplinkybę turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

Direktyvos 89/48 3 straipsnyje numatytų pripažinimo mechanizmų taikytinumas H. Price nurodytai turimai kvalifikacijai
Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punkto taikytinumas
Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktas taikomas, jei nagrinėjama profesija yra reglamentuojama mokymo
ir lavinimo valstybėje narėje. Kadangi H. Price nėra
Royal Institution of Chartered Surveyors
narys, nagrinėjamu atveju klausimas dėl minėtos organizacijos išduotų diplomų pripažinimo pagal šią nuostatą nekyla, nors
ir pasitvirtintų, kad savanoriško pardavimo direktoriaus profesija pagal minėtos organizacijos teisės aktus Jungtinėje Karalystėje
laikoma reglamentuojama profesija. Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, jog tai, kad H. Price buvo minėtos organizacijos
nariu-stažuotoju arba kad jis atliko dalį mokymo ir lavinimo, reikalingo norint tapti šios organizacijos nariu, nėra pakankama,
kad jis galėtų remtis Direktyva 89/48 (šiuo klausimu žr. 2003 m. lapkričio 13 d. Sprendimo
Morgenbesser,
C‑313/01, Rink. p. I‑13467, 51 ir 52 punktus).
Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmosios pastraipos b punkto taikytinumas
Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmosios pastraipos b punktas taikomas, jei nagrinėjama profesija nėra reglamentuojama mokymo
ir lavinimo valstybėje narėje. Todėl, kaip išplaukia iš šio sprendimo 36, 45 ir 46 punktų, šią nuostatą būtų galima taikyti,
tik jei
Royal Institution of Chartered Surveyors
netenkintų Direktyvos 89/48 1 straipsnio d punkto antrojoje pastraipoje įtvirtintų sąlygų, kiek tai susiję su savanoriško
pardavimo direktoriaus profesija, ir jei todėl minėta profesija nebūtų laikoma Jungtinėje Karalystėje reglamentuojama profesija
šios direktyvos 1 straipsnio c punkto prasme. Kaip jau buvo priminta šio sprendimo 46 punkte, prireikus šią aplinkybę turi
nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Atsižvelgiant į šiuos argumentus, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad Direktyva 92/51 netaikoma pareiškėjui, kuris
teigia turintis tokią kvalifikaciją, kokią nurodo ieškovas pagrindinėje byloje, kuris nori verstis savanoriško kilnojamojo
turto pardavimo viešajame aukcione direktoriaus profesija Prancūzijoje. Kita vertus, Direktyva 89/48 ir ypač jos 3 straipsnio
pirmosios pastraipos b punktas tokiam pareiškėjui galėtų būti taikomas, jei savanoriško kilnojamojo turto pardavimo viešajame
aukcione direktoriaus profesija valstybėje narėje, kurioje šis pareiškėjas įgijo jo nurodomą kvalifikaciją, nėra reglamentuojama
profesija šios direktyvos 1 straipsnio c punkto prasme. Prireikus šią aplinkybę turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikęs teismas.

Dėl antrojo klausimo
Nors antrasis klausimas pateiktas tam atvejui, jei atsakymas į pirmą klausimą dėl Direktyvos 92/51 taikytinumo būtų teigiamas,
vis dėlto į šį klausimą reikia atsakyti atsižvelgiant į Direktyvą 89/48, kuri šiuo atveju yra potencialiai taikytina ir kurios
4 straipsnio 1 dalies trečiojoje pastraipoje yra iš esmės Direktyvos 92/51 4 straipsnio 1 dalies b punkto ketvirtosios pastraipos
pirmai įtraukai identiška nuostata.
Norint atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kilusį klausimą, iš esmės reikia išsiaiškinti,
ar savanoriško pardavimo direktoriaus profesija Prancūzijoje yra profesija, „pagal kurią dirbant reikia labai gerai išmanyti
nacionalinę teisę ir kurioje konsultavimas ir (ar) pagalbos teikimas nacionalinės teisės klausimais yra svarbus ir nuolatinis
profesinės veiklos baras“ Direktyvos 89/48 4 straipsnio 1 dalies trečiosios pastraipos prasme.
Pirmiausia primintina, kad pagal EB 234 straipsnį, pagrįstą aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo funkcijų atskyrimu,
pastarasis turi teisę aiškinti Bendrijos nuostatas ar spręsti dėl jų galiojimo tik remdamasis nacionalinio teismo nurodytomis
faktinėmis aplinkybėmis ir kad būtent nacionalinis teismas turi taikyti Bendrijos teisės normas konkrečiu atveju (2003 m.
spalio 16 d. Sprendimo
Traunfellner
, C‑421/01, Rink. p. I‑11941, 21 punktas).
Tam, kad būtų galima nukrypti nuo principo, leidžiančio pareiškėjui savo nuožiūra pasirinkti arba adaptacijos laikotarpio,
arba kvalifikacinį egzaminą ar testą, Direktyvos 89/48 4 straipsnio 1 dalies trečioji pastraipa įtvirtina dvi kumuliacines
sąlygas tam, kad valstybės narės galėtų pasirinkti kompensacinę priemonę. Pirma, atitinkama profesija turi būti tokia, kuria
norint verstis reikia labai gerai išmanyti nacionalinę teisę. Antra, konsultavimas ir (ar) pagalbos teikimas nacionalinės
teisės klausimais turi būti svarbus ir nuolatinis nagrinėjamos profesinės veiklos baras. Taigi daromas skirtumas tarp reikalavimų,
nustatytų vertimuisi nagrinėjama profesine ir šios profesijos apimamai veiklai. Šias dvi sąlygas reikia nagrinėti atskirai.

Sąlyga dėl labai gero nacionalinės teisės išmanymo
Skirtingai nei specifinėms profesijoms taikomomis sektorinėmis direktyvomis, Direktyva 89/48 nesiekiama suderinti teisės verstis
ar vertimosi įvairiomis profesijomis, kurioms ji taikoma, sąlygų. Valstybėms narėms paliekama kompetencija nustatyti minėtas
sąlygas Bendrijos teisės apibrėžtose ribose. Todėl klausimą, kiek, norint verstis konkrečia profesija, reikalinga labai gerai
išmanyti nacionalinę teisę, reikia išspręsti atsižvelgiant tik į nacionalines nuostatas.
Kalbant apie nacionalinių valdžios institucijų reglamentuojamas profesijas, gali būti preziumuojama, kad norint verstis reglamentuojama
profesija reikalingų mokymo ir lavinimo turinys yra nustatomas atsižvelgiant į reikalavimus, keliamus vertimuisi šia profesija.
Todėl valstybės narės, kuri reglamentuoja šią profesija, įtvirtintas mokymo ir lavinimo turinys yra ypač svarbus kriterijus
norint nustatyti reikalavimus, susijusius su vertimusi šia profesija.
Kaip savo išvados 116–119 punktuose pažymėjo generalinė advokatė, atrodo, kad šiuo atveju su savanoriško pardavimo direktoriaus
profesija susiję mokymas ir lavinimas Prancūzijoje apima pagrindines teisės studijas, t. y. teisės diplomą, patvirtinantį
bent dvejų metų trukmės studijas.
Šiuo atžvilgiu konstatuotina, kad profesija, kuria norint verstis reikia turėti teisės diplomą, patvirtinantį bent dvejų metų
trukmės studijas, yra tokia profesija, dėl kurios gali būti daroma išvada, jog, norint ja verstis, reikalaujama labai gerai
išmanyti nacionalinę teisę Direktyvos 89/48 4 straipsnio 1 dalies trečiosios pastraipos prasme.

Sąlyga dėl konsultavimo ir (ar) pagalbos teikimo nacionalinės teisės klausimais
Skirtingai nei tvirtina H. Price bei Austrijos ir Švedijos vyriausybės, pirmiausia konstatuotina, kad ši sąlyga nereiškia,
jog tik „klasikinės“ teisinės profesijos, pavyzdžiui, teisėjo, notaro ir advokato, patenka į Direktyvos 89/48 4 straipsnio
1 dalies trečiojoje pastraipoje numatytos nukrypstančios nuostatos taikymo sritį. Kaip teisingai savo išvados 94–98, 120 ir
121 punktuose pažymėjo generalinė advokatė, toks tikslas neišplaukia nei iš nagrinėjamos nuostatos sistemos, nei iš jos formuluotės.
Nebūtina, kad klientų konsultavimas ir (ar) pagalbos jiems teikimas būtų susiję su visa nacionaline teise. Pakanka, kad tai
būtų susiję su specializuota sritimi. Norint nustatyti, kiek konsultavimas ir (ar) pagalbos teikimas nacionalinės teisės klausimais
sudaro svarbų ir nuolatinį atitinkamos veiklos barą, ypač būtina atsižvelgti į nagrinėjamos profesijos įprastinę praktiką.
Šį klausimą turi spręsti nacionalinis teismas.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad:
–        profesija, kuria norint verstis reikia turėti teisės diplomą, patvirtinantį bent dvejų metų trukmės studijas, yra tokia profesija,
dėl kurios gali būti daroma išvada, jog, norint ja verstis, reikalaujama labai gerai išmanyti nacionalinę teisę Direktyvos 89/48
4 straipsnio 1 dalies trečiosios pastraipos prasme, ir
–        tam, jog būtų taikoma ši nuostata, nebūtina, kad verčiantis nagrinėjama veikla konsultavimas ir (ar) pagalbos teikimas būtų
susiję su visa nacionaline teise; pakanka, kad jie būtų susiję su specializuota sritimi ir sudarytų svarbų ir nuolatinį šios
veiklos barą. Šiomis aplinkybėmis ypač būtina atsižvelgti į nagrinėjamos profesijos įprastinę praktiką.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurių patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyva 92/51/EEB dėl antrosios bendros profesinio mokymo ir lavinimo pripažinimo sistemos,
papildanti Direktyvą 89/48/EEB, iš dalies pakeistą 2001 m. gegužės 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/19/EB,
netaikoma pareiškėjui, kuris teigia turintis tokią kvalifikaciją, kokią nurodo ieškovas pagrindinėje byloje, ir nori verstis
savanoriško kilnojamojo turto pardavimo viešajame aukcione direktoriaus profesija Prancūzijoje.
Tačiau 1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyva 89/48/EEB dėl bendrosios aukštojo mokslo diplomų, išduotų po bent trejų metų
profesinio mokymo ir lavinimo, pripažinimo sistemos, iš dalies pakeista Direktyva 2001/19, o būtent jos 3 straipsnio pirmosios
pastraipos b punktas tokiam pareiškėjui galėtų būti taikomas, jei savanoriško kilnojamojo turto pardavimo viešajame aukcione
direktoriaus profesija valstybėje narėje, kurioje šis pareiškėjas įgijo jo nurodomą turimą kvalifikaciją, nėra reglamentuojama
profesija šios direktyvos 1 straipsnio c punkto prasme. Prireikus šią aplinkybę turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikęs teismas.
2.
Profesija, kuria norint verstis reikia turėti teisės diplomą, patvirtinantį bent dvejų metų trukmės studijas, yra tokia profesija,
dėl kurios gali būti daroma išvada, jog norint ja verstis reikalaujama labai gerai išmanyti nacionalinę teisę Direktyvos 89/48,
iš dalies pakeistos Direktyva 2001/19, 4 straipsnio 1 dalies trečiosios pastraipos prasme.
Tam, jog būtų taikoma ši nuostata, nebūtina, kad verčiantis nagrinėjama veikla konsultavimas ir (ar) pagalbos teikimas būtų
susiję su visa nacionaline teise; pakanka, kad jie būtų susiję su specializuota sritimi ir sudarytų svarbų ir nuolatinį šios
veiklos barą. Šiomis aplinkybėmis ypač būtina atsižvelgti į nagrinėjamos profesijos įprastinę praktiką.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.