CELEX: 61999TJ0219
Konkurence
Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana

Prāvas priekšvēsture
Atbilstoši Komisijas 1999. gada 14. jūlija Lēmuma 2000/74/EK par procedūru saskaņā ar EK līguma 82. pantu (IV/D‑2/34.780
Virgin
/
British Airways
) (OV 2000, L 30, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) preambulas otrajam apsvērumam
British Airways plc
(turpmāk tekstā – “
BA
”) ir vislielākā Apvienotās Karalistes aviosabiedrība.
BA
izmanto starveida tīklu ar centru Londonas apgabala lidostās. Attiecīgajā laikposmā
BA
regulāro maršrutu tīkls apkalpoja piecpadsmit galamērķus Apvienotajā Karalistē un 155 starptautiskus galamērķus 72 valstīs.
1997. gadā
BA
pārvadāto pasažierkilometru skaita ziņā regulāros starptautiskos lidojumos bija pirmajā vietā pasaulē un pārvadāto pasažierkilometru
skaita ziņā regulāros starptautiskos un iekšzemes lidojumos kopā – devītajā vietā.
Finanšu gadā, kas noslēdzās 1998. gada 31. martā,
BA
sasniedza konsolidēto apgrozījumu 8,642 miljardu sterliņu mārciņu (GBP) apmērā, no kura tā guva tīro peļņu GBP 460 miljonu
apmērā. Tajā pašā finanšu gadā
BA
nodarbināja vidēji 60 675 personas.

Virgin Atlantic Airways Ltd
(turpmāk tekstā – “
Virgin
”) ir privāts uzņēmums, kas reģistrēts Apvienotajā Karalistē un kas noteiktos starptautiskos maršrutos sniedz regulārus pasažieru
pārvadājumu pakalpojumus. 1997. gadā
Virgin
pārvadāto pasažierkilometru skaita ziņā regulāros starptautiskos lidojumos ieņēma divdesmit pirmo vietu pasaulē un pārvadāto
pasažierkilometru skaita ziņā regulāros starptautiskos un iekšzemes lidojumos kopā – trīsdesmit pirmo vietu pasaulē. Finanšu
gadā, kas noslēdzās 1998. gada 30. aprīlī,
Virgin
sasniedza apgrozījumu aptuveni GBP 942 miljonu apmērā. 1997. gada beigās tā nodarbināja aptuveni 4522 personas.

BA
ar ceļojumu aģentūrām, kas reģistrētas Apvienotajā Karalistē un akreditētas Starptautiskajā Gaisa transporta asociācijā (
IATA
), ir noslēgusi līgumus, kas piešķir šīm aģentūrām tiesības uz standarta pamata komisijas maksu par to pārdotajām
BA
aviobiļetēm. No 1976. gada līdz 1997. gadam komisijas maksa par pārdotajām starptautisko lidojumu biļetēm sasniedza 9 % un
par pārdotajām iekšzemes lidojumu biļetēm – 7,5 %.
Papildus šai pamata komisijas maksas sistēmai
BA
ar
IATA
ceļojumu aģentūrām ir noslēgusi līgumus, kas ietver trīs atšķirīgas finansiālās stimulēšanas sistēmas: “tirdzniecības līgumus”,
“pasaules mēroga līgumus” un, visbeidzot, “no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmu”.

Tirdzniecības līgumi un pasaules mēroga līgumi
Pirmā
BA
ieviestā stimulēšanas sistēma bija “tirdzniecības līgumi”, kas noteiktām
IATA
ceļojumu aģentūrām Apvienotajā Karalistē deva iespēju saņemt maksājumus papildus to pamata komisijas maksai, proti:
–        no rezultātiem atkarīgu prēmiju, ko papildināja noteiktas īpašās prēmijas atkarībā no ar
BA
nolidoto segmentu apmēra;
–        papildu naudas prēmijas no fonda, kuras ceļojumu aģentūrām bija jāizmanto personāla apmācībai;
–        papildu naudas prēmijas no uzņēmuma attīstības fonda, ko
BA
izveidoja, lai palielinātu savus ieņēmumus, un kura līdzekļi ceļojumu aģentūrām bija jāizmanto
BA
reklāmas pasākumu finansēšanai.
Ar tirdzniecības līgumiem ceļojumu aģentūrām Apvienotajā Karalistē bija noteikts arī pienākums neizrādīt pret
BA
mazāk labvēlīgu attieksmi nekā pret jebkuru citu aviosabiedrību, tostarp sniedzot informāciju par to lidojumu cenām, produktiem,
brošūrām un lidojumu sarakstiem.
Šie uz vienu gadu noslēgtie tirdzniecības līgumi principā bija pieejami tikai tām
IATA
ceļojumu aģentūrām Apvienotajā Karalistē, kuru
BA
aviobiļešu gada pārdevumi (turpmāk tekstā – “ieņēmumi no aviobiļetēm”) pārsniedza GBP 500 000. Aģentūras, kuru ieņēmumi no
aviobiļetēm gadā pārsniedza GBP 500 000, bet nesasniedza GBP 10 miljonus, varēja slēgt standarta tirdzniecības līgumus. Aģentūras,
kuru gada ieņēmumi no aviobiļetēm pārsniedza GBP 10 miljonus, slēdza ar
BA
individuāli izstrādātus tirdzniecības līgumus.
No rezultātiem atkarīgā prēmija tika aprēķināta atbilstoši progresīvu likmju skalai atkarībā no apjoma, kādā ceļojuma aģentūra
palielināja ieņēmumus no
BA
aviobiļetēm. Papildus vispārējai no rezultātiem atkarīgajai prēmijai noteikti lidojumu maršruti deva tiesības saņemt īpašu
no rezultātiem atkarīgu prēmiju.
No rezultātiem atkarīgās prēmijas vai īpašās prēmijas maksājums bija atkarīgs no tā, vai ceļojumu aģentūras salīdzinājumā
ar iepriekšējo gadu palielināja
BA
aviobiļešu pārdošanas apjomus. Lai arī parasti neviena no šīm abām prēmijām netika maksāta par segmentiem, ko
BA
nolidoja iekšzemes maršrutos Apvienotajā Karalistē, tomēr šie segmenti tika ņemti vērā, lai noteiktu, vai ir sasniegti pārdošanas
mērķi, jo tie tika aprēķināti kā kopējie ieņēmumi no aviobiļetēm, ieskaitot tālus, tuvus un iekšzemes lidojumus.
Papildus tirdzniecības līgumiem
BA
ar trim
IATA
ceļojumu aģentūrām noslēdza otrā veida finansiālās stimulēšanas sistēmas līgumus (turpmāk tekstā – “pasaules mēroga līgumi”).
Attiecībā uz 1992./1993. gada ziemas sezonu
BA
vienojās ar trim ceļojumu aģentūrām par globālajām stimulēšanas programmām, kas deva šīm aģentūrām tiesības saņemt papildu
komisijas maksu, kuras lielums tika aprēķināts atbilstoši
BA
daļas pieaugumam to pasaules mēroga pārdevumos.
1993. gada 9. jūlijā
Virgin
iesniedza Komisijā sūdzību, kas tostarp attiecās uz tirdzniecības līgumiem.
Komisija nolēma uzsākt procedūru saistībā ar tirdzniecības līgumiem, ko
BA
noslēgusi ar ceļojumu aģentūrām Apvienotajā Karalistē, un 1996. gada 20. decembrī pieņēma paziņojumu par iebildumiem pret
BA
. 1997. gada 12. novembrī tika uzklausīti
BA
mutvārdu apsvērumi.

Jaunā no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēma
1997. gada 17. novembrī
BA
visām ceļojumu aģentūrām Apvienotajā Karalistē nosūtīja vēstuli, kurā tā izklāstīja trešā stimulēšanas līgumu veida noteikumus,
kas bija jauna – piemērojama no 1998. gada 1. janvāra – no rezultātiem atkarīgu prēmiju sistēma (turpmāk tekstā – “jaunā no
rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēma”).
Papildus jaunajai komisijas maksas likmei 7 % apmērā par visām Apvienotajā Karalistē pārdotajām aviobiļetēm katra ceļojuma
aģentūra varēja saņemt papildu komisijas maksu līdz pat 3 % par starptautisko lidojumu biļetēm un līdz 1 % par iekšzemes lidojumu
biļetēm. Papildu mainīgās sastāvdaļas lielums iekšzemes un starptautisko lidojumu biļetēm bija atkarīgs no ceļojumu aģentūru
BA
aviobiļešu pārdošanas rezultātiem. Ceļojumu aģentūru sasniegto rezultātu aprēķināja, salīdzinot ceļojuma aģentūras viena
kalendārā mēneša laikā gūtos ieņēmumus no
BA
aviobiļešu pārdošanas ar iepriekšējā gada attiecīgā mēneša ieņēmumiem.
Jaunās no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas ietvaros ceļojumu aģentūrai par katru procentpunktu virs references likmes
95 % tika piešķirta papildu mainīgā sastāvdaļa 0,1 % apmērā, kas veidoja papildu komisijas naudu par pārdotajām starptautisko
lidojumu biļetēm, to pieskaitot pamata komisijas maksai 7 % apmērā. Pārdodot iekšzemes lidojumu biļetes, mainīgā sastāvdaļa
bija 0,1 % par katru 3 % pārdevumu palielinājumu virs references likmes 95 %. Vislielākā mainīgā sastāvdaļa, ko ceļojumu aģentūra
jaunās no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas ietvaros varēja saņemt, bija 3 % par starptautisko lidojumu biļetēm un 1 %
par iekšējo lidojumu biļetēm, ja attiecīgi tika sasniegts vismaz 125 % līmenis abos gadījumos.
Piemēram, ja kādas ceļojumu aģentūras rezultāts konkrētajā kalendārajā mēnesī sasniedza 112 % līmeni, tad mainīgās sastāvdaļas
lielums šajā mēnesī starptautisko lidojumu biļetēm bija 1,7 % ([112 – 95] x 0,1 %) no ieņēmumiem par pārdotajām starptautisko
lidojumu biļetēm, ko ņem vērā prēmijas aprēķināšanai par attiecīgo mēnesi. Savukārt pie tā paša rezultāta mainīgās sastāvdaļas
lielums attiecībā uz iekšzemes lidojumu biļetēm bija 0,5 % ([112 – 95] ÷ 3 x 0,1 %) no ieņēmumiem par pārdotajām iekšzemes
lidojumu biļetēm, ko ņem vērā prēmijas aprēķināšanai par šo kalendāro mēnesi. Jaunās no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas
mainīgās sastāvdaļas tika maksātas katru mēnesi.
Sākotnēji jaunajai no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmai bija jābūt piemērojamai līdz 1999. gada 31. martam. Attiecībā
uz 1997. gada decembri
BA
ieviesa pārejas sistēmu, apvienojot jauno no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmu ar līdz šim pastāvošo standarta komisijas
maksu 9 % un 7,5 % apmērā attiecīgi par starptautisko lidojumu un iekšzemes lidojumu biļetēm. 1999. gada 8. februārī
BA
paziņoja, ka šī sistēma 1999./2000. finanšu gadam netiks atjaunota.
1998. gada 9. janvārī
Virgin
iesniedza papildu sūdzību par
BA
jauno no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmu. 1998. gada 12. martā Komisija pieņēma papildu paziņojumu par iebildumiem pret
šo jauno sistēmu.

Komisijas lēmums
1999. gada 14. jūlijā Komisija, pamatojoties uz Padomes 1962. gada 6. februāra Regulu Nr. 17, pirmo regulu par Līguma [81.] un
[82.] panta īstenošanu (OV 1962, 13, 204. lpp.), pieņēma apstrīdēto lēmumu, kurā norādīts, ka katrs no
BA
apkalpotajiem maršrutiem ar izlidošanas un ielidošanas vietu Apvienotās Karalistes lidostās potenciāli ir atsevišķs gaisa
transporta pakalpojumu tirgus (preambulas 80. apsvērums) un ka konkrētais gaisa transporta ģeogrāfiskais tirgus ir Apvienotās
Karalistes tirgus (preambulas 83. apsvērums).
Atbilstoši apstrīdētā lēmuma preambulas 31. apsvērumam ceļojumu aģentūras sniedz aviosabiedrībām pakalpojumus – reklamē aviosabiedrību
sniegtos gaisa transporta pakalpojumus, palīdz pasažieriem izvēlēties atbilstošus transporta pakalpojumus un pilda administratīvus
uzdevumus, kas izpaužas kā biļešu izsniegšana, pasažieru maksātās naudas iekasēšana un pārskaitīšana aviosabiedrībai. Kā atlīdzību
par šiem pakalpojumiem aviosabiedrības maksā aģentūrām komisijas maksu, kas ir atkarīga no tā, cik biļešu pārdots ar šo aģentūru
starpniecību.
Turpinājumā Komisija norāda, ka
BA
ir pircējs, kam ir dominējošs stāvoklis Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū, cita starpā ņemot
vērā procentuālo daļu, ko ieņem pārdotās
BA
aviobiļetes no kopējā pārdoto aviobiļešu skaita Apvienotās Karalistes teritorijā
IATA
regulētās ceļojumu aģentūru sistēmas ietvaros (preambulas 90. un 91. apsvērums).
Apstrīdētā lēmuma preambulas 29. un 30. apsvērumā Komisija šādi precizējusi tirdzniecības līgumu un jaunās no rezultātiem
atkarīgo prēmiju sistēmas noteikumus:
“(29) Iepriekš minētajām komisijas maksas sistēmām, kas piemērojamas ceļojumu aģentūrām, ir viena kopīga svarīga iezīme. Abos
gadījumos pārdošanas apjoma pieauguma mērķu sasniegšanas rezultātā tiek palielināta maksājamā komisijas maksa par visām attiecīgās
ceļojumu aģentūras pārdotajām aviobiļetēm, nevis tikai par tām aviobiļetēm, kas pārdotas pēc mērķu sasniegšanas. Tirdzniecības
līgumu sistēmā papildu naudas prēmija, ko maksā par katru ceļojumu aģentūras pārdoto aviobiļeti, palielinās attiecībā uz visām
pārdotajām biļetēm. No rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas gadījumā palielinās ceļojumu aģentūrām izmaksātās komisijas maksas
procents par visām kopumā pārdotajām aviobiļetēm. Tādējādi, ja ceļojumu aģentūrai, lai sasniegtu noteikto līmeni, kad tiek
palielināta komisijas maksas likme, pietrūkst tikai nedaudz, tad neliela
BA
aviobiļešu skaita pārdošanai var būt ļoti būtiska ietekme uz ceļojumu aģentūras ieņēmumiem no komisijas maksas. Un otrādi,
lai neitralizētu šo efektu,
BA
konkurentam, kurš vēlas radīt stimulu ceļojumu aģentūrai pārdot šā konkurenta, nevis
BA
aviobiļetes, par katru pārdoto aviobiļeti būtu jāmaksā ievērojami lielāks komisijas maksas procents nekā
BA
.
(30) Šīs
BA
komisijas maksas sistēmu sekas var uzskatāmi parādīt ar šādu piemēru. Pieņemsim, ka kāda ceļojumu aģentūra attiecīgajā references
gadā ir pārdevusi starptautisko lidojumu biļetes par summu [GBP] 100 000 mēnesī. Ja ceļojumu aģentūra katru mēnesi pārdod
BA
starptautisko lidojumu biļetes par summu GBP 100 000, tad tā saņems pamata komisijas maksu 7 % apmērā un no rezultātiem atkarīgo
prēmiju 0,5 % apmērā ([100 % – 95 %] x 0,1 %), no kā izriet, ka kopējie komisijas maksas ieņēmumi no pārdotajām starptautisko
lidojumu biļetēm sasniegs [GBP ] 7500 (100 000 x [7 % + 0,5 %]). Ja 1 % no tās pašas ceļojumu aģentūras starptautisko lidojumu
biļešu pārdošanas apjoma tiktu atvēlēts kādam
BA
konkurentam, tad tās no rezultātiem atkarīgās prēmijas procentu likme samazinātos līdz 0,4 % ([99 % – 95 %] x 0,1 %) un šī
samazinātā procentu likme attiektos uz visām ceļojumu aģentūras pārdotajām
BA
aviobiļetēm. Aģentūras ieņēmumi no komisijas maksas par
BA
starptautisko lidojumu biļešu pārdošanu samazinātos līdz [GBP] 7326 (99 000 x [7 % + 0,4 %]).
BA
starptautisko lidojumu biļešu pārdošanas apjoma samazinājums par [GBP ] 1000 izraisa ieņēmumu no komisijas maksas samazinājumu
par [GBP ] 174. Tādējādi komisijas maksas “robežlikme” būtu 17,4 %. Praksē tas nozīmē, ka
BA
konkurentam, kurš būtu spējīgs piedāvāt lidojumus, kuri aizstātu ceļojumu aģentūras pārdotās
BA
biļetes [GBP ] 1000 vērtībā, būtu jāpiedāvā aģentūrai par šīm pārdotajām biļetēm komisijas maksa 17,4 % apmērā, lai tai kompensētu
negūtos ieņēmumus [no komisijas maksas, kuru
BA
nav samaksājusi]. Lai gan arī
BA
būtu jāpiedāvā tā pati augstā komisijas maksas robežlikme, lai palielinātu savu biļešu pārdošanas apjomu, tomēr šis uzņēmums
atrodas daudz labākā situācijā nekā jaunais tirgus dalībnieks, kuram šī augstā komisijas maksas likme ir jāmaksā par visām
pārdotajām biļetēm. [..]
Šīs sekas ir vēl jūtamākas, ja attiecīgo biļešu skaits veido vēl mazāku daļu no
BA
aviobiļešu, ko pārdod ceļojumu aģentūra, references pārdošanas apjoma. Turklāt šīs sekas tiek pastiprinātas, ja ceļojumu
aģentūra saņem ne tikai papildu komisijas maksu no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas ietvaros, bet arī prēmijas saskaņā
ar tirdzniecības līgumiem.”
Apstrīdētajā lēmumā Komisija konstatē, ka
BA
, piemērojot avioceļojumu aģentūrām Apvienotajā Karalistē tirdzniecības līgumus un jauno no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmu,
ir ļaunprātīgi izmantojusi savu dominējošo stāvokli Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū (preambulas
96. apsvērums).
Tas, ka
BA
piemēro savas no rezultāta atkarīgas prēmiju sistēmas ceļojumu aģentūrām Apvienotajā Karalistē, ir dominējoša stāvokļa ļaunprātīga
izmantošana, tāpēc ka tā rezultātā, pirmkārt, šīs aģentūras tiek stimulētas noturēt tādā pašā līmenī vai palielināt pārdoto
BA
biļešu skaitu, nevis pārdot savus pakalpojumus
BA
konkurentiem, jo šīs piemaksas nav atkarīgas no ceļojumu aģentūras nodrošinātā
BA
biļešu pārdevumu apjoma absolūtos skaitļos (preambulas 102. apsvērums), un, otrkārt, attiecīgajām aģentūrām pie līdzvērtīga
snieguma tiek piemēroti nevienlīdzīgi nosacījumi (preambulas 109. apsvērums).
Visbeidzot, Komisija uzskata, ka
BA
ļaunprātīgā rīcība Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū ir izraisījusi konkurences starp
BA
un citām aviosabiedrībām izkropļojumus Apvienotās Karalistes gaisa transporta pakalpojumu tirgos (preambulas 103. un 111. apsvērums).
Līdz ar to apstrīdētā lēmuma rezolutīvā daļa ir formulēta šādi:
“1. pants
[
BA
] ir pārkāpusi [EKL] 82. pant[a noteikumus], ceļojumu aģentūrām, no kurām Apvienotajā Karalistē
BA
iegādājās avioceļojumu aģentūru pakalpojumus, piemērojot komisijas maksas sistēmas un citas stimulēšanas sistēmas, kuru mērķis
un sekas bija, izmaksājot atlīdzību par ceļojumu aģentūru uzticību un tās diskriminējot savā starpā, izspiest
BA
konkurentus no Apvienotās Karalistes gaisa transporta tirgiem.
2. pants
Par [1.] pantā minētajiem pārkāpumiem [
BA
] tiek uzlikts naudas sods EUR 6,8 miljonu apmērā.
[..]”

Tiesvedība
Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 1999. gada 1. oktobrī,
BA
cēla prasību par apstrīdētā lēmuma, kas tai ir ticis paziņots 1999. gada 27. jūlijā, atcelšanu.
Ar dokumentu, kas iesniegts 2000. gada 10. aprīlī,
Virgin
lūdza atļauju iestāties šajā lietā Komisijas prasījumu atbalstam.
Ar dokumentu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2000. gada 25. aprīlī, arī sabiedrība
Air France
lūdza atļauju iestāties šajā lietā
BA
prasījumu par atcelšanu atbalstam, norādot, ka šīs tiesvedības iznākums ietekmēs Komisijas nostāju procedūrā pret tirdzniecību
veicinošām sistēmām, kuras
Air France
piemērojusi ceļojumu aģentūrām.
Ar 2001. gada 9. februāra rīkojumu tika apmierināts
Virgin
pieteikums par iestāšanos lietā, kā arī
BA
lūgums par dažu dokumentu konfidencialitātes ievērošanu attiecībā uz
Virgin
.
Savukārt
Air France
pieteikums par iestāšanos lietā tika noraidīts tās intereses lietas iznākumā neesamības dēļ, jo sagaidāmā sprieduma iespējamā
ietekme uz apstrīdēto lēmumu, ko Komisija varētu pieņemt pret
Air France
, neietilpst šīs tiesvedības priekšmetā.
Ar Pirmās instances tiesas lēmumu tiesnesis referents tika iecelts pirmajā palātā, kurai attiecīgi tika nodota šī lieta.
Pēc tiesneša referenta ziņojuma Pirmās instances tiesa (pirmā palāta) nolēma uzsākt mutvārdu procesu. Procesa organizatorisko
pasākumu ietvaros Pirmās instances tiesa aicināja
BA
un Komisiju atbildēt uz dažiem jautājumiem.
BA
un Komisija atbildēja uz šiem jautājumiem noteiktajā termiņā.
2003. gada 26. februāra tiesas sēdē tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un to atbildes uz mutvārdu jautājumiem,
ko uzdeva Pirmās instances tiesa.

Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–        pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisijas, kuru atbalsta
Virgin
, prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–        prasību noraidīt;
–        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums
Savas prasības pamatojumam
BA
izvirza astoņus pamatus, kuros tā attiecīgi norāda uz Komisijas kompetences neesamību, nediskriminācijas principa pārkāpumu,
kļūdainu sektoriālā un ģeogrāfiskā tirgus definīciju, pietiekami ciešas saistības starp iespējami skartiem sektoriālajiem
tirgiem neesamību, kļūdainu apstrīdētā lēmuma juridisko pamatu, dominējoša stāvokļa neesamību, dominējoša stāvokļa ļaunprātīgas
izmantošanas neesamību un, visbeidzot, – naudas soda pārmērīgumu.

Par pirmo pamatu, kas balstīts uz Komisijas kompetences neesamību
Lietas dalībnieku argumenti

BA
apgalvo, ka Komisija, 1999. gada 14. jūlijā pieņemot apstrīdēto lēmumu, esot pārsniegusi savu kompetenci, jo visi Komisijas
locekļi, kas bija atkāpušies kopš 1999. gada 16. marta, lai novērstu Parlamenta balsojumu par priekšlikumu izteikt neuzticību,
bija tiesīgi veikt tikai kārtējos pienākumus pēc analoģijas piemērojamā EKL 201. panta nozīmē līdz jaunās Komisijas locekļu
iecelšanai 1999. gada 15. septembrī.
Iemesli, kas pamato EKL 201. pantā paredzētos Komisijas rīcības ierobežojumus, no kuriem galvenais ir Parlamenta konstitucionālās
tiesības atsaukt Komisijas politisko mandātu, vienlīdz attiecoties uz situāciju, kad Komisijas kā struktūras atkāpšanās –
kā šajā gadījumā – ir labprātīga, un situāciju, kad to atlaiž Parlamenta izteiktās neuzticības dēļ.
Atšķirībā no gadījuma, kad Komisijas locekļi paliek amatā līdz nomaiņai, kas paredzēta EKL 215. panta ceturtajā daļā, kurā
paredzēta vakanču rašanās Komisijā, tai turpinot pildīt pienākumus saistībā ar tai piešķirto mandātu, jēdziens “kārtējie pienākumi”,
kurus Komisijas locekļi turpina veikt atbilstoši EKL 201. panta otrajai daļai, ietverot tikai Komisijas ikdienas darbības.
Tajās neietilpstot tādas jaunas politiskas iniciatīvas kā apstrīdētais lēmums, ar kuru Komisija ir skaidri vēlējusies radīt
precedentu, kas būtu piemērojams aviosabiedrībām, kuras tirgū ieņem
BA
līdzīgu stāvokli.
Pat pieņemot, ka EKL 215. pants ir piemērojams, tas nedodot tiesības Komisijai pieņemt apstrīdēto lēmumu. Minētās normas pirmajā
daļā esot paredzēts, ka Komisijas locekļu pienākumi beidzas, kad viņi atkāpjas. Jēdziens “pienākumi” attiecoties arī uz lēmumu
– kā tas ir konkrētajā gadījumā – par EKL 82. panta piemērošanu, kā tas uzsvērts ar EKL 213. panta 2. punkta formulējumu,
saskaņā ar kuru Komisijas locekļi pilda pienākumus pilnīgi neatkarīgi.
Komisija apgalvo, ka bez Parlamenta balsojuma par priekšlikumu izteikt neuzticību EKL 201. pants neesot pēc analoģijas piemērojams
labprātīgas atkāpšanās – pat visu Komisijas locekļu labprātīgas atkāpšanās – gadījumā un uz šādu gadījumu attiecoties EKL
215. pants.
Tā kā pēdējā minētajā normā nav noteikti nekādi ierobežojumi saistībā ar viņu pilnvarām, Komisijas locekļi esot bijuši juridiski
tiesīgi un tiem esot bijis pienākums veikt ar Līgumu uzliktos pienākumus līdz to pēcteču iecelšanai.
Katrā ziņā apstrīdētais lēmums neesot jauna politiska iniciatīva un ietilpstot Komisijas kārtējos pienākumos.
Pirmās instances tiesas vērtējums
EKL 201. pants ir formulēts šādi:
“Ja apspriešanai ir iesniegts priekšlikums izteikt neuzticību Komisijai, Eiropas Parlaments par to balso ne agrāk kā trīs
dienas pēc tā iesniegšanas un vienīgi atklātā balsojumā.
Ja Eiropas Parlaments priekšlikumu izteikt neuzticību pieņem ar divām trešdaļām balsu, ko nodevis Eiropas Parlamenta locekļu
vairākums, visa Komisija atkāpjas no amata. Komisijas locekļi turpina veikt kārtējos pienākumus, kamēr viņus nomaina saskaņā
ar 214. pantu. Šādā gadījumā amata pilnvaru laiks tiem Komisijas locekļiem, kas iecelti viņu vietā, beidzas dienā, kad būtu
beidzies tās Komisijas pilnvaru laiks, kura ir atkāpusies.”
Turklāt EKL 215. pantā ir noteikts:
“Izņemot parastas nomaiņas vai nāves gadījumus, Komisijas locekļu pienākumi beidzas, kad viņi atkāpjas vai viņus atlaiž no
amata.
Savstarpēji vienojoties dalībvalstu valdībām, šādā brīvā amata vietā uz atlikušo locekļa amata pilnvaru laiku ieceļ jaunu
Komisijas locekli. Padome var vienprātīgi pieņemt lēmumu par to, ka brīvajā amata vietā nav jāieceļ jauns loceklis.
Priekšsēdētāja atkāpšanās, atlaišanas vai nāves gadījumā viņu nomaina uz atlikušo amata pilnvaru laiku. Priekšsēdētāja nomaiņai
piemēro 214. panta 2. punktā paredzēto procedūru.
Izņemot gadījumus, kad Komisijas locekļus atlaiž no amata saskaņā ar 216. pantu, viņi paliek amatā līdz nomaiņai.”
1999. gada 16. marta vēstulē Komisijas priekšsēdētājs Santērs [
Santer
] informēja dalībvalstu valdību pārstāvju konferences priekšsēdētāju par Komisijas locekļu lēmumu kolektīvi atkāpties un nodot
savus mandātus dalībvalstu valdību rokās. Šajā vēstulē Komisijas priekšsēdētājs un locekļi paziņoja, ka atbilstoši EKL 215. panta
ceturtajai daļai viņi turpina pildīt savus pienākumus līdz brīdim, kad viņi tiks aizstāti atbilstoši Līgumos paredzētajām
procedūrām.
1999. gada 22. marta paziņojumā Padome, atzīstot vajadzību iecelt jaunu Komisiju iespējami drīz, vēlējās, lai Komisijas locekļi
joprojām turpinātu pildīt savus pienākumus atbilstoši Līgumiem.
No EKL 201. panta izriet, ka uzskatīt, ka Komisijas locekļiem ir bijis “kolektīvi jāatkāpjas no amata” minētā panta otrās
daļas pēdējā teikuma izpratnē, var tikai tad, ja Parlaments iepriekš ir veicis balsojumu par priekšlikumu izteikt neuzticību
šajā pantā noteiktajos apstākļos.
Ja balsojums par priekšlikumu izteikt neuzticību nav veikts – kā tas ir konkrētajā gadījumā – visu Komisijas locekļu individuālas
atkāpšanās, pat ja tās ir vienlaicīgas, nav EKL 201. pantā paredzētais gadījums.
Apstāklim, ka Komisijas locekļi varēja atzīst savu politisko atbildību, kolektīvi atkāpjoties, šajā ziņā nav juridiskas nozīmes.
Kopienu kompetenču sistēmas ietvaros akta juridiskā pamata izvēle nevar būt atkarīga tikai no vienas iestādes pārliecības;
tai jābūt pamatotai ar objektīviem elementiem, ko var pakļaut pārbaudei tiesā (šajā ziņā skat. Tiesas 1987. gada 26. marta
spriedumu lietā 45/86 Komisija/Padome,
Recueil
, 1493. lpp., 11. punkts).
Tātad jāuzskata, ka attiecīgo Komisijas locekļu pienākumi beidzās līdz ar viņu brīvprātīgo individuālo atkāpšanos EKL 215. panta
pirmās daļas izpratnē, un šādu individuālu atkāpšanos vienlaicīgums nevar apšaubīt katras atkāpšanās brīvprātīgumu.
Turklāt no Kopienu dalībvalstu valdību pārstāvju 1999. gada 15. septembra lēmuma Nr. 1999/627/EK, EOTK,
Euratom
, ar ko ieceļ Eiropas Kopienu Komisijas priekšsēdētāju un locekļus (OV L 248, 30. lpp.), pamatojumu daļas izriet, ka tas ir
pamatots tostarp ar EKL 215. pantu.
EKL 215. panta pirmajā daļā norādot, ka Komisijas locekļu pienākumi beidzas, kad viņi atkāpjas vai viņus atlaiž, Līguma autori
vienkārši ir vēlējušies definēt Komisijas locekļu pienākumu izbeigšanās viņiem dotā mandāta laikā juridiskos iemeslus, tomēr
bez nodoma aizliegt demisionējošiem locekļiem veikt to parastos pienākumus, līdz viņu labprātīgā atkāpšanās stājas spēkā dienā,
kad viņi tiek faktiski aizvietoti.
No tā izriet, ka attiecīgās personas palika “amatā līdz nomaiņai” 1999. gada 15. septembrī atbilstoši EKL 215. panta ceturtajā
daļā noteiktajam. Tātad līdz minētajam datumam viņi saglabāja savas pilnvaras pilnā apmērā.
Tātad Komisija, 1999. gada 14. jūlijā pieņemot apstrīdēto lēmumu, nav pārkāpusi savas kompetences robežas.
Tātad pirmais pamats ir jānoraida.

Par otro pamatu, kas balstīts uz nediskriminācijas principa pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti

BA
pārmet Komisijai nediskriminācijas principa pārkāpumu un to, ka, ar apstrīdēto lēmumu aizliedzot tai piemērot savas no rezultāta
atkarīgo prēmiju sistēmas ceļojumu aģentūrām Apvienotajā Karalistē, nepieņemot līdzīgu lēmumu pret citām aviosabiedrībām,
kuras ieņem vismaz tikpat stipru stāvokli, kādu Komisija attiecinājusi uz
BA
, un kuras piemēro tādas pašas finansiālās stimulēšanas sistēmas, Komisija esot nostādījusi
BA
ļoti nelabvēlīgā konkurētspējas stāvoklī.

Virgin
sūdzības iepriekšēja iesniegšana neattaisnojot to, ka lēmums par pārkāpuma procedūras uzsākšanu tika pieņemts tikai pret
BA
. Komisijas rīcības brīvība izlietot savus resursus kārtējām lietām nevarot attaisnot diskrimināciju, it īpaši tad, ja tā
pati rada pret konkurenci vērstu iedarbību, kas nelabvēlīgi ietekmē pārbaudāmo uzņēmumu.
Komisija nemaz neuzskata par diskriminējošu apstrīdētā lēmuma pieņemšanu sešus gadus pēc
Virgin
sūdzības iesniegšanas. Tā uzskata, ka tai ir rīcības brīvība piešķirt dažādas prioritātes pakāpes lietām, kas Komisijai jāizskata,
atkarībā no Kopienu ieinteresētības šajās lietās (Pirmās instances tiesas 1992. gada 18. septembra spriedums lietā T‑24/90
Automec
/Komisija,
Recueil
, II‑2223. lpp., 77. punkts).
Atbilstoši paziņojumam presei par “principiem, kas reglamentē ceļojumu aģentūru komisijas maksas”, kurš publicēts dienā, kad
tika pieņemts apstrīdētais lēmums, šis lēmums esot pirmais posms komisijas maksu, kuras aviosabiedrības maksā ceļojumu aģentūrām,
izvērtēšanai. Minētajā paziņojumā norādītie principi dodot arī skaidras norādes visām citām aviosabiedrībām, kas ir līdzīgā
situācijā kā
BA
, un Komisijai esot jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka citas aviosabiedrības, kas ir tādā pašā stāvoklī,
ievēro šos principus.
Apstrīdētais lēmums neradot tādu negatīvu iedarbību, kas nelabvēlīgi ietekmētu
BA
ģeogrāfiskos tirgos, kas nav Apvienotās Karalistes tirgus. Tā kā
BA
nav dominējoša stāvokļa šajos citos tirgos, tā varot izmantot finansiālās stimulēšanas sistēmas, lai pretotos konkurējošu
uzņēmumu izmantotām finansiālās stimulēšanas sistēmām.
Turklāt citu aviosabiedrību, kas Apvienotajā Karalistē piemēro dažādas prēmiju sistēmas avioceļojumu aģentūrām, piedāvājums
neietekmējot apstrīdēto lēmumu. Apstrīdētais lēmums attiecoties uz
BA
kā uz uzņēmumu ar dominējošu stāvokli Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū sevišķās atbildības,
kas tai ir šajā statusā, dēļ.
Pirmās instances tiesas vērtējums
Lai Komisijai varētu pārmest diskriminācijas pieļaušanu, būtu jākonstatē, ka tā ir pieļāvusi atšķirīgu attieksmi salīdzināmās
situācijās, nelabvēlīgi ietekmējot noteiktus tirgus dalībniekus, salīdzinot ar citiem tirgus dalībniekiem, un objektīvi nav
būtiskas atšķirības, kas varētu pamatot šādu atšķirīgu attieksmi (Pirmās instances tiesas 1999. gada 7. jūlija spriedums lietā
T‑106/96
Wirtschaftsvereinigung Stahl
/Komisija,
Recueil
, II‑2155. lpp., 103. punkts).
Tas, ka Komisija nav konstatējusi pārkāpumu attiecībā pret kādu tirgus dalībnieku, kas ir bijis situācijā, kas ir salīdzināma
ar prasītāja situāciju, nekādā gadījumā nevar būt pamats atmest šim prasītājam pārmestā pārkāpuma konstatējumu, ja vien tas
ir pienācīgi pierādīts (Tiesas 1993. gada 31. marta spriedums apvienotajās lietās C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85
un no C‑125/85 līdz C‑129/85
Ahlström
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑1307. lpp., 146. punkts).
Turklāt pamats ir balstīts uz vienkāršu apgalvojumu – kas nekādā veidā nav pierādīts – par finansiālās stimulēšanas sistēmu,
kuras ar
BA
konkurējošās aviosabiedrības piemēro ceļojumu aģentūrām, prettiesiskumu no EKL 81. un 82. panta viedokļa.
Turklāt, abstrahējoties no tā, ka apstrīdētais lēmums tika pieņemts saistībā ar sūdzību, kuru
Virgin
bija iesniegusi par
BA
1993. gadā, Komisija, lai efektīvi uzraudzītu Kopienu konkurences noteikumu piemērošanu, ir tiesīga – kā šajā gadījumā –
piešķirt dažādas prioritātes pakāpes tai iesniegtajām sūdzībām (Tiesas 1999. gada 4. marta spriedums lietā C‑119/97 P
Ufex
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑1341. lpp., 88. punkts) atkarībā no Kopienu ieinteresētības tajās, vērtējot katras lietas apstākļus, tostarp tai iesniegto
informāciju par faktiskajiem un tiesību apstākļiem (šā sprieduma 61. punktā minētais spriedums lietā
Automec
/Komisija, 86. punkts).
Šajā ziņā Komisijai katrā gadījumā atsevišķi ir jāvērtē, cik smagi ir apgalvotie konkurences ierobežojumi (Pirmās instances
tiesas 1999. gada 13. decembra spriedums apvienotajās lietās T‑189/95, T‑39/96 un T‑123/96
SGA
/Komisija,
Recueil
, II‑3587. lpp., 53. punkts), kā arī – kā šajā gadījumā – sūdzības, kuru tā izskata, senums. Komisijai ir jānoslēdz izmeklēšanas
process saprātīgā termiņā (šajā ziņā skat. Pirmās instances tiesas 1997. gada 22. oktobra spriedumu apvienotajās lietās T‑213/95
un T‑18/96
SCK
un
FNK
/Komisija,
Recueil
, II‑1739. lpp., 55. un 56. punkts).
Ja Komisijas saskaras – kā šajā gadījumā – ar situāciju, kurā daudz pierādījumu rada aizdomas par vairāku viena un tā paša
ekonomiskā sektora lielu uzņēmumu darbībām, kas ir pretrunā konkurences tiesībām, Komisija pat ir tiesīga sakopot resursus
attiecībā pret vienu no attiecīgajiem uzņēmumiem, tajā pašā laikā aicinot tirgus dalībniekus, kurus, iespējams, ir skārusi
citu uzņēmumu pārkāpjošā rīcība, vērsties valsts iestādēs (šajā ziņā skat. šā sprieduma 69. punktā minēto spriedumu apvienotajās
lietās
SGA
/Komisija, 59. punkts).
Visbeidzot, Komisija tiesas sēdē apstiprināja un
BA
neapstrīdēja, ka tā ir uzsākusi izmeklēšanas procedūru pret astoņām aviosabiedrībām saistībā ar sūdzībām, ko
BA
ir iesniegusi 1998. gada jūnijā un septembrī, un 2003. gada 6. februāra vēstulē ir informējusi
BA
par nodomu izbeigt šīs procedūras.
Līdz ar to, ja
BA
uzskata savas sūdzības par pamatotām, tai ir jāsniedz Komisijai savi apsvērumi šajā sakarā un jāapstrīd Komisijas iespējamais
lēmums izbeigt tās sūdzību izskatīšanu.
Tātad otrais pamats nav apmierināms.

Par trešo pamatu, kas balstīts uz kļūdainu sektoriālā un ģeogrāfiskā tirgus definīciju
Kā izriet no apstrīdētā lēmuma (skat. šā sprieduma 22. punktu), Komisija uzskatīja, ka, lai noteiktu
BA
dominējošo stāvokli, atbilstošais tirgus ir Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgus.
Lietas dalībnieku argumenti

BA
apstrīd šo Komisijas vērtējumu, apgalvojot, ka, pat pieņemot, ka šāds tirgus pastāv, pakalpojumu, kurus ceļojumu aģentūras
sniedz aviosabiedrībām, tirgus šajā gadījumā nevarot būt attiecīgais sektoriālais tirgus.
Komisija esot secinājusi, ka konkurences ierobežojumi, kas atklāti apstrīdētajās no rezultāta atkarīgo prēmiju sistēmās, izriet
no
BA
kā pakalpojumu, kurus sniedz Apvienotās Karalistes ceļojumu aģentūras, pircēja stāvokļa. To darot, Komisija esot atkāpusies,
pirmkārt, no savas parastās konkrētā tirgus definēšanas metodes, tādējādi priekšlaicīgi konstatējot dominējošu stāvokli un,
galu galā, tā ļaunprātīgu izmantošanu, un, otrkārt, no sava paziņojuma par konkrētā tirgus definēšanu Kopienu konkurences
tiesību ietvaros (OV 1997, C 372, 5. lpp.).
Ceļojumu aģentūras esot izplatīšanas kanāls, kas ļauj aviosabiedrībām pārdot vietas savos lidojumos un pilda mazumtirgotāju
funkciju. Ar marku apzīmēto preču tirgos konkurences būtību vērtējot, par atbilstošiem uzskatot attiecīgo preču tirgus, nevis
mazumtirdzniecības pakalpojumu, ko sniedz pārdošanas punkti, kurus izmanto ražotāji savu preču tirgošanai, iegādes tirgus.

BA
stāvoklis attiecībā pret ceļojumu aģentūrām neesot pareiza pieeja, lai novērtētu tās varu tirgū. Lai definētu konkrēto sektoriālo
tirgu ar mērķi novērtēt ceļojumu aģentūrām piešķirto finansiālo priekšrocību ietekmi uz konkurenci, esot jānosaka, vai viens
gaisa transporta pakalpojumu sniedzējs noteiktā maršrutā var veiksmīgi palielināt savas cenas.
Kā to Komisija esot atzinusi apstrīdētā lēmuma preambulas 80. un 81. apsvērumā, atbilde esot atkarīga no tā, cik lielā mērā
ceļotāji, kuri vēlas izmantot noteiktu aviolīniju, uzskata, ka citas aviolīnijas to līdzvērtīgi aizvieto. Komisija izmantojot
šādu pieeju, kad tā vērtē pasažieru gaisa transportu uz Apvienoto Karalisti un no tās, bet tā kļūdaini apgalvojot, ka pastāv
atsevišķs avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgus.

BA
apgalvo, ka, pieņemot Komisijas pieeju, ja ceļojumu aģentūru sniedzamo aviobiļešu izplatīšanas pakalpojumu tirgus samazinātos,
līdz tas kļūtu nenozīmīgs, tas turpinātu būt konkrētais tirgus. Turpretim, pēc
BA
domām, citu izplatīšanas veidu pastāvēšana liedzot konstatēt vienas aviosabiedrības spēka pozīciju šajā tirgū, pat ja tai
ir lielākā daļa no biļešu izplatīšanas ar ceļojumu aģentūru palīdzību.
Turklāt, ja eksistētu četru galamērķu grupas (Amerikas Savienotās Valstis, Eiropa, Āfrika un Tālie Austrumi) un viens gaisa
transporta pakalpojumu sniedzējs katrai grupai, katra sabiedrība varētu savos maršrutos īstenot nozīmīgu varu, neizjūtot citu
sabiedrību spiedienu. Atbilstoši Komisijas analīzei neviena no šīm sabiedrībām nebūtu dominējošā stāvoklī saistībā ar ceļojumu
aģentūru pakalpojumu iegādi, ņemot vērā, ka katrai no tām būtu tikai 25 % no šo pakalpojumu iegādes apjoma.
Visbeidzot, aviosabiedrība, kurai nav dominējoša stāvokļa avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū, bet kura viena pati nodrošina
noteikta maršruta vai nelielas maršrutu grupas apkalpošanu, varot šajos maršrutos darboties pilnīgi neatkarīgi no saviem konkurentiem
un aģentūrām. Tomēr atbilstoši Komisijas analīzei uz šādu situāciju neattiektos EKL 82. pants.

BA
piebilst, ka, pat ja avioceļojumu aģentūru pakalpojumi šajā gadījumā veidotu konkrēto sektoriālo tirgu, konkrētais ģeogrāfiskais
tirgus būtu plašāks par Apvienotās Karalistes teritoriju. Daudz lielu ceļojumu aģentūru darbojoties vairākās valstīts. Turklāt
ceļojumu aģentūras aizvien vairāk sadarbojoties ar aviosabiedrībām starptautiskā līmenī, kā to pierādot pasaules mēroga līgumi,
kurus
BA
ir noslēgusi ar dažām ceļojumu aģentūrām.
Komisija atgādina, ka atbilstoši apstrīdētā lēmuma preambulas 31. apsvērumam ceļojumu aģentūras darbojoties aviosabiedrību
labā kā neatkarīgi starpnieki, kas sniedz autonomus pakalpojumus (Tiesas 1987. gada 1. oktobra spriedums lietā 311/85
VVR
,
Recueil
, 3801. lpp., 20. punkts).
Avioceļojumu aģentūru pakalpojumi, par kuriem aviosabiedrības norēķinās komisijas maksas par pārdotajām biļetēm veidā, esot
aviosabiedrību, kas ir to darījumu partneri, reklamēšana, palīdzība pasažieriem izvēlēties piemērotas sabiedrības un lidojumus,
biļešu izsniegšana, naudas iekasēšana no pasažieriem un tās pārskaitīšana aviosabiedrībām.
Nekas neliedzot konstatēt, ka pircējs, kam ir dominējošs stāvoklis, ir to ļaunprātīgi izmantojis un ka uz viņu attiecas Kopienu
konkurences tiesības.
Komisija atgādina, ka tā kā atsevišķu tirgu esot kvalificējusi avioceļojumu aģentūru pakalpojumus (Komisijas 1991. gada 30. jūlija
Lēmums 91/480/EEK par Līguma [81]. panta piemērošanas procedūru (lieta Nr. IV/32/659 –
IATA Passenger Agency Programme
) (OV L 258, 18. lpp.)), kā arī citus ar avioceļojumiem saistītus tirgus, piemēram, datorizētās avioceļojumu rezervēšanas
sistēmas (Komisijas 1988. gada 4. novembra Lēmums 88/589/EEK par Līguma [82]. panta piemērošanas procedūru (IV/32.318,
London European – SABENA
) (OV L 317, 47. lpp.)).
Visbeidzot, tas, ka konkrētais ģeogrāfiskais tirgus ir tikai Apvienotajā Karalistē, esot pamatojams ar to, ka attiecīgās darbības
dažādos aspektos tiek veiktas Apvienotās Karalistes teritorijā. It īpaši – klienti parasti rezervējot biļetes savā dzīvesvietas
valstī un attiecības starp ceļojumu aģentūrām un aviosabiedrībām veidojoties katrā valstī atsevišķi.
Pirmās instances tiesas vērtējums
Komisija apstrīdētajā lēmumā ir uzskatījusi, ka sektoriāls tirgus, kas jāņem vērā, nosakot
BA
dominējošo stāvokli, ir pakalpojumi, kurus aviosabiedrības pērk no ceļojumu aģentūrām to aviobiļešu tirdzniecībai un izplatīšanai
(preambulas 72. apsvērums). Pēc Komisijas domām, šādas aviosabiedrību prakses rezultātā ir radies avioceļojumu aģentūru pakalpojumu
tirgus, kas ir atšķirīgs no gaisa transporta tirgiem.
Turklāt Komisija ir uzskatījusi, ka atbilstošais ģeogrāfiskais tirgus šajā gadījumā, ņemot vērā ceļojumu aģentūru darbību
valsts mērogu, bija Apvienotās Karalistes teritorija.
Jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai (Tiesas 1983. gada 9. novembra spriedums lietā 322/81
Michelin
/Komisija,
Recueil
, 3461. lpp., 37. punkts; Pirmās instances tiesas 2000. gada 30. marta spriedums lietā T‑65/96
Kish Glass
/Komisija,
Recueil
, II‑1885. lpp., 62. punkts, kas apelācijas kārtībā apstiprināts ar Tiesas 2001. gada 18. oktobra rīkojumu lietā C‑241/00 P
Kish Glass
/Komisija,
Recueil
, I‑7759. lpp.), lai izvērtētu iespējamu uzņēmuma dominējošo stāvokli noteiktā sektoriālā tirgū, konkurences iespējas jāvērtē
tāda tirgus ietvaros, kas ietver visas preces vai pakalpojumus, kas atkarībā no to īpašībām ir īpaši piemēroti pastāvīgu vajadzību
apmierināšanai un ir tikai nelielā mērā aizstājami ar citām precēm vai pakalpojumiem. Turklāt, tā kā konkrētā tirgus noteikšanu
izmanto, lai novērtētu, vai attiecīgais uzņēmums var radīt šķēršļus efektīvas konkurences saglabāšanai un lielā mērā rīkoties
neatkarīgi no saviem konkurentiem un – šajā gadījumā – no pakalpojumu sniedzējiem, nevar pārbaudīt tikai attiecīgo pakalpojumu
objektīvās pazīmes, bet ir jāņem vērā arī konkurences apstākļi un pieprasījuma un piedāvājuma struktūra tirgū.
No
BA
procesuālajiem dokumentiem izriet, ka tā pati atzīst autonoma avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgus pastāvēšanu, jo tās
prasības pieteikuma 11.34. punktā tā ir apgalvojusi, ka pašas ceļojumu aģentūras darbojas konkurējošā tirgū, savstarpēji konkurējot,
lai sniegtu vislabākos pakalpojumus saviem klientiem.
Šajā ziņā, lai gan ceļojumu aģentūras rīkojas aviosabiedrību, kas uzņemas visus riskus un priekšrocības saistībā ar pašiem
pārvadāšanas pakalpojumiem un kas slēdz pārvadāšanas līgumus tieši ar pasažieriem, vārdā, ceļojumu aģentūras tomēr ir neatkarīgi
starpnieki, kas sniedz autonomus pakalpojumus (šajā ziņā skat. šā sprieduma 84. punktā minēto spriedumu lietā
VVR
, 20. punkts).
Kā Komisija to norādījusi apstrīdētā lēmuma preambulas 31. apsvērumā, šāda specifiska ceļojumu aģentūru darbība ir, pirmkārt,
dot padomu iespējamiem pasažieriem, rezervēt un izsniegt aviobiļetes, iekasēt samaksu par pārvadājumu un to pārskaitīt aviosabiedrībām
un, otrkārt, sniegt šīm sabiedrībām reklāmas un tirdzniecības veicināšanas pakalpojumus.
Šajā ziņā pati
BA
apgalvo, ka ceļojumu aģentūras ir un vismaz tuvākajā laikā būs aviosabiedrībām ļoti svarīgs izplatīšanas kanāls, kas tām
ļauj efektīvi pārdot vietas to piedāvātajos lidojumos, un ka pastāv savstarpēja atkarība starp ceļojumu aģentūrām un aviosabiedrībām,
kas vienas pašas nespēj lietderīgi pārdot savus gaisa transporta pakalpojumus.
Kā to arī norādījusi
BA
, ceļojumu aģentūras piedāvā lielāku maršrutu, izlidošanas un ielidošanas laiku izvēli, ko nevarētu piedāvāt neviena aviosabiedrība.
Ceļojumu aģentūras atlasa informāciju par dažādiem lidojumiem par labu pasažieriem, kas saskaras ar gaisa transporta dažādo
tarifu struktūru daudzveidību, ko rada aviosabiedrību pielietotā sistēma, kad tarifi tiek noteikti reālā laikā.
Turklāt
BA
ir atzinusi, ka ceļojumu aģentūru loma aviobiļešu izplatīšanā izskaidro, kāpēc aviosabiedrības cenšas tām piedāvāt priekšrocības,
lai tās pārdotu vietas uz attiecīgās aviosabiedrības lidojumiem. Tātad visas papildu prēmijas, ko aviosabiedrības piešķir
ceļojumu aģentūrām, apstiprina pakalpojumu, kurus ceļojumu aģentūras sniedz aviosabiedrībām, neaizstājamību.
Visbeidzot, pati
BA
ir uzsvērusi, ka lielākās ceļojumu aģentūras individuāli vienojas par aviobiļešu izplatīšanas līgumiem un tātad spēj pakļaut
konkurencei aviosabiedrības.
Šo pakalpojumu, kurus ceļojumu aģentūras sniedz aviosabiedrībām, specifiku, ņemot vērā, ka aviosabiedrības nevar nopietni
apsvērt iespēju aizstāt aģentūras, lai pašas sniegtu tādus pašus pakalpojumus, apstiprina fakts, ka pārmesto faktu rašanās
laikā 85 % no Apvienotajā Karalistē pārdotajām aviobiļetēm tika pārdotas ar ceļojumu aģentūru starpniecību.
Tātad jāuzskata, ka avioceļojumu aģentūru pakalpojumi ir tāda saimnieciskā darbība, kuru apstrīdētā lēmuma pieņemšanas laikā
aviosabiedrības nevarēja aizstāt ar citu to biļešu izplatīšanas veidu, un attiecīgi tas ir atsevišķs pakalpojumu tirgus, kas
atšķiras no gaisa transporta tirgus.
Definējot konkrēto tirgu, apstāklim, ka konkurences ierobežojumi, kurus – kā uzskata Komisija – rada
BA
piemērotās no rezultāta atkarīgo prēmiju sistēmas, izriet no stāvokļa, kāds ir
BA
kā avioceļojumu aģentūru pakalpojumu pircējam, nevis šo pakalpojumu sniedzējam, nav nozīmes. EKL 82. pants ir piemērojams
gan uzņēmumiem, kuru iespējami dominējošais stāvoklis ir konstatēts – kā šajā gadījumā – attiecībā pret to piegādātājiem,
gan arī uzņēmumiem, kas var būt šādā stāvoklī attiecībā pret saviem klientiem.
Turklāt tiesas sēdē
BA
pati atzina, ka gan pircējam, gan pārdevējam ir iespēja ieņemt dominējošu stāvokli EKL 82. panta nozīmē.
No tā izriet, ka
BA
nevar pamatoti apgalvot, ka, definējot konkrēto sektoriālo tirgu, lai novērtētu finansiālo priekšrocību, ko tā piešķir ceļojumu
aģentūrām Apvienotajā Karalistē, ietekmi uz konkurenci, būtu jānosaka, vai vienīgais gaisa transporta pakalpojumu sniedzējs
noteiktā maršrutā var lietderīgi palielināt cenas.
Šāds parametrs, kam, iespējams, ir nozīme saistībā ar katru gaisa satiksmes maršrutu, neļauj izvērtēt
BA
ekonomisko varu, kāda tai ir nevis kā gaisa transporta pakalpojumu sniedzējai, bet kā ceļojumu aģentūru pakalpojumu pircējai
visos maršrutos ar izlidošanas vai ielidošanas vietu Apvienotās Karalistes lidostās, salīdzinot, pirmkārt, ar visām pārējām
aviosabiedrībām, kas ir avioceļojumu aģentūru pakalpojumu pircējas, un, otrkārt, ar ceļojumu aģentūrām Apvienotajā Karalistē.
Līdz ar to
BA
izvirzītajiem iebildumiem pret Komisijas definētā sektoriālā tirgus atbilstību, kas balstīti uz aviobiļešu izplatīšanas ar
ceļojumu aģentūru starpniecību nozīmes iespējamo mazināšanos, uz aviosabiedrību ekskluzīvu specializāciju saistībā ar ģeogrāfiskiem
galamērķiem un uz aviosabiedrības, kurai, iespējams, būtu monopola stāvoklis dažos maršrutos, rīcības neatkarību, nav nozīmes.
Šie argumenti ir balstīti uz situācijām, kas ir hipotētiskas vai neatbilst apstākļiem, kādos notiek konkurence konkrētajā
sektoriālajā tirgū, kas ir avioceļojumu aģentūru pakalpojumi, gan starp pakalpojumu sniedzējām aģentūrām, gan starp šo pakalpojumu
saņēmējām aviosabiedrībām.
Tātad Komisija, kvalificējot pakalpojumu, kurus ceļojumu aģentūras sniedz aviosabiedrībām, sektoriālo tirgu kā atbilstošu,
lai noteiktu, vai
BA
kā šo pakalpojumu pieprasītājai minētajā tirgū ir dominējošs stāvoklis, nav pieļāvusi kļūdu vērtējumā.
Attiecībā uz ģeogrāfisko tirgu, kas jāņem vērā, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka to var definēt kā teritoriju, kurā visi
tirgus dalībnieki ir līdzīgos vai pietiekami viendabīgos konkurences apstākļos, konkrēti, attiecībā uz konkrētām precēm vai
pakalpojumiem, un šādiem apstākļiem nav jābūt pilnīgi viendabīgiem (Pirmās instances tiesas 1994. gada 6. oktobra spriedums
lietā T‑83/91
Tetra Pak
/Komisija,
Recueil
, II‑755. lpp., 91. punkts, kas apelācijas kārtībā apstiprināts ar Tiesas 1996. gada 14. novembra spriedumu lietā C‑333/94 P
Tetra Pak
/Komisija,
Recueil
, I‑5951. lpp.).
Nav apstrīdams, ka lielākā daļa pasažieru rezervē aviobiļetes savā dzīvesvietas valstī. Lai arī
BA
ir apgalvojusi, ka ne visas aviobiļetes, ko pārdod ceļojumu aģentūras Apvienotajā Karalistē, noteikti tiek pārdotas šīs valsts
iedzīvotājiem, tā ir atzinusi, ka nevar noteikt ārpus Apvienotās Karalistes veikto darījumu skaitu.
Turklāt, kā Komisija to norādījusi apstrīdētā lēmuma preambulas 83. apsvērumā un
BA
nav apstrīdējusi,
IATA
noteikumi par aviobiļešu kuponu izmantošanas kārtību liedz lidojumiem no lidostām Apvienotajā Karalistē izmantot biļetes,
kas ir pārdotas ārpus Apvienotās Karalistes teritorijas.
Tā kā gaisa transporta biļešu izplatīšana notiek valsts līmenī, no tā izriet, ka aviosabiedrības parasti šo biļešu izplatīšanas
pakalpojumus pērk attiecīgajā valstī, ko apstiprina ar šādu mērķi noslēgtie
BA
līgumi ar ceļojumu aģentūrām Apvienotajā Karalistē.
Tāpat nav apstrīdēts arī tas, ka aviosabiedrības strukturē savus komercpakalpojumus valsts līmenī, ka ceļojumu aģentūras aviobiļešu
apstrādi veic attiecīgās valsts
IATA
norēķinu sistēmas ietvaros un šajā gadījumā tā tiek veikta ar Apvienotās Karalistes norēķinu sistēmas starpniecību (
Billing and Settlement Plan for the United Kingdom
, turpmāk tekstā – “
BSPUK
”).
Turklāt
BA
nav apstrīdējusi Komisijas apgalvojumu, saskaņā ar kuru
BA
visā Apvienotās Karalistes teritorijā vienādi piemēro no rezultāta atkarīgo prēmiju sistēmas šajā dalībvalstī reģistrētām
ceļojumu aģentūrām.

BA
nav apstrīdējusi arī to, ka apstrīdētie finansiālās stimulēšanas pasākumi tiek piemēroti tikai Apvienotajā Karalistē pārdotajām
BA
biļetēm, lai arī šie stimulēšanas pasākumi ir ietverti līgumos, kas noslēgti ar ceļojumu aģentūrām, kuras savu darbību veic
vairāk nekā vienā dalībvalstī.
Pretēji
BA
apgalvojumiem tas, ka tā ir noslēgusi pasaules mēroga līgumus ar dažām ceļojumu aģentūrām, nav pierādījums, ka tās arvien
vairāk sadarbojas ar aviosabiedrībām starptautiskā līmenī. Kā izriet no apstrīdētā lēmuma preambulas 20. apsvēruma, neskaitot
BA
, šādi līgumi bija parakstīti tikai ar trīs ceļojumu aģentūrām un tikai uz 1992./1993. gada ziemas sezonu. Turklāt šādi līgumi
ir vienkārši pievienoti attiecīgajās valstīs noslēgtajiem vietējiem līgumiem.
Tātad nevar secināt, ka Komisija ir kļūdaini noteikusi Apvienotās Karalistes tirgu kā atbilstošo ģeogrāfisko tirgu, lai pierādītu,
ka
BA
kā pakalpojumu, kurus sniedz Apvienotajā Karalistē reģistrētas avioceļojumu aģentūras, pircējai minētajā tirgū ir dominējošs
stāvoklis.
No tā izriet, ka pamats, kas balstīts uz kļūdainu atbilstošā sektoriālā un ģeogrāfiskā tirgus definīciju, nav atbalstāms.

Par ceturto pamatu, kas balstīts uz nepieciešamās saistības starp skartajiem sektoriālajiem tirgiem neesamību
Apstrīdētajā lēmumā Komisija ir konstatējusi strīdīgo darbību ietekmi vairākos tirgos. Kā cita starpā izriet no apstrīdētā
lēmuma preambulas 111. un 112. apsvēruma, Komisija ir uzskatījusi, ka
BA
piemērotā no rezultāta atkarīgo prēmiju sistēma radīja Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū diskrimināciju
starp ceļojumu aģentūrām Apvienotajā Karalistē un tiecās, pirmkārt, samazināt to pakalpojumu apjomu, ko avioceļojumu aģentūras
sniedz citām sabiedrībām, un, otrkārt, pakļaut šādu pakalpojumu sniegšanu nelabvēlīgākiem nosacījumiem. Turklāt šāda
BA
ļaunprātīga rīcība avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū radīja būtisku pret konkurenci vērstu iedarbību Apvienotās Karalistes
gaisa transporta tirgos, nelabvēlīgi ietekmējot ar
BA
konkurējošās aviosabiedrības (preambulas 103. un 113. apsvērums).
Lietas dalībnieku argumenti

BA
apgalvo, ka nepastāvot pietiekami cieša saistība, kas prasīta EKL 82. pantā, starp Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru
pakalpojumu tirgu, kurā, kā apgalvots,
BA
ir dominējošs stāvoklis, no vienas puses, un Apvienotās Karalistes gaisa transporta tirgiem, kuros
BA
nav dominējoša stāvokļa, no otras puses.
Komisijas analīze esot “apļveida”, jo tā uzskata, ka
BA
panākumi Apvienotās Karalistes gaisa transporta tirgos rada
BA
Apvienotās Karalistes ceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū dominējošu stāvokli, kura ļaunprātīga izmantošana nelabvēlīgi ietekmē
pirmos tirgus.
Turklāt
BA
piederošās daļas Apvienotās Karalistes gaisa transporta tirgos esot pārāk mazas, lai radītu satraukumu, un
BA
kā Apvienotās Karalistes ceļojumu aģentūru pakalpojumu pircējas statuss neļaujot tai kontrolēt šādu pakalpojumu sniegšanu.
Komisija uzskata, ka esot identificējusi tirgu, kas ir Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgus, kurā
BA
ir dominējošs stāvoklis, ko tā, pieļaujot prettiesisku diskrimināciju pret tirgus dalībniekiem un ar savu rīcību radot izslēdzošu
iedarbību šajā pašā tirgū, ir ļaunprātīgi izmantojusi. Komisija esot arī ņēmusi vērā šādas ļaunprātīgas izmantošanas radīto
izslēdzošo iedarbību attiecībā pret konkurējošām aviosabiedrībām gaisa transporta sektoriālajos tirgos ar izlidošanas un galamērķa
vietām Apvienotajā Karalistē.
Pirmās instances tiesa esot uzsvērusi, ka EKL 82. pantā nav sniegtas tiešas norādes attiecībā uz prasībām, kas saistītas ar
dominējoša stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas pakalpojumu vai preču tirgos lokalizāciju (šā sprieduma 108. punktā minētais
1994. gada 6. oktobra spriedums lietā
Tetra Pak
/Komisija, 113. punkts), un Tiesa esot uzskatījusi, ka Pirmās instances tiesas vērtējums šajā jautājumā nav apstrīdams (šā
sprieduma 108. punktā minētais 1996. gada 14. novembra spriedums lietā
Tetra Pak
/Komisija, 24. punkts).
Lai gan aplūkojamais gadījums atšķiras no gadījuma, saistībā ar kuru taisīts šā sprieduma 108. punktā minētais 1994. gada
6. oktobra spriedums lietā
Tetra Pak
/Komisija, jo
BA
pieļautā dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana ir radījusi sekas gan tirgū, kurā tai ir dominējošs stāvoklis, gan arī
citos tirgos, nevarot būt šaubu par to, ka Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgum ir cieša saistība
ar gaisa transporta tirgiem ar izlidošanas un galamērķa vietām Apvienotajā Karalistē un iekšzemes lidojumiem.

Virgin
, persona, kas iestājusies lietā, atgādina, ka
BA
esot apstrīdējusi avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgus autonomiju no gaisa transporta tirgus. Tātad
BA
apgalvojumi, ka šie divi tirgi ir pilnīgi atsevišķi un savstarpēji nesaistīti, vairs neesot pieņemami.

Virgin
piebilst, ka nevarot nopietni apstrīdēt, ka ceļojumu aģentūras spēj izšķiroši ietekmēt, kādu aviosabiedrību izvēlēsies pasažieris.
Arī prēmijas, ko tām maksā aviosabiedrības, būtiski ietekmējot, kā ceļojumu aģentūras rezervē aviobiļetes pasažieriem, kuri
tām uztic aviosabiedrības izvēli.
Pirmās instances tiesas vērtējums
EKL 82. pants var attiekties uz dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, kas pieļauta sektoriālā tirgū, kurā ir dominējošs
stāvoklis, bet kuras iedarbība ir jūtama atšķirīgā tirgū, kur attiecīgajam uzņēmumam nav dominējoša stāvokļa, ar nosacījumu,
ka šāds atšķirīgais tirgus ir pietiekami saistīts ar pirmo tirgu (šajā ziņā skat. Tiesas 1974. gada 6. marta spriedumu apvienotajās
lietās 6/73 un 7/73
Istituto Chemioterapico Italiano
un
Commercial Solvents
/Komisija,
Recueil
, 223. lpp., 22. punkts, un 1985. gada 3. oktobra spriedumu lietā 311/84
CBEM
,
Recueil
, 3261. lpp., 26. punkts).
Aplūkojamajā gadījumā apstrīdētās no rezultāta atkarīgo prēmiju sistēmas ir daļa no līgumu kopuma, ko
BA
noslēgusi ar ceļojumu aģentūrām Apvienotajā Karalistē par avioceļojumu aģentūru pakalpojumu sniegšanu, tostarp saistībā ar
transporta dokumentu izsniegšanu pasažieriem, un par saistītu reklāmas un tirdzniecības veicināšanas pakalpojumu sniegšanu.
Kā jau iepriekš norādīts, ir atzīts, ka avioceļojumu aģentūras nodrošina mazumtirgotāja funkciju, ka vismaz tuvākajā laikā
tās saglabās šo lomu un ka līdz ar to tās būs īpaši svarīgas aviosabiedrībām.
Pakalpojumi, kurus tādējādi aviosabiedrības pārdod pasažieriem ar Apvienotās Karalistes ceļojumu aģentūru starpniecību, ir
gaisa transporta pakalpojumi regulāros lidojumos, kurus šīs sabiedrības nodrošina ar izlidošanas un galamērķa vietām Apvienotās
Karalistes lidostās.
Šajā ziņā Pirmās instances tiesa atgādina, ka laikā, kad
BA
veica apstrīdētās darbības, 85 % no Apvienotajā Karalistē pārdotajām aviobiļetēm tika pārdotas ar avioceļojumu aģentūru starpniecību.
Tātad ir neapstrīdama saistība starp avioceļojumu aģentūru pakalpojumiem, kurus Apvienotās Karalistes aģentūras sniedz aviosabiedrībām,
no vienas puses, un gaisa transporta pakalpojumiem, kurus nodrošina šīs aviosabiedrības Apvienotās Karalistes gaisa transporta
tirgos, kas ir gaisa satiksmes maršruti ar izlidošanas un galamērķa vietām Apvienotās Karalistes lidostās, no otras puses.
Turklāt
BA
argumentācija ir balstīta uz premisu, saskaņā ar kuru starp attiecīgajiem tirgiem ir šāda saistība.
BA
sava prasības pieteikuma 10.28. punktā ir norādījusi, ka aģentūras atteikums nodrošināt
BA
lidojumu reklāmu spēj tai radīt absolūtus uzņēmējdarbības zaudējumus. Zaudējumi no negūtās peļņas var rasties tikai tad,
ja samazinās
BA
labā izsniegto biļešu skaits.
Un otrādi –
BA
sava prasības pieteikuma 4.39. punktā ir norādījusi, ka, tā kā priekšrocības, ko aviosabiedrības piešķir ceļojumu aģentūrām,
spēj izraisīt gaisa transporta pakalpojumu pieprasījuma pieaugumu, tās rada būtisku izmaksu ekonomiju.
Tātad Komisija pamatoti ir norādījusi, ka pastāv EKL 82. pantā prasītā saistība starp Apvienotās Karalistes ceļojumu aģentūru
pakalpojumu, kurus no ceļojumu aģentūrām pērk aviosabiedrības, tirgu un Apvienotās Karalistes gaisa transporta tirgiem.
Šādos apstākļos ceturtais pamats nav atbalstāms.

Par piekto pamatu, kas balstīts uz kļūdainu juridisko pamatu
Regula Nr. 17, uz kuras pamata tika pieņemts apstrīdētais lēmums, ir pirmā Regula par EKL 81. panta un EKL 82. panta īstenošanu,
un tajā noteikts abu šo noteikumu īstenošanas vispārīgais juridiskais regulējums.
Saskaņā ar Padomes 1962. gada 26. novembra Regulas Nr. 141, ar ko transportu atbrīvo no Regulas Nr. 17 piemērošanas (OV 1962,
124, 2751. lpp.), 1. pantu “Regulu Nr. 17 nepiemēro nolīgumiem, lēmumiem un saskaņotām darbībām transporta nozarē, kuru mērķis
vai sekas ir pārvadājumu likmju un nosacījumu noteikšana, transporta pakalpojumu piedāvājuma ierobežošana vai kontrole vai
pārvadājumu tirgu sadalīšana, kā arī nepiemēro dominējošam stāvoklim transporta tirgū EKL [82]. panta nozīmē”.
Saskaņā ar Regulas Nr. 141 preambulas trešo apsvērumu transporta īpatnības Regulas Nr. 17 nepiemērošanu pamato vienīgi attiecībā
uz nolīgumiem, lēmumiem un saskaņotām darbībām, kas tieši attiecas uz transporta pakalpojumu sniegšanu.
Visbeidzot, 1987. gada 14. decembrī Padome pieņēma Regulu (EEK) Nr. 3975/87 par procedūru konkurences noteikumu piemērošanai
attiecībā uz uzņēmumiem gaisa transporta nozarē (OV L 374, 1. lpp.).
Lietas dalībnieku argumenti

BA
apgalvo, ka, pat pieņemot, ka konkrētais sektoriālais tirgus ir avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgus, uz darbībām, par
kurām tā tiek vainota, attiecoties nevis regula, kuru Komisija ir izmantojusi kā apstrīdētā lēmuma juridisko pamatu, t.i.,
Regula Nr. 17, bet gan Regula Nr. 3975/87.
Lietā C‑264/95 P Komisija/
UIC
, kurā Tiesa pasludināja spriedumu 1997. gada 11. martā (
Recueil
, I‑1287. lpp., 28. punkts) un ar kuru apstiprināts Pirmās instances tiesas 1995. gada 6. jūnija spriedums lietā T‑14/93
Union internationale des chemins de fer
/Komisija (
Recueil
, II‑1503. lpp.), Tiesa noraidīja Komisijas minētajā lietā izvirzīto tēzi, ka Padomes 1968. gada 19. jūlija Regula (EEK) Nr. 1017/68,
ar ko konkurences noteikumus attiecina uz pārvadājumiem pa dzelzceļu, autoceļiem un iekšējiem ūdensceļiem (OV L 175, 1. lpp.),
ir piemērojama tikai tādiem nolīgumiem un saskaņotām darbībām, kas tieši attiecas uz transporta pakalpojumu sniegšanu, ar
pamatojumu, ka Regulas Nr. 1017/68 1. panta attiecīgais fragments ir precīzs un detalizēts un tajā nav minēts termins „tieši”.
Komisija cenšoties nošķirt lietu, kurā pasludināts šā sprieduma 142. punktā minētais spriedums lietā Komisija/
UIC
, no šīs tiesvedības, apgalvojot, ka Regulas Nr. 1017/68 piemērošanas joma ir definēta plašāk nekā Regulas Nr. 3975/87 piemērošanas
joma, jo pirmais dokuments attiecas uz visiem “nolīgumiem, lēmumiem un saskaņotām darbībām, kuru mērķis vai sekas ir pārvadājumu
likmju un nosacījumu [noteikšana], transporta pakalpojumu piedāvājuma [ierobežošana] vai [kontrole], pārvadājumu tirgu sadalīšana”.
Tomēr, kā Tiesa to noteikusi šā sprieduma 142. punktā minētajā spriedumā lietā Komisija/
UIC
, tieši tāds esot formulējums Regulas Nr. 141 1. pantā, kas izslēdz visu transporta nozari no Regulas Nr. 17 piemērošanas
jomas.
Turklāt pats Regulas Nr. 3975/87 formulējums pierādot, ka šim tiesību aktam nav paredzēta vienīgi ierobežota piemērošanas
joma, kā to ierosina Komisija. Tās 2. pantā esot paredzēts, ka aizliegums, kas noteikts EKL 81. panta 1. punktā, neattiecas
uz nolīgumiem, lēmumiem un saskaņotām darbībām, kas uzskaitīti pielikumā. Tomēr minētā pielikuma k) apakšpunktā esot ietvertas
vienošanās, kas attiecas uz “kontu ieskaitu un norēķiniem gaisa pārvadātāju un to iecelto aģentu starpā, izmantojot centralizētu
un automatizētu norēķinu plānu vai sistēmu, tajā skaitā tādus pakalpojumus, kas var būt tam vajadzīgi vai ir ar to saistīti”.
Ja Komisijas tēze būtu pareiza, uz šo vienošanos veidu nekādā gadījumā neattiektos Regula Nr. 3975/87.
Saskaņā ar Komisijas pašas analīzi darbības, par kurām tiek vainota
BA
, rada sekas vai vismaz galvenās sekas gaisa transporta nozarē (apstrīdētā lēmuma preambulas 118. un 120. apsvērums). Turklāt
strīdīgās no rezultātiem atkarīgās prēmijas veido daļu no gaisa transporta biļešu pārdošanas tiešajām izmaksām un ietekmē
neto cenu, ko aviosabiedrība saņem par sniegto gaisa transporta pakalpojumu, netieši nosakot arī “transporta cenas” Regulas
Nr. 141 nozīmē.
Komisijas pieļautās kļūdas, nosakot juridisko pamatu, sekas esot tādas, ka
BA
, ņemot vērā sistēmu atšķirības, kas šajā ziņā paredzētas Regulā Nr. 17 un Regulā Nr. 3975/87, tiekot atņemtas tās procesuālās
garantijas.
Turklāt Komisijas kompetencē neesot bijis pieņemt lēmumu tiktāl, ciktāl tas ietekmē gaisa satiksmes maršrutus starp Eiropas
Savienību un trešām valstīm. Šie maršruti neietilpstot Regulas Nr. 3975/87, kas attiecoties vienīgi uz gaisa transportu starp
Kopienas lidostām, piemērošanas jomā.
Komisija uzskata, ka neesot šaubu par to, ka avioceļojumu aģentūru pakalpojumi, kas ir ar pašu gaisa transporta tirgu saistītas
vai netieši saistītas darbības, neietilpst jomā, kas izslēgta no Regulas Nr. 17 piemērošanas, kā tas paredzēts Regulas Nr. 141
1. pantā, un ka uz tiem, gluži pretēji, joprojām attiecoties Regula Nr. 17.
Regula Nr. 3975/87, kuras preambulas trešajā apsvērumā uzsvērtas gaisa transporta nozares raksturīgās iezīmes, attiecoties
vienīgi uz nolīgumiem, kas tieši saistīti ar gaisa transporta pakalpojumu sniegšanu.
Apstrīdētais lēmums attiecoties vienīgi uz pakalpojumiem, kurus
BA
pērk no ceļojumu aģentūrām. Gan pārmestā ļaunprātīgā izmantošana, gan tās galvenās sekas esot notikušas avioceļojumu aģentūru
pakalpojumu tirgū (apstrīdētā lēmuma preambulas 85. un 112. apsvērums). Pret konkurenci vērstās vienošanās, ko
BA
noslēgusi ar Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām, neattiecoties uz “gaisa transporta pakalpojumiem” un
neesot tieši saistītas ar šādu pakalpojumu sniegšanu.
Lai arī kāda būtu Regulas Nr. 1017/68 piemērošanas joma, minētajai regulai neesot nozīmes šajā lietā un abi šā sprieduma 142. punktā
minētie spriedumi saistībā ar
Union internationale des chemins de fer
attiecoties uz minēto regulu, nevis uz Regulu Nr. 3975/87.
Kamēr Regulas Nr. 1017/68 1. pantā ir sniegta plaša tās piemērošanas jomas definīcija, Regulas Nr. 3975/87, kas grozīta ar
Padomes 1992. gada 23. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2410/92 (OV L 240, 18. lpp.), 1. panta 2. punktā esot minēts vienīgi “gaisa
transports starp Kopienas lidostām”.
Turklāt šī tiesvedība neattiecoties ne uz transporta pakalpojumu piedāvājumu, ne uz pārvadājumu likmju noteikšanu, kas skaidri
minēti Regulas Nr. 1017/68 1. pantā.
Ja, kā
BA
liek saprast, uz avioceļojumu aģentūru pakalpojumiem neattiektos Regula Nr. 3975/87 un vienlaikus tie ar Regulu Nr. 141 būtu
izslēgti no Regulas Nr. 17 piemērošanas jomas, tad uz tiem neattiektos neviens Kopienas tiesību akts, un tas būtu neiespējami.
Pirmās instances tiesas vērtējums
No rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas, ko piemēro
BA
, iekļaujas nolīgumos, ko
BA
noslēgusi ar Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām, lai tās
BA
sniegtu ceļojumu aģentūru pakalpojumus, tostarp veiktu
BA
biļešu izplatīšanu, izņemot pašus gaisa transporta pakalpojumus, ko
BA
sniedz pasažieriem.
Par šiem gaisa transporta pakalpojumiem tātad tiek noslēgti individuāli līgumi starp
BA
un pasažieriem, un līdz ar to uz tiem apstrīdētais lēmums neattiecas.
No rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas, kuru piemērošanu Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām Komisija
kritizē, tātad nav uzskatāmas par tādām, kas būtu tieši saistītas ar pašiem gaisa transporta pakalpojumiem, par kuriem tiek
slēgta vienošanās starp pasažieri un aviosabiedrību.
Kā izriet no Regulas Nr. 141 preambulas trešā apsvēruma, transporta nozares īpatnības pamato Regulas Nr. 17 nepiemērošanu
vienīgi nolīgumiem, lēmumiem un saskaņotām darbībām, kas “tieši attiecas uz transporta pakalpojuma sniegšanu” (Tiesas 2002. gada
24. oktobra spriedums lietā C‑82/01 P
Aéroports de Paris
/Komisija,
Recueil
, I‑9297. lpp., 18. punkts).
Tādējādi Regulas Nr. 141 1. pantā ir izslēgta Regulas Nr. 17 piemērošana vienīgi tādu vienošanos gadījumā, kuru “mērķis vai
sekas ir pārvadājumu likmju un nosacījumu noteikšana, transporta pakalpojumu piedāvājuma ierobežošana vai kontrole vai pārvadājumu
tirgu sadalīšana” (šā sprieduma 158. punktā minētais spriedums lietā
Aéroports de Paris
/Komisija, 18. punkts), kā arī “[..] dominējošam stāvoklim transporta tirgū EKL [82]. panta nozīmē”.

BA
velti, atsaucoties uz šā sprieduma 142. punktā minēto spriedumu lietā Komisija/
UIC
, pamatojas uz Regulas Nr. 1017/68 1. panta un Regulas Nr. 141 1. panta, ar ko ierobežota Regulas Nr. 17 piemērošanas joma
salīdzinājumā ar regulām, kas piemērojamas visai transporta nozarei, formulējuma identitāti, lai apgalvotu, ka šajā gadījumā
ir piemērojama Regula Nr. 3975/87.
Pirmkārt, no Regulas Nr. 3975/87 preambulas otrā apsvēruma izriet, ka Regula Nr. 1017/68 attiecas vienīgi uz iekšzemes transportu
(dzelzceļu, autoceļiem un iekšējiem ūdensceļiem).
BA
tātad nav pamata apgalvot, ka Regulai Nr. 3975/87 ir nozīme šajā lietā, atsaucoties uz Regulu Nr. 1017/68, kurai ir atšķirīga
materiālā piemērošanas joma.
No Regulas Nr. 3975/87 preambulas otrā apsvēruma izriet, ka Komisijai pirms minētās regulas stāšanās spēkā nebija līdzekļu,
lai tieši izmeklētu gadījumus, kad ir aizdomas par EKL 81. panta un EKL 82. panta noteikumu pārkāpumu gaisa transporta jomā.
Otrkārt, lai gan saskaņā ar Regulas Nr. 3975/87 preambulas piekto apsvērumu ņemot vērā īpatnējas iezīmes, kuras piemīt transporta
operācijām kopumā, šī dokumenta autori citur ir uzskatījuši, ka gaisa transporta nozarei, kā izriet arī no šīs pašas regulas
preambulas trešā apsvēruma, piemīt sava specifika.
Treškārt, tiesiskā regulējuma, kas piemērojams gaisa transportam, struktūra liecina par Kopienas likumdevēja nodomu, kas nav
iekļauts Regulā Nr. 1017/68, Regulas Nr. 3975/87 piemērošanas jomu attiecināt vienīgi uz darbībām, kas tieši attiecas uz gaisa
transporta pakalpojumu sniegšanu, tieši šīs nozares specifikas dēļ.
Tādējādi no Regulas Nr. 3975/87 virsraksta izriet, ka tā nosaka “procedūru konkurences noteikumu piemērošanai attiecībā uz
uzņēmumiem gaisa transporta nozarē” atšķirībā no Regulas Nr. 1017/68, ar ko “konkurences noteikumus attiecina uz pārvadājumiem
pa dzelzceļu, autoceļiem un iekšējiem ūdensceļiem”. Šī tekstu atšķirība apliecina, ka darbība tikai tad ietilpst Regulas Nr. 3975/87
piemērošanas jomā, ja tā ir tieši saistīta ar gaisa transporta pakalpojumu sniegšanu (šajā ziņā skat. šā sprieduma 158. punktā
minēto spriedumu lietā
Aéroports de Paris
/Komisija, 22. punkts).
Turklāt Padomes 1987. gada 14. decembra Regulas (EEK) Nr. 3976/87 par Līguma [81]. panta 3. punkta piemērošanu dažām nolīgumu
un saskaņotu darbību kategorijām gaisa transporta nozarē (OV L 374, 9. lpp.), kas pieņemta vienā dienā ar Regulu Nr. 3975/87,
preambulas pirmajā apsvērumā ir atgādināts, ka Regulā Nr. 17 ir noteikta konkurences noteikumu piemērošanas kārtība attiecībā
uz nolīgumiem, lēmumiem un saskaņotām darbībām, kas “nav tieši saistītas ar gaisa transporta pakalpojumu [sniegšanu]” (šā
sprieduma 158. punktā minētais spriedums lietā
Aéroports de Paris
/Komisija, 24. punkts).
Turklāt ar Regulu Nr. 2410/92 grozītās Regulas Nr. 3975/87 1. panta 2. punktā ir paredzēts, ka “šī regula attiecas vienīgi
uz gaisa transportu starp Kopienas lidostām”.
Tāpat Regulas Nr. 3975/87 4.a pants, kas iekļauts ar Padomes 1991. gada 14. maija Regulu (EEK) Nr. 1284/91, ar ko groza Regulu
Nr. 3975/87 (OV L 122, 2. lpp.), attiecas vienīgi uz darbībām, kuru mērķis vai sekas ir “tieši apdraudēt kāda gaisa satiksmes
pakalpojuma eksistenci”, kas nozīmē tiešas saiknes esamību ar gaisa transporta pakalpojumu sniegšanu (šā sprieduma 158. punktā
minētais spriedums lietā
Aéroports de Paris
/Komisija, 23. punkts).
Līdz ar to nekādā gadījumā nav izšķirīgs
BA
izvirzītais teksta arguments par izņēmumu, kas paredzēts Regulas Nr. 3975/87 2. pantā, to aplūkojot kopsakarā ar minētās
regulas pielikuma k) apakšpunktu, par nolīgumiem, kas attiecas uz kontu ieskaitu un norēķiniem gaisa pārvadātāju un to iecelto
aģentu starpā.
Šīs vienošanās, kurām ir tikai tehnisks raksturs, iepriekš aprakstītajā normatīvo aktu kontekstā ir jāuzskata par tādām, kas
nošķiramas no tādiem nolīgumiem, kādi noslēgti starp
BA
un Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām par pašu ceļojumu aģentūru pakalpojumu sniegšanu.
Visbeidzot,
BA
nav nekāda pamata apgalvot, ka darbības, par kurām tā tiek vainota, izraisītu galvenās sekas gaisa transporta tirgū. Piemērojamās
regulas izvēle ir atkarīga no tā, kā tiek kvalificētas apspriežamās darbības, nevis no iepriekšējas tā tirgus noteikšanas,
kurā šīs darbības izraisa sekas (šajā ziņā skat. šā sprieduma 142. punktā minēto spriedumu lietā Komisija/
UIC
, 42. punkts).
Katrā ziņā no apstrīdētā lēmuma preambulas 85. un 112. apsvēruma izriet, ka Komisija ir konstatējusi, ka Apvienotās Karalistes
avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū ir notikusi gan dominējoša stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, kurā vainojama
BA
, gan noteiktas tā sekas, un ar to pietiek, lai attaisnotu Regulas Nr. 17 piemērošanu šajā gadījumā.
Līdz ar to Komisija, apstrīdētā lēmuma pieņemšanā pamatojoties uz Regulu Nr. 17, nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
Tātad pamats ir jānoraida kā nepamatots.

Par sesto pamatu, kas balstīts uz dominējoša stāvokļa neesamību
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmkārt,
BA
pārmet Komisijai, ka tā esot uzskatījusi
BA
par uzņēmumu dominējošā stāvoklī Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū, pienācīgi neņemot vērā intensīvo
konkurenci, kādai uzņēmums ir pakļauts Apvienotās Karalistes gaisa transporta tirgos.
Neatkarīgi no kopējā apkalpoto maršrutu skaita
BA
nerīkojoties ar nozīmīgu neatkarības pakāpi ne attiecībā pret tās konkurentiem katrā maršrutā, ne attiecībā pret pasažieriem,
kuriem katrā maršrutā ir iespēja izvēlēties aviosabiedrību.
Otrkārt,
BA
pārmet Komisijai, ka tā neesot paskaidrojusi, kā apgalvotais
BA
dominējošais stāvoklis Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū “izriet” no “ļoti lielajiem panākumiem”,
ko tā gūst Apvienotās Karalistes gaisa transporta tirgos.
Treškārt,
BA
atzīmē, ka Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgus daļas, kas tai, pēc Komisijas domām, pieder kā
aģentūru klientei, nepierādot, ka
BA
ieņem dominējošu stāvokli šajā tirgū. Komisija vienīgi esot saskaitījusi visus ieņēmumus no
BA
pārdotajām biļetēm visos maršrutos uz Apvienotās Karalistes lidostām un no tām, lai arī tie ir atšķirīgi tirgi.
Turklāt Komisija neesot pareizi aprēķinājusi
BA
piederošās tirgus daļas. Komisijas noteiktajās procentuālajās daļās esot iekļauts arī pārdošanas apjoms ārpus Apvienotās
Karalistes, tādējādi pārvērtējot
BA
tirgus daļas. Komisija savus aprēķinus esot balstījusi uz biļešu pārdošanu caur
BSPUK
, kurā piedalās tikai daļa Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu aģentūru. Neizanalizējot pārējo aģentūru veiktos darījumus,
Komisija esot apmierinājusies ar pieņēmumu, ka darījumi caur
BSPUK
veido no 80 līdz 85 % no visām aģentūru pārdotajām biļetēm. Visbeidzot,
BA
piedēvētajā pārdošanas apjomā, kas īstenots caur
BSPUK
, esot iekļauti arī darījumi, ko veikušas citas sabiedrības, kuras izmanto
BA
kā aģentu un kuras nepiedalās nolīgumos, kas noslēgti starp
BA
un Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām.

BA
apgalvo, ka Komisija neesot ņēmusi vērā to pārdevumu ietekmi, kuri īstenoti pa citiem kanāliem, kas nav ceļojumu aģentūras,
tādiem kā tiešā pārdošana pa telefonu vai internetā. Tomēr, kā Komisija esot skaidri atzinusi apstrīdētā lēmuma preambulas
72. apsvērumā, šie pārdevumi ietekmē aviosabiedrību stāvokli avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū.
Uzsverot
BA
īpaši spēcīgo stāvokli attiecībā pret galvenajām ceļojumu aģentūrām, Komisija neesot ņēmusi vērā
BA
biļešu procentuālās daļas to kopējā pārdošanas apjomā neto samazinājumu un relatīvi nelielo daļu, ko dažu galveno aģentūru
darbībās veido pakalpojumi, kuri sniegti
BA
.
Ja tiktu piemērots tirgus daļu stabilitātes kritērijs vai jutīguma pret konkurenci kritērijs, kas esot atzīti judikatūrā (Tiesas
1979. gada 13. februāra spriedums lietā 85/76
Hoffmann-La Roche
/Komisija,
Recueil
, 461. lpp.),
BA
daļas Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu “tirgū” neļautu secināt, ka
BA
tajā vienmēr ieņem dominējošu stāvokli.
Datu, kas attiecas uz
BA
piederošajām tirgus daļām, pareiza analīze esot drīzāk pretrunā dominējošā stāvokļa konstatējumam.
BA
tirgus daļa kopš deviņdesmito gadu sākuma 47,7 % esot samazinājusies līdz 39,7 %. Turpretī citu aviosabiedrību, it īpaši
Virgin
un
British Midland
, tirgus daļas esot strauji augušas.
Ja kāda ceļojumu aģentūra pārdod nozīmīgu procentuālu daļu biļešu, tas vēl – pretēji tam, ko Komisija apgalvojusi apstrīdētā
lēmuma preambulas 92. apsvērumā, – nepadarot attiecīgo aviosabiedrību par šīs aģentūras “obligāto tirdzniecības partneri”.
Praksē ikvienai aģentūrai esot jāpiedāvā biļetes no liela skaita aviosabiedrību. Aģentūrām faktiski esot nozīmīga iespēja
risināt sarunas, un gala izvēle piederot klientam.
Atšķirībā no izplatītājiem, kas darbojās tirgos, kuri apspriesti lietā, kurā pasludināts šā sprieduma 182. punktā minētais
spriedums lietā
Hoffmann-La Roche
/Komisija, un lietā, kurā pieņemts šā sprieduma 91. punktā minētais spriedums
Michelin
/Komisija, ceļojumu aģentūru rīcībā parasti neesot krājumu un tām arī neesot faktiskas nepieciešamības pārdot
BA
biļetes. Tā kā
BA
apkalpotos maršrutus apkalpo arī citas sabiedrības, aģentūras varot apmierināt pasažieru izvēli tik ilgi, kamēr tās spēj
pārdot
BA
biļetes.
Visbeidzot, ja
BA
patiešām būtu dominējošs stāvoklis, tai nebūtu nekādas intereses veltīt ievērojamus naudas līdzekļus, lai uzlabotu savus
pakalpojumus nolūkā efektīvāk konkurēt ar pārējām aviosabiedrībām.
Komisija apgalvo, ka
BA
dominējošā stāvokļa noteikšanai Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū tā esot ņēmusi vērā procentuālās
daļas no
BA
biļešu pārdošanas apjoma
IATA
akreditētās ceļojumu aģentūrās un vairākus saistītus faktorus, tādus kā
BA
izmērs, tās gaisa transporta pakalpojumu klāsts un tās maršrutu tīkla lielums.

BA
acīmredzami varēja rīkoties neatkarīgi no Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām, tostarp vienpusēji aizstāt
pamata likmi 7 % apmērā ar likmi 7,5 % apmērā iekšzemes lidojumiem un ar likmi 9 % apmērā starptautiskajiem lidojumiem.
Pirmās instances tiesas vērtējums
EKL 82. pantā paredzētais dominējošais stāvoklis attiecas uz tādu uzņēmumam piederošas ekonomiskas varas situāciju, kas tam
piešķir varu likt šķēršļus efektīvas konkurences saglabāšanai attiecīgajā tirgū, dodot tam iespēju ievērojamā mērā rīkoties
neatkarīgi no saviem konkurentiem, saviem klientiem un, visbeidzot, patērētājiem (Pirmās instances tiesas 2000. gada 12. decembra
spriedums lietā T‑128/98,
Aéroports de Paris
/Komisija,
Recueil
, II‑3929. lpp., 147. punkts).
Kā izriet no trešā pamata izvērtējuma, Komisija nolēma izdarīt secinājumu par
BA
dominējošo stāvokli Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū, kuru cita starpā veido aviobiļešu izplatīšana,
ko aviosabiedrībām nodrošina Apvienotajā Karalistē reģistrētās ceļojumu aģentūras.
Kā norādīts šā sprieduma 101. punktā, apstāklim, ka
BA
ir jāuzskata par uzņēmumu dominējošā stāvoklī, raugoties uz
BA
kā pakalpojumu pircēju, nevis kā pakalpojumu sniedzēju, nav nozīmes.
No tā izriet, ka piedāvāto sēdvietu skaits
BA
nodrošinātajos reisos visos maršrutos no Apvienotās Karalistes lidostām un uz tām, kas atbilst
BA
aviobiļešu skaitam, kuras iespējams izplatīt ar Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu aģentūru starpniecību, ir atbilstīgs
kritērijs, lai novērtētu ekonomisko varu, kādu
BA
var izmantot attiecībā pret šīm aģentūrām un pārējām sabiedrībām, kas pērk attiecīgos izplatīšanas pakalpojumus.

BA
pati ir atzinusi, ka tās starveida maršrutu tīkls Apvienotās Karalistes teritorijā tai ļauj piedāvāt daudz vairāk lidojumu
uz tās centrālajām lidostām un no tām un līdz ar to arī pārvadāt lielāku skaitu pasažieru nekā citām aviosabiedrībām, kas
apkalpo tiešos maršrutus.
Tāpēc Komisija pamatoti, aprēķinot
BA
piederošās tirgus daļas Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū, saskaitīja visas
BA
biļetes, kas pārdotas ar Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu aģentūru starpniecību visos maršrutos no Apvienotās Karalistes
lidostām un uz tām.
Šādos apstākļos
BA
nav pamata abstrahēties no tās izmantoto gaisa satiksmes maršrutu kopējā skaita, lai apstrīdētu savu spēju rīkoties ar ievērojamu
neatkarības pakāpi attiecībā pret saviem konkurentiem, kas darbojas katrā no šiem maršrutiem, ceļojumu aģentūrām un pasažieriem,
kuri var izvēlēties aviosabiedrību.

BA
nav arī pamata pārmest Komisijai, ka tā nav paskaidrojusi, kā
BA
dominējošais stāvoklis Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū izriet no tās panākumiem gaisa transporta
nozarē.
Lai secinātu, ka
BA
, iespējams, ir dominējošs stāvoklis Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū, nav jānovērtē tās ekonomiskā
vara šajā tirgū atkarībā no konkurences starp sabiedrībām, kas sniedz gaisa transporta pakalpojumus katrā no gaisa satiksmes
maršrutiem, ko apkalpo
BA
un tās konkurenti, no Apvienotās Karalistes lidostām un uz tām.
Kā izriet no trešā pamata izvērtējuma, šie dažādie Apvienotās Karalistes gaisa transporta pakalpojumu tirgi ir atšķirīgi no
avioceļojumu aģentūru pakalpojumiem, tostarp aviobiļešu izplatīšanas.
Attiecībā uz minētajām faktu kļūdām
BA
nevar pārmest Komisijai, ka tā nav ņēmusi vērā ietekmi, ko radījusi aviobiļešu pārdošana pa telefonu vai internetā, ņemot
vērā ceļojumu aģentūru sniegto pakalpojumu īpatnības, kas attiecas uz tirdzniecības apstākļiem.
Turklāt šo īpatnību dēļ
BA
būtu bijis jāatzīst, ka ceļojumu aģentūras kā starpnieki aviosabiedrībām ir ļoti nozīmīgas. Šīs īpatnības turklāt apliecina
tas, ka to aviobiļešu pārdošanas apjoms, kas noformētas Apvienotajā Karalistē reģistrētajās ceļojumu aģentūrās, veido 85 %
no visiem šajā dalībvalstī pārdotajiem gaisa transporta dokumentiem.
Turklāt
BA
nav pamata pārmest Komisijai, ka tā, nosakot
BA
tirgus daļas Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū, ir ņēmusi vērā
BA
pārdevumus ārpus Apvienotās Karalistes.

BA
atbildē uz Pirmās instances tiesas uzdoto jautājumu ir atzinusi, ka nav iespējams noteikt, cik daudz darījumu ir noticis
ārpus Apvienotās Karalistes. Tāpēc Komisijai nebija iespējams novērtēt, vai biļetes ir pārdotas Apvienotajā Karalistē vai
ārpus tās. Kā izriet no trešā pamata izvērtējuma, pasažieri parasti rezervē biļetes savā dzīvesvietas valstī. Līdz ar to prasītāja
nav pierādījusi, ka Komisija veiktajā novērtējumā ņēmusi vērā biļešu skaitu, kas var radīt kļūdainu rezultātu, novērtējot
BA
piederošās tirgus daļas Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū.

BA
arguments, kas balstās uz
BSPUK
nepietiekamo raksturotspēju, nepārliecina. Lai arī
BSPUK
apvieno tikai 4634 no 7000 Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām, ir skaidrs, ka nozīmīgākās aģentūras ir
šīs nacionālās norēķinu sistēmas dalībnieces.
Ņemot vērā, ka to biļešu pārdošanas apjomā, kas izplatītas ar Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu aģentūru starpniecību,
lielāko daļu veido biļetes, kas pārdotas caur
BSPUK
, Komisija pamatoti ir novērtējusi, ka sešu lielāko aviosabiedrību daļas kopējā aviobiļešu pārdošanas apjomā nevar būt ļoti
atšķirīgas no daļām apjomā, kas īstenots caur
BSPUK
.
Turklāt, kā izriet no apstrīdētā lēmuma preambulas 34. apsvēruma, administratīvā procesa laikā
BA
pati ir norādījusi, ka tā laikposmā no 1998. gada janvāra līdz novembrim 85 % no savām Apvienotajā Karalistē izsniegtajām
biļetēm ir pārdevusi ar
IATA
ceļojumu aģentūru un
BSPUK
starpniecību. Iepazīstoties ar apstrīdētā lēmuma preambulas 33. apsvērumu, ko šajā ziņā prasītāja nav kritizējusi, atklājas,
ka 4108 no 4634 aģentūrām, kas ir
BSPUK
dalībnieces, t.i., apmēram 89 %, ir
IATA
akreditētas aģentūras.
Tāpat nav apstrīdēts, ka
IATA
Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu aģentūru īstenotais
BA
biļešu pārdošanas apjoms veido 66 % no desmit vislielāko aviosabiedrību pārdošanas apjoma, kas tā paša finanšu gada laikā
īstenots caur
BSPUK
.
Šādos apstākļos tas, ka 2366 ceļojumu aģentūras nav
BSPUK
dalībnieces, nozīmīgi nesamazina
BA
daļu aviobiļešu pārdošanas apjomā, kas īstenots Apvienotajā Karalistē ar ceļojumu aģentūru starpniecību.
Tas pats attiecas uz biļešu pārdevumiem, ko īstenojušas citas sabiedrības, kuras izmanto
BA
kā aģentu un nepiedalās pārmestajā no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmā. Kā uzsvērusi Komisija – un
BA
pret to nav iebildusi –,
BA
tikai paziņoja, ka šo pārdevumu summa veido procentuālo daļu, kas vienāda vai mazāka par 5 %.
Vēl ir jāizvērtē, vai Komisijas pamatojumā, nosakot, vai
BA
piemīt dominējošs stāvoklis, pamatojoties uz faktiskajiem apstākļiem, ko Komisija ir likumīgi atzinusi, nav pieļautas iespējamas
kļūdas vērtējumā.
Šajā ziņā ir jāņem vērā ļoti nozīmīgs rādītājs, saskaņā ar kuru attiecīgajam uzņēmumam pieder liels apjoms tirgus daļu, kā
arī attiecība starp tirgus daļu apjomu, kas pieder attiecīgajam uzņēmumam un tā tuvākajiem konkurentiem (šā sprieduma 182. punktā
minētais spriedums lietā
Hoffmann‑La Roche
/Komisija, 39. un 48. punkts), it īpaši tāpēc, ka tuvākajiem konkurentiem pieder vien niecīgas tirgus daļas (šajā ziņā skat.
Tiesas 1978. gada 14. februāra spriedumu lietā 27/76
United Brands
/Komisija,
Recueil
, 207. lpp., 111. punkts).
Kā izriet no tālāk sniegtās tabulas, kura ņemta no apstrīdētā lēmuma preambulas 41. apsvēruma un kuras faktisko nepareizību
BA
nav varējusi pierādīt (skat. šā sprieduma 199.–208. punktu),
BA
piederošās tirgus daļas kopējā caur
BSPUK
īstenotajā aviobiļešu pārdošanas apjomā ne tikai ir jāuzskata par ļoti nozīmīgām, bet tās nenoliedzami daudzkārtīgi pārsniedz
tirgus daļas, kas pieder ikvienam no pieciem galvenajiem konkurentiem, kas darbojas Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru
pakalpojumu tirgū.
British Airways
46,3
45,6
43,5
42,7
40,3
42,0
39,7
American Airlines
–
5,4
7,3
7,7
7,6
3,6
3,8
Virgin
2,8
3,0
3,7
4,0
4,0
5,8
5,5
British Midland
3,6
3,4
3,2
3,0
2,7
–
–
Qantas
3,0
2,7
3,0
2,6
6,4
3,0
3,3
KLM
2,5
–
–
–
–
3,8
5,3

BA
ekonomisko varu, kas izriet no šīm tirgus daļām, vēl vairāk pastiprina vieta pasaulē, ko
BA
ieņem, ņemot vērā pasažierkilometru skaitu, kas pārvadāti regulārajos starptautiskajos lidojumos, tās transporta pakalpojumu
klāstu un starveida maršrutu tīkla plašumu.
Saskaņā ar pašas
BA
apgalvojumiem tās darbības maršrutu tīklā ļauj piedāvāt lielāku skaitu maršrutu un augstāku lidojumu biežumu nekā tās pieciem
citiem konkurentiem.
Turklāt no apstrīdētā lēmuma preambulas 38. apsvēruma, pret kuru
BA
nav iebildusi, izriet, ka 1995. gadā tā izmantoja 92 no 151 starptautiskā gaisa satiksmes maršruta, kas savieno ar Hītrovas
lidostu, un 43 no 92 gaisa satiksmes maršrutiem, ko apkalpo Getvika, t.i., vairākas reizes lielāku skaitu maršrutu nekā to
maršrutu skaits, kurus no šīm abām lidostām apkalpo jebkurš no trīs vai četriem tuvākajiem konkurentiem.
Visi reisi, ko
BA
nodrošina maršrutos no Apvienotās Karalistes lidostām un uz tām, rada kumulatīvas sekas, izraisot to, ka pasažieri iegādājas
dominējošu skaitu
BA
aviobiļešu ar Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu aģentūru starpniecību, un līdz ar to arī vismaz tikpat lielu skaitu
darījumu, kas veikti starp
BA
un šīm aģentūrām avioceļojumu aģentūru pakalpojumu sniegšanai, it īpaši
BA
aviobiļešu izplatīšanai.
No tā noteikti izriet, ka šīs aģentūras lielā mērā ir atkarīgas no ieņēmumiem, ko tās gūst no
BA
kā atlīdzību par saviem avioceļojumu aģentūru pakalpojumiem.
Līdz ar to
BA
nepamatoti apstrīd, ka tai ir obligāta tirdzniecības partnera statuss attiecībā pret Apvienotajā Karalistē reģistrētajām
ceļojumu aģentūrām, un nepamatoti apgalvo, ka aģentūrām nav faktiskas nepieciešamības pārdot
BA
biļetes.
BA
argumenti nespēj atspēkot konstatējumu, kurš minēts apstrīdētā lēmuma preambulas 93. apsvērumā un saskaņā ar kuru
BA
piemīt īpaši spēcīgs stāvoklis salīdzinājumā ar tās tuvākajiem konkurentiem un nozīmīgākajām ceļojumu aģentūrām.
Tādējādi no lietas faktiem izriet, ka
BA
spēja vienpusēji ar 1997. gada 17. novembra apkārtrakstu uzspiest savu līdz tam spēkā esošo komisijas maksas likmju samazināšanu,
sākot ar 1998. gada 1. janvāri, un attiecināt savu jauno no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmu uz visām Apvienotajā Karalistē
reģistrētajām ceļojumu aģentūrām.
Šādos apstākļos ne tas, ka
BA
biļešu pārdevumu daļa dažu galveno aģentūru darbībās, iespējams, nav ievērojama, par ko turklāt tikai tiek apgalvots, ne
iespējamās
BA
daļas svārstības Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu aģentūru pārdoto aviobiļešu kopējā apjomā nevar atspēkot Komisijas
konstatējumu, ka
BA
ir dominējošs stāvoklis Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū.
Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu aģentūru lielā atkarība no
BA
un no tās izrietošā
BA
rīcības brīvība attiecībā pret citām sabiedrībām, kas izmanto avioceļojumu aģentūru pakalpojumus, arī nevar tikt atspēkota
ar apstākli, ka šo aģentūru rīcībā nav aviobiļešu krājumu.
Patiesībā šāds tikai ar loģistiku saistīts apstāklis nespēj ietekmēt dominējošo stāvokli, kas
BA
ir saistībā ar tās ieņemto ievērojami lielo vietu Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū.
Argumentam, ka
BA
kā uzņēmums, kuram ir dominējošs stāvoklis, nebūtu ieinteresēts veltīt ievērojamus naudas līdzekļus, lai uzlabotu savus pakalpojumus
nolūkā efektīvāk konkurēt ar konkurējošām sabiedrībām, nav nozīmes, jo tas attiecas uz Apvienotās Karalistes gaisa transporta
tirgiem, nevis uz Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgu, kurš izvēlēts
BA
dominējošā stāvokļa noteikšanai.
Visbeidzot, šā paša iemesla dēļ ne
BA
aviobiļešu pārdošanas apjoma procentuālās daļas mazināšanās, ne dažu konkurējošo sabiedrību tirgus daļu pieaugums nav pietiekami
nozīmīgs, lai apšaubītu
BA
dominējošā stāvokļa esamību Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū.
Šajā lietā
BA
tirgus daļu samazinājums pats par sevi nevar būt pierādījums dominējoša stāvokļa neesamībai. Stāvoklis, ko
BA
vēl joprojām ieņem Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū, aizvien paliek visstiprākais. Kā apliecina
šā sprieduma 211. punktā sniegtā tabula, visā Komisijas noteiktā pārkāpuma laikā saglabājās ievērojama atšķirība starp
BA
tirgus daļām, no vienas puses, un gan tās tuvākā konkurenta tirgus daļām, gan tās piecu galveno konkurentu, kas darbojas
Apvienotās Karalistes ceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū, tirgus daļām kopā, no otras puses.
Tādējādi Komisija pamatoti ir uzskatījusi, ka
BA
ir dominējošs stāvoklis Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū.
Sestais pamats līdz ar to ir jānoraida.

Par septīto pamatu, kas balstīts uz dominējoša stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas neesamību

BA
apstrīd Komisijas apgalvojumu, saskaņā ar kuru no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas ir izraisījušas diskrimināciju starp
Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām vai radījušas konkurējošo aviosabiedrību izslēgšanas sekas.
Par
BA
no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmu diskriminējošo raksturu attiecībā uz Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu
aģentūrām
–       Lietas dalībnieku argumenti

BA
pārmet Komisijai, ka tā neesot pierādījusi tādu diskriminācijas esamību starp Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu
aģentūrām, kuru būtu izraisījusi nevienlīdzīgu kritēriju piemērošana vai kura nebūtu pamatojama ar leģitīmiem komerciāla rakstura
apsvērumiem.
Apstāklis, ka divas ceļojumu aģentūras, kas pārdevušas atšķirīgu
BA
biļešu skaitu, var saņemt līdzvērtīgas priekšrocības un ka divas aģentūras, kas pārdevušas vienu un to pašu
BA
biļešu skaitu, var saņemt atšķirīgas priekšrocības, nekādā veidā nenosakot diskriminācijas esamību EKL 82. panta otrās daļas
c) apakšpunkta nozīmē.
Gluži pretēji, dažāda izmēra ceļojumu aģentūras varot ieguldīt līdzvērtīgas pūles un līdzekļus
BA
biļešu pārdošanā. No rezultātiem atkarīgo prēmiju aprēķina, kurš balstīts uz biļešu pārdošanas apjomu, ko ceļojumu aģentūra
īstenojusi iepriekšējā references periodā, priekšrocība esot tāda, ka tajā tiek ņemts vērā attiecīgās aģentūras izmērs.
Pēc Komisijas domām,
BA
no rezultātiem atkarīgās prēmiju sistēmas prettiesiski diskriminējot ceļojumu aģentūras, jo tās esot balstītas uz apmēru,
kādā šīs aģentūras sasniedz vai uzlabo
BA
biļešu pārdošanas apjomu, kas sasniegts pagājušajā references periodā, nevis uz atšķirīgu pārdoto biļešu apjomu vai
BA
sniegto pakalpojumu līmeni.
Šāda prakse dažām Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām attiecībā pret citām aģentūrām esot radījusi neizdevīgus
apstākļus sīvajā konkurencē, kādā tās darbojas. Sagrozot ceļojumu aģentūrām izmaksāto komisijas maksu līmeni,
BA
piemērotās finansiālās stimulēšanas sistēmas esot kavējušas šo aģentūru spēju konkurēt savā starpā.
–       Pirmās instances tiesas vērtējums
EKL 82. panta otrās daļas c) apakšpunktā ir paredzēts, ka par dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu var uzskatīt atšķirīgu
nosacījumu piemērošanu līdzvērtīgos darījumos ar dažādiem tirdzniecības partneriem, tādējādi radot tiem neizdevīgus konkurences
apstākļus.
Netiek apstrīdēts, ka Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu aģentūru
BA
biļešu progresīvās pārdošanas mērķu sasniegšana – kā uz to norādījusi Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 29. apsvērumā
– rada
BA
pārskaitīto komisijas maksu likmju pieaugumu ne tikai par
BA
biļetēm, kas pārdotas pēc pārdevumu mērķa sasniegšanas, bet arī par visām
BA
biļetēm, ko ceļojumu aģentūras pārdevušas attiecīgajā references periodā.
Tādējādi no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas varēja izraisīt atšķirīgu komisijas maksas likmju piemērošanu par līdzvērtīgu
ieņēmumu summu, ko, pārdodot
BA
biļetes, guvušas divas ceļojumu aģentūras, tāpēc ka to attiecīgie apgrozījumi un līdz ar to arī pieauguma līmenis ir bijis
atšķirīgs iepriekšējā references periodā.
Paredzot dažāda līmeņa atlīdzību par tomēr identiskiem pakalpojumiem, kas sniegti vienā un tajā pašā references periodā, šīs
no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas sagrozīja tās atlīdzības līmeni, ko attiecīgās personas saņēma
BA
pārskaitāmās komisijas maksas formā.
Tomēr, kā
BA
pati ir atzinusi, Apvienotajā Karalistē reģistrētās ceļojumu aģentūras intensīvi konkurē savā starpā un to spēja konkurēt
savā starpā ir atkarīga no to spējas nodrošināt vietas lidojumos atbilstoši pasažieru vēlmēm un saprātīgas cenas.
Tā kā šī aģentūru spēja konkurēt savā starpā avioceļojumu aģentūru pakalpojumu sniegšanā un radīt aviosabiedrību vidū pieprasījumu
pēc šādiem pakalpojumiem ir atkarīga no katras aģentūras finanšu resursiem, to, protams, ietekmēja diskriminējošie atlīdzības
nosacījumi, kādi piemīt
BA
no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmām.

BA
argumentiem, kas saistīti ar Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu aģentūru lieluma nozīmību, nav nozīmes. Kritizētās
uz rezultātiem balstīto prēmiju sistēmas pašas par sevi bija balstītas uz parametru, kas nav saistīts ar uzņēmumu lieluma
kritēriju, jo šīs sistēmas bija balstītas uz ceļojumu aģentūru īstenoto
BA
biļešu pārdošanas apjoma pieaugumu salīdzinājumā ar slieksni, ko veido iepriekšējā references periodā pārdoto
BA
biļešu skaits.
Šādos apstākļos Komisija pamatoti ir uzskatījusi, ka
BA
no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas ir tās dominējošā stāvokļa Apvienotās Karalistes ceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū
ļaunprātīga izmantošana, jo tās rada diskriminējošas sekas Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu aģentūru vidū un līdz
ar to dažām no tām rada neizdevīgus konkurences apstākļus EKL 82. panta otrās daļas c) apakšpunkta nozīmē.
Par aviosabiedrību, kuras konkurē ar
BA
, izslēgšanas sekām, kas izriet no “uzticības vairošanas” efekta, ko rada
BA
no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas
Pirmās instances tiesa vispirms atgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ļaunprātīgas izmantošanas jēdziens ir objektīvs
jēdziens, ar ko apzīmē dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma rīcību, kura ietekmē tāda tirgus struktūru, kurā tieši attiecīgā
uzņēmuma darbības dēļ konkurences līmenis jau ir novājināts, un kas, izmantojot līdzekļus, kuri atšķiras no tiem, kas pastāv
normālas preču un pakalpojumu konkurences apstākļos uz uzņēmēju sniegto pakalpojumu pamata, apgrūtina joprojām tirgū esošā
konkurences līmeņa saglabāšanu vai konkurences palielināšanos (šā sprieduma 182. punktā minētais spriedums lietā
Hoffmann‑La Roche
/Komisija, 91. punkts; šā sprieduma 91. punktā minētais spriedums lietā
Michelin
/Komisija, 70. punkts; Tiesas 1991. gada 3. jūlija spriedums lietā C‑2/86
AKZO
/Komisija,
Recueil
, I‑3359. lpp., 69. punkts, un Pirmās instances tiesas 1999. gada 7. oktobra spriedums lietā T‑228/97
Irish Sugar
/Komisija,
Recueil
, II‑2969. lpp., 111. punkts).
Līdz ar to, lai gan konstatējums, ka pastāv dominējošs stāvoklis, pats par sevi neietver nekādu pārmetumu attiecīgajam uzņēmumam,
tam neatkarīgi no dominējošā stāvokļa esamības iemesliem ir īpaša atbildība ar savu rīcību nekaitēt efektīvai un neizkropļotai
konkurencei kopējā tirgū (šā sprieduma 91. punktā minētais spriedums lietā
Micehlin
/Komisija, 57. punkts, un šā sprieduma 241. punktā minētais spriedums lietā
Irish Sugar
/Komisija, 112. punkts).
Tāpat, lai gan dominējošā stāvokļa pastāvēšana neliedz šādā stāvoklī esošam uzņēmumam tiesības saglabāt savas komerciālās
intereses, ja tās tiek apdraudētas, un lai gan uzņēmumam ir iespēja saprātīgi veikt darbības, ko tas uzskata par atbilstošām,
lai aizsargātu savas intereses, šādu rīcību tomēr nevar pieļaut, ja tās mērķis ir nostiprināt šo dominējošo stāvokli un to
ļaunprātīgi izmantot (šā sprieduma 210. punktā minētais spriedums
United Brands
/Komisija, 189. punkts; Pirmās instances tiesas 1993. gada 1. aprīļa spriedums lietā T‑65/89
BPB Industries
un
British Gypsum
/Komisija,
Recueil
, II‑389. lpp., 69. punkts; 1996. gada 8. oktobra spriedums apvienotajās lietās no T‑24/93 līdz T‑26/93 un T‑28/93
Compagnie maritime belge transports
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑1201. lpp., 107. punkts, un šā sprieduma 241. punktā minētais spriedums lietā
Irish Sugar
/Komisija, 112. punkts).
Runājot it īpaši par to, ka dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums piešķir atlaides, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka uzticības
atlaižu piešķiršana tad, ja klients apņemas iepirkties tikai vai gandrīz tikai dominējošā stāvoklī esošajā uzņēmumā, nav saderīga
ar EKL 82. pantu. Ar šādām atlaidēm, piešķirot finansiālas priekšrocības, tiek mēģināts kavēt klientu iepirkšanos pie konkurējošiem
ražotājiem (Tiesas 1975. gada 16. decembra spriedums apvienotajās lietās no 40/73 līdz 48/73, 50/73, no 54/73 līdz 56/73,
111/73, 113/73 un 114/73
Suiker Unie
u.c./Komisija,
Recueil
, 1663. lpp., 518. punkts; šā sprieduma 182. punktā minētais spriedums lietā
Hoffmann‑La Roche
/Komisija, 89. un 90. punkts; šā sprieduma 91. punktā minētais spriedums lietā
Michelin
/Komisija, 71. punkts, un šā sprieduma 244. punktā minētais spriedums lietā
BPB Industries
un
British Gypsum
/Komisija, 120. punkts).
Vispārīgāk runājot, atlaižu sistēma, kuras mērķis ir kavēt klientu iepirkšanos pie konkurentiem tirgū, tiek uzskatīta par
nesaderīgu ar EKL 82. pantu, ja to piemēro dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums. Šā iemesla dēļ Komisija ir uzskatījusi, ka
ar atlaidēm, kas saistītas ar iepirkuma mērķi, tāpat tiek pārkāpti EKL 82. panta noteikumi (šā sprieduma 91. punktā minētais
spriedums lietā
Michelin
/Komisija, 86. punkts).
Kvantitatīvo atlaižu sistēmas, kas ir saistītas tikai ar dominējošā stāvoklī esoša ražotāja veikto iepirkumu apmēru, parasti
tiek uzskatītas par tādām, kas neliedz klientiem iepirkties pie tā konkurentiem, kas būtu EKL 82. panta noteikumu pārkāpums
(šā sprieduma 91. punktā minētais Tiesas spriedums lietā
Michelin
/Komisija, 71. punkts, un 2001. gada 29. marta spriedums lietā C‑163/99 Portugāle/Komisija,
Recueil
, I‑2613. lpp., 50. punkts). Ja piegādātā daudzuma palielinājums piegādātājam rada mazākas izmaksas, tam ir tiesības piešķirt
klientam šādu atlaidi, kas izpaužas kā labvēlīgāks tarifs (ģenerāladvokāta Ž. Mišo [
J. Mischo
] secinājumi saistībā ar iepriekš minēto spriedumu lietā Portugāle/Komisija,
Recueil
, I‑2618. lpp., 106. punkts). Tādējādi tiek uzskatīts, ka kvantitatīvās atlaides atspoguļo dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma
efektivitātes guvumus un apjomradītus ietaupījumus.
No tā izriet, ka ar atlaižu sistēmu, kurā atlaižu likme aug atkarībā no nopirktā daudzuma, netiek pārkāpti EKL 82. panta noteikumi,
ja vien šīs atlaides piešķiršanas kritēriji un nosacījumi neliecina par to, ka sistēma nav balstīta uz ekonomiski pamatotu
kompensāciju, bet gan, tāpat kā ar uzticības atlaidēm un mērķa atlaidēm, ar to tiek mēģināts kavēt klientu iepirkšanos pie
konkurējošiem ražotājiem (šā sprieduma 182. punktā minētais spriedums lietā
Hoffmann‑La Roche
/Komisija, 90. punkts; šā sprieduma 91. punktā minētais spriedums lietā
Michelin
/Komisija, 73. punkts, un šā sprieduma 241. punktā minētais spriedums lietā
Irish Sugar
/Komisija, 114. punkts).
Vispārīgi no šīs judikatūras var secināt, ka ar ikvienu “uzticības vairošanas” atlaižu sistēmu, ko piemēro dominējošā stāvoklī
esošs uzņēmums, tiek mēģināts kavēt klientu iepirkšanos pie konkurentiem, pārkāpjot EKL 82. panta noteikumus, neatkarīgi no
tā, vai atlaižu sistēma ir vai nav diskriminējoša. Tas pats attiecas uz “uzticības vairošanas” no rezultātiem atkarīgu prēmiju
sistēmu, ko dominējošā stāvoklī esošs pircējs piemēro attiecībā uz tā pakalpojumu sniedzējiem. (skat. šā sprieduma 101. punktu).
Šā sprieduma 91. punktā minētajā spriedumā lietā
Michelin
/Komisija Tiesa, lai arī neatzina Komisijas pamatu, saskaņā ar kuru
Michelin
piemērotā atlaižu sistēma bija diskriminējoša, tomēr nosprieda, ka ar šādu sistēmu tiek pārkāpti EKL 82. panta noteikumi,
jo tā rada tālākpārdevējiem atkarību attiecībā pret
Michelin
.
–       Lietas dalībnieku argumenti

BA
uzskata, ka Komisija esot tikai izmantojusi pieņēmumu, ka
BA
praksei ir izslēgšanas sekas, pretēji tam, kas paredzēts šā sprieduma 182. punktā minētajā spriedumā lietā
Hoffmann‑La Roche
/Komisija. Apstrīdētajā lēmumā neesot sniegta nekāda gaisa transporta tirgu analīze un nekādi empīriski pierādījumi par kaitējumu,
ko
BA
no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas radījušas konkurentiem, klientiem vai patērētājiem.
Komisija, šķiet, esot pieņēmusi – bez kādiem pierādījumiem, kas to apliecinātu –, ka ceļojumu aģentūras var lielā mērā ietekmēt
biļešu pārdošanu par sliktu patērētājiem, lai gan patiesībā tām esot tikai neliela ietekme uz pasažieru veikto aviosabiedrības
izvēli.

BA
no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas neesot traucējušas tās konkurentiem slēgt līdzīgus nolīgumus ar Apvienotajā Karalistē
reģistrētajām ceļojumu aģentūrām. Tā kā
BA
pieder mazāk nekā 50 % no kopējā biļešu pārdošanas apjoma Komisijas noteiktajā tirgū, neesot bijis nekāda pamata secināt,
ka citas sabiedrības, kopā ņemtas, uzskatīja par nerentablu piedāvāt priekšrocības, kas būtu līdzvērtīgas
BA
piedāvātajām. Lielās ceļojumu aģentūras, kas īsteno mazliet mazāk nekā 50 % no kopējā
BA
biļešu pārdošanas apjoma, individuāli risināja sarunas par nolīgumiem un tāpēc varēja radīt savstarpēju konkurenci starp
aviosabiedrībām.
Katrā ziņā
BA
no rezultātiem atkarīgo prēmiju struktūra neesot mudinājusi aģentūras dot priekšroku
BA
salīdzinājumā ar citām aviosabiedrībām. Aģentūrām piešķirtās priekšrocības esot bijušas atkarīgas no vairākiem faktoriem,
tostarp no sasniedzamajiem līmeņiem un no attiecīgo pušu sasniegto rezultātu attiecības pret šiem līmeņiem.

BA
priekšrocības esot tikušas piešķirtas atkarībā no pārdoto biļešu skaita, nevis pamatojoties uz to aģentūras darījumu procentuālo
daļu, kas veikti
BA
labā. Pat tad, ja kāda aģentūra palielināja
BA
biļešu pārdošanas apjomu,
BA
daļa šīs aģentūras darbībās varēja samazināties, vienlaikus palielinoties citu sabiedrību daļām.
Uzticības nolīgumi esot līdzeklis, kas ļauj pastāvēt konkurencei un nekādā gadījumā to nekropļo. Citu aviosabiedrību tirgus
daļu pieauguma apjoms norādot, ka uzticības nolīgumi nespēja izraisīt Komisijas minētās izslēgšanas sekas.
Ceļojumu aģentūrām piešķirtās priekšrocības esot izraisījušas nozīmīgus izmaksu ietaupījumus par labu patērētājiem, piešķirot
BA
lielākas iespējas samazināt savus tarifus un/vai ļaujot tai piedāvāt lielāku skaitu lidojumu noteiktos gaisa satiksmes maršrutos.

BA
iebilst pret Komisijas izteikto kritiku par tās uzticības nolīgumu struktūru. Pirmkārt, aģentūrām piešķirto tarifu priekšrocību
pieauguma nevienmērīgumam būtu nozīme tikai tad, ja tā būtu radījusi izslēgšanas sekas, ko
BA
noliedz. Katra ziņā nevarot pieņemt, ka šis nevienmērīgums dotu labumu
BA
. Visas gaisa transporta nozares līmenī praktiski būtu neiespējami iepriekš noteikt, vai piešķirtās priekšrocības sistemātiski
dos labumu
BA
vai citām aviosabiedrībām.
Otrkārt, pārdevumu mērķu aprēķins salīdzinājumā ar iepriekšējā finanšu gada rādītājiem, ko Komisija kritizējusi apstrīdētā
lēmuma preambulas 48. un 109. apsvērumā, esot bijis gan saprātīgs pusēm, gan labvēlīgs seku ziņā. Katrā ziņā attiecīgo nolīgumu
stimulējošo efektu būtu iespējams novērtēt tikai ar laiku.

BA
atzīmē, ka šiem diviem pirmajiem Komisijas iebildumiem neesot nozīmes, runājot par no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmu,
ko tā ieviesa laikā no 1997. gada decembra līdz 1999. gada martam. Šī sistēma esot paredzējusi gan pastāvīgu pieaugumu, gan
mēneša, nevis gada, aprēķinu ceļojumu aģentūrām piešķirtajām priekšrocībām.
Treškārt,
BA
apstrīd tā iebilduma pamatojumu, kuru Komisija izteikusi apstrīdētā lēmuma preambulas 48. un 102. apsvērumā un kurš balstās
uz jebkādas saistības starp aģentūrām piešķirtajām priekšrocībām un gūtajiem izmaksu samazinājumiem neesamību. Sapratīga ekonomiskā
politika mudinot uzņēmumu izmantot atlaižu sistēmu neatkarīgi no iespējamajiem izmaksu samazinājumiem. Uzticības nolīgumi
esot praktisks veids, kā piešķirt ar sniegumu saistītas priekšrocības, neizmantojot sarežģītus vai pat neiespējamus aprēķinus
par to, kāda ir precīzā attiecība, kas ir ļoti mainīga, starp biļetes cenu un tās izmaksām. Tā kā gaisa transporta nozarē
prevalē noteikto izmaksu līmenis, uzlabojot savu iespēju izmantošanu, tiekot samazināta vidējā vienas vienības cena, un tas
radot
BA
izmaksu samazinājumu, ar kuru tā ir tiesīga dalīties ar aģentūrām un klientiem.
Ceturtkārt,
BA
norāda, ka, piedēvējot strīdīgo no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmu uzticības vairošanas efektu tam, ka
BA
izmanto lielāku maršrutu klāstu nekā citas aviosabiedrības (apstrīdētā lēmuma preambulas 91. apsvērums), Komisija atstājot
bez ievērības to, ka kopējā
BA
piedāvātā atlaide ir līdzvērtīga atšķirīgo atlaižu likmju piemērošanai dažādajos maršrutos. Pat tad, ja mazākām aviosabiedrībām
vidējās pārdošanas izmaksas var būt augstākas, tās tādēļ neesot izslēgtas no dažādiem attiecīgajiem tirgiem un tām netiekot
likti šķēršļi efektīvai konkurencei.
Pēc Komisijas un
Virgin
domām, šā sprieduma 182. punktā minētais spriedums lietā
Hoffmann-La Roche
/Komisija un šā sprieduma 91. punktā minētais spriedums lietā
Michelin
/Komisija nosakot principu, saskaņā ar kuru dominējošā stāvoklī esošs piegādātājs var piešķirt atlaides pret efektivitātes
ieguvumiem, izņemot atlaides vai stimulus, kuru mērķis ir garantēt tam klientu uzticību (apstrīdētā lēmuma preambulas 101. apsvērums).
Atlaide, ko dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums piešķir atkarībā no noteiktā laikposmā panākta pārdošanas apjoma pieauguma,
gadījumā, ja šo atlaidi nevar uzskatīt par parastu kvantitatīvo atlaidi, nozīmējot dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu,
jo šīs prakses mērķis varot būt tikai saistīt klientus, kuriem atlaide piešķirta, un radīt konkurentiem neizdevīgus konkurences
apstākļus (šā sprieduma 241. punktā minētais spriedums lietā
Irish Sugar
/Komisija, 213. punkts).
EKL 82. pants nenosakot pienākumu pierādīt kādu kritizētās darbības faktisku vai tiešu ietekmi uz patērētājiem. Konkurences
tiesības tiecoties aizsargāt tirgus struktūru pret mākslīgiem kropļojumiem un tādējādi pēc iespējas labāk aizsargāt patērētāju
intereses vidējā termiņā un ilgtermiņā.
Gadījumā, ja – kā šajā lietā – ir spēkā visas raksturīgās iezīmes, ko Tiesa šā sprieduma 91. punktā minētajā spriedumā lietā
Michelin
/Komisija ir uzskatījusi par noteicošām, lai spriestu, ka konkrēta atlaižu sistēma nozīmē stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu,
tad neesot jāpierāda arī tādas sistēmas raksturīgo iezīmju un seku esamība kā sistēma, kuru Tiesa nosodījusi šā sprieduma
182. punktā minētajā spriedumā lietā
Hoffmann‑La Roche
/Komisija.

BA
piemērotās prēmiju sistēmas struktūra bija tāda, ka robežlikmes komisijas maksa, ko ceļojumu aģentūra saņem par katru papildu
segmentu, kas pārdots
BA
labā, pieaug eksponenciāli, tuvojoties papildu komisijas maksas slieksnim. Mazāka izmēra konkurējošām aviosabiedrībām nebija
iespējams piedāvāt šāda veida komisijas maksas likmes. Turklāt, ņemot vērā no apspriežamās sistēmas izrietošo robežlikmju
līmeni,
BA
lielu biļešu skaitu esot pārdevusi ar zaudējumiem.
Ļaunprātīga izmantošana esot pieļauta tāpēc, ka papildu komisijas maksas bija saistītas nevis ar izmaksu ietaupījumiem vai
efektivitātes ieguvumiem, ko
BA
guvusi savos darījumos ar ceļojumu aģentūrām, bet drīzāk ar apmēru, kādā šīs aģentūras bija sasniegušas vai pārsniegušas
iepriekšējā finanšu gada
BA
biļešu pārdošanas apjomu, neatkarīgi no to lieluma, efektivitātes vai pakalpojumiem, ko aģentūras sniegušas
BA
.
Ņemot vērā, ka aģentūras nenoliedzami paliek nozīmīgākais izplatīšanas kanāls, ko aviosabiedrības izmanto gaisa transporta
pakalpojumu pārdošanai Apvienotajā Karalistē,
BA
stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas rīcībai Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū bija arī smagas
izslēgšanas sekas attiecībā pret konkurējošām aviosabiedrībām Apvienotās Karalistes gaisa transporta tirgos.
Apstāklis, ka šo tirgu liberalizācijas dēļ
BA
konkurenti varēja pārņemt
BA
tirgus daļas, nepierādot, ka
BA
finansiālās stimulēšanas sistēmas neradīja pret konkurenci vērstas sekas.
–       Pirmās instances tiesas vērtējums
Lai noteiktu, vai
BA
, piemērojot Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām savas no rezultātiem atkarīgu prēmiju sistēmas, ir ļaunprātīgi
izmantojusi savu dominējošo stāvokli, ir jāizvērtē to piešķiršanas kritēriji un noteikumi un jāpārbauda, vai ar šīm prēmijām,
radot labvēlīgākus apstākļus, kurus nepamato nekādi saimnieciskie pakalpojumi, aģentūrām netika mēģināts atņemt vai ierobežot
iespēju pārdot savus pakalpojumus aviosabiedrībām pēc savas izvēles un tādējādi ar
BA
konkurējošajām aviosabiedrībām liegt pieeju Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgum (šajā ziņā skat.
šā sprieduma 182. punktā minēto spriedumu lietā
Hoffmann‑La Roche
/Komisija, 90. punkts; šā sprieduma 91. punktā minēto spriedumu lietā
Michelin
/Komisija, 89. punkts, un šā sprieduma 241. punktā minēto spriedumu lietā
Irish Sugar
/Komisija, 114. un 197. punkts).
Šajā gadījumā ir jānosaka, vai tirdzniecības līgumi un jaunā no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēma radīja uzticības vairošanas
efektu attiecībā pret Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām, un vajadzības gadījumā jānosaka, vai šīs sistēmas
bija balstītas uz ekonomiski pamatotu kompensāciju (šajā ziņā skat. šā sprieduma 91. punktā minēto spriedumu lietā
Michelin
/Komisija, 73. punkts; šā sprieduma 246. punktā minēto spriedumu lietā Portugāle/Komisija, 52. punkts, un šā sprieduma 241. punktā
minēto spriedumu lietā
Irish Sugar
/Komisija, 114. punkts).
Pirmkārt, runājot par attiecīgo sistēmu uzticības vairošanas raksturu, ir jākonstatē, ka, ņemot vērā to progresīvo raksturu,
kas ir ļoti būtiski izteikts pie robežlielumiem, paaugstinātās komisijas maksas likmes ik periodu var īpaši palielināties
atkarībā no tā, kā pieaug aģentūru pārdoto
BA
biļešu skaits sekojošos references periodos.
Un otrādi, jo vairāk ieņēmumu ir gūts no
BA
biļešu pārdošanas, jo bargākas sankcijas cieš ieinteresētās puses nesamērīga no rezultātiem atkarīgu prēmiju likmes samazinājuma
veidā, pat ja
BA
biļešu pārdošanas apjoms attiecīgajā periodā ir nedaudz samazinājies salīdzinājumā ar iepriekšējo references periodu.
BA
tādēļ nevar apstrīdēt strīdīgo sistēmu uzticības vairošanas raksturu.
Turpinājumā, lai apstrīdētu no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmu uzticības vairošanas ietekmi uz ceļojumu aģentūrām,
BA
nav pamata apgalvot, ka šīm aģentūrām ir tikai niecīga ietekme uz pasažieru veikto aviosabiedrības izvēli.
BA
pati ir apgalvojusi, ka šīs aģentūras sniedz pasažieriem vērtīgu informācijas filtrēšanas pakalpojumu, kad tie saskaras ar
gaisa transporta dažādo tarifu struktūru daudzveidību.
Turklāt arī tādā gadījumā, ja saskaņā ar
BA
apgalvojumu ceļojumu aģentūrām piešķirtās priekšrocības bija atkarīgas no sasniedzamajiem līmeņiem un no gūto rezultātu attiecības
pret šiem līmeņiem, šo no rezultātiem atkarīgo prēmiju uzticības vairošanas ietekme uz ceļojumu aģentūrām tomēr ir jāuzskata
par pierādītu.
Nevar piekrist arī
BA
iebildumam, saskaņā ar kuru tās “uzticības nolīgumi” netraucēja tās konkurentiem slēgt līdzīgus nolīgumus ar Apvienotajā
Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām. Piecus galvenos
BA
konkurentus, kas darbojas Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū, nevar uzskatīt par tādiem, kas spēj
ceļojumu aģentūrām piešķirt tādas pašas priekšrocības.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka
BA
biļešu skaits, ko ir pārdevušas Apvienotajā Karalistē reģistrētās ceļojumu aģentūras visos gaisa satiksmes maršrutos no Apvienotās
Karalistes lidostām un uz tām, visu laikposmu, kad bija piemērojamas strīdīgās no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas, nemainīgi
ir bijis vairākas reizes lielāks gan par katras no piecām galvenajām
BA
konkurentēm pārdoto biļešu skaitu, gan par visu šo pārdoto biļešu skaitu kopumā.
Šajos apstākļos no juridiskā viedokļa ir ticis pietiekami pierādīts, ka konkurējošie uzņēmumi nebija spējīgi Apvienotajā Karalistē
gūt ieņēmumus, kas varētu veidot pietiekami lielu finansiālu pamatu, lai tiem ļautu efektīvi ieviest prēmiju sistēmu, kas
būtu līdzīga
BA
prēmiju sistēmai un ko varētu pretstatīt izslēdzošajām sekām, ko attiecībā pret tiem rada šī sistēma Apvienotās Karalistes
avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū.
Otrkārt, runājot par jautājumu, vai
BA
piemērotās no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas ir balstītas uz ekonomiski pamatotu kompensāciju, ir jāatgādina, ka ir
taisnība, ka dominējoša stāvokļa pastāvēšana neliedz uzņēmumam, kas šādā stāvoklī atrodas, iespēju saprātīgi veikt pasākumus,
ko tas uzskata par vajadzīgiem, lai aizsargātu savas tirdzniecības intereses, ja tās tiek apdraudētas (šā sprieduma 241. punktā
minētais spriedums lietā
Irish Sugar
/Komisija, 112. punkts).
Tomēr, lai dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma, kāds ir
BA
, konkurences stāvokļa aizsardzība būtu likumīga, tai vismaz ir jābūt balstītai uz ekonomiskās efektivitātes kritērijiem (šā
sprieduma 241. punktā minētais spriedums lietā
Irish Sugar
/Komisija, 189. punkts).
Aplūkojamajā lietā
BA
nav pierādījusi, ka tās no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmu radītais uzticības vairošanas efekts ir balstīts uz ekonomiski
pamatotu kompensāciju.

BA
biļešu pārdošanas apjoma palielināšanas mērķu sasniegšana ar Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu aģentūru starpniecību
nozīmē palielinātas likmes komisijas maksas piemērošanu ne tikai tām
BA
biļetēm, kas pārdotas pēc minēto pārdevumu mērķu sasniegšanas, bet visām attiecīgajā references periodā noformētajām
BA
biļetēm.
Līdz ar to izrādās, ka aģentūrām sniegtajai papildu atlīdzībai nebija nekādas objektīvas saistības ar atlīdzību, kas nāk par
labu
BA
papildu aviobiļešu pārdošanas rezultātā.
Līdz ar to
BA
no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas nevar uzskatīt par atlīdzību par efektivitātes ieguvumiem vai to izmaksu ietaupījumiem,
kas saistītas ar
BA
biļešu pārdošanu pēc minēto mērķu sasniegšanas. Gluži pretēji, šāda palielinātu komisijas maksas likmju piemērošana ar atpakaļejošu
spēku visam kādas ceļojumu aģentūras pārdoto
BA
biļešu kopumam noteiktā references periodā ir pat jāuzskata par tādu, kas izraisa noteikta skaita
BA
biļešu pārdošanu par cenu, kas nav samērīga ar
BA
efektivitātes ieguvumiem, kuri gūti šo papildu biļešu pārdošanas rezultātā.
Pat pieņemot, ka jebkurai aviosabiedrībai, kā apgalvojusi
BA
, ir interese labāk pārdot papildu biļetes uz saviem lidojumiem nekā atstāt brīvas vietas, priekšrocības, ko sniedz labāks
lidmašīnu aizpildīšanas līmenis, tādā gadījumā kā aplūkojamais parasti ir ievērojami jāsamazina, jo
BA
, ar atpakaļejošu spēku piemērojot palielinātu komisijas maksu, ceļojumu aģentūru atlīdzību palielināšanās rezultātā radās
papildu izmaksas.
Tā kā strīdīgajām no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmām nebija ekonomiski pamatotas kompensācijas, tās ir jāuzskata par
tādām, kas galvenokārt bija paredzētas, lai atlīdzinātu pārdoto
BA
biļešu skaita pieaugumu katrā references periodā un attiecīgi lai pastiprinātu Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu
aģentūru uzticību
BA
.
Tā rezultātā aģentūras tika atturētas piedāvāt savus ceļojumu aģentūru pakalpojumus ar
BA
konkurējošām aviosabiedrībām, tādējādi nenoliedzami radot šķēršļus to ieiešanai vai attīstībai Apvienotās Karalistes ceļojumu
aģentūru pakalpojumu tirgū.

BA
nevarēja būt citas intereses piemērot savas prēmiju sistēmas kā vien vēlēšanās izspiest konkurējošās aviosabiedrības un tādējādi
radīt šķērsli pastāvošā konkurences līmeņa saglabāšanai vai šās konkurences attīstībai Apvienotās Karalistes avioceļojumu
aģentūru pakalpojumu tirgū.

BA
it īpaši nav pamata apgalvot, ka, sākot ar noteiktu lidmašīnas vietu aizpildīšanas līmeni, papildu biļešu pārdošana noteikti
rada peļņu. Kā iepriekš sacīts, atlīdzība par tādu biļešu pārdevumiem, kas pārdotas pēc tās pārdevumu apjoma pieauguma mērķa
sasniegšanas, rada papildu izmaksas, jo visam attiecīgajā references periodā pārdoto
BA
biļešu kopumam ar atpakaļejošu spēku tiek piemērota palielināta komisijas maksa, un šīs papildu izmaksas var būt vienādas
ar minēto peļņu vai lielākas par to.
Turklāt
BA
pati tiesas sēdē ir atzinusi, ka nav precīzas saiknes starp iespējamiem apjomradītiem ietaupījumiem, kas panākti, pateicoties
papildu
BA
biļešu pārdošanai pēc pārdošanas mērķu sasniegšanas, no vienas puses, un Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām
atlīdzībai pārskaitītās komisijas maksas likmju palielinājumu, no otras puses.
Pretēji tam, ko apgalvo
BA
, tās no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas nevarēja būt normālas konkurences izpausme, ne arī radīt tās izmaksu samazinājumu.
Pretargumenti, ko saistībā ar to iesniegusi
BA
, nespēj pierādīt, ka tās no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmām ir objektīvs ekonomiskais pamatojums.
Tāpēc Komisija pamatoti ir uzskatījusi, ka
BA
ir ļaunprātīgi izmantojusi savu dominējošo stāvokli Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū, piemērojot
no rezultātiem atkarīgu prēmiju sistēmas, kas nav balstītas uz ekonomiski pamatotu kompensāciju, tādējādi ierobežojot šo aģentūru
brīvību sniegt savus pakalpojumus aviosabiedrībām pēc savas izvēles un līdz ar to liekot šķēršļus šo aviosabiedrību ieiešanai
Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū.
Visbeidzot,
BA
nevar pārmest Komisijai, ka tā nav pierādījusi tās prakses radītās izslēgšanas sekas. Pirmkārt, lai konstatētu EKL 82. panta
noteikumu pārkāpumu, nav jāpierāda, ka attiecīgā ļaunprātīgā rīcība ir radījusi konkrētas sekas noteiktajos tirgos. Šim nolūkam
pietiek pierādīt, ka ar dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma ļaunprātīgo rīcību tiek mēģināts ierobežot konkurenci vai, citiem
vārdiem sakot, ka šī rīcība pēc sava rakstura rada vai var radīt šādas sekas.
Piedevām atklājas, ka strīdīgā prakse ne vien varēja izraisīt ierobežojošas sekas Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru
pakalpojumu un gaisa transporta tirgos, bet Komisija šīs sekas arī konkrēti ir pierādījusi.
Tā kā Apvienotajā Karalistē reģistrētās ceļojumu aģentūras inkriminēto faktu laikā nodrošināja 85 % no visa šīs dalībvalsts
teritorijā pārdoto aviobiļešu apjoma,
BA
ļaunprātīgā rīcība Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū nevarēja neradīt konkurējošo aviosabiedrību
izslēgšanas no Apvienotās Karalistes gaisa transporta tirgiem sekas, tādēļ ka pastāv saikne starp attiecīgajiem tirgiem, kā
tika konstatēts ceturtā pamata izvērtējumā.
Saistībā ar šīm sekām, ko radījušas
BA
piemērotās prēmiju sistēmas Apvienotās Karalistes gaisa transporta tirgos, nevar piekrist
BA
argumentam, ka apstrīdētajā lēmumā nav sniegta nekāda gaisa transporta tirgu analīze un nekādi empīriski pierādījumi kaitējumam,
ko šīs finansiālās stimulēšanas sistēmas radījušas konkurējošajām aviosabiedrībām vai pasažieriem.
Turklāt, ja dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums faktiski īsteno praksi, radot tā konkurentu izslēgšanas sekas, apstāklis, ka
cerētais rezultāts nav sasniegts, nav pietiekams, lai novērstu kvalifikāciju “dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana”
EKL 82. panta nozīmē.
Vispār dažu ar
BA
konkurējošo aviosabiedrību tirgus daļu palielinājums, kura absolūtā vērtība bija neliela, ņemot vērā to nelielās sākotnējās
tirgus daļas, nenozīmē, ka
BA
praksei nebija seku. Ja šādas prakses nebūtu, varētu uzskatīt, ka tās konkurentu tirgus daļas varēja palielināties būtiskāk
(šajā ziņā skat. šā sprieduma 243. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
Compagnie maritime belge transports
u.c./Komisija, 149. punkts).
Līdz ar to Komisija nav pieļāvusi kļūdas vērtējumā, apgalvojot, ka
BA
ir pārkāpusi EKL 82. panta noteikumus, piemērojot avioceļojumu aģentūrām Apvienotajā Karalistē no rezultātiem atkarīgo prēmiju
sistēmas, ar kurām daži no šo sistēmu labuma saņēmējiem tiek diskriminēti salīdzinājumā ar citiem un kuru mērķis un sekas
ir bez ekonomiski pamatotas kompensācijas atlīdzināt šo aģentūru uzticību
BA
un līdz ar to izspiest konkurējošās aviosabiedrības gan no Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgus,
gan, kā no tā neizbēgami izriet, no Apvienotās Karalistes gaisa transporta tirgiem.
No tā izriet, ka septītais pamats ir jānoraida.

Par astoto pamatu, kas balstīts uz naudas soda pārmērīgumu
Lietas dalībnieku argumenti

BA
uzskata, ka tai uzliktais naudas sods EUR 6 800 000 apmērā, ņemot vērā Komisijas Paziņojumu par pamatnostādnēm sodanaudas
[naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu (OV 1998, C 9,
3. lpp.; turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes”), esot pārmērīgs.
Vispirms naudas soda pamatsumma, proti, EUR 4 000 000, kurai būtu jāatspoguļo pieļautā pārkāpuma smagums, plašums un ietekme,
ņemot vērā Pamatnostādņu 1. punkta A daļā noteikto, esot pārāk augsta. Saskaņā ar minēto dokumentu, lai izvērtētu pārkāpuma
smagumu, esot jāņem vērā pārkāpumu izdarītāju faktiskā ekonomiskā spēja izraisīt ievērojamus zaudējumus citiem tirgus dalībniekiem,
it īpaši patērētājiem. Tomēr nekādi neesot ticis pierādīts, ka
BA
prēmiju sistēmas būtu radījušas zaudējumus patērētājiem.
Saskaņā ar Pamatnostādņu 1. punkta B daļas trešo ievilkumu ilgtermiņa pārkāpumiem tiekot piemērota papildu summa 10 % apmērā
no naudas soda summas, kas noteikta par pārkāpuma smagumu. Naudas soda summas palielināšana par 70 %, t.i., par 10 % gadā
par laikposmu kopš 1992. gada, esot nesamērīga.
BA
rīcības ilgums atspoguļojot Komisijas veiktās izmeklēšanas lēnumu. Visā procedūras gaitā
BA
labticīgi esot uzskatījusi, ka tās finansiālās stimulēšanas sistēmas ir saderīgas ar Kopienas tiesībām.
Visbeidzot,
BA
pamatotās šaubas par tās prēmiju sistēmu pārkāpjošo raksturu un tās pilnīgā sadarbība ar Komisiju visā administratīvā procesa
laikā esot vainu mīkstinoši apstākļi, kas nosaka naudas soda samazinājumu saskaņā ar Pamatnostādņu 3. punktu.
Komisija apgalvo, ka šajā gadījumā konstatētā dominējošā stāvokļa ļaunprātīgā izmantošana esot jāuzskata par smagu Kopienas
konkurences tiesību pārkāpumu. Ekskluzīvu atlaižu sistēmas esot tikušas nosodītas jau agrāk. Esot tikusi uzsvērta ceļojumu
izmaksu nozīme Apvienotās Karalistes ekonomikā, un ticis novērots, ka, neraugoties uz gaisa transporta liberalizāciju,
BA
saglabāja savas vidējās tirgus daļas Apvienotās Karalistes gaisa transporta tirgos.
EKL 82. pants attiecoties ne tikai uz praksi, kas var radīt tūlītējus zaudējumus patērētājiem, bet arī uz tādu praksi, kas
rada tiem kaitējumu, nodarot ļaunu efektīvas konkurences struktūrai.
Turklāt dominējoša stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, kas citu starpā izpaužas kā diskriminācija, izslēgšanas darbības un uzticības
atlaides, ko dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums piešķir, lai izslēgtu savus konkurentus no tirgus, Pamatnostādnēs esot kvalificēta
kā “smagi pārkāpumi”.
Strīdīgā stāvokļa ļaunprātīgās izmantošanas prakse esot tikusi uzsākta 1992. gadā attiecībā pret dažām ceļojumu aģentūrām.
No 1998. gada janvāra līdz 1999. gada martam ar no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmu ļaunprātīgā rīcība esot tikusi attiecināta
uz visām Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām un pastiprinājusi šīs rīcības sekas attiecībā pret aģentūrām,
ar kurām noslēgti tirdzniecības līgumi. Šīs prakses ilgums pamatojot to, ka naudas soda summa, kas noteikta atbilstoši pārkāpuma
smagumam, tika palielināta par 70 %.
Administratīvā procesa ilgums, kura saprātīgumu izvērtē, ņemot vērā katras lietas īpašos apstākļus (šā sprieduma 241. punktā
minētais spriedums lietā
Irish Sugar
/Komisija, 278. punkts), neesot bijis pārmērīgs un neizskaidrojot konstatēto pārkāpumu ilgumu.
Saskaņā ar Pamatnostādnēm pārkāpumu izbeigšana, tiklīdz iejaucas Komisija, esot vainu mīkstinošs apstāklis. Pēc 1996. gada
20. decembra pirmā paziņojuma par iebildumiem saņemšanas
BA
uz visām Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām esot attiecinājusi no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas,
kas līdz tam tika piemērotas tikai aģentūrām, kas gadā guva noteiktu
BA
biļešu pārdošanas apjomu.
Pirmās instances tiesas vērtējums
Tā kā EKL 82. pants vēršas tikai pret objektīvu kaitējumu pašai konkurences struktūrai (Tiesas 1973. gada 21. februāra spriedums
lietā 6/72
Europemballage
un
Continental Can
/Komisija,
Recueil
, 215. lpp., 26. punkts),
BA
arguments, kas balstīts uz to, ka nav pierādījumu patērētājiem radītam kaitējumam prēmiju sistēmu dēļ, nav atbalstāms.

BA
nevar arī kritizēt piespriestā naudas soda pamatsummas palielinājumu, aizbildinoties ar Komisijas veiktās izmeklēšanas lēnumu,
jo izmeklēšanu nenoliedzami paildzināja tas, ka
BA
turpināja pārkāpjošo praksi un to pastiprināja.
Sākot ar nākamo mēnesi pēc noklausīšanās, kura sekoja pirmajam paziņojumam par iebildumiem un notika 1997. gada 12. novembrī,
BA
, attiecinot savu jauno stimulēšanas sistēmu uz visām Apvienotās Karalistes avioceļojumu aģentūrām, pastiprināja sākotnējās
tās no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmas pret konkurenci vērstās sekas.
Tā kā
BA
neievēroja Komisijas iebildumus par tās pirmo no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēmu, protams, nevar pieņemt, ka
BA
visā administratīvā procesa laikā labticīgi uzskatīja, ka tās stimulēšanas sistēmas ir saderīgas ar Kopienas konkurences
tiesībām.
Visbeidzot, tā kā
BA
intensificēja konkurenci ierobežojošo praksi administratīvā procesa laikā, tā arī nevar apgalvot, ka ir pilnīgi sadarbojusies
ar Komisiju visā šā procesa gaitā. Līdz ar to Komisija pamatoti ir atteikusies piemērot
BA
vainu mīkstinošus apstākļus.
Tādējādi ir jāapstiprina Komisijas noteiktā naudas soda summa, jo tā gan ir tikusi noteikta atbilstoši Pamatnostādnēm, gan,
ņemot vērā visus lietas apstākļus, atbilst piemērotai sankcijai.
No tā izriet, ka
BA
argumenti, kas balstīti uz tai noteiktā naudas soda pārmērīgumu, ir jānoraida.
No visa iepriekš izklāstītā izriet, ka prasība ir jānoraida kopumā.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
Tā kā spriedums ir nelabvēlīgs
BA
visos tās prasījumos,
BA
jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt Komisijas un
Virgin
, kura ir persona, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus saskaņā ar minēto lietas dalībnieku prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA (pirmā palāta)
nospriež:
1)
prasību noraidīt;
2)
prasītāja sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas un personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus.
Vesterdorf
Jaeger
Legal
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2003. gada 17. decembrī.
Sekretārs

Priekšsēdētājs
H. Jung

B. Vesterdorf
*
Tiesvedības valoda – angļu.