CELEX: 62005CJ0025
Apelācija
Kopienas preču zīme
Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts
Absolūts reģistrācijas atteikuma pamatojums
Grafiska preču zīme
Konfektes iesaiņojuma zeltītā krāsā attēls
Atšķirtspēja

1       Ar savu apelācijas sūdzību
August Storck KG
lūdz atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2004. gada 10. novembra spriedumu lietā
Storck
/ITSB (konfekšu ietinamā papīra forma) (T‑402/02, Krājums, II‑3849. lpp., turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru
šī tiesa noraidīja
August Storck KG
prasību atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2002. gada
18. oktobra lēmumu lietā R 256/2001‑2 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), ar kuru tika atteikta grafiskas preču zīmes,
ko veido konfektes iesaiņojuma papīra savirpinājums (konfekšu ietinamā papīra forma) zeltītā krāsā, reģistrācija.

Atbilstošās tiesību normas
2       Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994., L 11, 1. lpp.) 7. pants ar nosaukumu
“Absolūta [absolūtais] atteikuma pamatojums” paredz:
“1.      Nereģistrē:
[..]
b)      preču zīmes, kam nav atšķirīgu īpašību [atšķirtspējas];
[..].
2.      Šā panta 1. punktu piemēro arī tad, ja pamatojums reģistrācijas atteikumam pastāv tikai kādā Kopienas daļā.
3.      Šā panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktu nepiemēro, ja preču zīme tās izmantošanas rezultātā ir kļuvusi atšķirīga [ieguvusi
atšķirtspēju] attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, par ko reģistrācija ir pieteikta.”
3       Regulas Nr. 40/94 73. pants ar nosaukumu “Lēmumu pamatojums” paredz:
“[ITSB] lēmumos norāda to pamatojumu. Lēmumi balstās tikai uz tādiem iemesliem vai pierādījumiem, par ko attiecīgajām pusēm
ir bijusi iespēja iesniegt savus apsvērumus.”
4       Regulas Nr. 40/94 74. panta ar nosaukumu “Faktu pārbaude, ko Birojs veic pēc savas iniciatīvas” 1. punkts paredz:
“Lietas izskatīšanas procesa laikā [ITSB] izskata faktus pēc savas iniciatīvas, tomēr lietas izskatīšanas procesos, kas attiecas
uz relatīvu pamatu reģistrācijas noraidīšanai, Birojs aprobežojas ar faktu, pierādījumu un argumentu [pamatu un prasību],
ko puses iesniegušas, pārbaudi.”

Prāvas priekšvēsture
5       1998. gada 30. martā apelācijas sūdzības iesniedzēja, pamatojoties uz Regulu Nr. 40/94, ITSB iesniedza pieteikumu reģistrēt
kā Kopienas preču zīmi grafisku preču zīmi, kas atbilst savirpinātā zeltītā krāsas ietinamajā papīrā ietītas konfektes divdimensiju
attēlam (konfekšu ietinamā papīra forma) un ir attēlota turpmāk:
6       Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta preču zīmes reģistrācija, ir “konfektes” un tās ietilpst 30. klasē atbilstoši pārskatītajam
un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas
vajadzībām.
7       Ar 2001. gada 19. janvāra lēmumu pārbaudītājs noraidīja reģistrācijas pieteikumu, motivējot ar to, ka reģistrācijai pieteiktajai
preču zīmei trūkst atšķirtspējas Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, kā arī to, ka tā nebija ieguvusi
atšķirtspēju izmantošanas rezultātā šī paša panta 3. punkta izpratnē.
8       Ar apstrīdēto lēmumu ITSB Apelāciju otrā padome apstiprināja pārbaudītāja lēmumu. Attiecībā uz atšķirtspēju
ab initio
tā it īpaši uzskatīja, ka zeltīto krāsu, kas redzama reģistrācijai pieteiktās preču zīmes grafiskajā attēlā, parasti un bieži
izmanto tirdzniecībā konfekšu iesaiņojumam. Tāpat tā uzskatīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas sniegtā informācija nepierādīja,
ka izmantošanas rezultātā šī preču zīme bija ieguvusi atšķirtspēju attiecībā uz konfektēm vispār un attiecībā uz karameli
konkrēti.

Process Pirmās instances tiesā un pārsūdzētais spriedums
9       Lai panāktu apstrīdētā lēmuma atcelšanu, Apelācijas sūdzības iesniedzēja Pirmās instances tiesā iesniedza prasību, kas pamatota
ar četriem pamatiem.
10     Attiecībā uz pirmo pamatu – Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu – Pirmās instances tiesa pārsūdzētā
sprieduma 55.–62. punktā uzskatīja, ka Apelāciju padome bija pamatoti secinājusi, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei
trūkst atšķirtspējas šīs normas izpratnē šādu iemeslu dēļ:
“55      Jākonstatē, ka Apelācijas [Apelāciju] padome nepieļāva tiesisku maldību [tiesību kļūdu], uzskatot, ka “attiecīgās preču zīmes
konfigurācija (iesaiņojuma papīra savirpinājums, gaiši kastaņbrūna vai zeltīta krāsa) īpaši nekontrastē ar citiem nozarē ierastiem
noformējumiem” ([apstrīdētā] lēmuma 14. punkts).
56      Apelācijas [Apelāciju] padome apstrīdētā lēmuma 15. punktā pamatoti konstatēja, ka attiecīgā iesaiņojuma forma “ir parasta
un tradicionāla konfekšu iesaiņojuma forma” un ka var atrast “tirgū lielu daudzumu konfekšu, kas ir šādi iesaiņotas”. Tas
pats attiecas uz attiecīgā iesaiņojuma krāsu, tas ir, gaiši kastaņbrūnu (karameļu), vai, kā izriet no [reģistrācijai] pieteiktās
preču zīmes grafiskā attēla, zeltītu vai zeltītu toni. Šīs krāsas pašas par sevi nav neparastas, un nav retums tās redzēt
izmantotas konfekšu iesaiņojumos, kā Apelācijas [Apelāciju] padome pareizi konstatēja [apstrīdētā] lēmuma 16. punktā. Tādējādi
Apelācijas [Apelāciju] padome [apstrīdētā] lēmuma 18. punktā pamatoti uzskatīja, ka šajā lietā vidusmēra patērētājs neuztvertu
preču zīmi kā norādi uz preces komerciālo izcelsmi, bet gan ne vairāk un ne mazāk kā konfekšu iesaiņojumu [..].
57      Līdz ar to [reģistrācijai] pieteiktās preču zīmes formas un krāsas kombinācijas īpašības nav pietiekami atšķirīgas no pamatformām,
ko izmanto konfekšu vai karameļu iesaiņojumā, un līdz ar to konkrētā sabiedrības daļa to neatcerēsies kā norādi uz komerciālo
izcelsmi. Savirpinātais iesaiņojums (konfekšu ietinamā papīra forma) gaiši kastaņbrūnā vai zeltīta[ā] krāsā būtiski neatšķiras
no attiecīgo preču (konfekšu, karameļu) iesaiņojuma, ko plaši izmanto tirdzniecībā, kas arī dabiski nāk prātā kā minēto preču
tipisks iepakojums.
[..]
60      [..] Apelācijas [Apelāciju] padome pamatoti [apstrīdētā] lēmuma 19. un 20. punktā ir norādījusi uz attiecīgā konfekšu iesaiņojuma
monopolizācijas risku, tā kā tās secinājumi apstiprināja šo preču iesaiņojuma atšķirīgo īpašību [atšķirtspējas] trūkumu atbilstoši
vispārējām interesēm, kas saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu ir absolūts atteikuma pamats [pamatojums].
[..]
62      No iepriekšējiem apsvērumiem izriet, ka [reģistrācijai] pieteiktā preču zīme, kā to uztver samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs
vidusmēra patērētājs, neļauj individualizēt attiecīgās preces un atšķirt tās no precēm ar citu komerciālo izcelsmi. Līdz ar
to tai attiecībā uz šīm precēm nepiemīt raksturīgā atšķirtspēja.”
11     Attiecībā uz otro pamatu – Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkta pārkāpumu – Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 82.–89. punktā
nosprieda, ka Apelācijas sūdzības iesniedzēja nebija pierādījusi, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme visā Kopienā bija
ieguvusi atšķirtspēju tas izmantošanas rezultātā šīs normas izpratnē it īpaši šādu iemeslu dēļ:
“82      Pirmkārt, par argumentiem, ko prasītāja pamato ar attiecīgo preču pārdošanas datiem Kopienā periodā no 1994. līdz 1998. gadam,
Apelācijas [Apelāciju] padome pareizi uzskatīja, ka šajā lietā ar tiem netika atklāts [pierādīts], ka pieteiktā preču zīme
ir ieguvusi atšķirtspēju tās izmantošanas rezultātā.
83      [Apstrīdētā] lēmuma 25. punktā Apelācijas [Apelāciju] padome tiesiski pamatoti uzskatīja, ka ar norādītajiem skaitļiem nevar
novērtēt prasītājas ar pieteikto preču zīmi aptverto tirgus daļu. Neņemot vērā informāciju par attiecīgajā iesaiņojumā pārdoto
konfekšu vienībām un tonnām, kas ir redzama iesniegtajos datos, “nav iespējams patiesi novērtēt [prasītājas] ietekmi tirgū,
jo nav datu par konkurējošo uzņēmumu vērā ņemamajiem preču kopējiem apjomiem tirgū vai pārdošanas apjoma novērtējuma, ar ko
varētu salīdzināt prasītājas datus”. [..]
84      Turklāt tāpat ir pareizi, ka Apelācijas [Apelāciju] padome uzskatīja to, ka prasītājas reklāmas izmaksas radīja tās pašas
problēmas, ko iepriekš minētie pārdošanas dati. Tādējādi [apstrīdētā] lēmuma 26. punktā Apelācijas [Apelāciju] padome atzīmēja,
ka prasītājas iesniegtās norādes par attiecīgajām izmaksām bija grūti izmantojamas tiktāl, ciktāl “neviens no pierādījumiem
neļāva apjaust reklamēšanas apjomu aplūkotajā tirgū”. [..] Līdz ar to šis reklāmas materiāls nav [..] pierādījums tam, ka
konkrētā sabiedrības daļa uztver šo preču zīmi kā attiecīgo preču komerciālās izcelsmes norādi [..].
85      Turklāt, kā Apelācijas [Apelāciju] padome ir konstatējusi tajā pašā [apstrīdētā] lēmuma punktā, aplūkotās izmaksas nebija
ļoti augstas “lielā skaitā Eiropas Savienības dalībvalstu”, piebilstot, “ka par atsevišķām dalībvalstīm šādu datu trūka”.
Nevienā no gadiem norādītajā periodā (1994.–1998.) nav datu par visām Eiropas Savienības dalībvalstīm.
86      [..] ir jāuzskata, ka pastāv Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais absolūts atteikuma pamatojums
attiecībā uz [reģistrācijai] pieteikto preču zīmi visā Kopienā. Lai to varētu reģistrēt šīs pašas regulas 7. panta 3. punkta
izpratnē, preču zīmei izmantošanas rezultātā jāiegūst atšķirtspēja arī visā Kopienā [..].
87      Šajos apstākļos iepriekš minētās reklāmas izmaksas nekādā ziņā nevar būt pierādījums tam, ka visā Kopienā un 1994.–1998. gada
periodā konkrētā sabiedrības daļa vai vismaz nozīmīga tās daļa uztvēra pieteikto preču zīmi kā attiecīgo preču ražošanas izcelsmes
norādi.
[..]”
12     Attiecībā uz trešo pamatu – Regulas Nr. 40/94 74. panta 1. punkta pirmā teikuma pārkāpumu – Pirmās instances tiesa nosprieda,
ka Apelāciju padome nav pārkāpusi šo noteikumu turpmāk minēto iemeslu dēļ, kas norādīti pārsūdzētā sprieduma 58. punktā, kurš
ietver atsauci uz tā paša sprieduma 95. punktu:
“Atsaukšanās uz ierasto konfekšu un karameļu nozares praksi [apstrīdētajā] lēmumā, neminot konkrētus šīs prakses piemērus,
neapšauba Apelācijas [Apelāciju] padomes vērtējumu par pieteiktās preču zīmes raksturīgās atšķirtspējas neesamību. Uzskatot,
ka pieteiktās preču zīmes formas un krāsu salikums nozarē nav neparasts, Apelācijas [Apelāciju] padome pamatā savu novērtējumu
pamatoja ar faktiem, kas radušies no praktiskās pieredzes, kura vispārīgi iegūta no plaša patēriņa preču, tādu kā konfekšu
un karameļu, ko pazīst jebkurš un īpaši šo preču patērētāji, reklamēšanas [..].”
13     Visbeidzot, attiecībā uz ceturto pamatu par Regulas Nr. 40/94 73. panta pārkāpumu Pirmās instances tiesa apstrīdētā lēmuma
103.–105. punktā nosprieda, ka Apelāciju padomei nevar pārmest to, ka savu lēmumu tā balstīja uz tādiem motīviem, par ko apelācijas
sūdzības iesniedzējai nav bijusi iespēja iesniegt savus apsvērumus, jo pārbaudītājs jau bija nospriedis, ka “prasītājas iesniegtie
dati par apgrozījumu neļāva secināt, ka patērētājs atpazīst konfektes pēc to iesaiņojuma un asociē tās tikai ar vienu uzņēmumu”
un ka, “iztrūkstot konkurējošo uzņēmumu salīdzinošiem datiem vai datiem par visu tirgu, nav iespējams novērtēt apgrozījuma
datus”.

Apelācija
14     Apelācijas sūdzībā, kuru pamatojot, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda četrus pamatus, tā lūdz Tiesu:
–       atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–       pēc būtības – galīgi izspriest lietu, apmierinot pirmajā instancē norādītos prasījumus;
–       pakārtoti – nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Pirmās instances tiesā;
–       piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
15     ITSB lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Par pirmo pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
16     Ar pirmo pamatu, kas ietver trīs daļas, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa pārkāpa Regulas
Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
17     Pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 55. punktā Pirmās instances tiesa, lai konstatētu reģistrācijai pieteiktās preču zīmes atšķirtspēju,
esot nelikumīgi izvirzījusi nosacījumu, ka šai preču zīmei būtiski jāatšķiras no tāda konfekšu iesaiņojuma noformējuma, ko
parasti izmanto tirdzniecībā, un, attiecīgi, noteica stingrākas prasības nekā tās, ko parasti piemēro atšķirtspējas atzīšanai.
18     Tāpat Pirmās instances tiesa esot nelikumīgi noteikusi, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei būtiski jāatšķiras no līdzīgām
preču zīmēm, kas, iespējams, pastāv saldumu nozarē.
19     Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka apstāklim, ka var rasties sajaukšana ar citas izcelsmes precēm, ir nozīme tikai
gadījumā, ja ir iesniegti iebildumi, kas balstīti uz reģistrācijai pieteiktas preču zīmes sajaukšanas iespēju ar agrāku preču
zīmi.
20     Otrkārt, Pirmās instances tiesa esot pieļāvusi arī tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 60. punktā balstoties uz “attiecīgā
konfekšu iesaiņojuma monopolizācijas risku”, lai pamatotu reģistrācijas pieteiktās preču zīmes atšķirtspējas trūkumu. Apelācijas
sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta ietvaros nav jāņem vērā iespējamā prasība
būt pieejamam.
21     Visbeidzot, Apelāciju padome un Pirmās instances tiesa neesot veikušas pārbaudi, vai reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei
pašai par sevi, neatkarīgi no tirgū sastopamiem līdzīgiem konfekšu iesaiņojuma noformējuma veidiem, ir minimālā atšķirtspēja.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka, ja Pirmās instances tiesa šādu pārbaudi būtu veikusi, tā būtu secinājusi, ka
minētajai preču zīmei ir atšķirtspēja.
22     ITSB atbild, pirmkārt, ka Pirmās instances tiesa nekādā ziņā nav izvirzījusi reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei stingrākus
kritērijus nekā parasti pieprasītos, bet gan piemērojusi pastāvīgo judikatūru, saskaņā ar kuru ir vajadzīgs, lai preces forma,
kuru lūdz reģistrēt kā preču zīmi, būtiski atšķirtos no normas vai ieražām, kas pastāv attiecīgā nozarē. Šī judikatūra, kas
ir izstrādāta attiecībā uz trīsdimensiju preču zīmēm, ir piemērojama arī tad, ja, kā tas ir šajā lietā, reģistrācijai pieteiktā
preču zīme ir attiecīgās preces trīsdimensiju formas divdimensiju attēls.
23     ITSB norāda, otrkārt, ka Pirmās instances tiesa reģistrācijai pieteiktās preču zīmes atšķirtspējas trūkuma konstatējumu nav
pamatojusi ar monopolizācijas riska esamību.
24     Visbeidzot, iebildums, atbilstoši kuram Pirmās instances tiesai būtu jāsecina, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir
atšķirtspēja, ir vērsts uz to, lai apšaubītu tās veikto faktu vērtējumu un tātad apelācijas ietvaros tas nav pieņemams.
Tiesas vērtējums
25     Attiecībā uz pirmā pamata pirmo daļu no pastāvīgās judikatūras izriet, ka preču zīmes atšķirtspēja Regulas Nr. 40/94 7. panta
1. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir jāvērtē, pirmkārt, salīdzinot ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem reģistrācija
ir pieteikta, un, otrkārt, salīdzinot ar konkrētās sabiedrības daļas, ko veido samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs minēto
preču un pakalpojumu vidusmēra patērētājs, uztveri (skat. it īpaši 2004. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās C‑456/01 P
un 457/01 P
Henkel
/ITSB,
Recueil
, I‑5089. lpp., 35. punkts, un 2006. gada 12. janvāra spriedumu lietā C‑173/04 P
Deutsche SiSi‑Werke
/ITSB, Krājums, I‑551. lpp., 25. punkts).
26     Tāpat saskaņā ar pastāvīgo judikatūru trīsdimensiju preču zīmju, ko veido pašas preces forma, atšķirtspējas vērtējuma kritēriji
nav atšķirīgi no tiem, ko piemēro citām preču zīmju kategorijām (iepriekš minētais spriedums lietā
Henkel
/ITSB, 38. punkts; 2004. gada 7. oktobra spriedums lietā C‑136/02 P
Mag Instrument
/ITSB, Krājums, I‑9165. lpp., 30. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā
Deutsche SiSi‑Werke
/ITSB, 27. punkts).
27     Tomēr, piemērojot šos kritērijus, konkrētās sabiedrības daļas uztvere, sastopoties ar trīsdimensiju preču zīmi, ko veido pašas
preces forma, ne vienmēr ir tāda pati kā, sastopoties ar vārdisku vai grafisku preču zīmi, ko veido apzīmējums, kas nav atkarīgs
no apzīmēto preču veidola. Vidusmēra patērētāji nav pieraduši prezumēt preču izcelsmi, balstoties uz preču vai to iepakojuma
formu bez jebkādiem grafiskiem vai teksta elementiem, un šādas trīsdimensiju preču zīmes atšķirtspēja varētu būt grūtāk nosakāma
nekā vārdiskas vai grafiskas preču zīmes atšķirtspēja (skat. it īpaši iepriekš minētos spriedumus lietā
Henkel
/ITSB, 38. punkts;
Mag Instrument
/ITSB, 30. punkts, un
Deutsche SiSi‑Werke
/ITSB, 28. punkts).
28     Šajos apstākļos atšķirtspēja Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir tikai preču zīmei, kas būtiski
atšķiras no nozarē pastāvošas normas vai ieražām un kas šī fakta dēļ var pildīt būtisko izcelsmes norādes funkciju (skat.
it īpaši iepriekš minētos spriedumus lietās
Henkel
/ITSB, 39. punkts;
Mag Instrument
/ITSB, 31. punkts, un
Deutsche SiSi‑Werke
/ITSB, 31. punkts).
29     Šī judikatūra, kas ir attīstīta attiecībā uz trīsdimensiju preču zīmēm, ko veido pašas preces forma, ir piemērojama arī gadījumā,
ja, kā tas ir šajā lietā, reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir grafiska preču zīme, ko veido minētās preces divdimensiju
attēls. Preču zīmi arī neveido apzīmējums, kas nav atkarīgs no tā apzīmējamās preces aspektiem.
30     Tādējādi, lai novērtētu, vai reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir vai nav atšķirtspējas, Pirmās instances tiesa pamatoti
ņēma vērā tirdzniecībā parasti izmantojamās konfekšu iepakojuma krāsas un formas.
31     Pārsūdzētā sprieduma 55. punktā Pirmās instances tiesa nosprieda, ka “Apelāciju padome nav pieļāvusi nekādu tiesību kļūdu,
uzskatot, ka “attiecīgās preču zīmes konfigurācija [..] īpaši nekontrastē ar citiem tirdzniecībā ierastajiem noformējumiem””,
un tā paša sprieduma 57. punktā nosprieda, ka attiecīgais iesaiņojums “būtiski neatšķiras no konfekšu un karameļu iesaiņojuma,
ko plaši izmanto tirdzniecībā. Tā kā galvenās vai būtiskās atšķirības prasība nozīmē vairāk nekā vienkārša nozīmīga atšķirība,
kas tiek prasīta saskaņā ar šī sprieduma 28. punktā minēto judikatūru, Pirmās instances tiesa būtu pieļāvusi tiesību kļūdu,
ja tā būtu izvirzījusi šādu prasību attiecībā uz reģistrācijai pieteiktās preču zīmes atšķirtspējas atzīšanu.
32     Tomēr šajā gadījumā tas tā nav. No pārsūdzētā sprieduma 56. un 57. punkta izriet, ka Pirmās instances tiesa, it īpaši pārņemot
Apelāciju padomes konstatējumus, ir uzskatījusi, ka attiecīgā iesaiņojuma forma ir parasta un tradicionāla konfekšu iesaiņojuma
forma, ka tirgū atrodas ievērojams skaits konfekšu, kas ir iesaiņotas tādā pašā veidā, ka attiecīgā iesaiņojuma zeltītā krāsa
konfekšu iesaiņojumiem pati par sevi nav nedz neparasta, nedz arī reta, ka reģistrācijas pieteiktās preču zīmes formas un
krāsas kombinācijas īpašības nav pietiekami atšķirīgas no konfekšu iesaiņojumam bieži izmantojamās pamatformas un ka attiecīgais
iesaiņojums dabiski nāk prātā kā šo preču parastā iesaiņojuma forma.
33     Ar šiem konstatējumiem Pirmās instances tiesa no tiesību viedokļa pietiekami konstatēja, ka reģistrācijai pieteiktā preču
zīme būtiski neatšķiras no saldumu nozarē pastāvošās normas vai ieražām. Tādējādi, secinot, ka minētajai preču zīmei nav atšķirtspējas,
tā nav pieļāvusi tiesību kļūdu.
34     Apelācijas sūdzības iesniedzējas iebildums, ka Pirmās instances tiesa esot izvirzījusi prasību, lai reģistrācijai pieteiktā
preču zīme būtiski atšķirtos no līdzīgām preču zīmēm, kas, iespējams, pastāv saldumu nozarē, pamatojas uz pārsūdzētā sprieduma
kļūdainu interpretāciju, jo Pirmās instances tiesa nekādi nepārbaudīja, vai citas preču zīmes, ko izmanto šim preču veidam,
ir identiskas vai līdzīgas reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei.
35     Tādēļ pirmā pamata pirmā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
36     Attiecībā uz pirmā pamata otro daļu ir pietiekami konstatēt, ka secinājumu, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei nav
atšķirtspējas, Pirmās instances tiesa nav pamatojusi ar to, ka pastāv attiecīgā konfekšu iepakojuma monopolizācijas risks.
Pārsūdzētā sprieduma 60. punktā Pirmās instances tiesa ir aprobežojusies ar izteikumu, ka šis risks apstiprina tās šī paša
sprieduma no 53.–57. punktā veikto konstatējumu, ka pieteiktajai preču zīmei nav atšķirtspējas.
37     Tādējādi šī daļa ir jānoraida kā nepamatota.
38     Visbeidzot, attiecībā uz pirmā pamata pēdējo daļu, pirmkārt, kā tas arī izriet no šī sprieduma 30. punkta, Pirmās instances
tiesa nav pieļāvusi nekādu tiesību kļūdu, ņemot vērā konfekšu iesaiņojumu attēlus, ko parasti izmanto tirdzniecībā, lai novērtētu,
vai reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir vai nav atšķirtspējas.
39     Otrkārt, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēja Pirmās instances tiesai izvirza iebildumu par to, ka tā esot secinājusi, ka
reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei nav atšķirtspējas, – šī pirmā pamata daļa patiesībā ir vērsta uz to, lai panāktu, ka
Tiesa ar savu faktu vērtējumu aizstāj Pirmās instances tiesas veikto faktu vērtējumu.
40     Pirmās instances tiesas konstatējumi, ko tā veica pārsūdzētā sprieduma 56. un 57. punktā un kas ir atgādināti šī sprieduma
32. punktā, ir faktu vērtējumi. Kā tas izriet no EKL 225. panta 1. punkta un no Tiesas Statūtu 58. panta pirmās daļas, apelāciju
var iesniegt tikai par tiesību jautājumiem. Tādējādi tikai Pirmās instances tiesas kompetencē ir konstatēt un vērtēt atbilstošos
faktus, kā arī novērtēt pierādījumus. Tātad, šo faktu un pierādījumu vērtējums, izņemot to sagrozīšanas gadījumus, nav tiesību
jautājums, kas kā tāds ir pakļauts Tiesas kontrolei apelācijas ietvaros (skat. it īpaši 2002. gada 19. septembra spriedumu
lietā C‑104/00 P
DKV
/ITSB,
Recueil
, I‑7561. lpp., 22. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā
Deutsche SiSi‑Werke
/ITSB, 35. punkts).
41     Tā kā šajā lietā netiek apgalvots, ka kādi no Pirmās instances tiesai sniegtajiem faktiem un pierādījumiem būtu sagrozīti,
pirmā pamata pēdējā daļa ir jānoraida kā daļēji nepamatota un daļēji nepieņemama un tātad minētais pamats ir jānoraida kopumā.

Par otro pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
42     Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka pārsūdzētā sprieduma 55.–58. punktā Pirmās instances tiesa pārkāpa
Regulas Nr. 40/94 74. panta 1. punktu, atbilstoši kuram ITSB pārbauda faktus pēc paša iniciatīvas.
43     No šī noteikuma izrietot, ka Apelāciju padome nevar aprobežoties ar pašas veiktā tirgus situācijas subjektīvā novērtējuma
rezultātu paziņošanu, bet tai ir jāveic izmeklēšanas pasākumi un jāsniedz piemēri par konkrētiem iesaiņojumiem, kuru aspekti,
iespējams, ir identiski reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei un uz kuru esamību tā norāda, lai secinātu par minētās preču
zīmes “parastu” raksturu. Tā kā Apelāciju padome nebija norādījusi, kādi ir šie iesaiņojumi, apelācijas sūdzības iesniedzēja
neesot varējusi apstrīdēt to, ka šie piemēri attiecas uz lietu.
44     Pārsūdzētā sprieduma 58. punktā atzīstot, ka Apelāciju padome savu novērtējumu varēja pamatot ar faktiem, kas radušies no
vispārīgi iegūtas praktiskās pieredzes, un līdz ar to, apstiprinot šīs padomes nepamatotos apgalvojumus, Pirmās instances
tiesa neesot izpildījusi pienākumu pārbaudīt faktus, ko ITSB uzliek Regulas Nr. 40/94 74. panta 1. punkts.
45     ITSB būtībā norāda, ka otrais pamats nav pieņemams, jo prasītāja ir aprobežojusies ar Pirmās instances tiesā jau iesniegtā
un šīs tiesas noraidītā pamata burtisku atkārtošanu, nekritizējot Pirmās instances tiesas atbildi.
46     Pakārtoti ITSB uzskata, ka šis pamats nav pamatots. Regulas Nr. 40/94 74. panta 1. punkts ITSB uzdod vienīgi pārbaudīt faktus
un nevis konkrēti norādīt visus tā veiktos faktu konstatējumus.
Tiesas vērtējums
47     Saskaņā ar EKL 225. pantu, Tiesas Statūtu 58. panta pirmo daļu un Tiesas Reglamenta 112. panta 1. punkta pirmās daļas c) apakšpunktu
apelācijas sūdzībā ir precīzi jānorāda tā sprieduma, kuru ir prasīts atcelt, pārsūdzētie elementi, kā arī juridiskie argumenti,
ar ko šo apelācijas sūdzību konkrētā veidā pamato. Šim nosacījumam neatbilst apelācijas sūdzība, kas – pat neietverot argumentāciju,
ar ko konkrēti identificē pārsūdzētajā spriedumā pieļauto tiesību kļūdu – aprobežojas ar Pirmās instances tiesā jau izvirzītu
pamatu un argumentu atkārtošanu vai burtisku atveidošanu (skat. it īpaši 2000. gada 4. jūlija spriedumu lietā C‑352/98 P
Bergaderm
un
Goupil
/Komisija,
Recueil
, I‑5291. lpp., 34. un 35. punkts, kā arī 2005. gada 7. jūlija spriedumu lietā C‑208/03 P
Le Pen
/Parlaments, Krājums, I‑6051. lpp., 39. punkts).
48     Savukārt, ja apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd Pirmās instances tiesas veikto Kopienas tiesību interpretāciju vai piemērošanu,
apelācijas procesā var no jauna izskatīt pirmajā instancē pārbaudītos tiesību jautājumus. Faktiski, ja apelācijas sūdzības
iesniedzējs nevarētu šādā veidā pamatot savu apelāciju ar pamatiem un argumentiem, kas jau tikuši izmantoti Pirmās instances
tiesā, minētais apelācijas process daļēji zaudētu savu jēgu (skat. it īpaši 2003. gada 6. marta spriedumu lietā C‑41/00 P
Interporc
/Komisija,
Recueil
, I‑2125. lpp., 17. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā
Le Pen
/Parlaments, 40. punkts).
49     Tomēr apelācijas sūdzības otrais pamats ir vērsts tieši uz to, lai apšaubītu Regulas Nr. 40/94 74. panta 1. punkta interpretāciju,
ko Pirmās instances tiesa izmantoja, lai noraidītu pirmajā instancē pirmā pamata ietvaros izvirzīto iebildumu attiecībā uz
konkrētu piemēru neesamību, ar ko varētu pamatot Apelāciju padomes apgalvojumus par attiecīgo iesaiņojumu parasto raksturu.
Tādējādi šis pamats ir jāatzīst par pieņemamu.
50     Attiecībā uz tā pamatotību ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 74. panta 1. punktu, lai noteiktu, vai uz reģistrācijai
pieteiktu preču zīmi attiecas vai neattiecas viens no šīs regulas 7. pantā paredzētajiem reģistrācijas atteikuma pamatojumiem,
ITSB pārbaudītājiem un apelācijas gadījumā – Apelāciju padomēm ir jāpārbauda fakti pēc savas iniciatīvas. No tā izriet, ka
kompetentajām ITSB iestādēm var būt pamats savus lēmumus pamatot ar tādiem faktiem, ko reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs
nebija norādījis.
51     Lai gan principā šīm iestādēm savos lēmumos ir jāpierāda šādu faktu atbilstība, labi zināmu faktu gadījumā tā tas nav.
52     Šajā sakarā ir jāpasvītro, ka reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs, attiecībā pret kuru ITSB izmanto šādus labi zināmus faktus,
var apstrīdēt to atbilstību Pirmās instances tiesā.
53     Pirmās instances tiesas konstatējums par to, vai fakti, ar ko ITSB Apelāciju padome pamatoja savu lēmumu, ir labi zināmi vai
nav, ir faktu vērtējums, kas, izņemot faktu sagrozīšanas gadījumu, nav pakļauts Tiesas kontrolei apelācijas ietvaros.
54     Tādējādi Pirmās instances tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 58. un 95. punktā nospriežot, ka Apelāciju
padome, nesniedzot konkrētus piemērus, varēja likumīgi pamatot savu konstatējumu, ka attiecīgais iesaiņojums tirdzniecībā
nav neparasts, ar faktiem, kas izriet no vispārīgi iegūtas praktiskās saldumu tirdzniecības pieredzes un kurus var zināt visas
personas, it īpaši konfekšu patērētāji.
55     Tādējādi otrais pamats ir jānoraida kā nepamatots.

Par trešo pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
56     Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa pārkāpa Regulas Nr. 40/94 73. pantu, saskaņā
ar ko ITSB var balstīties tikai uz tādiem iemesliem un pierādījumiem, par ko attiecīgajām pusēm ir bijusi iespēja iesniegt
savus apsvērumus.
57     Tā kā Apelāciju padome pieļāva kļūdu, neiesniedzot konfekšu iesaiņojumus, kas, iespējams, ir līdzīgi reģistrācijai pieteiktajai
preču zīmei, apelācijas sūdzības iesniedzēja nevienā procesa stadijā neesot varējusi izteikt savus apsvērumus par šo jautājumu
un, tātad, tai it īpaši tika liegta iespēja pierādīt, ka šiem iesaiņojumiem patiesībā ir izšķirošas atšķirības ar reģistrācijai
pieteikto preču zīmi. Tādējādi tika pārkāptas tās tiesības tikt uzklausītai.
58     Tādēļ pārsūdzētā sprieduma 58. punktā nospriežot, ka Apelāciju padomei nevajadzēja sniegt konkrētus pierādījumus tam, ka pastāv
reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei līdzīgi iesaiņojumi, un pamatojot pārsūdzēto spriedumu ar apgalvojumiem, par kuriem
apelācijas sūdzības iesniedzēja nebija varējusi izteikt savus apsvērumus, Pirmās instances tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 40/94
73. pantu.
59     ITSB atbild, ka šis pamats ir acīmredzami nepamatots. Pirmkārt, Apelāciju padome ir pārbaudījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas
argumentus šajā jautājumā, bet ir tos noraidījusi. Otrkārt, tā kā apelācijas sūdzības iesniedzēja atzīst, ka konfekšu iesaiņojumu
parastās formas tā ir izskatījusi savā prasībā Pirmās instances tiesā, tā nevar apgalvot, ka tai nav bijusi iespēja izteikt
savus apsvērumus par veidu, kādā Apelāciju padome novērtēja minēto iesaiņojumu tirgu.
Tiesas vērtējums
60     No vienas puses, ciktāl ar apelācijas sūdzības trešo pamatu Pirmās instances tiesai tiek izteikts iebildums par to, ka, neatceļot
apstrīdēto lēmumu kā tādu, kas ir pamatots ar motīviem, par kuriem apelācijas sūdzības iesniedzējai nav bijusi iespēja iesniegt
savus apsvērumus, tā esot pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 73. pantu, tiktāl šis pamats ir jāatzīst par nepieņemamu.
61     Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atļaut vienam lietas dalībniekam Tiesā pirmoreiz norādīt pamatu, ko tas nebija norādījis Pirmās
instances tiesā, nozīmētu atļaut tam vērsties Tiesā, kuras kompetence apelāciju izskatīšanā ir ierobežota, ar prāvu, kas ir
plašāka nekā tā, kura bija iesniegta Pirmās instances tiesā. Tādējādi, izskatot apelācijas sūdzības, Tiesas kompetence aprobežojas
ar vērtējumu par to, vai risinājums, ko attiecībā uz izskatītajiem pamatiem ir izvēlējušies tiesneši pirmajā instancē, ir
likumīgs (skat. it īpaši 1994. gada 11. novembra spriedumu apvienotajās lietās C‑186/02 P un C‑188/02 P
Ramondín
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑10653. lpp., 60. punkts).
62     Lai gan Pirmās instances tiesā apelācijas sūdzības iesniedzēja norādīja, ka Apelāciju padome neesot pierādījusi, ka tās konstatējumi
par attiecīgā iepakojuma parasto raksturu ir pareizi, apelācijas sūdzības iesniedzēja šo iebildumu norādīja tikai tāpēc, lai
konstatētu Regulas Nr. 40/94 74. panta 1. punkta pārkāpumu.
63     No otras puses, ciktāl ar šo pamatu Pirmās instances tiesai tiek izteikts iebildums par to, ka ar saviem nepamatotajiem apgalvojumiem
tā pārkāpa arī Regulas Nr. 40/94 73. pantu, tas ir nepamatots.
64     Šai normai jābūt ievērotai, ITSB institūcijām izskatot reģistrācijas pieteikumus, un nevis procesā Pirmās instances tiesā,
ko regulē Tiesas Statūti un Pirmās instances tiesas Reglaments.
65     Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja Pirmās instances tiesā varēja apstrīdēt Apelāciju padomes konstatējumu, ka attiecīgais
iesaiņojums būtiski neatšķiras no vairākiem iepakojumiem, ko parasti izmanto saldumu tirgū, no kā izriet, ka tās tiesības
uz aizstāvēšanos un it īpaši tās tiesības tikt uzklausītai šajā instancē tika ievērotas.
66     Tādējādi trešais pamats ir jānoraida kā daļēji nepieņemams un daļēji nepamatots.

Par ceturto pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
67     Ar ceturto pamatu, kas sastāv no divām daļām, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa pārkāpa Regulas
Nr. 40/94 7. panta 3. punktu, izvirzot kļūdainas prasības pierādījumam par to, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir ieguvusi
atšķirtspēju tās izmantošanas rezultātā.
68     Pirmkārt, Pirmās instances tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 83. un 84. punktā nospriežot, ka skaitļi
saistībā ar preču, ko aptver reģistrācijai pieteiktā preču zīme, pārdošanu un šīs preču zīmes veicināšanai ieguldītajiem reklāmas
izdevumiem, neļauj noteikt, ka tā ir ieguvusi atšķirtspēju tās izmantošanas rezultātā, trūkstot norādēm par, attiecīgi, saldumu
tirgus daļu un reklāmas apjoma daļu tirgū, uz ko attiecas minētie skaitļi.
69     Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka preču zīmes pazīstamība ir atkarīga nevis no citu vairāk pazīstamu preču zīmju
neesamības, bet gan vienīgi no jautājuma, vai tā tika izplatīta tirgū ilgākā laikposmā un pietiekamā apjomā, kas, tātad, nodrošina,
ka patērētāji sastopas ar šo preču zīmi. Tādējādi, reģistrācijai pieteiktās preču zīmes tirgus daļai neesot nozīmes, lai novērtētu,
vai šī preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju izmantošanas rezultātā, ja ir konstatēts, ka tā tika plaši un lielā apjomā izplatīta
ilgākā laikposmā.
70     Otrkārt, Pirmās instances tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma no 85.–87. punktā uzskatot, ka pierādījumi
par to, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju tās izmantošanas rezultātā, ir jāsniedz par visām Savienības
dalībvalstīm.
71     Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanas pierādījumu sniegšana par katru
dalībvalsti ir pretrunā Savienības mērķiem, kuri paredz novērst iekšējās robežas un radīt vienotu tirgu. Tātad, piemērojot
Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punktu, preču zīme ir jāreģistrē, ja pieteicējs sniedz pierādījumu, ka tā ir ieguvusi atšķirtspēju
izmantošanas rezultātā, kas tika veikta būtiskā Eiropas Savienības teritorijas daļā, neņemot vērā to, ka dažās dalībvalstīs
šī preču zīme nav ieguvusi atšķirtspēju, vai pieteicējs nevar sniegt to apstiprinošus pierādījumus.
72     Lai pamatotu šo analīzi, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz Regulas Nr. 40/94 142.a panta 2. punktu, kas ir ieviests
ar Aktu par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas
Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem
un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (OV 2003, L 236, 33. lpp., turpmāk tekstā – “pievienošanās līgums”),
un kas nosaka, ka “Kopienas preču zīmes, kuras reģistrācijas pieteikums ir iesniegts pievienošanās datumā, reģistrāciju nevar
atteikt, balstoties uz absolūtiem atteikuma pamatojumiem, kurus nosaka [Regulas Nr. 40/94] 7. panta 1. punkts, ja šie pamatojumi
radušies vienīgi sakarā ar jaunas dalībvalsts pievienošanos”. [Neoficiāls tulkojums]
73     ITSB norāda, ka, apstrīdot pienākumu pierādīt, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju visā Kopienā,
apelācijas sūdzības iesniedzēja pārprot Regulas Nr. 40/94 7. panta struktūru.
74     No Regulas Nr. 40/94 7. panta 2. punkta izriet, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikums ir jānoraida pat tad, ja atteikuma
pamatojumi pastāv tikai kādā Kopienas daļā. Tā kā atteikuma pamatojumi, ko nosaka šī panta 1. punkta b), c) vai d) apakšpunkts,
attiecas uz visu Kopienu, tad izmantošanas rezultātā iegūtā atšķirtspēja ir jāpierāda visā Kopienā un nevis noteiktās dalībvalstīs.
Tiesas vērtējums
75     Attiecībā uz ceturtā pamata pirmo daļu pastāvīgā judikatūra nosaka, ka lai novērtētu, vai preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju
tās izmantošanas rezultātā, vērā ir jāņem it īpaši preču zīmes tirgus daļa, šīs preču zīmes izmantošanas intensitāte, ģeogrāfiskā
platība un ilgums, uzņēmuma šīs preču zīmes popularizēšanai veikto investīciju apjoms, ieinteresēto personu proporcija, kuras,
pateicoties preču zīmei, identificē preci kā tādu, ko ražojis attiecīgais uzņēmums, kā arī tirdzniecības un rūpniecības kameru
un citu profesionālo apvienību paziņojumi (šajā sakarā attiecībā uz Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK,
ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.), 3. panta 3. punktu – normu, kas
būtībā ir identiska Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punktam – skat. 1999. gada 4. maija spriedumu apvienotajās lietās C‑108/97
un C‑109/87
Windsurfing Chiemsee
,
Recueil
, I‑2779. lpp., 51. punkts; 2002. gada 18. jūnija spriedumu lietā C‑299/99
Philips
,
Recueil
, I‑5475. lpp., 60. punkts, un 2005. gada 7. jūlija spriedumu lietā C‑353/03
Nestlé
, Krājums, I‑6135. lpp., 31. punkts).
76     Tādējādi preču zīmes tirgus daļa ir norāde, kam var būt nozīme, vērtējot, vai preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju izmantošanas
rezultātā. Tas tā ir it īpaši tad, ja, tāpat kā šajā lietā, rodas iespaids, ka preču zīmei, ko veido preces, attiecībā uz
kuru reģistrācija ir pieteikta, izskats, trūkst atšķirtspējas, jo tā būtiski neatšķiras no nozarē pastāvošas normas vai ieražām.
Šķiet, ka ir taisnība, ka šādā gadījumā preču zīme var iegūt atšķirtspēju tikai tad, ja tās izmantošanas rezultātā tās aptvertām
precēm ir tirgus daļa, kas, salīdzinot ar attiecīgo preču tirgu, nav mazsvarīga.
77     Šī paša iemesla dēļ, lai noteiktu, vai šī preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju izmantošanas rezultātā, atbilstoša norāde var
būt arī reklāmas apjoma daļa attiecīgo preču tirgū, kas atspoguļo preču zīmes popularizēšanai veiktos reklāmas izdevumus.
78     Turklāt jautājums par to, vai šāda informācija ir vai nav vajadzīga, lai novērtētu, vai konkrēta preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju
izmantošanas rezultātā Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkta izpratnē, ir faktu vērtējums, ko veic ITSB iestādes un pārsūdzības
kārtībā – Pirmās instances tiesa.
79     Šādos apstākļos Pirmās instances tiesa nav pieļāvusi nekādu tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma no 82.–84. punktā uzskatot,
ka apelācijas sūdzības iesniedzējas preču pārdošanas apgrozījums un tās veiktie reklāmas izdevumi, trūkstot norādēm par daļu,
ko šis apgrozījums un izdevumi, attiecīgi, ieņem globālajā saldumu tirgū un globālajā reklāmas izdevumu apjomā, kas tiek veikti
šim tirgum, nav pietiekami, lai pierādītu, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju tās izmantošanas
rezultātā.
80     Tādējādi ceturtā pamata pirmā daļa nav pamatota.
81     Sakarā ar ceturtā pamata otro daļu ir jāatgādina, ka no Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta, aplūkota kopsakarā
ar šī panta 2. punktu, izriet, ka preču zīmi nereģistrē, ja tai trūkst atšķirtspējas kādā Kopienas daļā.
82     Turklāt saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punktu šī panta 1. punkta b) apakšpunktu nepiemēro, ja preču zīme tās izmantošanas
rezultātā ir ieguvusi atšķirtspēju saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz ko ir pieteikta reģistrācija.
83     No minētā izriet, ka atbilstoši Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punktam preču zīmi var reģistrēt tikai tad, ja ir sniegti pierādījumi,
ka tās izmantošanas rezultātā tā ir ieguvusi atšķirtspēju Kopienas daļā, kurā šai preču zīmei atbilstoši šī panta 1. punkta
b) apakšpunktam atšķirtspējas
ab initio
nav bijis. Minētā panta 2. punktā norādīto Kopienas daļu attiecīgajā gadījumā var veidot arī viena dalībvalsts.
84     Pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas analīzei Regulas Nr. 40/94 142.a pants redakcijā, kas izriet no pievienošanās līguma,
apstiprina iepriekš minēto interpretāciju.
85     Uzskatot par vajadzīgu ieviest skaidru noteikumu, atbilstoši kuram nevar atteikt Kopienas preču zīmes, kuras reģistrācijas
pieteikums ir iesniegts pievienošanās datumā, reģistrāciju Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punktā paredzēto absolūto atteikuma
pamatojumu dēļ, ja šie pamatojumi radušies vienīgi sakarā ar jaunas dalībvalsts pievienošanos, pievienošanās līguma autori
uzskatīja, ka, ja šāda noteikuma nebūtu bijis, tad šāds pieteikums būtu noraidāms gadījumā, ja preču zīmei nav atšķirtspējas
vienā no jaunajām dalībvalstīm.
86     Tā kā, novērtējot pierādīšanai norādītos faktus un informāciju, Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 85.–87. punktā
konstatēja, no vienas puses, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei
ab initio
nebija atšķirtspējas nevienā Kopienas dalībvalstī un, no otras puses, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav pierādījusi,
ka pārskata laikposmā šī preču zīme bija reklāmas kampaņu objekts noteiktās dalībvalstīs, tad šī tiesa pamatoti uzskatīja,
ka ar iesniegtajiem skaitļiem par apelācijas sūdzības iesniedzējas reklāmas izdevumiem nevar pierādīt, ka minētā preču zīme
ir ieguvusi atšķirtspēju tās izmantošanas rezultātā.
87     Ceturtā pamata otrā daļa arī ir uzskatāma par nepamatotu un attiecīgi šis pamats ir jānoraida kopumā.
88     Tā kā visi apelācijas sūdzības iesniedzējas pamati ir noraidāmi, apelācijas sūdzība ir jānoraida.

Par tiesāšanās izdevumiem
89     Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 118. pantu,
lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks,
kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā ITSB ir prasījis piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus
un tā kā apelācijas sūdzības iesniedzējai spriedums ir nelabvēlīgs, tad jāpiespriež apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt
tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1)
noraidīt apelācijas sūdzību;
2)
August Storck KG
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.