CELEX: 62001CJ0117
Artikkel 141 EÜ
Direktiiv 75/117/EMÜ
Meeste ja naiste võrdne kohtlemine

14. detsembri 2000. aasta määrusega, mis jõudis Euroopa Kohtusse 15. märtsil 2001, esitas Court of Appeal (England & Wales)
(Civil Division) EÜ artikli 234 alusel eelotsuse küsimuse EÜ artikli 141 ja nõukogu 10. veebruari 1975. aasta direktiivi 75/117/EMÜ
meeste ja naiste võrdse tasustamise põhimõtte kohaldamisega seotud õigusaktide ühtlustamise kohta liikmesriikides (EÜT L 45,
lk 19; ELT eriväljaanne 05/01, lk 179) tõlgendamise kohta.
See küsimus esitati K. B., kes on liitunud National Health Service’i (riiklik tervishoiusüsteem, edaspidi „NHS”) pensionikindlustussüsteemiga,
ning NHS Pensions Agency (NHS‑i pensionikindlustussüsteemi asutus) ja Secretary of State for Health’i vahelises õigusvaidluses
seoses keeldumisega määrata tema transseksuaalsele partnerile lesepension.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigus
EÜ artikkel 141 sätestab:
„1. Iga liikmesriik tagab meestele ja naistele võrdse või võrdväärse töö eest võrdse tasu maksmise põhimõtte rakendamise.
2.      Käesolevas artiklis mõistetakse tasu all harilikku põhi- või miinimumpalka või mõnd muud tasumoodust kas rahas või loonusena,
mida töötaja tööandjalt oma töö eest otseselt või kaudselt saab.
[…]”
Direktiivi 75/117 artikli 1 lõike 1 esimene lõik sätestab:
„Meeste ja naiste võrdse tasustamise põhimõte, mis on sätestatud asutamislepingu artiklis 119 – edaspidi „võrdse tasustamise
põhimõte” –, tähendab, et sama või võrdväärseks peetava töö puhul välistatakse täielikult sooline diskrimineerimine töö tasustamise
kõigis aspektides ja kõigis tingimustes.”
Sama direktiivi artikkel 3 sätestab:
„Liikmesriigid kaotavad täielikult soolise diskrimineerimise, mida põhjustavad võrdse tasustamise põhimõttega vastuolus olevad
õigus- või haldusnormid.”

Siseriiklik õigus
1975. aasta Sex Discrimination Act’i (1975. aasta soolise diskrimineerimise seadus, edaspidi „1975. aasta seadus”) artiklite 1
ja 2 kohaselt on keelatud otsene sooline diskrimineerimine, kui ühest soost isik pannakse või võidakse panna ebasoodsamasse
olukorda võrreldes teisest soost isikuga. Need sätted keelavad ka kaudse diskrimineerimise, mis on sisuliselt määratletud
kui selliste tingimuste või nõuete kohaldamine, mis seavad teatud soost isiku ebaproportsionaalselt ja õigustamatult ebasoodsasse
olukorda.
Pärast Euroopa Kohtu 30. aprilli 1996. aasta otsust kohtuasjas C‑13/94: P./S. (EKL 1996, lk I‑2143) võttis Suurbritannia ja
Põhja-Iiri Ühendkuningriik vastu Sex Discrimination (Gender Reassignment) Regulations 1999 (1999. aasta määrus isiku soovahetusest
tuleneva diskrimineerimise kohta), millega muudeti 1975. aasta seadust nii, et selle seaduse reguleerimisalasse kuulub ka
töötaja soovahetusest tulenev otsene diskrimineerimine.
Matrimonial Causes Act 1973 (1973. aasta perekonnaseadus) artikli 11 alapunkti c kohaselt on abielu tühine, kui abikaasad
ei ole vastavalt mees- ja naissoost.
Births and Deaths Registration Act 1953 (1953. aasta sünni ja surma registreerimise seadus) artikli 29 lõigete 1 ja 3 kohaselt
on keelatud igasuguste muudatuste tegemine sünniaktide registris, välja arvatud kirja- või faktivea puhul.
NHS Pension Scheme Regulations 1995 (1995. aasta määrus NHS‑i pensionikindlustussüsteemi kohta) sätestab selle artikli G7
lõikes 1, et kui pensionikindlustussüsteemiga liitunud naissoost isikust jääb määruses toodud asjaoludel surres maha lesk,
on viimasel üldjuhul õigus saada toitjakaotuspensioni. Mõiste „lesk” ei ole määratletud. Siiski on selge, et Inglise õiguses
hõlmab see mõiste isikut, kes on pensionikindlustussüsteemiga liitunuga abielus.

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
K. B., hageja põhikohtuasjas, on naissoost isik, kes töötas ligikaudu 20 aastat meditsiiniõena NHS‑is ja kes on liitunud NHS
Pension Scheme’iga.
K. B. elab aastaid mitteabielulises kooselus R‑iga, kes on naissoost isikuna sündinud ja rahvastikuregistrisse kantud ning
kellest pärast meditsiinilist soovahetusoperatsiooni sai mees, ilma et ta oleks siiski saanud muuta oma sünnitunnistust, et
muudatus ametlikuks teha. Seetõttu ei saanud K. B. ja R oma tahte vastaselt abielluda. K. B. kinnitas oma kirjalikes seisukohtades
ning meenutas kohtuistungil, et nende liit pühitseti „kiriklikul tseremoonial, mida tunnustab Inglismaa kiriku piiskop” ning
et tõotused anti „samal viisil, nagu seda teeb iga abielluv paar”.
NHS Pensions Agency teavitas K. B.‑d, et kui viimane sureb esimesena, ei ole R‑il abielu puudumise tõttu võimalik saada lesepensioni,
kuna seda pensioni makstakse üksnes üleelanud abikaasale ning mitte ükski Ühendkuningriigi õigusnorm ei loe isikut ilma seadusliku
abieluta abikaasaks.
K. B. esitas Employment Tribunalile (Ühendkuningriik) kaebuse, väites, et siseriiklikud õigusnormid, mis piiravad pensioni
maksmise pensionikindlustussüsteemiga liitunud leskedega, kujutavad endast soolist diskrimineerimist, mis on vastuolus EÜ
artikliga 141 ja direktiiviga 75/117. K. B. leiab, et viimati nimetatud sätete kohaselt tuleb selles kontekstis tõlgendada
mõistet „lesk” nii, et see hõlmab ka üleelanud partnerit, kes oleks selle staatuse saanud, kui tema sugu ei tuleneks meditsiinilisest
soovahetusoperatsioonist.
Nii Employment Tribunal oma 16. märtsi 1998. aasta otsusega kui Employment Appeal Tribunal, London (Ühendkuningriik) apellatsioonimenetluses
oma 19. augusti 1999. aasta otsusega leidsid, et kõnealune pensionikindlustussüsteem ei ole diskrimineeriv.
K. B. esitas kaebuse Court of Appealile (England & Wales) (Civil Division), kes otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa
Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas keeldumine maksta pensioni transseksuaalsele partnerile (algselt naissoost isik), kelle naine kuulub National Health
Service Pension Scheme’i, mille sätete kohaselt võib ülalpeetavale tehtavate maksete saajaks olla üksnes selle naise lesk,
kujutab endast EÜ artikliga 141 ja direktiiviga 75/117 keelatud soolist diskrimineerimist[?]”

Eelotsuse küsimus

Euroopa Kohtule esitatud märkused
K. B. leiab, et otsus, millega keelduti tunnistamast R‑i isikuks, kellel on õigus saada lesepensioni, oli tehtud üksnes põhjusel,
et R vahetas sugu. Nimelt kui R ei oleks oma sugu vahetanud ning kui see ei oleks tal takistanud abielluda, oleks R‑il olnud
üleelanud abikaasana õigus saada toitjakaotuspensioni.
K. B. märgib, et eespool viidatud kohtuotsus P./S., mille kohaselt ühenduse õigus keelab isiku soovahetusest tuleneva diskrimineerimise,
on kohaldatav põhikohtuasjas, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus käsitles K. B.‑d ja R‑i heteroseksuaalse paarina, kelle
ainus iseloomulik tunnus on see, et ühe partneri sugu tuleneb meditsiinilisest operatsioonist. Järelikult on nende ebasoodne
kohtlemine, mis kujutab endast EÜ artikliga 141 ja direktiiviga 75/117 keelatud otsest diskrimineerimist soo alusel, põhjustatud
eranditult asjaolust, et R tegi soovahetusoperatsiooni.
Teise võimalusena väidab K. B., et abielu nõue on transseksuaalide kaudne diskrimineerimine, kuna abielu kriteeriumi ei ole
vastupidi heteroseksuaalsele paarile, kelle puhul kumbki partner ei ole transseksuaalne, võimalik kunagi täita sellisel heteroseksuaalsel
paaril, kelle puhul üks partneritest on teinud soovahetusoperatsiooni.
Ühendkuningriigi valitsus väidab, et NHS‑i nii mees- kui naissoost töötajad, kes ei ole oma partneriga abielus, ei saa NHS
Pension Scheme’iga ette nähtud toitjakaotuspensioni ning et see on nii sõltumata põhjustest, miks nad ei ole abiellunud. Oluline
ei ole see, kas põhjus, miks konkreetne töötaja ei suuda täita abielu kriteeriumi, seisneb homoseksuaalses partneris, nagu
kohtuasjas C‑249/96: Grant, milles tehti 17. veebruaril 1998 otsus (EKL 1998, lk I‑621), või transseksuaalses partneris, nagu
põhikohtuasjas, või mõnes muus asjaolus.
Ühendkuningriigi valitsus on lisaks arvamusel, et 31. mai 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑122/99 P ja C‑125/99 P:
D ja Rootsi
vs.
nõukogu (EKL 2001, lk I‑4319) on üle kantav põhikohtuasjale, kuna Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjade vaidlusalune
säte sisaldab, nagu käesolevas kohtuasjas, abielu kriteeriumi ning ei sea majapidamistoetuse andmise tingimuseks pelgalt teatavat
laadi püsisuhet.
Komisjon on seisukohal, et otsustav asjaolu kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud otsus P./S., oli see, et P. ebasoodne
kohtlemine oli otseselt tingitud tema soovahetusest, saades sellest alguse, kuna tööandja ei oleks P.‑ga töösuhet lõpetanud,
kui viimane ei oleks oma sugu vahetanud.
Siiski on kritiseeritaval ebasoodsal kohtlemisel põhikohtuasjas üksnes kaudne seos R‑i soovahetusega ning pigem on see seotud
sellega, et paaril on võimatu abielluda. Neil asjaoludel leiab komisjon, et eespool viidatud kohtuotsus P./S. ei ole käesolevale
kohtuasjale ülekantav.
Komisjon väidab samuti, et K. B. ei saa tugineda ühenduse õigusele, leides, et R‑i soovahetuse ja talle toitjakaotuspensioni
maksmisest keeldumise vahelisest kaudsest seosest piisab, et lugeda see keeldumine sooliseks diskrimineerimiseks. Esiteks
tunnistati eespool viidatud kohtuotsuses Grant vaikimisi, et abielu mõiste on perekonnaõiguslik küsimus, mis kuulub liikmesriikide
pädevusse. Teiseks on Euroopa Inimõiguste Kohus korduvalt leidnud, et abiellumise puhul esinev takistus, mis on tingitud asjaolust,
et Ühendkuningriigi õigus ei võimalda transseksuaalil muuta tema sünnitunnistust, ei kujuta endast 4. novembril 1950 Roomas
allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK”) artiklite 8, 12 või 14 rikkumist.

Euroopa Kohtu hinnang
Pensionikindlustussüsteemi väljamaksed, mis sõltuvad peamiselt huvitatud isiku varasemast tööst, on seotud selle isiku saadud
tasuga ning kuuluvad EÜ artikli 141 reguleerimisalasse (vt eelkõige 17. mai 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑262/88: Barber,
EKL 1990, lk I‑1889, punkt 28, ja 12. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑351/00: Niemi, EKL 2002, lk I‑7007, punkt 40).
Euroopa Kohus on samuti möönnud, et sellise kindlustussüsteemi toitjakaotuspension kuulub EÜ artikli 141 rakendusalasse. Selles
küsimuses täpsustas Euroopa Kohus, et asjaolu, et nimetatud pensioni ei maksta juba määratlusest tulenevalt mitte töötajale,
vaid viimase üleelanud abikaasale, ei sea seda tõlgendust kahtluse alla, kuna selline makse on eelis, mis tuleneb üleelanud
isiku abikaasa kuulumisest kindlustusskeemi, nii et üleelanud abikaasa omandab õiguse saada pensioni tema abikaasa ja tööandja
vahelise töösuhte raames ning seda pensioni makstakse talle tema abikaasa töösuhte alusel (vt 6. oktoobri 1993. aasta otsus
kohtuasjas C‑109/91: Ten Oever, EKL 1993, lk I‑4879, punktid 12 ja 13, ning 9. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑379/99:
Menauer, EKL 2001, lk I‑7275, punkt 18).
NHS Pension Scheme’i sarnase kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi alusel makstud toitjakaotuspension kujutab endast seega tasu
EÜ artikli 141 ja direktiivi 75/117 tähenduses.
Otsus anda teatud eeliseid abielus paaridele, välistades kõik isikud, kes elavad koos abieluvälises suhtes, on kas seadusandja
valik või tuleneb siseriiklike õigusnormide tõlgendusest siseriikliku kohtu poolt, ilma et eraõiguslikud isikud saaksid viidata
ühenduse õigusega keelatud soolisele diskrimineerimisele (vt ühenduse seadusandja pädevuse osas eespool viidatud kohtuotsus
D ja Rootsi
vs.
nõukogu, punktid 37 ja 38).
Käesolevas asjas ei saa sellist nõuet iseenesest käsitada diskrimineerimisena soo alusel ning järelikult EÜ artikliga 141
või direktiiviga 75/117 vastuolus olevana, kuna asjaolu, et nõude esitaja on mees- või naissoost, ei ole toitjakaotuspensioni
maksmisel oluline.
Sellises olukorras nagu põhikohtuasjas on siiski tegemist ebavõrdse kohtlemisega, mis seadmata otseselt kahtluse alla ühenduse
õigusega kaitstud õigust, mõjutab ühte selle andmise tingimustest. Nagu rõhutas õigesti kohtujurist oma ettepaneku punktis 74,
ei ole see ebavõrdne kohtlemine tingitud lesepensioni tunnustamisest, vaid selle määramiseks vajalikust eeltingimusest, nimelt
võimest abielluda.
Erinevalt heteroseksuaalsest paarist, mille puhul ühele või teisele partnerile ei ole tehtud soovahetusoperatsiooni ning kellel
on seega võimalik abielluda ning vajaduse korral saada toitjakaotuspensioni, mis on ühe partneri tasu osa, ei suuda selline
paar, mis koosneb K. B.‑st ja R‑ist, toitjakaotuspensioni saamiseks mingil juhul täita NHS Pension Scheme’is sätestatud abielu
kriteeriumi.
Selle objektiivse võimatuse põhjus peitub asjaolus, et kõigepealt on 1973. aasta perekonnaseaduse kohaselt abielu tühine siis,
kui abikaasad ei ole vastavalt meessoost ja naissoost, edasi loetakse isiku sooks seda, mis on kantud sünnitunnistusele, ning
lõpuks on sünni ja surma registreerimise seaduse kohaselt keelatud igasuguste muudatuste tegemine sünniaktide registrisse,
välja arvatud kirja- või faktivea puhul.
Tuleb meenutada, et Euroopa Inimõiguste Kohus on leidnud, et asjaolu, et transseksuaalil ei ole võimalik abielluda sellest
soost isikuga, kes ta oli enne soovahetusoperatsiooni, mis tähendab seda, et isikuandmete poolest on nad samast soost, mis
tulenevalt sellest, et Ühendkuningriigi õigusnormid ei võimalda õiguslikult tunnustada tema uut soolist identiteeti, kujutab
endast EIÕK artikli 12 tähenduses abiellumise õiguse rikkumist (vt Euroopa Inimõiguste Kohtu 11. juuli 2002. aasta otsused
kohtuasjades Christine Goodwin
vs
. Ühendkuningriik ja I.
vs
. Ühendkuningriik, kogumikus
Recueil des arrêts et décisions
veel avaldamata
,
vastavalt punktid 97–104 ja punktid 77–84).
Õigusnormid, nagu põhikohtuasjas, mis EIÕK‑d rikkudes ei võimalda sellisel paaril nagu K. B. ja R täita abielu kriteeriumi,
mis on vajalik selleks, et üks neist saaks teise tasu osa, tuleb üldjuhul lugeda EÜ artikli 141 nõuetega vastuolus olevaks.
Kuna liikmesriikide ülesanne on määrata kindlaks R‑i olukorras oleva isiku soovahetuse õigusliku tunnustamise tingimused,
nagu on kinnitanud ka Euroopa Inimõiguste Kohus (eespool viidatud kohtuotsus Goodwin
vs
. Ühendkuningriik, punkt 103), peab siseriiklik kohus kontrollima, kas sellisel juhul nagu põhikohtuasjas võib K. B. olukorras
olev isik tugineda EÜ artiklile 141, et nõuda, et tunnustataks tema õigust määrata toitjakaotuspensioni saajaks oma partner.
Eespool toodud kaalutlustest tuleneb, et EÜ artikliga 141 on üldjuhul vastuolus õigusnormid, mis EIÕK‑d rikkudes ei võimalda
sellisel paaril nagu K. B. ja R täita abielu kriteeriumi, mis on vajalik, et üks neist saaks teise tasu osa. Siseriiklik kohus
peab kontrollima, kas sellisel juhul nagu põhikohtuasjas võib K. B. olukorras olev isik tugineda EÜ artiklile 141, et nõuda,
et tunnustataks tema õigust määrata toitjakaotuspensioni saajaks oma partner.

Kohtukulud
Euroopa Kohtule märkusi esitanud Ühendkuningriigi valitsuse ja komisjoni kohtukulusid ei hüvitata. Kuna põhikohtuasja poolte
jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse
siseriiklik kohus.
Esitatud põhjendustest lähtudes
EUROOPA KOHUS,
vaadates läbi eelotsuse küsimuse, mille esitas talle 14. detsembri 2000. aasta määrusega Court of Appeal (England & Wales)
(Civil Division), otsustab:
EÜ artikliga 141 on üldjuhul vastuolus õigusnormid, mis ei võimalda 4. novembril 1950 Roomas allkirjastatud Euroopa inimõiguste
ja põhivabaduste kaitse konventsiooni rikkudes sellisel paaril nagu K. B. ja R täita abielu kriteeriumi, mis on vajalik, et
üks neist saaks teise tasu osa. Siseriiklik kohus peab kontrollima, kas sellisel juhul nagu käesolevas asjas võib K. B. olukorras
olev isik tugineda EÜ artiklile 141, et nõuda, et tunnustataks tema õigust määrata toitjakaotuspensioni saajaks oma partner.
Skouris
Timmermans
Cunha Rodrigues
Rosas
Edward
Puissochet
Macken
Colneric
von Bahr
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 7. jaanuaril 2004 Luxembourgis.
Kohtusekretär

President
R. Grass

V. Skouris
*
Kohtumenetluse keel: inglise.