CELEX: 61989TJ0008
Konkurrence
begreberne aftale og samordnet praksis
kollektivt ansvar

Sagsfremstilling
1 Naervaerende sag vedroerer en beslutning fra Kommissionen, der paalagde femten polypropylenproducenter en boede for overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for den anfaegtede beslutning (herefter benaevnt "beslutningen"), er en af de vigtigste termoplastiske polymerer, som saelges "in bulk". Polypropylen saelges af producenterne til videreforarbejdning og omdannelse til hel- eller halvfabrikata. De stoerste polypropylenproducenter fremstiller over hundrede forskellige produktkvaliteter og daekker saaledes en lang raekke forskellige anvendelsesformaal. De vaesentligste grundkvaliteter benaevnes rafia, homopolymerisater til sproejtestoebning, copolymerisater til sproejtestoebning, slagfaste copolymerisater og folie. De virksomheder, beslutningen er rettet til, er alle foerende producenter i den petrokemiske industri.
2 Det vesteuropaeiske marked for polypropylen forsynes naesten udelukkende fra produktionsanlaeg i Europa. Foer 1977 blev markedet daekket af ti producenter, nemlig Montedison (der aendrede navn til Montepolimeri SpA og senere til Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc og Shell International Chemical Company Ltd (kaldet "de fire store"), der tilsammen havde en markedsandel paa 64%, Enichem Anic SpA, Italien, Rhône-Poulenc SA, Frankrig, Alcudia, Spanien, Chemische Werke Huels og BASF AG, begge Tyskland, og Chemie Linz AG, OEstrig. Efter udloebet af de patenter, som Montedison var indehaver af, kom der i 1977 syv nye producenter paa det vesteuropaeiske marked: Amoco og Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Chimie SA og Solvay & Cie SA i Frankrig, SIR i Italien, DSM NV i Nederlandene og Taqsa i Spanien. Den norske producent Saga Petrokjemi AS & Co. paabegyndte sin virksomhed i midten af 1978 og Petrofina SA i 1980. De nytilkomne producenter havde en officiel produktionskapacitet paa tilsammen ca. 480 000 ton, hvilket indebar en betydelig foroegelse af produktionskapaciteten i Vesteuropa, der i en aarraekke ikke kunne opvejes af stigningen i efterspoergslen. Dette medfoerte en ringe udnyttelse af produktionskapaciteten, men udnyttelsesgraden steg gradvist fra 60% i 1977 til 90% i 1983. Ifoelge beslutningen har udbud og efterspoergsel siden 1982 stort set svaret til hinanden. I stoerstedelen af referenceperioden (1977-1983) blev polypropylenmarkedet imidlertid betragtet som vaerende praeget af enten lav rentabilitet eller betydelige tab, navnlig som foelge af hoeje faste omkostninger og stigningen i prisen paa raastoffet polypropylen. Det fremgaar af beslutningen (8. betragtning), at Montepolimeri SpA i 1983 havde en andel paa 18% af det europaeiske polypropylenmarked, mens Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd og Hoechst AG hver havde en markedsandel paa 11%, Hercules Chemicals NV knap 6%, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Huels, Chemie Linz AG, Solvay & Cie SA og Saga Petrokjemi AS & Co. hver mellem 3% og 5% og Petrofina SA ca. 2%. Der foregik en omfattende handel med polypropylen mellem medlemsstaterne, idet hver af de ti EF-producenter solgte produktet i de fleste, om ikke alle, medlemsstater.
3 DSM NV var blandt de syv nye producenter, der kom ind paa markedet i 1977. Paa polypropylenmarkedet var selskabet en mellemstor producent med en markedsandel paa mellem 3,1% og 4,8%.
4 Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidige kontrolundersoegelser hos foelgende virksomheder, der fremstillede og leverede polypropylen til Faellesskabets marked:
- ATO Chimie SA, nu Atochem (herefter benaevnt "ATO")
- BASF AG (herefter benaevnt "BASF")
- DSM NV (herefter benaevnt "DSM")
- Hercules Chemicals NV (herefter benaevnt "Hercules")
- Hoechst AG (herefter benaevnt "Hoechst")
- Chemische Werke Huels (herefter benaevnt "Huels")
- Imperial Chemical Industries plc (herefter benaevnt "ICI")
- Montepolimeri SpA, nu Montedipe (herefter benaevnt "Monte")
- Shell International Chemical Company Ltd (herefter benaevnt "Shell")
- Solvay & Cie SA (herefter benaevnt "Solvay")
- BP Chimie (herefter benaevnt "BP").
Der blev ikke foretaget kontrolundersoegelser hos Rhône-Poulenc SA (herefter benaevnt "Rhône-Poulenc") eller Enichem Anic SpA.
5 Efter disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering om oplysninger, ikke blot over for de anfoerte virksomheder, men ogsaa over for foelgende virksomheder:
- Amoco
- Chemie Linz AG (herefter benaevnt "Linz")
- Saga Petrokjemi AS & Co., der nu er en del af Statoil (herefter benaevnt "Statoil")
- Petrofina SA (herefter benaevnt "Petrofina")
- Enichem Anic SpA (herefter benaevnt "Anic").
Linz, der er et oestrigsk selskab, anfaegtede Kommissionens ret til at anmode herom og naegtede at efterkomme begaeringen. Kommissionens tjenestemaend foretog herefter i medfoer af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 kontrolundersoegelser hos Anic og hos Saga' s britiske datterselskab, Saga Petrochemicals UK Ltd, samt hos Linz' salgsagenter i Det Forenede Kongerige og Tyskland. Der blev ikke over for Rhône-Poulenc fremsat begaering om oplysninger.
6 Kommissionen konkluderede paa grundlag af de oplysninger, der blev tilvejebragt i forbindelse med kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger, at de paagaeldende producenter fra 1977 til 1983 ved en raekke prisinitiativer i strid med EOEF-Traktatens artikel 85 regelmaessigt havde fastsat maalpriser og udviklet et system med aarlig kontrol af salgsmaengder med henblik paa at fordele det til raadighed vaerende marked ud fra aftalte maengder eller procentsatser. Kommissionen besluttede derfor den 30. april 1984 at ivaerksaette en procedure i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og i maj 1984 fremsendte den en skriftlig meddelelse om klagepunkterne til de naevnte virksomheder med undtagelse af Anic og Rhône-Poulenc. Alle de virksomheder, meddelelsen var rettet til, svarede skriftligt.
7 Den 24. oktober 1984 moedtes den af Kommissionen udpegede hoeringskonsulent med de juridiske raadgivere for de virksomheder, som havde modtaget meddelelsen om klagepunkter, for at aftale den naermere procedure for den hoering, der skulle finde sted som led i den administrative procedure. Hoeringen skulle paabegyndes den 12. november 1984. Under dette moede meddelte Kommissionen endvidere, at den under henvisning til den argumentation, virksomhederne havde fremfoert i deres svar paa meddelelsen om klagepunkter, straks ville fremsende yderligere bevismateriale vedroerende ivaerksaettelsen af prisinitiativerne som supplement til det bevismateriale, som de allerede var i besiddelse af. Kommissionen fremsendte saaledes den 31. oktober 1984 til virksomhedernes juridiske raadgivere en raekke dokumenter med kopi af prisinstrukser, som producenterne havde meddelt deres salgskontorer, og tabeller, som gengav dokumenternes indhold. Af hensyn til beskyttelsen af forretningshemmeligheder fastsatte Kommissionen visse betingelser for fremsendelsen af disse dokumenter. Navnlig maatte virksomhedernes salgsafdelinger ikke goeres bekendt med dokumenterne. Advokaterne for flere af virksomhederne afslog imidlertid at efterkomme betingelserne og tilbagesendte dokumenterne inden hoeringen.
8 Paa baggrund af de oplysninger, der var fremkommet i de skriftlige svar paa meddelelsen om klagepunkter, besluttede Kommissionen at udvide proceduren til ogsaa at omfatte Anic og Rhône-Poulenc. Der blev derfor den 25. oktober 1984 til selskaberne fremsendt en meddelelse om klagepunkter svarende til den meddelelse, der var fremsendt til de oevrige femten virksomheder.
9 Den foerste hoeringsrunde fandt sted fra den 12. til den 20. november 1984, hvorunder alle virksomheder blev hoert med undtagelse af Shell (der havde naegtet at deltage i enhver hoering), Anic, ICI og Rhône-Poulenc (som fandt, at de ikke havde vaeret i stand til at forberede sagen).
10 Under hoeringen afslog flere virksomheder at tage stilling til de punkter, der var rejst i de dokumenter, som var fremsendt til dem den 31. oktober 1984. De gjorde i denne forbindelse gaeldende, at Kommissionen vaesentligt havde aendret sin argumentation, og at de i hvert fald burde have lejlighed til at fremsaette skriftlige bemaerkninger. Andre virksomheder haevdede, at de ikke havde haft tilstraekkelig tid til at gennemgaa dokumenterne foer hoeringen. Advokaterne for BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina og Solvay fremsendte en faelles skrivelse herom til Kommissionen den 28. november 1984. Huels meddelte ved skrivelse af 4. december 1984, at selskabet tilsluttede sig dette synspunkt.
11 Kommissionen fremsendte derfor den 29. marts 1985 en ny raekke dokumenter, der omfattede prisinstrukser, som virksomhederne havde givet til deres salgskontorer, vedlagt tabeller vedroerende priserne, samt et sammendrag af beviserne vedroerende hvert af de prisinitiativer, med hensyn til hvilke Kommissionen havde dokumenter. Kommissionen opfordrede virksomhederne til at svare herpaa, dels skriftligt, dels under en ny hoeringsrunde, og meddelte, at den frafaldt de betingelser, der var fastsat i foerste omgang, vedroerende overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.
12 Kommissionen svarede ved en anden skrivelse af samme dato paa de af advokaterne fremfoerte argumenter, hvorefter den ikke havde givet en praecis, retlig definition af det paastaaede kartel i overensstemmelse med Traktatens artikel 85, stk. 1, og den opfordrede virksomhederne til at fremkomme med deres skriftlige og mundtlige bemaerkninger.
13 Der fandt en ny hoeringsrunde sted fra den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Anic, ICI og Rhône-Poulenc fremsatte her deres bemaerkninger, og de andre virksomheder (med undtagelse af Shell) kommenterede de punkter, der var rejst i Kommissionens to skrivelser af 29. marts 1985.
14 Udkast til referat af hoeringerne med den noedvendige dokumentation blev fremsendt til medlemmerne af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal (herefter benaevnt "Det Raadgivende Udvalg") den 19. november 1985 og til virksomhederne den 25. november 1985. Det Raadgivende Udvalg vedtog sin udtalelse ved sit 170. moede den 5. og 6. december 1985.
15 Paa grundlag af denne procedure vedtog Kommissionen den 23. april 1986 den anfaegtede beslutning, der lyder saaledes:
"Artikel 1
Anic SpA, ATO Chimie SA (nu Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Huels (nu Huels AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nu Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay & Cie og Saga Petrokjemi AS & Co. (tilhoerer nu Statoil) har overtraadt EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, ved:
- for Anic' s vedkommende fra omkring november 1977 eller 1978 og til sent i 1982 eller begyndelsen af 1983
- for Rhône-Poulenc' s vedkommende fra omkring november 1977 og til udgangen af 1980
- for Petrofina' s vedkommende fra 1980 og mindst til november 1983
- for Hoechst' s, ICI' s, Montepolimeri' s og Shell' s vedkommende fra omkring midten af 1977 og mindst til november 1983
- for Hercules' , Linz' , Saga' s og Solvay' s vedkommende fra omkring november 1977 og mindst til november 1983
- for ATO' s vedkommende senest fra 1978 og mindst til november 1983
- for BASF' s, DSM' s og Huels' vedkommende fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 og mindst til november 1983
at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der havde sin oprindelse i 1977, og hvorved de producenter, der leverer polypropylen paa Faellesskabets omraade:
a) kontaktede hinanden og regelmaessigt (fra begyndelsen af 1981 to gange om maaneden) moedtes paa en raekke hemmelige moeder for at droefte og fastlaegge deres forretningspolitik
b) fra tid til anden fastsatte 'maalpriser' (eller minimumspriser) for salg af produktet i hver af EF' s medlemsstater
c) vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at lette ivaerksaettelsen af saadanne maalpriser, omfattende (hovedsagelig) midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om deres leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra udgangen af 1982 et 'kundeledelsessystem' med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder
d) indfoerte samtidige prisforhoejelser for at virkeliggoere disse maal
e) delte markedet ved at tildele hver producent et aarligt salgsmaal eller en aarlig 'kvote' (1979, 1980 og i det mindste en del af 1983) eller, i mangel af en endelig aftale for hele aaret, kraevede, at producenterne begraensede deres salg i hver maaned paa basis af salget i en foregaaende periode (1981, 1982).
Artikel 2
De i artikel 1 naevnte virksomheder skal omgaaende bringe den naevnte overtraedelse til ophoer (saafremt dette ikke allerede er tilfaeldet) og skal for fremtiden afstaa fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller tilsvarende maal eller virkning, herunder enhver udveksling af oplysninger af en art, der normalt betragtes som forretningshemmeligheder, hvorved deltagerne direkte eller indirekte informeres om andre individuelle producenters produktion, leverancer, lagre, salgspriser, omkostninger eller investeringer, eller hvorved de kunne overvaage tilslutning til udtrykkelige eller stiltiende aftaler eller samordninger vedroerende priser eller markedsdeling i EF. Enhver udveksling af generelle oplysninger, som producenterne maatte deltage i (f.eks. via Fides), skal vaere udformet saaledes, at der ikke meddeles oplysninger, hvoraf individuelle producenters adfaerd kan udledes, og navnlig skal virksomhederne afstaa fra indbyrdes at udveksle enhver yderligere oplysning af relevans for konkurrencen, der ikke er omfattet af den generelle informationsudvekslingsordning.
Artikel 3
For den i artikel 1 fastslaaede overtraedelse paalaegges nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:
i) Anic SpA, en boede paa 750 000 ECU, eller 1 103 692 500 LIT
ii) Atochem, en boede paa 1 750 000 ECU, eller 11 973 325 FF
iii) BASF AG, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 5 362 225 DM
iv) DSM NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 6 657 640 HFL
v) Hercules Chemicals NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 120 569 620 BFR
vi) Hoechst AG, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 19 304 010 DM
vii) Huels AG, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 5 898 447,50 DM
viii) ICI plc, en boede paa 10 000 000 ECU, eller 6 447 970 UKL
ix) Chemische Werke Linz, en boede paa 1 000 000 ECU, eller 1 471 590 000 LIT
x) Montedipe, en boede paa 11 000 000 ECU, eller 16 187 490 000 LIT
xi) Petrofina SA, en boede paa 600 000 ECU, eller 26 306 100 BFR
xii) Rhône-Poulenc SA, en boede paa 500 000 ECU, eller 3 420 950 FF
xiii) Shell International Chemical Company Ltd, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 5 803 173 UKL
xiv) Solvay & Cie, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 109 608 750 BFR
xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskap AS (der har overtaget Saga Petrokjemi), en boede paa 1 000 000 ECU, eller 644 797 UKL.
Artikel 4 og 5
(udelades)".
16 Den 8. juli 1986 blev det endelige referat af hoeringerne med de af virksomhederne oenskede rettelser, tilfoejelser og udeladelser fremsendt til disse.
Retsforhandlinger
17 Sagsoegeren har herefter ved staevning, indleveret til Domstolens Justitskontor den 31. juli 1986, anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Tretten af de fjorten andre virksomheder, beslutningen var rettet til, har ligeledes anlagt annullationssoegsmaal (sagerne T-1/89 - T-4/89, T-6/89, T-7/89 og T-9/89 - T-15/89).
18 Den skriftlige forhandling har i det hele fundet sted for Domstolen.
19 Domstolen har ved kendelse af 15. november 1989 hjemvist denne sag og de tretten andre sager til Retten, jf. artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (herefter benaevnt "Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988").
20 Rettens praesident har i henhold til afgoerelsens artikel 2, stk. 3, udpeget en generaladvokat.
21 Rettens justitssekretaer anmodede ved skrivelse af 3. maj 1990 parterne om at deltage i et uformelt moede med henblik paa at tilrettelaegge den mundtlige forhandling. Dette moede fandt sted den 28. juni 1990.
22 Ved skrivelse af 9. juli 1990 anmodede Rettens justitssekretaer parterne om at fremkomme med deres bemaerkninger til, at sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-15/89 eventuelt blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Ingen af parterne gjorde indsigelse herimod.
23 Retten har herefter ved kendelse af 25. september 1990 besluttet at forene de naevnte sager med henblik paa den mundtlige forhandling, idet disse har forbindelse med hinanden, jf. artikel 43 i Domstolens procesreglement, der i henhold til artikel 11, stk. 3, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse paa proceduren for Retten.
24 Retten har ved kendelse af 15. november 1990 truffet afgoerelse vedroerende de anmodninger om fortrolig behandling, der var indgivet af sagsoegerne i sagerne T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 og T-13/89, og har delvis imoedekommet disse.
25 Parterne har ved skrivelser indleveret til Rettens Justitskontor i perioden fra den 9. oktober til den 29. november 1990 besvaret de spoergsmaal, som Retten havde stillet ved justitssekretaerens skrivelser af 19. juli.
26 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten efter at have hoert generaladvokaten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
27 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 10. til den 15. december 1990.
28 Generaladvokaten fremsatte forslag til afgoerelse i retsmoedet den 10. juli 1991.
Parternes paastande
29 Sagsoegeren, DSM, har nedlagt foelgende paastande:
1) Kommissionens beslutning af 23. april 1986 (IV/31.149 - polypropylen), der er genstand for denne sag, annulleres eller erklaeres ugyldig, helt eller delvis.
2) Den boede, der er paalagt sagsoegeren, ophaeves eller nedsaettes.
3) Der traeffes saadanne bestemmelser og foranstaltninger, som Domstolen (Retten) finder passende.
4) Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Sagsoegte, Kommissionen, har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Realiteten
30 Retten skal foerst undersoege sagsoegerens anbringender om, at der er sket tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, (1) da Kommissionen har undladt at fremsende dokumenter, der er grundlaget for beslutningen, og (2) da den ikke har anvendt tilstraekkeligt bevismateriale, saaledes at bevisbyrden er blevet vendt om. Retten skal dernaest behandle anbringenderne vedroerende beviset for overtraedelsen. Disse vedroerer dels (1) Kommissionens bevismaessige konstateringer, dels (2) anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder. Det goeres herved gaeldende, (A) at Kommissionen ikke har kvalificeret overtraedelsen korrekt, (B) at den ikke har vurderet den konkurrencebegraensende virkning korrekt, og (C) at den ikke har vurderet virkningerne paa handelen mellem medlemsstater korrekt. For det tredje skal Retten behandle anbringenderne vedroerende beslutningens begrundelse, og for det fjerde anbringenderne vedroerende fastsaettelsen af boeden, der haevdes ikke at vaere passende under hensyn til den paastaaede overtraedelses (1) varighed og (2) grovhed.
Retten til kontradiktion
1. Undladelse af at fremsende dokumenter sammen med meddelelsen om klagepunkter
31 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ved fremsendelsen af meddelelsen om klagepunkter til selskabet har undladt at medsende dokumenter, der er omtalt i fjorten betragtninger til beslutningen, og at den paa denne maade har gjort det umuligt for selskabet at udtale sig om disses indhold. Det drejer sig om et referat af moedet den 13. maj 1982 udarbejdet af en medarbejder hos Hercules [beslutningens 15. betragtning, litra b); jf. 37. betragtning], et dokument af 6. september 1977, der angiveligt er fundet hos Solvay (beslutningen, 16. betragtning, femte afsnit), Shell' s svar paa meddelelsen om klagepunkter (17. betragtning til beslutningen), referatet af to interne moeder i Shell, der blev afholdt den 5. juli (beslutningen, 29. betragtning, andet afsnit) og den 12. september 1979 (31. betragtning til beslutningen), et internt dokument fra Solvay (32. betragtning til beslutningen), en meddelelse fra Solvay til salgskontorerne af 17. juli 1981 (35. betragtning til beslutningen), artikler offentliggjort i fagpressen i slutningen af 1981 (36. betragtning til beslutningen), et internt notat fra ICI vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen), dokumenter fra Shell vedroerende Det Forenede Kongerige og Frankrig og et dokument fra Shell med overskriften "PP W. Europe-Pricing" og "Market quality report" (49. betragtning til beslutningen), forskellige dokumenter fra ATO, navnlig et internt notat af 28. september 1983 (51. betragtning til beslutningen), tabeller fundet hos ICI vedroerende reviderede maal for 1979 (54. betragtning til beslutningen), referatet af moedet den 10. marts 1982 udarbejdet af en medarbejder hos ICI (58. betragtning til beslutningen), et udateret notat fra ICI som forberedelse af et moede med Shell, der skulle afholdes i maj 1983, og endelig et arbejdspapir vedroerende foerste kvartal 1983, der blev fundet hos Shell (63. betragtning til beslutningen).
32 Sagsoegeren har i denne forbindelse gjort gaeldende, at der foreligger en overtraedelse af artikel 2, stk. 1, i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 vedroerende udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42, herefter benaevnt "forordning nr. 99/63"), hvorefter Kommissionen skal give virksomhederne skriftlig meddelelse om de klagepunkter imod dem, som tages i betragtning. Meddelelsen om klagepunkter boer vaere ledsaget af de dokumenter, der er grundlaget for disse. Selv om alle sagens dokumenter ikke noedvendigvis skal fremsendes til de beroerte virksomheder, skal de orienteres om de faktiske omstaendigheder, hvorpaa Kommissionen bygger sine klagepunkter (Domstolens dom af 13.7.1966, forenede sager 56/64 og 58/64, Consten-Grundig mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 245). Hvis det drejer sig om specifikke dokumenter, boer Kommissionen fremsende disse til virksomhederne eller - hvis de maa formodes at vaere kendte - angive, hvilke dokumenter der er tale om. Det maa endvidere overlades til den paagaeldende virksomhed at vurdere, hvor vigtigt et dokument er, og hvorledes den vil reagere herpaa.
33 Kommissionen har anfoert, at alle de dokumenter, der vedroerer sagsoegeren og er bevis for selskabets deltagelse i kartellet, er fremsendt til dette sammen med meddelelsen om klagepunkter saaledes, at selskabet har kunnet finde frem til dokumenterne, bortset fra referatet af et moede den 10. marts 1982 udarbejdet af en medarbejder hos ICI (58. betragtning til beslutningen). Dette referat praeciserer imidlertid kun indholdet af en plan, der blev fundet hos ICI og Hercules (bilag 71 til den generelle del af meddelelsen om klagepunkter, herefter benaevnt "bilag til den generelle meddelelse"), og som blev fremsendt til sagsoegeren. Desuden vedroerer planen 1982, og sagsoegeren har i staevningen erkendt at have deltaget i kartellet i dette aar.
34 Endvidere har Kommissionen anfoert, at sagsoegeren i forbindelse med aktindsigten kunne have faaet kendskab til nogle af de dokumenter, som ifoelge selskabet ikke er fremsendt til dette.
35 Hertil kommer, at de dokumenter, der er henvist til i den 46. og 54. betragtning til beslutningen, blev fremsendt til sagsoegeren som bilag 35 og 55 til den generelle del af meddelelsen om klagepunkter.
36 Endelig har Kommissionen erkendt, at visse dokumenter, der er naevnt i beslutningen, ikke blev fremsendt til sagsoegeren, fordi de slet ikke vedroerte selskabet og derfor ikke dannede grundlag for den del af beslutningen, der vedroerer dette. De havde derfor ingen betydning for vurderingen af sagsoegerens stilling i kartellet.
37 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det afgoerende ikke er dokumenterne i sig selv, men de konklusioner, som Kommissionen drager paa grundlag af disse. Saafremt dokumenterne ikke er naevnt i meddelelsen om klagepunkter, kan den paagaeldende virksomhed med rette antage, at de ikke har betydning for sagen. Underretter Kommissionen ikke en virksomhed om, at visse dokumenter vil blive anvendt i beslutningen, afskaerer Kommissionen den fra i tide at udtale sig om dokumenternes bevisvaerdi. Dokumenterne vil af denne grund ikke kunne anvendes som bevis over for virksomheden (dom af 25.10.1983, sag 107/82, AEG-Telefunken mod Kommissionen, Sml. s. 3151, praemis 27, og senest dom af 3.7.1991, sag C-62/86, AKZO Chemie mod Kommissionen, Sml. I, s. 3359, praemis 21).
38 I dette tilfaelde kan alene de dokumenter, der er naevnt i den generelle eller den specielle del af meddelelsen om klagepunkter eller i skrivelserne af 8. oktober 1984 og 29. marts 1985, samt de dokumenter, der er vedlagt disse, men ikke udtrykkeligt naevnt heri, anses for bevismidler mod sagsoegeren under naervaerende sag. For saa vidt angaar de dokumenter, der er vedlagt meddelelserne om klagepunkter, men som ikke er naevnt heri, kan de kun goeres gaeldende over for sagsoegeren i beslutningen, hvis selskabet med rimelighed har kunnet udlede af meddelelserne, hvilke konklusioner Kommissionen ville drage heraf.
39 Af de dokumenter, sagsoegeren har anfoert, kan herefter alene ICI' s interne notat vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen) og de hos ICI fundne tabeller vedroerende reviderede maal for 1979 (54. betragtning til beslutningen) anvendes som bevis over for sagsoegeren, idet disse er naevnt i punkt 71 og 93 i den generelle del af meddelelsen om klagepunkter, der er fremsendt til sagsoegeren, og de er endvidere vedlagt denne som bilag 35 og 55. De oevrige dokumenter, sagsoegeren har naevnt, kan ikke anses for bevismidler mod selskabet under naervaerende sag.
40 Spoergsmaalet om, hvorvidt de sidstnaevnte dokumenter er noedvendige for at underbygge de bevismaessige konstateringer, Kommissionen i beslutningen har foretaget i forhold til sagsoegeren, henhoerer under Rettens undersoegelse af, om disse konstateringer kan laegges til grund.
2. Kommissionens bevismateriale utilstraekkeligt
41 Sagsoegeren har anfoert, at de af Kommissionen fremlagte dokumenter ikke er trovaerdige, og navnlig at ICI' s notater er udtryk for ophavsmaendenes subjektive oensker eller fortolkning, som blev styret af deres personlige politiske maal i virksomheden.
42 Kommissionen kan ifoelge sagsoegeren ikke forsoege at tillaegge en sag en stoerre raekkevidde, end der objektivt er bevis for i de faktiske omstaendigheder. Endvidere skal Kommissionen anvende principperne "praesumptio innocentiae" og "in dubio pro reo". Kommissionen har imidlertid draget almindelige foelgeslutninger paa grundlag af tilfaeldige faktiske omstaendigheder, som set i deres rette sammenhaeng kunne give et andet billede af sagsoegerens adfaerd og stilling paa markedet. Kommissionen har gjort gaeldende, at den med disse tilfaeldige faktiske omstaendigheder har foert bevis for sagsoegerens skyld, og den har herved stoettet sig paa utilstraekkelige og usikre beviser, der ikke er afgoerende. Dette har foert til, at bevisbyrden er blevet vendt om, saaledes at DSM skal bevise, at selskabets adfaerd paa markedet generelt var helt forskellig fra det, Kommissionen har anfoert, eller give en anden forklaring paa de faktiske omstaendigheder. Ifoelge sagsoegeren er det derimod Kommissionen, der maa sandsynliggoere sin udlaegning af de faktiske omstaendigheder over for den forklaring, virksomhederne har givet.
43 Kommissionen har heroverfor anfoert, at sagsoegeren ikke har angivet, af hvilke grunde de af Kommissionen fremlagte dokumenter ikke er trovaerdige.
44 Videre har Kommissionen anfoert, at den ikke har tillagt de foreliggende faktiske omstaendigheder en stoerre raekkevidde, end de faktisk har. Den har i denne forbindelse henvist til, at beviset for en overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85 noedvendigvis maa foeres paa grundlag af flere virksomheders adfaerd. I modsaetning til, hvad DSM har anfoert, paahviler det sagsoegeren ud fra alt det bevismateriale, Kommissionen har fremlagt, at paavise, at de faktiske omstaendigheder kan fortolkes paa en anden maade.
45 Endelig er anbringendet om, at princippet "in dubio pro reo" er blevet tilsidesat, ifoelge Kommissionen grundloest, naar henses til omfanget af bevismaterialet i sagen.
46 Det bemaerkes, at indholdet af de af ICI udarbejdede referater bekraeftes af forskellige dokumenter, bl.a. en raekke tabeller vedroerende de forskellige producenters salgsmaengder og prisinstrukser, der med hensyn til beloebsangivelser og ikrafttraedelsesdato svarer til de maalpriser, som er naevnt i moedereferaterne. Tilsvarende bekraefter svarene fra forskellige producenter paa de begaeringer om oplysninger, som Kommissionen fremsendte til dem, i det store og hele indholdet af referaterne.
47 Kommissionen kunne derfor laegge til grund, at de moedereferater, der blev fundet hos ICI, tilstraekkeligt objektivt gengav indholdet af moederne. Disse blev ledet af forskellige medarbejdere fra ICI, hvilket foroegede behovet for, at de orienterede de medarbejdere fra ICI, der ikke deltog i et givet moede, korrekt om indholdet heraf ved et moedereferat.
48 Det paahviler under disse omstaendigheder sagsoegeren at give en anden forklaring paa indholdet af de moeder, selskabet deltog i, ved at fremkomme med praecise oplysninger, f.eks. ved at fremlaegge dets egne medarbejderes notater fra de moeder, de deltog i, eller foere disse medarbejdere som vidner. Det maa imidlertid fastslaas, at sagsoegeren ikke er fremkommet med eller har tilbudt at fremkomme med saadanne oplysninger for Retten.
49 Endvidere bemaerkes, at spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen har draget for vidtgaaende konklusioner paa grundlag af det foreliggende bevismateriale og saaledes har tilsidesat principperne "praesumptio innocentiae" og "in dubio pro reo", hoerer sammen med spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionens bevismaessige konstateringer i beslutningen underbygges af det bevismateriale, den har fremlagt. Da der her er tale om et realitetsspoergsmaal, som er knyttet sammen med beviset for overtraedelsen, maa det undersoeges senere sammen med de oevrige bevismaessige spoergsmaal.
Beviset for overtraedelsen
50 Det anfoeres i beslutningen (80. betragtning, foerste afsnit), at de polypropylenproducenter, der leverede til EF, fra 1977 deltog i et kompleks af planer, ordninger og foranstaltninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige moeder og loebende kontakter. Det tilfoejes (80. betragtning, andet afsnit), at producenternes overordnede plan var at moedes og naa til enighed i konkrete anliggender.
51 Det maa derfor foerst undersoeges, om Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis vedroerende (A) systemet med regelmaessige moeder, (B) prisinitiativerne, (C) de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og (D) fastsaettelsen af maengdemaal og kvoter. Der skal herved (a) tages hensyn til beslutningen og (b) parternes anbringender, foer (c) disse vurderes. Endelig maa Retten efterproeve anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder.
1. Bevismaessige konstateringer
A - Systemet med regelmaessige moeder
a) Den anfaegtede retsakt
52 Det anfoeres i beslutningen (78. betragtning, fjerde afsnit, og 104. betragtning, tredje afsnit), at systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter blev indfoert ved udgangen af 1977, og at der blev afholdt seks moeder i 1978 (18. betragtning, foerste afsnit), men at det ikke er muligt at fastslaa den noejagtige dato for, hvornaar hver enkelt producent begyndte at deltage heri. Sagsoegeren, der var blandt de producenter, hvis "opbakning" bag initiativet i december 1977 ikke er bevist, har anfoert, at selskabet ikke ved, hvornaar moederne blev paabegyndt, og at det foerst kan erkende at have deltaget i disse fra 1980.
53 Endvidere anfoeres det i beslutningen (105. betragtning, foerste og andet afsnit), at det ikke er muligt med sikkerhed at fastslaa det noejagtige tidspunkt for, hvornaar hver enkelt producent begyndte at deltage i de regelmaessige plenarmoeder. Anic, ATO, BASF, DSM og Huels kan ikke vaere begyndt at deltage senere end 1979, da alle fem producenter paaviseligt deltog i markedsdelingen eller kvoteordningerne, der for foerste gang var gaeldende i dette aar.
54 Det fremgaar af beslutningen (104. betragtning, tredje afsnit, og 105. betragtning, andet og fjerde afsnit), at ICI har oplyst, at sagsoegeren deltog fast i moederne, og at systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter var i kraft i hvert fald til udgangen af september 1983. Ifoelge beslutningen (18. betragtning, foerste og tredje afsnit) deltog sagsoegeren i dette system.
55 Endelig anfoeres det i beslutningen (21. betragtning), at formaalet med de regelmaessige moeder navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal og at sikre producenternes overholdelse heraf.
b) Parternes anbringender
56 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet ifoelge beslutningen deltog i kartellet "fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979". Kommissionen kan imidlertid ikke anvende en saa ubestemt angivelse af, hvornaar overtraedelsen blev paabegyndt. Den skulle praecist have angivet dette tidspunkt, og hvis den ikke var i stand til det, skulle den have ladet tvivlen komme sagsoegeren til gode.
57 Sagsoegeren har erkendt at have deltaget fast i moederne for polypropylenproducenter fra den 1. januar 1981, men selskabet har konsekvent benaegtet at have deltaget i moederne foer dette tidspunkt med en vis regelmaessighed eller paa en struktureret maade.
58 Videre har sagsoegeren anfoert, at naar Kommissionen alligevel goer gaeldende, at sagsoegeren ikke kan vaere begyndt at deltage senere end 1979, bygger den dette paa dokumenter fra ICI, som imidlertid ikke har bevisvaerdi, og som fortolkes forkert. Det drejer sig alene om tabeller, hvori produktionstallene for de forskellige producenter er anfoert.
59 Sagsoegeren har i replikken tilfoejet, at det forhold, at Amoco' s navn er naevnt i disse dokumenter, viser, at disse ikke har bevisvaerdi med hensyn til sagsoegerens deltagelse i moederne, idet Kommissionen har erkendt, at Amoco ikke deltog i moederne. Der er heller ikke knyttet bevisvaerdi til et notat af 27. februar 1978 (bilag III til svarskriftet).
60 Kommissionen har anfoert, at DSM har erkendt at have deltaget i moederne med en vis regelmaessighed efter den 1. januar 1981, og selv om selskabet har bestridt at have deltaget med en vis regelmaessighed eller paa en struktureret maade foer 1981, har det ikke bestridt at have deltaget uregelmaessigt eller lejlighedsvis.
61 Kommissionen har gjort gaeldende, at det fremgaar af en del dokumenter, at sagsoegeren deltog i moederne foer 1981. Det drejer sig om punkt 23 i sagsoegerens svar paa meddelelsen om klagepunkter, hvor selskabet i uklare vendinger erkender at have vaeret repraesenteret ved moeder foer 1981, om ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), hvorefter sagsoegeren deltog i moederne som "regular participant", om udtalelser ved generalforsamlingen i European Association of Textile Polyolefines (herefter benaevnt "EATP") den 26. maj 1978, hvoraf fremgaar, at sagsoegeren "will support the movement to get prices at a reasonable level" ("vil stoette bestraebelserne paa at faa priserne op paa et rimeligt niveau") (bilag 7 til den generelle meddelelse), om bilag 55 ff. til den generelle del af meddelelsen om klagepunkter, som indeholder praecise oplysninger, der kun kan vaere givet af sagsoegeren, og endelig om et notat fra sagsoegeren af 27. februar 1978, hvoraf fremgaar, at selskabet fra dette tidspunkt ville respektere aftalerne og var bekymret over, at nogle af dets konkurrenter overholdt dem mindre konsekvent.
c) Rettens vurdering
62 Det bemaerkes indledningsvis, at angivelsen af tidspunktet for, hvornaar sagsoegeren begyndte at deltage i overtraedelsen - hvilket ifoelge beslutningens artikel 1 skete paa et tidspunkt mellem 1977 og 1979 - paa grundlag af betragtningerne til beslutningen maa forstaas saaledes, at sagsoegeren begyndte at deltage paa et tidspunkt mellem begyndelsen og slutningen af 1978. Det bemaerkes i denne forbindelse, at der hverken i den generelle eller den specielle del af meddelelsen om klagepunkter til sagsoegeren eller i beslutningen goeres klagepunkter gaeldende over for selskabet for tiden foer 1978. I beslutningen (78. betragtning) anfoeres det saaledes udtrykkeligt, at det ikke er fastslaaet, at sagsoegeren deltog i prisinitiativet i december 1977. Endvidere bemaerkes, at det anfoeres i beslutningens 105. betragtning, andet afsnit, at sagsoegeren ikke kan vaere begyndt at deltage senere end begyndelsen af 1979.
63 Paa grundlag af dels sagsoegerens interne notat af 27. februar 1978 (bilag III til svarskriftet), som blev udarbejdet som oplaeg til et moede den 28. februar 1978, og hvori der blandt fejlene i selskabets prispolitik naevnes "clinging to agreements even when heavy violations of our partners become obvious" ("overholdelse af aftaler, selv naar det er klart, at vore partnere overtraeder dem groft") samtidig med, at det klart fremgaar af citatets sammenhaeng, at "partners" ikke kan vaere kunderne og leverandoererne, der i oevrigt omtales som saadanne i dokumentet, dels sagsoegerens udtalelser ved EATP-moedet den 26. maj 1978 (bilag 7 til den generelle meddelelse), hvoraf fremgaar foelgende:
"It is our conviction that stability in supply and in pricing is most important ... Therefore we will support the move to get prices at a reasonable level. This morning we have heard some comments indicating the November initiative has not been fully carried through, nevertheless we are of the opinion that it is absolutely necessary to pursue this goal further"
("Det er vores opfattelse, at det er meget vigtigt med stabilitet i udbud og priser ... Vi vil derfor stoette bestraebelserne paa at faa priserne op paa et rimeligt niveau. I formiddag har vi hoert udtalelser, der viser, at november-initiativet ikke fuldt ud er blevet gennemfoert, men det er efter vores opfattelse absolut noedvendigt, at dette maal forfoelges yderligere"),
kan det fastslaas, at sagsoegeren fra et tidspunkt, der kan fastlaegges til 1978, deltog i de moeder for "Senior Managers" ("chefer"), der blev arrangeret af polypropylenproducenterne, og hvorunder ideen med at fastsaette maalpriser blev udviklet. Dette fremgaar af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), hvori anfoeres, at "Generally speaking however, the concept of recommending 'Target Prices' was developed during the early meetings which took place in 1978" ("Generelt blev systemet med at anbefale 'maalpriser' imidlertid udviklet i de foerste moeder, der fandt sted i 1978").
64 For saa vidt angaar den foelgende periode, bemaerkes, at det fremgaar af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige "chef"- og "ekspert"-moeder fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979. Det anfoeres saaledes i dette referat, at sagsoegeren - i modsaetning til to andre producenter - var blandt de faste deltagere i moederne. Endvidere anfoeres foelgende:
"By late 1978/early 1979 it was determined that the ad hoc meetings of Senior Managers should be supplemented by meetings of lower level managers with more marketing knowledge. This two-tier level of representation became identified as (a) 'Bosses' ... and (b) 'Experts' ".
("Ved udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979 blev det besluttet, at ad hoc-moederne for overordnede ledere skulle suppleres med moeder for ledere paa et lavere niveau med stoerre kendskab til markedsfoering. Denne totrins-repraesentation blev betegnet som (a) 'chefer' ... og (b) 'eksperter' ").
65 ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger underbygges paa dette punkt for det foerste af sagsoegerens eget svar paa begaeringen om oplysninger, hvori selskabet ganske vist anfoerer, at det foerst deltog i moederne med en vis regelmaessighed fra januar 1981, men selskabet bestrider ikke at have deltaget foer dette tidspunkt. For det andet underbygges svaret af, at der ud for sagsoegerens navn i de tabeller, der blev fundet hos ICI og ATO (bilag 55-61 til den generelle meddelelse), er anfoert oplysninger om selskabets omsaetning i forskellige maaneder og aar. De fleste sagsoegere har imidlertid i deres svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten erkendt, at det ikke var muligt at opstille de tabeller, der blev fundet hos ICI, ATO og Hercules, paa grundlag af statistikker fra Fides-systemet, og ICI har i sit svar paa begaeringen om oplysninger vedroerende en af disse tabeller oplyst, at "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" ("kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv"). Det maa imidlertid tilfoejes, at det sidste forhold ikke i sig selv er bevis for, at sagsoegeren deltog i moederne, og heller ikke, at det var tilfaeldet med hensyn til Amoco, men det underbygger indholdet af de oevrige beviser, og paa grundlag af disse maa det anses for bevist, at sagsoegeren deltog i moederne. Der foreligger ikke et saadant bevismateriale med hensyn til Amoco.
66 Endelig fremgaar det af sagsoegerens svar paa begaeringen om oplysninger, at selskabet deltog i naesten alle de producentmoeder, der paastaas at vaere afholdt i 1982 og 1983.
67 Det er endvidere med rette, at Kommissionen paa grundlag af de oplysninger, som ICI gav i svaret paa begaeringen om oplysninger, og som underbygges af en raekke moedereferater, fandt, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal. Det anfoeres saaledes i svaret: "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ...", og "A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings" (' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...", og "En raekke forslag med hensyn til de forskellige producenters salgsmaengder blev diskuteret paa moederne").
68 Hertil kommer, at omtalen i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger af, at der - ud over "chef"-moederne - ogsaa blev foranstaltet moeder for markedsfoerings-"eksperter" fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, viser, at droeftelserne vedroerende fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal blev mere og mere konkrete og praecise, mens "cheferne" i 1978 alene havde udviklet selve systemet med maalpriser.
69 Ud over det allerede citerede anfoeres det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" ("Kun 'chef' - og 'ekspert' -moederne blev afholdt maanedsvis"). Kommissionen har med rette udledt af dette svar - og af moedernes karakter og formaal - at disse var led i et system med regelmaessige moeder.
70 Kommissionen har herefter foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 til september 1983, at disse moeder navnlig havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og at moederne var led i et system.
B - Prisinitiativerne
a) Den anfaegtede retsakt
71 Det anfoeres i beslutningen (28.-51. betragtning), at et system med fastsaettelse af maalpriser blev gennemfoert ved prisinitiativer, hvoraf seks har kunnet identificeres. Det foerste varede fra juli til december 1979, det andet fra januar til maj 1981, det tredje fra august til december 1981, det fjerde fra juni til juli 1982, det femte fra september til november 1982 og det sjette fra juli til november 1983.
72 Vedroerende det foerste af disse prisinitiativer har Kommissionen i beslutningen (29. betragtning) anfoert, at den ikke har konkrete beviser for, at der blev afholdt moeder eller taget prisinitiativer i foerste del af 1979. Referatet af et moede, der blev afholdt den 26. og 27. september 1979, viser imidlertid, at der var planer om et prisinitiativ, som var baseret paa en rafia-pris paa 1,90 DM/kg fra den 1. juli og 2,05 DM/kg fra den 1. september. Kommissionen har fundet prisinstrukser fra visse producenter, herunder sagsoegeren, hvoraf det fremgaar, at disse havde udsendt ordrer til deres nationale salgskontorer om at anvende dette prisniveau eller et niveau svarende hertil i national valuta fra den 1. september, og de fleste blev udsendt, foer den planlagte prisforhoejelse var blevet annonceret i fagpressen (30. betragtning til beslutningen).
73 Paa grund af vanskeligheder med at forhoeje priserne besluttede producenterne imidlertid paa moedet den 26. og 27. september 1979 at udskyde ivaerksaettelsen af maalprisen flere maaneder indtil den 1. december, idet planen nu gik ud paa at "holde" prisniveauet i oktober maaned med mulighed for i mellemtiden at forhoeje prisen til 1,90 eller 1,95 DM/kg i november (beslutningens 31. betragtning, foerste og andet afsnit).
74 For saa vidt angaar det andet prisinitiativ, anfoeres det i beslutningen (32. betragtning), at der blev afholdt mindst syv moeder mellem producenterne i 1980 (der henvises til tabel 3 i bilaget til beslutningen), selv om der ikke blev fundet referater af moeder afholdt i dette aar. Skoent fagpressen i begyndelsen af aaret havde naevnt, at producenterne gik ind for et staerkt prisfremstoed i loebet af 1980, faldt markedspriserne kraftigt til 1,20 DM/kg eller mindre, indtil de begyndte at stabilisere sig omkring september. Prisinstrukser fra en raekke producenter (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga og ICI) viser, at man for at genoprette prisniveauet fastsatte maalpriser for december 1980 og januar 1981 paa grundlag af en pris paa 1,50 DM/kg for rafia, 1,70 DM/kg for homopolymerisater og 1,95 til 2,00 DM/kg for copolymerisater. Et internt dokument fra Solvay indeholder en tabel, hvori de "faktiske priser" i oktober og november 1980 sammenlignes med, hvad der betegnes som "listepriserne" for januar 1981 paa 1,50/1,70/2,00 DM/kg. Efter den oprindelige plan skulle disse priser ivaerksaettes pr. 1. december 1980. Den 13.-15. oktober blev der afholdt et moede i Zuerich, men initiativet blev udsat til den 1. januar 1981.
75 Det anfoeres endvidere i beslutningen (33. betragtning), at sagsoegeren deltog i to moeder i januar 1981, hvorunder det viste sig noedvendigt at gennemfoere en prisforhoejelse, der i december 1980 var besluttet til den 1. februar 1981, paa grundlag af en rafia-pris paa 1,75 DM/kg i to trin: Maalet var fortsat 1,75 DM/kg for februar, og fra den 1. marts skulle maalet "uden undtagelse" forhoejes til 2,00 DM/kg. Der blev udarbejdet en tabel i seks nationale valutaer med maalpriser paa de seks vigtigste polypropylenkvaliteter. Tabellen skulle traede i kraft den 1. februar og den 1. marts 1981. Dokumenter, der blev fundet hos sagsoegeren, viser, at selskabet tog skridt til at indfoere de priser, der var fastsat som maalpriser for februar og marts.
76 Ifoelge beslutningen (34. betragtning) ser planerne om at naa op paa 2,00 DM/kg pr. 1. marts imidlertid ikke ud til at vaere lykkedes. Producenterne nedsatte deres forventninger og haabede nu paa en pris paa 1,75 DM/kg i marts. Den 25. marts 1981 blev der afholdt et "ekspert"-moede i Amsterdam. Der foreligger ikke referat af dette moede, men umiddelbart efter gav i hvert fald BASF, DSM, ICI, Monte og Shell instrukser om at haeve maal- (eller "liste"-)priserne til, hvad der svarede til 2,15 DM/kg for rafia med virkning fra 1. maj. Hoechst gav tilsvarende instrukser for 1. maj, men gjorde det foerst ca. fire uger efter de oevrige. Nogle af producenterne gav deres salgskontorer en vis handlefrihed til at anvende "minimumspriser" eller "bundpriser", der laa lidt under de vedtagne maalpriser. I foerste del af 1981 steg priserne ret kraftigt, men selv om producenterne gjorde en stor indsats for at faa prisforhoejelserne igennem pr. 1. maj, holdt denne udvikling ikke. Ved midten af aaret ventede producenterne enten en stabilisering af prisniveauet eller endog en vis tilbagegang, efterhaanden som efterspoergslen faldt i sommerens loeb.
77 Med hensyn til det tredje prisinitiativ, anfoeres det i beslutningen (35. betragtning), at Shell og ICI allerede i juni 1981, da det viste sig, at prisstigningerne i aarets foerste kvartal begyndte at gaa langsommere, forudsaa et yderligere prisinitiativ for september og oktober 1981. Shell, ICI og Monte moedtes den 15. juni 1981 for at droefte, hvilken fremgangsmaade der skulle anvendes for at faa markedspriserne til at stige. Faa dage efter dette moede gav baade ICI og Shell deres salgskontorer instruks om at forberede markedet paa en stoerre forhoejelse i september paa grundlag af en paataenkt forhoejelse af rafia-prisen til 2,30 DM/kg. Ogsaa Solvay gav den 17. juli 1981 sine salgskontorer i Benelux instruks om at forberede kunderne paa en stoerre prisforhoejelse pr. 1. september, hvis stoerrelse naermere skulle fastlaegges i sidste uge af juli, idet der var planlagt et "ekspert"-moede til afholdelse den 28. juli 1981. Den oprindelige plan, der gik ud paa at tilstraebe en pris paa 2,30 DM/kg i september 1981, blev revideret, sandsynligvis paa dette moede, saaledes at maalet for august blev reduceret til 2,00 DM/kg for rafia. I september skulle prisen vaere 2,20 DM/kg. I et haandskrevet notat fra Hercules dateret 29. juli 1981 (dagen efter det moede, som Hercules sandsynligvis ikke deltog i) anfoeres disse priser som "officielle" priser for august og september, og der henvises i kryptiske vendinger til kilden til disse oplysninger. Der blev afholdt moeder igen i Genève den 4. august og Wien den 21. august 1981. Efter disse moeder udsendte producenterne nye instrukser med en maalpris paa 2,30 DM/kg pr. 1. oktober. BASF, DSM, Hoechst, ICI, Monte og Shell udsendte praktisk taget identiske instrukser om ivaerksaettelse af disse priser i september og oktober.
78 Ifoelge beslutningen (36. betragtning) gik planerne nu ud paa i loebet af september og oktober 1981 at komme op paa en "basispris" for rafia paa 2,20 til 2,30 DM/kg. Papirer fra Shell viser, at man oprindeligt paataenkte et yderligere prisforhoejelsestrin til 2,50 DM/kg pr. 1. november, men at dette blev opgivet. Af materialet fra de forskellige producenter fremgaar, at priserne steg i loebet af september, og initiativet blev viderefoert i oktober 1981, hvor man naaede op paa en markedspris paa ca. 2,00 til 2,10 DM/kg for rafia. Et notat fra Hercules viser, at maalprisen paa 2,30 DM/kg i loebet af december 1981 blev nedjusteret til en mere realistisk pris paa 2,15 DM/kg, men det hedder i notatet, at "man med den faelles maalbevidste indsats fik priserne op paa 2,05 DM/kg, dvs. det naermeste nogensinde ved de offentliggjorte (sic) maalpriser". Ved udgangen af 1981 laa de priser, der blev refereret i fagpressen, paa 1,95 til 2,10 DM/kg for rafia, altsaa ca. 0,20 DM under producenternes maalpriser. Kapacitetsudnyttelsen androg ca. 80% og blev omtalt som "sund". PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0008.1
79 Det fjerde prisinitiativ fra juni til juli 1982 blev gennemfoert, efter at der paa markedet var blevet ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel. Initiativet blev besluttet paa producentmoedet den 13. maj 1982, som sagsoegeren deltog i, og hvorunder der blev udarbejdet en detaljeret maalprisliste pr. 1. juni 1982 for hver af de vigtigste polypropylenkvaliteter i de forskellige nationale valutaer (2,00 DM/kg for rafia; beslutningens 37. og 38. betragtning samt 39. betragtning, foerste afsnit).
80 Moedet den 13. maj 1982 blev fulgt op af prisinstrukser fra ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell, der med faa ubetydelige undtagelser svarede til de priser, som var fastsat paa moedet (beslutningens 39. betragtning, andet afsnit). Det erkendes i beslutningen (39. betragtning, tredje afsnit), at der ikke foreligger prisinstrukser for juni fra sagsoegeren, men i en salgsrapport fra selskabet tales der om planer om prisforhoejelser for juni, der forhaabentlig ville lykkes. Producenterne kunne paa moedet den 9. juni 1982 kun give oplysninger om beskedne forhoejelser.
81 Sagsoegeren deltog ifoelge beslutningen (40. betragtning) ogsaa i det femte prisinitiativ fra september til november 1982, der blev besluttet paa moedet den 20. og 21. juli 1982, og som gik ud paa at naa en pris paa 2,00 DM/kg pr. 1. september og 2,10 DM/kg pr. 1. oktober, idet selskabet var til stede ved de fleste, om ikke alle, moeder, der blev afholdt fra juli til november 1982, og hvor dette initiativ blev planlagt og kontrolleret (45. betragtning til beslutningen). Ved moedet den 20. august 1982 blev den forhoejelse, der var planlagt til 1. september, udskudt til 1. oktober, og denne beslutning blev bekraeftet paa moedet den 2. september 1982 (41. betragtning til beslutningen).
82 Efter moederne den 20. august og 2. september 1982 gav ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell prisinstrukser i overensstemmelse med den maalpris, der var fastlagt ved moederne (43. betragtning til beslutningen).
83 Ifoelge beslutningen (44. betragtning) foretoges der paa moedet den 21. september 1982, som sagsoegeren deltog i, en gennemgang af de foranstaltninger, der var truffet for at naa den tidligere fastsatte maalpris, og der blev givet almindelig tilslutning til et forslag om en prisforhoejelse til 2,10 DM/kg i november - december 1982. Forhoejelsen blev bekraeftet paa moedet den 6. oktober 1982.
84 Efter moedet den 6. oktober 1982 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Shell og Saga prisinstrukser med den besluttede forhoejelse (beslutningens 44. betragtning, andet afsnit).
85 Sagsoegeren har i lighed med ATO, BASF, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Saga til Kommissionen udleveret de prisinstrukser, de udsendte til deres lokale salgskontorer, og de stemmer ikke blot overens indbyrdes, hvad angaar beloeb og tidspunkt, men ogsaa med den maalprisliste, der er vedlagt ICI' s referat af "ekspert"-moedet den 2. september 1982 (beslutningens 45. betragtning, andet afsnit).
86 Moedet i december 1982 resulterede ifoelge beslutningen (46. betragtning, andet afsnit) i en aftale om, at det prisniveau, der var fastsat for november-december, skulle vaere ivaerksat inden udgangen af januar 1983.
87 Endelig deltog sagsoegeren ifoelge beslutningen (47. betragtning) i det sjette prisinitiativ fra juli til november 1983. Paa moedet den 3. maj 1983 var der saaledes enighed om, at producenterne skulle straebe efter en maalpris paa 2,00 DM/kg i juni 1983. Imidlertid blev det paa moedet den 20. maj 1983 besluttet at udskyde det fastlagte maal til september, og der blev fastsat et midtvejsmaal pr. 1. juli (1,85 DM/kg). Paa et moede den 1. juni 1983 gav de tilstedevaerende producenter, herunder sagsoegeren, udtryk for, at de var fast besluttet paa at bringe forhoejelsen paa 1,85 DM/kg i anvendelse. Det blev ved denne lejlighed besluttet, at Shell skulle fremstaa som officiel anfoerer i et fagtidsskrift, European Chemical News (herefter benaevnt "ECN").
88 Det anfoeres i beslutningen (49. betragtning), at ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO, Petrofina og Solvay efter moedet den 20. maj 1983 gav deres salgskontorer instruks om at anvende en rafia-pris paa 1,85 DM/kg pr. 1. juli. Det tilfoejes, at der hos ATO og Petrofina kun blev fundet fragmentariske prisinstrukser, men at de viser, at disse producenter haevede deres prisniveau, for Petrofina' s og Solvay' s vedkommende med en vis tidsforskydning. Det konkluderes i beslutningen, at det saaledes kan fastslaas, at med undtagelse af Huels, for hvem der ikke foreligger nogen prisinstrukser for juli 1983, udsendte alle de producenter, der havde deltaget i moederne eller givet tilsagn om at stoette den nye maalpris paa 1,85 DM/kg, instrukser om at ivaerksaette den nye pris.
89 Endvidere anfoeres det i beslutningen (50. betragtning), at der fandt yderligere moeder sted den 16. juni, den 6. og 21. juli, den 10. og 23. august samt den 5., 15. og 29. september 1983, hvor alle de faste deltagere var til stede. I slutningen af juli og begyndelsen af august 1983 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Solvay, Monte og Saga alle prisinstrukser til deres nationale salgskontorer, der skulle gaelde fra 1. september, og som var baseret paa en rafia-pris paa 2,00 DM/kg, mens Shell' s prisinstrukser for Det Forenede Kongerige i form af et internt notat af 11. august viser, at det britiske datterselskab arbejdede paa at "fremme" basispriser, der skulle traede i kraft den 1. september, og som svarede til de af de oevrige producenter fastsatte maalpriser. Ved udgangen af maaneden gav Shell imidlertid det britiske salgskontor instruks om at vente med hele forhoejelsen, indtil de oevrige producenter var naaet op paa de oenskede basispriser. Det anfoeres i beslutningen, at instrukserne var identiske for hver kvalitet og hver national valuta med enkelte ubetydelige undtagelser.
90 Ifoelge beslutningen (50. betragtning, sidste afsnit) viser de prisinstrukser, der blev fundet hos producenterne, at det senere blev besluttet at fortsaette prisforhoejelsen fra september, saaledes at rafia-prisen blev forhoejet til 2,10 DM/kg pr. 1. oktober og 2,25 DM/kg pr. 1. november. Det anfoeres i beslutningen (51. betragtning, foerste afsnit), at BASF, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay hver isaer gav deres salgskontorer instrukser om at anvende identiske priser i oktober og november. Hercules fastsatte i foerste omgang priser, der laa lidt under de oevrige producenters. Sagsoegeren haevder ifoelge beslutningen, at selskabet ikke udsendte prisinstrukser for oktober og november, men dets "listepriser" var for hver kvalitet og hver national valuta identisk med alle de oevrige producenters.
91 Endelig anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, tredje afsnit), at et internt notat fra ATO dateret 28. september 1983 indeholder en tabel med overskriften "Rappel du prix de cota (sic)" med priser paa de tre vigtigste polypropylenkvaliteter gaeldende i september og oktober for de forskellige lande. Priserne var identiske med de af BASF, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay anvendte priser. Under kontrolundersoegelsen hos ATO i oktober 1983 bekraeftede repraesentanter for virksomheden, at salgskontorerne var blevet underrettet om disse priser.
92 Uanset hvornaar det sidste moede fandt sted, varede overtraedelsen ifoelge beslutningen (105. betragtning, fjerde afsnit) til november 1983, idet der var knyttet retsvirkninger til aftalen mindst til dette tidspunkt. Dette er den seneste maaned, for hvilken der vides at vaere blevet fastsat maalpriser og givet prisinstrukser.
93 Afslutningsvis anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, sidste afsnit), at det hed i fagpressen ved udgangen af 1983, at polypropylenpriserne var blevet styrket med en rafia-pris paa 2,08 til 2,15 DM/kg (det fastsatte maal var 2,25 DM/kg).
b) Parternes anbringender
94 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionens vaesentligste klagepunkt over for de virksomheder, beslutningen er rettet til, er, at de i 1977 indgik en mindsteprisaftale, der loebende maatte revideres. Denne aftale blev udmoentet i "prisinitiativer" i seks afgraensede perioder. Kommissionen har om denne helhed anvendt udtrykkene "rammeaftale" og "delaftaler". Hvis Retten forkaster dette grundlaeggende klagepunkt, maa det derfor ifoelge sagsoegeren foere til en hel eller delvis annullation af beslutningen og ophaevelse af boederne.
95 Sagsoegeren, der har erkendt at have deltaget med en vis regelmaessighed i moederne fra januar 1981, har bestridt, at disse moeder fandt sted som led i en fast ordning og endnu mindre som led i en mindsteprisaftale.
96 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at selskabet aldrig har paataget sig forpligtelser og aldrig har foelt sig bundet retligt eller moralsk af droeftelserne ved moederne. Selskabet har heller ikke ladet sig lede af resultatet af disse moeder, naar den fastlagde sin forretningspolitik. Denne var derimod hele tiden praeget af en aggressiv holdning, hvilket stigningen i selskabets markedsandel viser. Kommissionen, der har bevisbyrden, har heroverfor alene fremfoert bemaerkninger af almindelig karakter, der paa ingen maade viser, at sagsoegeren afpassede sin holdning efter de oevrige producenters. Endvidere har sagsoegeren anfoert, at selskabet ikke forstaar det raesonnement, hvorved Kommissionen soeger at paavise, at der var tale om en de facto-forpligtelse. Kommissionen har saaledes ikke bevist, at sagsoegeren deltog i en prisaftale.
97 Videre har sagsoegeren anfoert, at Kommissionens konklusion paa dette punkt ikke er begrundet, naar henses til selskabets interne prispolitik og har i denne forbindelse henvist til de salgspriser, det anvendte paa markedet.
98 Ifoelge sagsoegeren maa der for selskabets vedkommende sondres mellem fire former for priser: maalpriserne, som er de priser, selskabet oensker at opnaa, "listepriserne", der er de priser, som i princippet hver maaned meddeles salgskontorerne for de forskellige produkter, mindstepriserne, som meddeles salgskontorerne samtidig med listepriserne, og som fastlaegger deres selvstaendige forhandlingsmargen, og endelig de faktiske salgspriser.
99 Sagsoegeren har fremlagt opstillinger for forskellige polypropylenkvaliteter og markeder, der for det foerste viser, at listepriserne aldrig svarede til maalpriserne, for det andet, at der altid var store forskelle (mere end 20% i gennemsnit) mellem listepriserne og mindstepriserne, for det tredje, at udgangspunktet ved prisforhandlingerne altid var mindstepriserne og ikke maalpriserne, og endelig at salgskontorerne altid har haft en betydelig befoejelse til at fravige mindstepriserne ved fastsaettelsen af salgspriserne. Kommissionens grundlaeggende opfattelse, hvorefter moederne havde en reel indflydelse paa sagsoegerens forretningsmaessige adfaerd, er hermed tilbagevist med hensyn til de faktiske omstaendigheder, idet der ikke var nogen forbindelse mellem moedernes formaal og markedspriserne, ligesom der heller ikke har kunnet paavises nogen overensstemmelse mellem de priser, de forskellige virksomheder anvendte paa markedet. Kommissionen har selv anerkendt i den 73. betragtning til beslutningen, at det "ogsaa [er] muligt, at prisen i vid udstraekning blev bestemt af forholdet mellem udbud og efterspoergsel".
100 Sagsoegeren har herefter soegt at paavise, at selskabet ikke deltog i de forskellige prisinitiativer.
101 For saa vidt angaar prisinitiativet fra juli til december 1979, er sagsoegeren ikke naevnt i beslutningen, idet selskabet har benaegtet at have deltaget i overtraedelserne foer den 1. januar 1981.
102 Med hensyn til prisinitiativet fra januar til maj 1981 har sagsoegeren anfoert, at selskabets prisinstrukser (bilag 6 og 7 til staevningen), hvortil Kommissionen har henvist, ikke viser, at det havde til hensigt at rette sig efter maalpriserne, idet det var markedspriserne, der blev anvendt som udgangspunkt for prisforhandlingerne med kunderne. Instrukserne viser, at de af Kommissionen anfoerte priser kun blev anvendt som "retningslinjer" for de hertil svarende produkter, men der er ikke tale om minimumspriser, som ogsaa er naevnt i selskabets prisinstrukser og i oevrigt er vaesentligt lavere. Kommissionen har saaledes ikke fortolket sagsoegerens prisinstrukser korrekt.
103 Hvad angaar initiativet fra august til december 1981, har sagsoegeren gjort gaeldende, at priserne i selskabets prisinstrukser afviger betydeligt fra de fastlagte maalpriser og andre producenters instrukser. Hvad der er anfoert med hensyn til den tidligere periode, gaelder ogsaa for denne periode.
104 For saa vidt angaar prisinitiativet fra juni til juli 1982, har sagsoegeren - i modsaetning til, hvad Kommissionen har gjort gaeldende i beslutningen (39. betragtning) og i de processkrifter, der er indgivet til Retten - anfoert, at selskabets prisinstruks for juni 1982 var det notat, det fremsendte til Kommissionen som bilag 43 til svaret paa meddelelsen om klagepunkter. Denne prisinstruks, der blev givet foer det moede, hvor den paastaaede maalpris blev aftalt, og som Kommissionen ikke har taget hensyn til, udviser ogsaa en afvigelse i forhold til de saakaldte maalpriser, Kommissionen har fremhaevet. I replikken har sagsoegeren endvidere anfoert, at det dokument af 13. juli 1982 fra selskabet, som er bilag 9 til den specielle del af meddelelsen om klagepunkter til DSM (herefter benaevnt "bilag til meddelelsen til DSM"), og som ifoelge Kommissionen er sagsoegerens prisinstruks for juni 1982, ikke kan vaere denne instruks paa grund af dateringen. Et forslag til forhoejelse for juni kan selvsagt ikke vaere udarbejdet i juli.
105 Med hensyn til prisinitiativet fra september til november 1982 har sagsoegeren henvist til selskabets bemaerkninger vedroerende perioden fra januar til maj 1981. Selskabet har tilfoejet, at naar det over for salgskontorerne tilkendegav, at de skulle vaere tilbageholdende med at anvende mindstepriserne, var det kun for at imoedegaa salgskontorernes tendens til at gaa under mindstepriserne.
106 Hvad angaar prisinitiativet fra juli til november 1983, har sagsoegeren sondret mellem begyndelsen og slutningen af denne periode. Med hensyn til periodens begyndelse har sagsoegeren anfoert, at prisinstruksen af 25. maj 1983, som Kommissionen har henvist til (bilag 11 til staevningen), og som synes at vaere overensstemmende med andre instrukser, skal vurderes paa grundlag af et stigende marked, hvor sagsoegeren ikke kunne holde sig i baggrunden. Med hensyn til slutningen af perioden, blev der ikke givet skriftlige instrukser vedroerende mindstepriser, saaledes som det fremgaar af et telex til salgskontorerne af 2. august 1983 (bilag 12 til staevningen), hvori det anfoeres, at supplerende instrukser vedroerende mindstepriserne ville foelge.
107 Sagsoegeren har som konklusion anfoert, at Kommissionen kun har paapeget et internt oenske i virksomheden, mens konkurrencereglerne skal beskytte konkurrencestrukturerne og ikke forbyder interne oensker, der ikke har haft indvirkning paa konkurrencestrukturen i form af en konkret konkurrencemaessig adfaerd. I virkeligheden skaber Kommissionen en ny retstilstand, naar den goer gaeldende, at et faelles oenske om at udvise en parallel adfaerd allerede er strafbart i sig selv.
108 Kommissionen har anfoert, at det paa grundlag af forskellige forhold, bl.a. sagsoegerens prisinstrukser, der svarer til andre producenters, baade med hensyn til beloebsangivelser og ikrafttraedelsestidspunkt (bilag til Kommissionens skrivelse af 29.3.1985, herefter benaevnt "bilag til skrivelsen af 29. marts 1985"), med sikkerhed kan fastslaas, at sagsoegeren deltog i udfoerelsen af en plan, som var aftalt med de oevrige producenter. Kommissionen er overbevist om, at sagsoegeren de facto foelte sig forpligtet til at gennemfoere de aftaler, som blev indgaaet som led i kartellet, hvilket prisinstrukserne ogsaa viser. Naar henses til denne konkrete deltagelse i kartellet, kan der ikke tages hensyn til de tanker, sagsoegeren goer sig vedroerende selskabets forpligtelser og aggressive adfaerd paa markedet. Det er ogsaa uden betydning, om de "beslutninger", der blev truffet som led i kartellet, blev kontrolleret, eller om sagsoegeren kun i begraenset omfang indrettede sin prismaessige adfaerd efter de oevrige producenters.
109 Kommissionen har endvidere anfoert, at i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, er der oplysninger, der viser, at virksomhederne i kartellet, herunder sagsoegeren, fastsatte maalpriser for hver af Faellesskabets medlemsstater.
110 Ifoelge Kommissionen goer sagsoegeren gaeldende, at det er fejlagtigt at antage, at de droeftelser, der fandt sted ved moederne, kunne have nogen indvirkning paa markedskraefterne eller paa fastlaeggelsen af virksomhedens interne forretningspolitik. Dette anbringende er efter Kommissionens opfattelse uden betydning, idet det afgoerende er, at alle producenterne, herunder sagsoegeren, efter at have aftalt maalpriser ved moederne, anmodede deres salgsafdelinger om at gennemfoere det aftalte prisniveau, saaledes at maalpriserne dannede udgangspunkt for prisforhandlingerne med kunderne. Tabel 9 i bilaget til beslutningen viser, at der utvivlsomt var en forbindelse mellem de priser, der blev anvendt paa markedet, og aftalerne.
111 Herudover har Kommissionen anfoert, at der bestaar en hemmelig forstaaelse, selv om maalpriserne ikke altid gennemfoeres paa markedet. Endvidere var der utvivlsomt en overensstemmelse mellem de forskellige producenters prisinstrukser, saaledes som det fremgaar af tabel 7 i bilaget til beslutningen.
112 Ifoelge Kommissionen kan det ikke tages alvorligt, naar sagsoegeren goer gaeldende, at droeftelserne om priser alene vedroerte markedspriserne, mens mindstepriserne blev anvendt som en slags "net", idet det ville indebaere, at maalpriserne i aarenes loeb blev fastsat forgaeves, at salgsafdelingerne ikke skulle tage hensyn hertil, og at kunderne ikke skulle bekymre sig om disse.
113 For saa vidt angaar sagsoegerens deltagelse i de forskellige prisinitiativer, har Kommissionen anfoert, at selv om sagsoegerens navn ikke er naevnt i beslutningen vedroerende initiativet fra juli til december 1979, er der foert bevis for selskabets deltagelse i den hemmelige forstaaelse i denne periode ved andre dokumenter, der viser, at selskabet deltog i moederne, som f.eks. ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), tabellerne vedroerende kvoter (bilag 55-60 til den generelle meddelelse), sagsoegerens interne notat af 27. februar 1978 (bilag III til svarskriftet) og selskabets udtalelser ved EATP-moedet den 26. maj 1978 (bilag 7 til den generelle meddelelse).
114 Hvad angaar prisinitiativet fra januar til maj 1981, har Kommissionen anfoert, at det fremgaar af de af sagsoegeren fremlagte dokumenter, at maalpriserne dannede udgangspunkt for prisforhandlingerne med kunderne, og dokumenterne viser, at disse priser tidsmaessigt var sammenfaldende med og svarede til andre producenters. Sagsoegerens henvisning til mindstepriserne er uden betydning, saaledes som det er anfoert vedroerende den foregaaende periode.
115 Hvad angaar prisinitiativet fra august til december 1981, har Kommissionen anfoert, at de listepriser, der er angivet i sagsoegerens prisinstrukser, svarer til de aftalte maalpriser, som er naevnt i beslutningen. Kommissionen henviser i oevrigt til, hvad den tidligere har anfoert.
116 Hvad angaar prisinitiativet fra juni til juli 1982, har Kommissionen bemaerket, at det dokument, som sagsoegeren har betegnet som sin prisinstruks for juni 1982, er dateret den 18. marts 1982, og der naevnes ikke heri nogen pris for juni (bilag 43 til DSM' s svar paa meddelelsen om klagepunkter). Kommissionen kunne derfor se bort fra dette dokument og i stedet anse en salgsrapport, selskabet udarbejdede den 13. juli 1982 efter "ekspert"-moedet den 13. maj 1982 (bilag 9 til meddelelsen til DSM), for bevis for, at det deltog i dette prisinitiativ.
117 Hvad angaar prisinitiativet fra september til november 1982, har Kommissionen henvist til de samme anbringender, som den har fremfoert vedroerende initiativet fra januar til maj 1981.
118 Hvad endelig angaar prisinitiativet fra juli til november 1983, har Kommissionen paa grundlag af det bevismateriale, den har, anfoert, at sagsoegerens argument om en optimal udnyttelse af mulighederne paa et stigende marked ikke er overbevisende. Kommissionen har navnlig henvist til, at det er bevist, at sagsoegerens priser for september 1983 for alle kvaliteters og valutaers vedkommende var identisk med alle de oevrige producenters (bilag I til skrivelsen af 29.3.1985).
119 Kommissionen har afslutningsvis anfoert, at det faelles oenske om at udvise en parallel adfaerd utvivlsomt blev gennemfoert ved hjaelp af de prisinitiativer, den har kunnet paavise, og det fremgaar af tabel 9 i bilaget til beslutningen, at de havde indflydelse paa markedet.
c) Rettens vurdering
120 Det bemaerkes indledningsvis, at da der ikke over for sagsoegeren er paaberaabt klagepunkter for tiden foer 1978, er det ikke i beslutningen gjort gaeldende, at selskabet deltog i den mindsteprisaftale, der blev indgaaet medio 1977, eller at det deltog i prisinitiativet i december 1977 (78. betragtning, fjerde afsnit, note 1).
121 Retten finder, at det fremgaar af referaterne af de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, at de producenter, der deltog i moederne, dér blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen. Det anfoeres saaledes i referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse):
"everyone felt that there was a very good opportunity to get a price rise through before the holidays + after some debate settled on DM 2.00 from 1st June (UK 14th June). Individual country figures are shown in the attached table."
("Alle mente, at der var meget gode muligheder for at gennemfoere en prisforhoejelse inden ferien + efter nogen debat enighed om 2,00 DM fra 1. juni (Det Forenede Kongerige 14. juni). Tallene for de enkelte lande fremgaar af vedlagte tabel.")
122 Da der er foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i disse moeder, kan selskabet ikke goere gaeldende, at det ikke tilsluttede sig de prisinitiativer, som blev besluttet, planlagt og kontrolleret dér, uden at fremkomme med indicier til stoette herfor. Da sagsoegerne ikke er fremkommet med saadanne indicier, er der ingen grund til at antage, at selskabet - modsat de oevrige moededeltagere - ikke tilsluttede sig initiativerne.
123 Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren til stoette for, at selskabet ved de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter ikke tilsluttede sig de aftalte prisinitiativer, har gjort gaeldende, at det paa ingen maade tog hensyn til resultatet af moederne ved fastlaeggelsen af sin adfaerd paa markedet med hensyn til priser, hvilket fremgaar af dets aggressive prispolitik paa markedet. I oevrigt har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen har fortolket selskabets prisinstrukser forkert, idet den har undladt at tage hensyn til, at der fandtes fire former for priser i selskabets prisfastsaettelsessystem.
124 Denne argumentation kan ikke anses for indicium for, at sagsoegeren - saaledes som selskabet paastaar - ikke tilsluttede sig de aftalte prisinitiativer. Det bemaerkes i denne forbindelse, at selv om der med hensyn til de faktiske omstaendigheder var holdepunkter for dette argument, ville det ikke udelukke, at sagsoegeren havde deltaget i fastsaettelsen af prismaal ved moederne, men det ville kun indebaere, at sagsoegeren ikke havde gennemfoert resultatet af disse moeder. Det anfoeres i oevrigt ikke i beslutningen, at sagsoegeren anvendte priser, der altid svarede til de maalpriser, som var aftalt paa moederne, og det goeres saaledes heller ikke i den anfaegtede retsakt til stoette for, at sagsoegeren deltog i fastsaettelsen af maalpriser, gaeldende, at selskabet gennemfoerte resultatet af moederne.
125 Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen ikke har bestridt rigtigheden af en gennemgang, der blev foretaget af et uafhaengigt revisionsfirma, Coopers & Lybrand (herefter benaevnt "Coopers & Lybrand' s gennemgang"), og som skal vise, at der var betydelige forskelle mellem de faktisk anvendte priser og maalpriserne. Det bemaerkes imidlertid, at de undersoegelser, som producenterne selv foretog ved moederne den 21. september, den 6. oktober, den 2. november og den 2. december 1982 med hensyn til virkningen af deres prisinitiativer paa markedspriserne, synes at vise, at de i det store og hele var tilfreds med deres resultater (bilag 30-33 til den generelle meddelelse).
126 Retten finder, at sagsoegeren i hvert fald i stoerre omfang, end selskabet selv haevder, ivaerksatte resultatet af moederne. Det forhold, at der hos sagsoegeren fandtes fire former for priser, indebaerer, at de alle blev anvendt som led i fastsaettelsen af de priser, der blev kraevet over for kunderne. Det bemaerkes i denne forbindelse, at det fremgaar af de prisinstrukser, sagsoegeren fremsendte til sine salgskontorer, at "target price" ("maalprisen") naesten altid svarede til "list price" ("listeprisen"), og at de begge var en smule hoejere end "Rock bottoms" ("mindstepriserne"), som "have to be used with care by each product manager or area sales manager at certain specific accounts (for instance certain key customers)" ("skal anvendes med tilbageholdenhed af den enkelte produktansvarlige eller omraadesalgschef over for saerlige kunder (f.eks. visse noeglekunder)"). Endvidere bemaerkes, at de maalpriser, der blev fastlagt ved moederne, i sagsoegerens prisinstrukser blev angivet som maalpriser og listepriser, selv om salgskontorerne undtagelsesvis kunne fravige disse og i stedet anvende mindstepriserne. Den forklaring, sagsoegeren har givet paa, at selskabet over for salgskontorerne havde tilkendegivet, at de skulle vaere tilbageholdende med at anvende mindstepriserne, er ikke overbevisende, idet det ikke fremgaar af ordlyden af prisinstrukserne, at salgskontorerne skulle vaere tilbageholdende med at gaa under disse priser, men at de kun maatte anvende dem med omtanke.
127 Trods sagsoegerens forskellige former for priser, bestraebte selskabet sig saaledes paa - saa vidt muligt og i overensstemmelse med sit eget prisfastsaettelsessystem - at lade de maalpriser, der var fastsat ved moederne, slaa igennem over for salgskontorerne og dermed ogsaa over for kunderne.
128 Dernaest maa de saerlige forhold, som sagsoegeren har paaberaabt sig til stoette for, at selskabet ikke deltog i de forskellige prisinitiativer, undersoeges.
129 For saa vidt angaar sagsoegerens deltagelse i prisinitiativet fra juli til december 1979, bemaerkes, at det i beslutningen (29. betragtning) goeres gaeldende, at der afholdtes producentmoeder i foerste halvaar af 1979, selv om Kommissionen ikke har oplysninger om tidspunkt og sted for disse, og at Retten har fastslaaet, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for sagsoegerens deltagelse i disse moeder. Det fremgaar endvidere af de overensstemmende prisinstrukser, som ATO, BASF, Hoechst, ICI, Linz og Shell gav, at initiativet, der gik ud paa at naa 2,05 DM/kg pr. 1. september 1979, blev vedtaget og bebudet i slutningen af juli. Der er foert bevis for, at dette initiativ forelaa og blev udskudt til 1. december 1979, ved referatet af moedet den 26. og 27. september 1979 (bilag 12 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres, at "2.05 remains the target. Clearly 2.05 not achievable in Oct., not in Nov. Plan now is 2.05 on 1/12" ("2,05 er stadig maalet. Det er klart, at 2,05 ikke kan opnaas i oktober, heller ikke i november. Planen er nu 2,05 pr. 1/12").
130 Kommissionen har herefter foert tilstraekkeligt bevis for, at prisforhoejelsen i september 1979 skyldtes, at sagsoegeren og andre producenter havde fastsat maalpriser for perioden fra juli til december 1979.
131 Det bemaerkes endvidere, at sagsoegeren ved at deltage i de moeder i 1980 og januar 1981, hvor prisinitiativet for begyndelsen af 1981 blev vedtaget, planlagt og kontrolleret, og ved at give prisinstrukser svarende til de maalpriser, der blev fastsat ved moederne, deltog i dette prisinitiativ. Sagsoegeren kan ikke i denne forbindelse paaberaabe sig, at de maalpriser, der blev fastlagt ved moederne, i selskabets prisinstrukser blev anvendt som listepriser og ikke som minimumspriser.
132 Tilsvarende maa det fastslaas, at sagsoegeren ved at deltage i de moeder, hvor prisinitiativet for august til december 1981 blev vedtaget, planlagt og kontrolleret, og ved at give prisinstrukser, der svarede til de oevrige producenters prisinstrukser for samme periode, deltog i dette prisinitiativ.
133 For saa vidt angaar prisinitiativet fra juni til juli 1982, bemaerkes, at det fremgaar af referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse), at initiativet blev vedtaget ved dette moede, som sagsoegeren deltog i. Med hensyn til, om sagsoegeren - saaledes som selskabet haevder - har fremsendt sin prisinstruks for juni 1982 til Kommissionen, maa det fastslaas, at det fremgaar af en gennemgang af det dokument, sagsoegeren har fremlagt (bilag 43 til selskabets svar paa meddelelsen om klagepunkter), og som har overskriften "Price list Stamylan P./April/May/June" og er dateret den 18. marts 1982, at dokumentet trods overskriften ikke indeholder maalpriser for juni 1982. Ud for kolonnen for juni maaned er der saaledes anfoert foelgende: "In case of need to be discussed with marketing Stamylan P." ("Maa om noedvendigt droeftes samtidig med markedsfoeringen af Stamylan P."). Der er saaledes ikke tale om sagsoegerens prisinstruks for juni 1982, og selskabet har saaledes ikke givet en saadan foer moedet den 13. juni 1982, hvor maalprisen for juni blev vedtaget.
134 Med hensyn til initiativerne fra september til november 1982 og fra juli til november 1983 bemaerkes, at sagsoegerens deltagelse i disse initiativer fremgaar af, at selskabet deltog i de moeder, hvor disse prisinitiativer blev vedtaget, planlagt og kontrolleret, og af, at der var overensstemmelse mellem de prisinstrukser, sagsoegeren gav, og de maalpriser, der blev fastsat ved moederne, og andre producenters prisinstrukser.
135 Hvad angaar det sidste prisinitiativ, bemaerkes, at sagsoegeren ikke har bestridt, at selskabets prisinstrukser svarede til de oevrige producenters, og at hvilket selskabet ikke kan forklare denne overensstemmelse med, at markedstendensen var stigende. Dette ville nok kunne forklare, at selskabet gav instrukser om stigende priser, men ikke, at de forskellige producenters stigninger androg samme beloeb. Med hensyn til september maa det endvidere fastslaas, at den prisliste, sagsoegeren udarbejdede den 2. august 1983 (bilag 12 til staevningen), og som skulle traede i kraft den 1. september 1983, indeholder priser, der for alle kvaliteters vedkommende og i alle valutaer svarer til de oevrige producenters. Selv om der ganske vist ikke foreligger prisinstrukser fra sagsoegeren for oktober og november 1983, kan det af det forhold, at selskabet deltog i de moeder, hvor dette initiativ blev vedtaget og planlagt, udledes, at selskabet deltog i den afsluttende del af det omhandlede prisinitiativ.
136 Det tilfoejes, at Kommissionen med rette har udledt af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) - hvori det anfoeres, at "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ..." ("' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...") - at disse prisinitiativer var led i et system med fastsaettelse af maalpriser.
137 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen ikke til stoette for sine bevismaessige konstateringer har maattet paaberaabe sig dokumenter, der ikke er naevnt i meddelelserne om klagepunkter, eller som den ikke har fremsendt til sagsoegeren.
138 Kommissionen har saaledes foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, der blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen, og at disse initiativer var led i et system.
C - Foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne
a) Den anfaegtede retsakt
139 Det anfoeres i beslutningen [artikel 1, litra c), og 27. betragtning, jf. ogsaa 42. betragtning], at sagsoegeren sammen med de oevrige producenter vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at fremme ivaerksaettelsen af maalpriserne, saasom midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra slutningen af september 1982 et "kontostyringssystem" med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder.
140 For saa vidt angaar systemet med "kontostyring" ("account management"), som i den seneste og mest udviklede form fra december 1982 er kendt under navnet "kontoledelse" ("account leadership"), blev sagsoegeren paa samme maade som de oevrige producenter udpeget til koordinator ("leader") for mindst én stor kunde, saaledes at selskabet hemmeligt skulle koordinere kundens forbindelser til dens leverandoerer. Som led i systemet fandt man frem til kunder i Belgien, Italien, Tyskland og Det Forenede Kongerige, og for hver af disse blev der udpeget en "koordinator". I december 1982 blev der foreslaaet en mere generel anvendelse af dette system, idet der for hver stoerre kunde blev udpeget en "kundeadministrator" ("account leader"), som skulle lede, droefte og organisere prisaendringer. Andre producenter, der jaevnligt handlede med den paagaeldende kunde, blev betegnet som "participanter" ("contenders") og samarbejdede med "administratoren" ved tilbudsgivning til den paagaeldende kunde. For at beskytte "administratoren" og "participanterne" skulle andre producenter, som kunden rettede henvendelse til, tilbyde priser, der laa over maalprisen. ICI haevder, at systemet broed sammen efter nogle maaneder, hvor det kun havde fungeret delvis og ineffektivt, men i beslutningen anfoeres det, at det fremgaar af det fuldstaendige referat af moedet den 3. maj 1983, at der paa det tidspunkt foregik intensive droeftelser om enkelte kunder og om de priser, hver enkelt producent tilboed eller skulle tilbyde dem, samt om de leverede eller bestilte maengder.
141 Endelig anfoeres det i beslutningen (20. betragtning), at sagsoegeren deltog i lokale moeder, hvor man paa nationalt plan droeftede ivaerksaettelsen af de ordninger, der var vedtaget paa plenarmoederne.
b) Parternes anbringender
142 Sagsoegeren har anfoert, at det paa grundlag af de dokumenter, Kommissionen har paaberaabt sig til stoette for, at selskabet deltog i systemet med "kontoledelse", hoejst vil kunne fastslaas, at en saadan ordning blev droeftet paa moederne. De er imidlertid ikke bevis for, at ordningen blev vedtaget eller gennemfoert, og endnu mindre, at sagsoegeren deltog heri.
143 Kommissionen anser det for bevist, at der fandtes et system med "kontostyring" og "kontoledelse", og at sagsoegeren deltog heri. Dette fremgaar af de droeftelser, der fandt sted ved et moede den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse), som sagsoegeren deltog i. Ved afslutningen af droeftelserne var der almindelig enighed om dette system ("generally agreed"). Endvidere blev det undersoegt ved et moede den 3. maj 1983 (bilag 38 til den generelle meddelelse), om systemet var blevet gennemfoert.
c) Rettens vurdering
144 Det bemaerkes, at 27. betragtning til beslutningen, sammenholdt med 26. betragtning, andet afsnit, maa fortolkes saaledes, at det ikke goeres gaeldende, at hver producent enkeltvis paatog sig at traeffe alle de foranstaltninger, der er naevnt dér, men at de enkelte producenter paa forskellige tidspunkter ved moederne sammen med de oevrige producenter vedtog en helhed af foranstaltninger, der er naevnt i beslutningen, og som gik ud paa at skabe gunstige betingelser for en prisforhoejelse, navnlig ved kunstigt at reducere udbuddet af polypropylen. Gennemfoerelsen af de enkelte foranstaltninger i denne helhed blev fordelt i henhold til en aftale mellem de forskellige producenter paa grundlag af deres saerlige situation.
145 Det maa fastslaas, at da sagsoegeren deltog i de moeder, hvor denne helhed af foranstaltninger blev vedtaget (navnlig moedet den 13.5., den 2. og den 21.9.1982 (bilag 24, 29 og 30 til den generelle meddelelse) ), tilsluttede selskabet sig denne, idet det ikke er fremkommet med indicier til stoette for det modsatte. Det fremgaar af foelgende passage i referatet af moedet den 2. september 1982, at systemet med "kontoledelse" blev vedtaget:
"about the dangers of everyone quoting exactly DM 2.00 A.' s point was accepted but rather than go below DM 2.00 it was suggested & generally agreed that others than the major producers at individual accounts should quote a few pfs higher. Whilst customer tourism was clearly to be avoided for the next month or two it was accepted that it would be very difficult for companies to refuse to quote at all when, as was likely, customers tried to avoid paying higher prices to the regular suppliers. In such cases producers would quote but at above the minimum levels for October".
("med hensyn til faren ved, at alle opgav en pris paa 2,00 DM, blev A.' s bemaerkning accepteret, men frem for at gaa under 2,00 DM blev det foreslaaet, og der var almindelig enighed om, at producenterne - bortset fra hovedleverandoererne til en bestemt kunde - skal angive en pris, der er faa pfennig hoejere. Mens 'kundeflakkeri' klart skal undgaas i den naeste maaned eller to, var der enighed om, at det vil vaere meget svaert for selskaberne helt at afslaa at give tilbud, naar kunderne sandsynligvis forsoeger at undgaa at betale hoejere priser til de saedvanlige leverandoerer. I saadanne tilfaelde vil producenterne afgive tilbud, men til priser, der ligger over niveauet for oktober").
Tilsvarende blev det paa moedet den 21. september 1982, som sagsoegeren deltog i, udtalt: "In support of the move, BASF, Hercules and Hoechst said they would be taking plant off line temporarily" ("BASF, Hercules and Hoechst sagde, at de for at stoette forhoejelsen midlertidigt ville saette et anlaeg ud af drift"), og ved moedet den 13. maj 1982 udtalte Fina: "Plant will be shut down for 20 days in August" ("Fabrikken vil vaere lukket 20 dage i august").
146 For saa vidt angaar systemet med "kontoledelse", bemaerkes, at sagsoegeren deltog i de tre moeder (den 2.9.1982, den 2.12.1982 og den 3.5.1983), hvor dette system blev droeftet blandt producenterne (bilag 29, 33 og 38). Ved moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse) og den 3. maj 1983 (bilag 38 til den generelle meddelelse) undersoegte polypropylenproducenterne, om dette system, der var blevet vedtaget den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse), var blevet gennemfoert. De udvekslede i denne forbindelse oplysninger om deres kunder.
147 Endvidere bemaerkes, at sagsoegeren i svaret paa begaeringen om oplysninger har naevnt en raekke lokale moeder, som selskabet i 1982 og 1983 deltog i. Formaalet med disse moeder fremgaar af referatet af moedet den 12. august 1982 og den 2. november 1982 (bilag 27 og 32 til den generelle meddelelse), der viser, at det ved moederne skulle sikres, at et saerligt prisinitiativ blev gennemfoert paa lokalt plan.
148 Det foelger af det anfoerte, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, som blev enige om de i beslutningen naevnte foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne.
D - Maengdemaal og kvoter
a) Den anfaegtede retsakt
149 Det anfoeres i beslutningen (31. betragtning, tredje afsnit), at der paa moedet den 26. og 27. september 1979 "var enighed om behovet for en fast kvoteordning", og der henvises i referatet af moedet til en ordning, der var blevet foreslaaet eller vedtaget i Zuerich, og som gik ud paa at begraense det maanedlige salg til 80% af det gennemsnitlige salg i aarets foerste otte maaneder.
150 Endvidere anfoeres det i beslutningen (52. betragtning), at der foer august 1982 blev foretaget forskellige former for markedsopdeling. Hver producent fik tildelt en procentvis andel af det anslaaede marked, men der fandt paa dette stadium ingen systematisk, forudgaaende begraensning af den samlede produktion sted. Overslag over det samlede marked maatte derfor loebende revideres, og hver producents salg i absolutte maengder maatte tilpasses til den tildelte procentsats.
151 For 1979 blev der for hver enkelt producent fastsat maengdemaal (i ton), der i det mindste delvis var baseret paa deres faktiske salg i de foregaaende tre aar. Tabeller fundet hos ICI viser det "reviderede maal" for hver enkelt producent for 1979 sammenholdt med de paagaeldende producenters faktiske salg i Vesteuropa i denne periode (54. betragtning til beslutningen).
152 I slutningen af februar 1980 blev producenterne enige om maal - igen udtrykt i ton - for 1980 paa basis af et anslaaet aarligt marked paa 1 390 000 ton. Ifoelge beslutningen (55. betragtning) blev der hos ATO og ICI fundet en raekke tabeller med de "fastsatte maal" for hver producent for 1980. Det oprindelige overslag paa 1 390 000 ton viste sig at vaere for optimistisk. Hver producents kvote maatte derfor reduceres, saa kvoterne kom til at stemme overens med et samlet forbrug i 1980 paa kun 1 200 000 ton. Bortset fra ICI og DSM svarede producenternes faktiske salg i det vaesentlige til deres maal. Kun sagsoegeren, der "gik imod ethvert forsoeg paa at reducere dets andel i forhold til det oprindelige maal", overskred sin andel betydeligt (salget blev paa 46 100 ton, mens maalet var 38 400).
153 Ifoelge beslutningen (56. betragtning) var markedsdelingen for 1981 genstand for lange og komplicerede forhandlinger. Ved moederne i januar 1981 enedes man om, at hver producent som en midlertidig foranstaltning med det formaal at lette ivaerksaettelsen af prisinitiativet for februar til marts skulle begraense sit maanedlige salg til 1/12 af 85% af 1980-maalet. Med henblik paa at faa fastlagt en mere permanent ordning oplyste hver producent paa moederne, hvilken maengde han haabede at kunne saelge i loebet af 1981. Sammenlagt var disse "oenskede maengder" imidlertid langt stoerre end den forventede efterspoergsel. Trods flere kompromisforslag fra Shell og ICI blev der ikke opnaaet enighed om en endelig kvoteaftale for 1981. Som en noedloesning gik producenterne ud fra den enkelte producents kvote i det foregaaende aar som teoretisk grundlag og indberettede deres faktiske salg i hver maaned paa moederne. Det faktiske salg blev saaledes kontrolleret paa grundlag af en teoretisk opdeling af det disponible marked, der var baseret paa 1980-kvoterne (57. betragtning til beslutningen).
154 Det anfoeres i beslutningen (58. betragtning), at der for 1982 blev fremsat komplicerede forslag til kvoteordninger, der gik ud paa at naa frem til en rimelig afvejning af forskellige faktorer, saasom hidtidige salgsresultater, oensker og disponibel kapacitet. Det samlede marked, der skulle deles mellem producenterne, blev anslaaet til 1 450 000 ton. Nogle producenter fremlagde detaljerede planer til markedsdelingsordninger, mens andre noejedes med blot at oplyse, hvad de forventede at kunne saelge. Monte og ICI forsoegte paa moedet den 10. marts 1982 at naa frem til en aftale. Det fremgaar imidlertid af beslutningen (58. betragtning, sidste afsnit), at man som i 1981 ikke naaede frem til nogen endelig aftale. I aarets foerste halvdel aflagde hver producent beretning om sin maanedlige omsaetning paa moederne, og omsaetningen blev sammenholdt med den paagaeldendes procentvise andel af salget i det foregaaende aar. Ifoelge beslutningen (59. betragtning) fortsatte forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteordning for 1983 paa moedet i august 1982, og ICI foerte bilaterale forhandlinger med hver af producenterne om denne nye ordning. Indtil der kunne indfoeres en saadan kvoteordning, blev producenterne opfordret til i anden halvdel af 1982 at begraense deres maanedlige salg til deres faktiske, procentvise andel af det samlede marked i de foerste seks maaneder af 1982. I 1982 havde markedsandelene saaledes for de mellemstore producenters vedkommende, herunder ATO, naaet en vis balance (af ATO betegnet "quasi-consensus"), og i forhold til de tidligere aar var de stabile for de fleste producenters vedkommende, bortset fra DSM, der fortsatte sin fremgang med en stigning paa 0,5% om aaret.
155 Ifoelge beslutningen (60. betragtning) opfordrede ICI for 1983 alle producenter til at meddele stoerrelsen af den kvote, de selv oenskede tildelt, og foreslaa, hvilken procentdel de oevrige producenter burde have tildelt. Monte, Anic, ATO, DSM, Linz, Saga og Solvay fremsatte hver isaer detaljerede forslag, ligesom de tre tyske producenter fremsatte et faelles forslag gennem BASF. De forskellige forslag blev behandlet paa edb for at faa beregnet et gennemsnit, der blev sammenholdt med de enkelte producenters oenskede markedsandel. ICI kunne paa grundlag heraf fremsaette forslag til retningslinjerne for en ny rammeaftale for 1983. Disse forslag blev droeftet paa moederne i november og december 1982. Ved moedet den 2. december 1982 blev der diskuteret et forslag, der i foerste omgang kun daekkede aarets foerste kvartal. Det fremgaar af referatet af dette moede, der blev udarbejdet af ICI, at ATO, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Monte og Solvay samt Hercules fandt deres tildelte kvote "acceptabel" (63. betragtning til beslutningen). Oplysningerne underbygges af notater fra en telefonsamtale, ICI foerte med Hercules den 3. december 1982.
156 Endelig anfoeres det i beslutningen (63. betragtning, tredje afsnit), at et dokument, der blev fundet hos Shell, bekraefter, at der blev indgaaet en aftale, idet selskabet forsoegte ikke at overskride sin kvote. Dokumentet bekraefter endvidere, at en maengdekontrolordning blev viderefoert i andet kvartal 1983. For at holde markedsandelen i andet kvartal oppe i naerheden af 11% gav Shell-koncernen saaledes sine nationale salgsselskaber ordre til at reducere salget. Det bekraeftes af referatet af moedet den 1. juni 1983, at der fandtes en saadan aftale. Selv om der ikke i referatet naevnes kvoter, anfoeres det, at "eksperterne" udvekslede oplysninger om hver enkelt producents salg i den foregaaende maaned, hvilket indicerer, at der fandtes en kvoteordning (64. betragtning til beslutningen).
b) Parternes anbringender
157 Sagsoegeren har anfoert, at det ikke klart fremgaar af beslutningen, om og i hvilket omfang Kommissionen mener, at der faktisk blev gennemfoert en kvoteordning. Ifoelge sagsoegeren synes Kommissionen at haelde til den opfattelse, at det ikke er tilfaeldet, og klagepunktet synes at vaere begraenset til, at producenterne ved moederne aflagde beretning om de maengder, den enkelte havde solgt i den foregaaende maaned, saaledes som det fremgaar af den 52. og 53. betragtning til beslutningen.
158 Under alle omstaendigheder har sagsoegeren bestridt, at der blandt de beroerte virksomheder blev indfoert en kvoteordning. Selv om det laegges til grund, at en saadan ordning blev indfoert, maa det herudover bevises, at sagsoegeren var involveret heri, og at selskabet ansaa sig for retligt eller moralsk forpligtet af denne ordning. Ifoelge sagsoegeren har Kommissionen i den 55. og 59. betragtning til beslutningen selv erkendt og understreget, at dette ikke var tilfaeldet.
159 Sagsoegeren har tilfoejet, at udsvingene i producenternes markedsandele og stigningen i selskabets egen markedsandel baade afkraefter, at der fandtes en saadan aftale, og at selskabet deltog i denne.
160 Med hensyn til 1979 har sagsoegeren anfoert, at det ikke fremgaar af beslutningen, at selskabet var eller kunne have vaeret med i en kvoteordning. I oevrigt kan der ikke for tiden forud for den 1. januar 1981 goeres nogen overtraedelse gaeldende over for selskabet, idet det ikke deltog fast i moederne foer dette tidspunkt. Det kan ikke paa grundlag af den tabel, Kommissionen har fremlagt, og hvori der er oplysninger om produktions- og salgstal samt "maal" (bilag 55 til den generelle meddelelse), fastslaas, at sagsoegeren var med i en saadan ordning, idet dette dokuments oprindelse og formaal ikke er oplyst, og det kan fortolkes paa en anden maade, end Kommissionen har gjort. Naar henses til, at Amoco og andre producenter, der ikke var omfattet af proceduren, er naevnt i dokumentet, afsvaekkes dets bevisvaerdi yderligere.
161 Med hensyn til 1980 har sagsoegeren anfoert, at de dokumenter, Kommissionen har fremlagt (bilag 56-61 til den generelle meddelelse), af de netop anfoerte grunde ikke er bevis for, at selskabet deltog i en kvoteordning. Referatet af to moeder i januar 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse) gaar endog i den modsatte retning, idet det ikke blot fremgaar heraf, at sagsoegeren havde en fjendtlig holdning over for en kvoteordning, men ogsaa at droeftelserne om kvoter aldrig kom ud over forslagsstadiet.
162 Med hensyn til 1981 har sagsoegeren anfoert, at det fremgaar af selve beslutningen (57. betragtning, andet afsnit), at der ikke kunne indgaas en endelig kvoteaftale. I modsaetning til, hvad Kommissionen har fastslaaet paa grundlag af for selskabet ukendte dokumenter, blev der ifoelge sagsoegeren heller ikke truffet "midlertidige foranstaltninger" med henblik paa, at producenterne kunne kontrollere det faktiske salg.
163 Med hensyn til 1982 har sagsoegeren erkendt, at der fandt droeftelser sted om kvoter, men der blev ikke indgaaet nogen aftale om en saadan ordning. Endvidere fortsatte stigningen i sagsoegerens markedsandel, saaledes som det fastslaas i beslutningen (59. betragtning, tredje afsnit).
164 Med hensyn til 1983 har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen baserer sig paa formodninger og ikke paa beviser, naar den fastslaar, at der fandtes en kvoteordning. Hvis der blev udvekslet oplysninger om den enkelte producents salg, var formaalet hermed ikke at kontrollere, at en kvoteordning blev overholdt, men at oege markedets gennemskuelighed.
165 Kommissionen har anfoert, at i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, gives der i beslutningens 54. ff. betragtninger en generel fremstilling af den kvoteordning, der var gaeldende i nogle aar, og som sagsoegeren tilsluttede sig.
166 Med hensyn til 1979 har Kommissionen anfoert, at sagsoegerens deltagelse i en kvoteaftale fremgaar af en udateret tabel med overskriften "Producers' Sales to West Europe", som blev fundet hos ICI (bilag 55 til den generelle meddelelse), hvori der for alle polypropylenproducenter i Vesteuropa er angivet deres omsaetning i kiloton for 1976, 1977 og 1978 samt tal i kolonner med overskrifterne "1979 actual" og "revised target 79". Oplysningerne i dette dokument er af en saadan karakter, at de ikke er kendt af konkurrenterne i en situation med "normal" konkurrence, og dokumentet har saaledes ikke kunnet udarbejdes uden sagsoegerens deltagelse. PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0008.2
167 For saa vidt angaar 1980, har Kommissionen anfoert, at det fremgaar af dokumenter, som den er i besiddelse af, at sagsoegeren deltog i kartellet. Det drejer sig for det foerste om en tabel af 26. februar 1980 med overskriften "Polypropylene - Sales target 1980 (kt)", der blev fundet hos ATO (bilag 60 til den generelle meddelelse). I denne tabel sammenlignes for alle de vesteuropaeiske producenter "1980 target", "opening suggestions", "proposed adjustments" og "agreed targets". Dette dokument viser, hvorledes kvoterne er blevet fastsat. For det andet drejer det sig om en tabel, som blev fundet dels hos ATO, dels hos ICI (bilag 59-61 til den generelle meddelelse), hvori producenternes salg udtrykt i maengde og markedsandel sammenlignes i foelgende kolonner: "1979 actual", "1980 target", "(1980) actual" og "1981 aspirations". ICI har i oevrigt i sit svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) vedroerende denne tabel oplyst, at "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" ("kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv"). Oplysningerne i referatet af to moeder i januar 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse) om, at "DSM disputed any undertaking to cut back from their original target" ("DSM modsatte sig ethvert forsoeg paa at reducere deres oprindelige maal"), er uden betydning. Selv om ordet "target" havde samme betydning som "internt oenske", ville det saaledes vaere i strid med EOEF-Traktatens artikel 85 at offentliggoere saadanne interne oensker.
168 Kommissionen har erkendt, at der ikke kunne indgaas en kvoteaftale for 1981. Den mener imidlertid, at der blev truffet midlertidige foranstaltninger. Kommissionen har saaledes anfoert, at det fremgaar af referatet af de ovennaevnte moeder i januar 1981, at producenterne sammenlignede deres faktiske salg med de fastlagte maal. Endvidere fremgaar det af en tabel, der blev fundet hos ICI (bilag 65 til den generelle meddelelse), men som stammer fra en italiensk producent, at producenterne sammenlignede deres salg i 1981 med salget i det foregaaende aar. Kommissionen har heraf udledt, at der blev truffet midlertidige foranstaltninger for 1981, da der ikke kun indgaas en generel aftale om fordeling af salget i dette aar. Dette bekraeftes ogsaa af andre dokumenter (bilag 66, 67 og 68 til den generelle meddelelse).
169 Kommissionen har med hensyn til 1982 anfoert, at forskellige dokumenter fra Monte og ICI (bilag 69, 70 og 71 til den generelle meddelelse) viser, at disse producenter fremsatte forslag til kvoter, men at der ikke kunne opnaas enighed herom.
170 Ifoelge Kommissionen fremgaar det af de tabeller, der er vedlagt referatet af moederne den 9. juni 1982 og den 20. august 1982 (bilag 25 og 28 til den generelle meddelelse), at producenterne i foerste halvaar af 1982 sammenlignede deres maanedlige salg med salget i 1981. Med hensyn til andet halvaar fremgaar det af det andet af disse referater, at producenterne blev opfordret til at begraense deres maanedlige salg til niveauet i foerste halvaar. Det fremgaar af de tabeller, der er vedlagt referatet af moederne den 6. oktober, den 2. november og den 2. december 1982 (bilag 31, 32 og 33 til den generelle meddelelse), at producenterne sammenlignede deres salg i andet halvaar med salget i foerste halvaar.
171 Endvidere har Kommissionen anfoert, at den er i besiddelse af oplysninger om "oenskede maengder" og forslag, som producenterne efter anmodning fra ICI fremkom med for dem selv og de andre producenter, og som blev meddelt ICI (bilag 74, 75 og 76 samt 78-84 til den generelle meddelelse) med henblik paa indgaaelse af en kvoteaftale for 1983. Forslagene blev behandlet paa edb for at faa beregnet et gennemsnit, der blev sammenholdt med de enkelte producenters oenskede maengder. Det dokument, der herved fremkom, blev kommenteret i et internt notat fra ICI med overskriften "Polypropylene Framework" (bilag 87 til den generelle meddelelse). Ud over disse dokumenter har Kommissionen henvist til et internt notat fra ICI med overskriften "Polypropylene framework 1983" (bilag 86 til den generelle meddelelse), hvori ICI beskriver de generelle retningslinjer for en fremtidig kvoteaftale. Referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse) viser ifoelge Kommissionen, at "eksperterne" gennemgik et forslag til kvoter, der var begraenset til foerste kvartal 1983.
172 Endelig fremgaar det ifoelge Kommissionen af et internt dokument, der blev fundet hos Shell (bilag 90 til den generelle meddelelse), at der blev indgaaet en aftale for andet kvartal 1983. Shell gav saaledes i henhold til dette dokument sine nationale salgsselskaber ordre til at reducere deres salg, for at den kvote, der var tildelt Shell, kunne overholdes. Kommissionen har tilfoejet, at referatet af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse) viser, at der blev udvekslet oplysninger om salget i maj ved dette moede.
173 Herudover har Kommissionen gjort indvending mod sagsoegerens udtalelse om, at informationsudvekslingen mellem producenterne og den foroegelse af markedets gennemskuelighed, denne skulle have medfoert, har haft en gavnlig virkning. I virkeligheden var informationsudvekslingen konsekvensen af den samordning, der blev foretaget med henblik paa at naa frem til fastsaettelse af kvoter, og formaalet med informationsudvekslingen var ikke at foroege markedets gennemskuelighed, men at kontrollere, at kvoteaftalerne blev overholdt. Sagsoegeren har ikke bestridt at have vaeret taet knyttet til denne samordning eller over for ICI at have fremsat kvoteforslag - som f.eks. det forslag, der er gengivet i bilag 79 til den generelle del af meddelelsen om klagepunkter - eller at have anset kvoteforslagene for november og december 1982 for acceptable for selskabet.
c) Rettens vurdering
174 Det bemaerkes, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, hvorunder producenterne droeftede deres salgsmaengder og udvekslede oplysninger herom.
175 Samtidig med, at sagsoegeren deltog i moederne, fremgaar selskabets navn ogsaa af forskellige tabeller (bilag 55 ff. til den generelle meddelelse), hvis indhold klart viser, at de skulle anvendes til at fastlaegge salgsmaal. De fleste sagsoegere har i deres svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten indroemmet, at det ikke havde vaeret muligt at opstille de tabeller, der blev fundet hos ICI, ATO og Hercules, paa grundlag af statistikker fra Fides-systemet. ICI har i oevrigt i sit svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) vedroerende en af disse tabeller oplyst, at "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" ("kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv"). Kommissionen lagde derfor med rette til grund, at oplysningerne i tabellerne vedroerende sagsoegeren var givet af selskabet i forbindelse med de moeder, det deltog i.
176 Med det ordvalg, der er anvendt i tabellerne vedroerende 1979 og 1980, som Kommissionen har fremlagt (som f.eks. "revised target", "opening suggestions", "proposed adjustments" og "agreed targets"), kan det laegges til grund, at der blev opnaaet enighed mellem producenterne.
177 Hvad naermere angaar 1979, finder Retten det paa grundlag af referatet af moedet den 26. og 27. september 1979 (bilag 12 til den generelle meddelelse) og den udaterede tabel med overskriften "Producers' Sales to West Europe", der blev fundet hos ICI (bilag 55 til den generelle meddelelse), og hvori der for alle de vesteuropaeiske polypropylenproducenter er angivet deres omsaetning i kiloton for 1976, 1977 og 1978 samt tal i kolonnerne "1979 actual", "revised target" og "79", at der ved moedet var enighed om, at kvoteordningen i aarets tre sidste maaneder maatte strammes op. Det fremgaar saaledes af ordet "tight" sammenholdt med begraensningen af salget til 80% af 1/12 af det fastsatte aarlige salg, at den oprindeligt fastlagte ordning for 1979 maatte strammes op i de tre sidste maaneder. Denne fortolkning af referatet underbygges af den naevnte tabel, fordi denne tabel under overskriften "79" i sidste kolonne til hoejre for kolonnen "revised target" indeholder tal, der maa svare til de oprindeligt fastsatte kvoter. Kvoterne maatte begraenses, fordi de var fastlagt paa grundlag af en for optimistisk vurdering af markedet, saaledes som det ogsaa var tilfaeldet for 1980. Disse konstateringer paavirkes ikke af, at ICI - som naevnt i beslutningens 31. betragtning, tredje afsnit - henviste til en ordning, "der var blevet foreslaaet eller vedtaget i Zuerich, og som gik ud paa at begraense det maanedlige salg til 80% af det gennemsnitlige salg i aarets foerste otte maaneder". Denne henvisning sammenholdt med 54. betragtning til beslutningen maa netop forstaas saaledes, at der tidligere var fastsat salgsmaal for det maanedlige salg i de foerste otte maaneder af 1979.
178 Hvad angaar 1980, finder Retten, at det af den tabel af 26. februar 1980, der blev fundet hos ATO (bilag 60 til den generelle meddelelse), og som indeholder en kolonne med overskriften "agreed targets 1980", samt af referaterne af moederne i januar 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse), hvorunder producenterne, herunder sagsoegeren, sammenlignede de faktisk solgte maengder ("Actual kt") med de fastlagte maal ("Target kt"), fremgaar, at der for hele aaret var fastsat salgsmaal. Endvidere bekraeftes disse dokumenter af en tabel af 8. oktober 1980 (bilag 57 til den generelle meddelelse), hvori to kolonner sammenlignes, den ene med oplysninger om "1980 Nameplate Capacity" og den anden med "1980 Quota" for de forskellige producenter. Det bemaerkes i denne forbindelse, at det forhold, at sagsoegeren ved de to moeder i januar 1981 "disputed any undertaking to cut back from their original target" ("modsatte sig ethvert forsoeg paa at reducere deres oprindelige maal"), ikke kan afkraefte, at der blev fastsat et maal for 1980, eller at sagsoegeren deltog i dette, idet der fandtes et "original target", som selskabet tilsluttede sig fuldt ud.
179 Herudover bemaerkes, at i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, er det oplyst, hvorfra de dokumenter stammer, som Kommissionen har anvendt som bevis for selskabets deltagelse i fastsaettelsen af salgsmaal for 1979 og 1980, idet de blev fundet hos ICI og ATO (bilag 12 og 55-61 til den generelle meddelelse). Det er endvidere ikke noedvendigt, at det er oplyst, hvem der har affattet hvert enkelt dokument, eller at det er beskrevet, hvorledes dokumentet er udarbejdet, for at Kommissionen kan anvende dokumenterne mod en given virksomhed, i hvert fald ikke naar disse er en del af en lang raekke dokumenter, der staar i forbindelse med moeder, og det er bevist, at formaalet med disse moeder navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal.
180 Disse konstateringer beroeres ikke af, at Kommissionen ikke har draget de samme konklusioner med hensyn til Amoco, hvis navn ogsaa fremgaar af de naevnte tabeller. Amoco' s situation adskiller sig fra sagsoegerens, idet denne virksomhed ikke deltog i producentmoederne, hvis formaal bl.a. var at fastsaette salgsmaal. Kommissionen kunne derfor laegge til grund, at de tal, der i de forskellige tabeller er angivet vedroerende Amoco, kun var en omtrentlig vurdering af selskabets stilling, og at vurderingen var foretaget af de andre producenter i mangel af konkrete oplysninger fra denne virksomhed. Denne konklusion bekraeftes i oevrigt af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, idet det heri anfoeres, at "However figures for Amoco/Hercules ... would have been estimated from industry figures generally available from Fides" ("for saa vidt angaar tallene for Amoco/Hercules ... maa der imidlertid vaere tale om skoen paa grundlag af tal fra branchen, som var almindeligt tilgaengelige i Fides-systemet").
181 Med hensyn til 1981 bemaerkes, at det over for producenterne er gjort gaeldende, at de deltog i forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteaftale for dette aar, at de i forbindelse hermed gav meddelelse om deres oenskede salgsmaengder, og at de som en midlertidig foranstaltning, indtil der blev indgaaet en saadan aftale, blev enige om i februar og marts 1981 at reducere deres maanedlige salg til 1/12 af 85% af det "maal", der var aftalt for 1980, at de for resten af aaret paatog sig den samme teoretiske kvote som i det foregaaende aar, at de hver maaned gav oplysninger om deres salg ved moederne, og at de kontrollerede, at deres salg laa inden for den tildelte teoretiske kvote.
182 At der fandt forhandlinger sted mellem producenterne med henblik paa at indfoere en kvoteordning, og at de under disse forhandlinger meddelte deres "oenskede maengder", bekraeftes af forskellige dele af bevismaterialet, bl.a. tabeller, hvori der for hver producent angives faktisk omsaetning ("actual") og "targets" for 1979 og 1980 samt "aspirations" for 1981 (bilag 59-61 til den generelle meddelelse), en tabel, der er affattet paa italiensk, og hvori der for hver producent angives vedkommendes kvote for 1980, andre producenters forslag med hensyn til, hvilken kvote vedkommende skulle tildeles for 1981, og producentens egne "ambitions" for 1981 (bilag 62 til den generelle meddelelse), samt et internt notat fra ICI (bilag 63 til den generelle meddelelse), hvori der er en beskrivelse af udviklingen i forhandlingerne, og det anfoeres:
"Taking the various alternatives discussed at yesterday' s meeting we would prefer to limit the volume to be shared to no more than the market is expected to reach in 1981, say 1.35 million tonnes. Although there has been no further discussion with Shell, the four majors could set the lead by accepting a reduction in their 1980 target market share of about 0.35% provided the more ambitious smaller producers such as Solvay, Saga, DSM, Chemie Linz, Anic/SIR also tempered their demands. Provided the majors are in agreement the anomalies could probably be best handled by individual discussions at Senior level, if possible before the meeting in Zurich."
("Af de forskellige alternativer, der blev droeftet paa moedet i gaar, vil vi foretraekke, at den maengde, der skal fordeles, begraenses til det forventede marked i 1981, dvs. 1,35 mio. ton. Selv om der ikke har vaeret yderligere forhandlinger med Shell, kunne de fire store gaa foran og acceptere en reduktion i deres maal for markedsandelen i 1980 paa ca. 0,35% under forudsaetning af, at de mere ambitioese blandt de mindre producenter som Solvay, Saga, DSM, Chemie Linz og Anic/SIR ogsaa nedsaetter deres krav. Saafremt de store er enige, kan problemerne sikkert bedst loeses ved individuelle droeftelser paa chef-niveau, helst inden moedet i Zuerich.")
Dette dokument er vedlagt en opstilling med forslag til kompromis, hvori den enkelte producents resultat sammenlignes med 1980 ("% of 1980 target").
183 Det fremgaar af referatet af moederne i januar 1981, at det som en midlertidig foranstaltning blev vedtaget, at det maanedlige salg i februar og marts 1981 skulle reduceres til 1/12 af 85% af det maal, der var aftalt for det foregaaende aar. Det anfoeres saaledes i referatet:
"In the meantime (February-March) monthly volume would be restricted to 1/12 of 85% af the 1980 target with a freeze on customers."
("I mellemtiden (februar-marts) reduceres det maanedlige salg til 1/12 af 85% af maalet for 1980, og der lukkes for tilgang af kunder.")
184 Det forhold, at producenterne for resten af aaret paatog sig den samme teoretiske kvote som i det foregaaende aar og kontrollerede, at deres salg laa inden for denne kvote, ved hver maaned at udveksle oplysninger om deres salg, er bevist ved tre dokumenter i sammenhaeng. Det drejer sig for det foerste om en tabel af 21. december 1981 (bilag 67 til den generelle meddelelse), hvori der for hver producent er angivet salget opdelt paa maaneder, og de sidste tre kolonner vedroerende november og december samt aarets samlede salg er tilfoejet i haanden. Endvidere drejer det sig om en udateret tabel, der er affattet paa italiensk, med overskriften "Scarti per società" ("Fravigelser opdelt paa selskaber" (bilag 65 til den generelle meddelelse)). I tabellen, der blev fundet hos ICI, sammenlignes for hver producent for perioden januar - december 1981 tallene for faktisk salg ("actual") med de teoretiske tal ("theoretic"). Endelig drejer det sig om en udateret tabel, der blev fundet hos ICI (bilag 68 til den generelle meddelelse). Heri sammenlignes den enkelte producents omsaetning og markedsandel i perioden januar - november 1981 med de tilsvarende tal for 1979 og 1980, og paa grundlag heraf er der udarbejdet en prognose for slutningen af aaret.
185 Den foerste tabel viser saaledes, at producenterne udvekslede oplysninger om deres maanedlige salg. Naar dette sammenholdes med sammenligningerne mellem disse tal og de faktiske tal for 1980 - som foretages i de to andre tabeller, der vedroerer samme periode - underbygger det forhold, at producenterne paa denne maade udvekslede oplysninger, som en erhvervsdrivende normalt behandler strengt fortroligt, beslutningens konklusioner.
186 At sagsoegeren deltog i disse forskellige handlinger fremgaar dels af, at selskabet deltog i moeder, hvorunder disse handlinger blev foretaget, navnlig moederne i januar 1981, dels af, at selskabets navn naevnes i de ovennaevnte dokumenter. Det bemaerkes i oevrigt, at ICI i sit svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten - som andre sagsoegere har henvist til i deres svar - om nogle af tallene i disse tabeller har oplyst, at det ikke havde vaeret muligt at udlede dem af statistikkerne fra Fides-systemet.
187 For saa vidt angaar 1982, bemaerkes, at det over for producenterne er gjort gaeldende, at de deltog i forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteaftale for dette aar, at de i forbindelse hermed gav meddelelse om deres oenskede salgsmaengder, at de - da der ikke blev indgaaet en endelig aftale - ved moederne orienterede om deres maanedlige omsaetning i foerste halvaar, som blev sammenlignet med den procentvise andel af salget i det foregaaende aar, og at de i andet halvaar bestraebte sig paa at begraense deres maanedlige salg til den procentvise markedsandel i aarets foerste halvdel.
188 Det forhold, at der fandt forhandlinger sted mellem producenterne med henblik paa at indfoere en kvoteordning, og at de i forbindelse hermed udvekslede oplysninger om deres oensker, bekraeftes for det foerste af et dokument med overskriften "Scheme for discussions 'quota system 1982' " (bilag 69 til den generelle meddelelse), hvori der for alle de virksomheder, beslutningen er rettet til, med undtagelse af Hercules, er angivet den maengde, som de hver isaer mente at have ret til, og for nogle producenter (alle med undtagelse af Anic, Linz, Petrofina, Shell og Solvay) den maengde, der efter deres opfattelse skulle tildeles de andre producenter. For det andet drejer det sig om et notat fra ICI med overskriften "Polypropylene 1982, Guidelines" [bilag 70, litra a), til den generelle meddelelse], hvori ICI analyserer de igangvaerende forhandlinger. For det tredje er der tale om en tabel af 17. februar 1982 [bilag 70, litra b), til den generelle meddelelse], hvori de forskellige forslag til fordeling af salget sammenlignes - i det ene af disse forslag, der har overskriften "ICI Original Scheme", foretages der af Monte i en anden, haandskrevet tabel mindre aendringer i en kolonne med overskriften "Milliavacca 27/1/82" [det er navnet paa en medarbejder hos Monte; bilag 70, litra c), til den generelle meddelelse]. Endelig er der tale om en tabel, der er affattet paa italiensk (bilag 71 til den generelle meddelelse), og som indeholder et komplekst forslag (beskrevet i beslutningens 58. betragtning, tredje afsnit i.f.).
189 Der er foert bevis for de foranstaltninger, der blev truffet i foerste halvaar, ved referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres:
"To support the move a number of other actions are needed a) limit sales volume to some agreed prop. of normal sales."
["For at stoette prisforhoejelsen maa der traeffes en raekke andre foranstaltninger a) begraense salget til en vis aftalt del af det normale salg."]
At disse foranstaltninger blev gennemfoert, bekraeftes af referatet af moedet den 9. juni 1982 (bilag 25 til den generelle meddelelse), der er vedlagt en tabel, hvori der for hver producent er angivet det faktiske tal ("actual") for salget i januar - april 1982 sammenlignet med et teoretisk tal "based on 1981 av[erage] market share", af referatet af moedet den 20. og 21. juli 1982 (bilag 26 til den generelle meddelelse), for saa vidt angaar perioden fra januar til maj 1982, og af referatet af moedet den 20. august 1982 (bilag 28 til den generelle meddelelse), for saa vidt angaar perioden fra januar - juli 1982.
190 De foranstaltninger, der blev truffet for andet halvaar af 1982, er bevist ved referatet af moedet den 6. oktober 1982 (bilag 31 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres: "In October this would also mean restraining sales to the Jan/June achieved market share of a market estimated at 100 kt" og "Performance against target in September was reviewed" ("I oktober vil dette indebaere, at salget begraenses til den markedsandel, der blev opnaaet fra januar til juli, paa grundlag af et forventet marked paa 100 kt" og "De resultater, der var opnaaet i september, blev vurderet i forhold til maalet"). Dette referat er vedlagt en tabel med overskriften "September provisional sales versus target (based on Jan-June market share applied to demand est(imated) at 120 kt)" - ("Foreloebigt salg i september i forhold til maalet (beregnet paa grundlag af markedsandelen i januar til juni ud fra en forventet efterspoergsel paa 120 kt)"). Det bekraeftes af referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse), at disse foranstaltninger blev opretholdt. Referatet er vedlagt en tabel, hvori det faktiske salg i november 1982 ("Actual") sammenlignes med teoretiske tal ("Theoretical") beregnet paa grundlag af "J-June % of 125 kt".
191 For saa vidt angaar 1981 og de to halvaar af 1982, finder Retten, at Kommissionen af det forhold, at der ved de regelmaessige moeder var en gensidig kontrol af, at der blev gennemfoert et system med begraensning af det maanedlige salg paa grundlag af salget i en tidligere periode, med rette har udledt, at dette system var vedtaget af moededeltagerne.
192 For saa vidt angaar 1983, bemaerkes, at det fremgaar af de dokumenter, Kommissionen har fremlagt (bilag 33 og 74-87 til den generelle meddelelse), at polypropylenproducenterne i slutningen af 1982 og begyndelsen af 1983 droeftede en kvoteordning for 1983, at sagsoegeren deltog i de moeder, hvor disse droeftelser fandt sted, at selskabet i denne forbindelse gav oplysninger om sit salg, at der i den tabel 2, der er vedlagt referatet af moedet den 2. december 1982, ved den kvote, som er naevnt ud for sagsoegerens navn, er anfoert "acceptabel", og at det fremgaar af et internt notat fra ICI med overskriften "DSM - proposal, 1983" (bilag 79 til den generelle meddelelse), at sagsoegeren fremsatte et forslag til opdeling af markedet mellem producenterne. Forslaget, der var udtrykt i ton, er gengivet i den sammenfattende tabel, ICI udarbejdede (bilag 85, s. 2, til den generelle meddelelse) og omregnet til markedsandele.
193 Sagsoegeren deltog saaledes i forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteordning for 1983.
194 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt forhandlingerne faktisk foerte til et resultat med hensyn til de to foerste kvartaler af 1983, saaledes som det anfoeres i beslutningen (63. betragtning, tredje afsnit, og 64. betragtning), bemaerkes, at det fremgaar af referatet af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse), at sagsoegeren ved moedet oplyste sin omsaetning i maj maaned paa samme maade som ni andre virksomheder. Endvidere anfoeres foelgende i referatet af et internt moede i Shell-koncernen den 17. marts 1983 (bilag 90 til den generelle meddelelse):
"... and would lead to a market share of approaching 12% and well above the agreed Shell target of 11%. Accordingly the following reduced sales targets were set and agreed by the integrated companies."
("... og ville foere til en markedsandel, der naermer sig 12% og ligger en del over Shell' s aftalte maal paa 11%. Foelgende reducerede salgsmaal blev fastsat af og aftalt med selskaberne i koncernen.")
De nye maengder er angivet, og herefter anfoeres foelgende:
"this would be 11.2 Pct of a market of 395 kt. The situation will be monitored carefully and any change from this agreed plan would need to be discussed beforehand with the other PIMS members".
("dette vil svare til 11,2% af et marked paa 395 kt. Situationen foelges noeje, og enhver aendring i den aftalte plan skal foerst droeftes med de andre PIMS-medlemmer").
195 Retten finder, at Kommissionen ved at sammenholde disse to dokumenter med rette har udledt, at forhandlingerne mellem producenterne foerte til indfoerelse af en kvoteordning. Det interne notat fra Shell-koncernen viser saaledes, at virksomheden anmodede sine nationale salgsselskaber om at begraense deres salg, ikke for at begraense Shell-koncernens samlede salgsmaengde, men for at begraense koncernens samlede markedsandel til 11%. En saadan begraensning, der er udtrykt i form af markedsandel, kan kun forklares med, at der fandtes en kvoteordning. Endvidere indeholder referatet af moedet den 1. juni 1983 et yderligere indicium for en saadan ordning, idet formaalet med udveksling af oplysninger om producenternes maanedlige salg foerst og fremmest maa vaere at kontrollere, at de paatagne forpligtelser overholdes.
196 Endelig bemaerkes, at de 11% ikke kun optraeder som Shell' s markedsandel i selskabets interne notat, men ogsaa i to andre dokumenter: Et internt notat fra ICI, hvori dette selskab anfoerer, at Shell foreslaar denne andel for sig selv, Hoechst og ICI (bilag 87 til den generelle meddelelse), og et af ICI udarbejdet referat af et moede den 29. november 1982 mellem ICI og Shell, hvorunder naevnte forslag blev omtalt paa ny (bilag 99 til den generelle meddelelse).
197 Sagsoegerens argument om, at selskabets markedsandel steg, at der var udsving i de oevrige producenters markedsandele, og at de paastaaede kvoter blev overskredet, kan ikke paavirke det forhold, at selskabet som fastslaaet i beslutningen deltog i fastsaettelsen af salgsmaal. Det klagepunkt, der i beslutningen goeres gaeldende over producenterne, er saaledes ikke, at de respekterede de kvoter, de paatog sig, men kun at de indgik aftale herom. Endvidere er det understreget i selve beslutningen (59. betragtning, sidste afsnit), at sagsoegerens markedsandel steg, og der er saaledes taget hensyn hertil.
198 Det tilfoejes, at Kommissionen med rette kunne antage, at de forskellige foranstaltninger til begraensning af salget var led i en kvoteordning, idet disse havde samme formaal, nemlig at begraense presset paa priserne som foelge af udbudsoverskuddet.
199 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen ikke til stoette for sine bevismaessige konstateringer har maattet paaberaabe sig dokumenter, der ikke er naevnt i meddelelserne om klagepunkter, eller som den ikke har fremsendt til sagsoegeren.
200 Kommissionen findes herefter at have foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, der blev enige om de salgsmaal for 1979, 1980 og foerste halvaar af 1983 og i 1981 og 1982 om den begraensning af deres maanedlige salg paa grundlag af salget i en tidligere periode, som er naevnt i beslutningen, og som var led i en kvoteordning.
2. Anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1
A - Retlig kvalifikation
a) Den anfaegtede retsakt
201 Det anfoeres i beslutningen (81. betragtning, foerste afsnit), at hele det kompleks af planer og ordninger, der blev vedtaget inden for rammerne af systemet med regelmaessige og institutionaliserede moeder, maa betragtes som en enkelt uafbrudt "aftale" efter artikel 85, stk. 1.
202 I den foreliggende sag deltog producenterne ved at tilslutte sig en faelles plan om at regulere priser og leverancer paa polypropylenmarkedet i en overordnet rammeaftale, der blev udmoentet i en raekke mere detaljerede delaftaler, som blev udarbejdet fra tid til anden (beslutningens 81. betragtning, tredje afsnit).
203 Det anfoeres videre i beslutningen (82. betragtning, foerste afsnit), at der ved den detaljerede udmoentning af den overordnede plan paa mange omraader blev opnaaet udtrykkelig enighed, som f.eks. ved de individuelle prisinitiativer og de aarlige kvoteordninger. I nogle tilfaelde naaede producenterne maaske ikke til bred enighed om en definitiv ordning, f.eks. for saa vidt angaar kvoterne for 1981 og 1982. Deres vedtagelse af midlertidige foranstaltninger, herunder udveksling af oplysninger og sammenligningen af det faktiske maanedlige salg med resultaterne i en tidligere referenceperiode, maa dog ikke blot betragtes som en udtrykkelig aftale om at indfoere og gennemfoere saadanne foranstaltninger, men ogsaa som en stiltiende aftale om saa vidt muligt at opretholde producenternes respektive stilling paa markedet.
204 Endvidere anfoeres det i beslutningen, at den omstaendighed, at producenterne naturligvis ikke alle kunne vaere til stede ved samtlige moeder, ikke aendrer ved den konklusion, at der her er tale om én uafbrudt aftale. Alle "initiativer" maatte noedvendigvis planlaegges og ivaerksaettes over flere maaneder, og hvad angaar den enkelte producents deltagelse i disse initiativer, goer det ingen stoerre forskel, om vedkommende var til stede ved alle moeder eller ej (beslutningens 83. betragtning, foerste afsnit).
205 Ifoelge beslutningen (86. betragtning, foerste afsnit) maatte ivaerksaettelsen af kartellet anses for en "aftale" i henhold til artikel 85, stk. 1, eftersom det var baseret paa en faelles, detaljeret plan.
206 "Aftaler" og "samordnet praksis" er ifoelge beslutningen (86. betragtning, andet afsnit) to forskellige begreber, men der kan vaere tilfaelde, hvor der i en hemmelig forstaaelse indgaar elementer af begge former for ulovligt samarbejde.
207 Det anfoeres videre, at "samordnet praksis" er en form for samarbejde mellem virksomheder, der - uden at have naaet det stadium, hvor en egentlig aftale er indgaaet - bevidst erstatter den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med et praktisk samarbejde (86. betragtning, tredje afsnit).
208 Ifoelge beslutningen (87. betragtning, foerste afsnit) blev det saerskilte begreb "samordnet praksis" indfoejet i Traktaten for at forhindre, at virksomheder omgaar artikel 85, stk. 1, ved at foretage en form for konkurrencebegraensende samordning, der ikke kan betragtes som en egentlig aftale, f.eks. ved forinden at underrette hinanden om, hvilken holdning de hver isaer vil indtage, saaledes at hver enkelt part i sin kommercielle adfaerd kan handle ud fra sin viden om, at konkurrenterne vil foelge samme adfaerd (jf. Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, ICI mod Kommissionen, Sml. s. 151).
209 Domstolen fastslog i dom af 16. december 1975 (forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie mod Kommissionen, Sml. s. 1663), at de kriterier for koordinering og samarbejde, som den har opstillet i sin praksis, og hvorefter det paa ingen maade kraeves, at der udarbejdes en egentlig "plan", skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag Traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver virksomhed uafhaengigt skal tage stilling til den politik, den vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet (beslutningens 87. betragtning, andet afsnit). En konkret adfaerd kan saaledes - som en form for "samordnet praksis" - vaere omfattet af artikel 85, stk. 1, selv om parterne ikke forinden er naaet til enighed om en faelles plan, der fastlaegger deres naermere adfaerd paa markedet, men vedtager eller tilslutter sig faelles foranstaltninger, der fremmer koordineringen af deres kommercielle adfaerd (beslutningens 87. betragtning, tredje afsnit, foerste pkt.).
210 Endvidere anfoeres det i beslutningen (87. betragtning, tredje afsnit, tredje pkt.), at det i et komplekst kartel desuden er muligt, at nogle producenter paa et givet tidspunkt ikke giver udtryk for en egentlig tilslutning til en bestemt foranstaltning, der er vedtaget af de andre, men ikke desto mindre udtrykker generel stoette til den paagaeldende plan og indretter deres adfaerd herefter. I visse henseender kan det vedvarende samarbejde og den vedvarende forstaaelse mellem producenterne om gennemfoerelse af den overordnede plan derfor have nogle af de kendetegn, der er karakteristiske for samordnet praksis (beslutningens 87. betragtning, tredje afsnit, femte pkt.).
211 Betydningen af begrebet "samordnet praksis" beror saaledes ifoelge beslutningen (87. betragtning, fjerde afsnit) i mindre grad paa en sondring mellem dette begreb og begrebet "aftale" end paa en sondring mellem de former for samordning, der er omfattet af artikel 85, stk. 1, og den simple parallelle adfaerd, der ikke er forbundet med nogen samordning. I denne sag er det derfor mindre vaesentligt at fastslaa samarbejdets praecise karakter.
212 Endelig anfoeres det i beslutningen (88. betragtning, foerste og andet afsnit), at de fleste af producenterne under den administrative procedure haevdede, at deres adfaerd i forbindelse med de paastaaede prisinitiativer ikke beroede paa nogen aftale efter artikel 85 (jf. 84. betragtning til beslutningen), og at der heller ikke ud fra deres adfaerd var grundlag for at fastslaa, at der var tale om en samordnet praksis. Dette begreb forudsaetter ifoelge producenterne "aabenlyse handlinger" paa markedet, og i den foreliggende sag er der slet ikke tale om saadanne handlinger, da der aldrig blev udsendt prislister eller "maalpriser" til kunderne. Dette argument afvises i beslutningen. Havde det i denne sag vaeret noedvendigt at paaberaabe sig beviser for en samordnet praksis, ville kravet om, at deltagerne skulle have taget visse skridt for at naa deres faelles maal, fuldt ud vaere opfyldt. De forskellige prisinitiativer er klart dokumenteret. Det kan heller ikke benaegtes, at de enkelte producenter traf parallelle foranstaltninger for at ivaerksaette dem. De skridt, producenterne tog saavel individuelt som samlet, fremgaar klart af det foreliggende bevismateriale: moedereferater, interne memoranda, instrukser og rundskrivelser til salgskontorer samt skrivelser til kunder. Det er helt irrelevant, om de "offentliggjorde" prislister. Prisinstrukserne er i sig selv ikke blot det bedste bevis for de foranstaltninger, de enkelte producenter traf for at virkeliggoere det faelles maal, men ud fra deres indhold og tidspunktet for deres udsendelse er de ogsaa bevis for en forstaaelse mellem dem.
b) Parternes anbringender
213 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ikke var berettiget til foerste gang i svarskriftet at introducere begrebet "hemmelig forstaaelse", der ikke findes i EOEF-Traktaten og er hentet fra amerikansk ret. I oevrigt er begrebet "conspiracy" ("hemmelig forstaaelse") saavel begrebsmaessigt som bevisteknisk opdelt paa samme maade som i faellesskabsretten. Kommissionen kan derfor ikke slaa begreberne "aftale" og "samordnet praksis" sammen for at undgaa at skulle praecisere, hvorledes overtraedelsen skal kvalificeres.
214 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at forskellen mellem "aftale" og "samordnet praksis" ikke kun vedroerer kvalifikationen, men forskellen har ogsaa praktisk betydning med hensyn til beviset. For saa vidt angaar aftale, er det principielt ikke noedvendigt at se paa de konkrete virkninger. Hvad derimod angaar samordnet praksis, maa der baade foeres bevis for en vis adfaerd og en forbindelse mellem denne adfaerd og en forudfastlagt plan, saaledes at den faelles hensigt konkret kommer til udtryk. Det er i denne forbindelse saerligt vigtigt, at den af Kommissionen paastaaede adfaerd og de paastaaede ordninger ikke havde nogen konkret virkning paa markedet. Kommissionen har imidlertid ikke praeciseret, om der var tale om en aftale eller samordnet praksis, og virksomhederne har saaledes ikke kunnet vide, hvad der konkret goeres gaeldende over for dem, og har dermed ikke kunnet forsvare sig.
215 Ifoelge sagsoegeren forudsaetter en aftale, at der bestaar en forpligtelse, som bygger paa en viljesoverensstemmelse mellem virksomhederne med hensyn til, hvilken adfaerd de skal udvise paa markedet. Hvad angaar beviset for en aftale, maa det godtgoeres, hvad parterne vil opnaa, at der findes en aftale herom, at parterne har paataget sig en vis forpligtelse i denne forbindelse, og at aftalen er udmoentet i en adfaerd paa markedet. Den samordnede praksis forudsaetter ikke kun en koordinering, men ogsaa at der er udvist en adfaerd paa markedet.
216 I denne sag er spoergsmaalet om kvalifikationen og definitionen af overtraedelsen interessant, fordi Kommissionen ikke har foert bevis for, at sagsoegeren deltog hverken i en aftale eller en samordnet praksis, hvis det laegges til grund, at sidstnaevnte forudsaetter, at der faktisk har vaeret en koordineret adfaerd paa markedet. Definitionen af begrebet "samordnet praksis" har derfor en saerlig betydning for sagsoegeren. Spoergsmaalet er endnu mere interessant, fordi det er foerste gang det paa denne maade foreligger for Faellesskabets retsinstanser. I de sager, der indtil nu er forelagt Domstolen, har det ikke med hensyn til de faktiske omstaendigheder vaeret bestridt, at der forelaa en adfaerd paa markedet, og der skulle kun tages stilling til, om denne var tilstraekkelig til, at der kunne antages at foreligge en samordning.
217 Kommissionen har derimod anfoert, at det er af underordnet betydning, om en forstaaelse eller et kartel retligt kvalificeres som en aftale eller en samordnet praksis i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, og om dette samarbejde indeholder elementer fra det ene eller det andet. Kommissionen har i denne forbindelse anfoert, at ordene "aftale" og "samordnet praksis" omfatter de forskellige typer af adfaerd, hvorved konkurrenter paatager sig en gensidig begraensning i deres handlefrihed paa markedet med udgangspunkt i direkte eller indirekte kontakter mellem dem i stedet for helt selvstaendigt at fastlaegge deres fremtidige konkurrencepolitik.
218 Kommissionen har videre anfoert, at formaalet med at anvende de forskellige begreber i artikel 85 er at forbyde enhver form for samarbejde og ikke at angive, at de skal behandles forskelligt. Det er derfor uden betydning at fastlaegge, hvor skillelinjen skal drages mellem de forskellige begreber, der skal omfatte enhver form for forbudt adfaerd. Grunden til, at begrebet "samordnet praksis" er medtaget i artikel 85, er, at bestemmelsen - ud over aftaler - skal omfatte de former for samarbejde, som kun er udtryk for en form for faktisk samordning eller praktisk samarbejde, men som alligevel kan virke konkurrencefordrejende (Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st., praemis 64, 65 og 66).
219 Kommissionen har gjort gaeldende, at det fremgaar af Domstolens praksis (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 173 og 174), at hensigten er at forbyde enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet. Der kan saaledes foreligge en samordnet praksis, allerede fordi der er kontakt mellem konkurrenter, selv om denne kontakt endnu ikke har givet sig udslag i nogen adfaerd paa markedet.
220 Det er Kommissionens opfattelse, at der er tale om samordnet praksis, naar der er en samordning med det formaal at begraense virksomhedernes selvbestemmelsesret i forhold til hinanden, ogsaa selv om der ikke er konstateret en faktisk adfaerd paa markedet. Det er i virkeligheden et spoergsmaal om betydningen af ordet "praksis". Kommissionen kan ikke stoette sagsoegerens opfattelse, hvorefter dette ord skal forstaas snaevert som "adfaerd paa markedet". Efter Kommissionens opfattelse kan der ved ordet forstaas den blotte deltagelse i kontakter, naar disse har til formaal at begraense virksomhedernes selvbestemmelsesret.
221 Kommissionen har videre anfoert, at hvis det, for at der er tale om en samordnet praksis, er en forudsaetning, saaledes som sagsoegeren har gjort gaeldende, at begge forhold foreligger - samordning og adfaerd paa markedet - vil mange former for praksis, som har til formaal, men ikke noedvendigvis til foelge at fordreje konkurrencen paa det faelles marked, falde uden for artikel 85' s anvendelsesomraade. Dette foerer saaledes til, at man ophaever virkningen af en del af artikel 85. Hertil kommer, at sagsoegerens opfattelse ikke er i overensstemmelse med Domstolens praksis vedroerende begrebet samordnet praksis (dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st., praemis 66, af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 26, og af 14.7.1981, sag 172/80, Zuechner, Sml. s. 2021, praemis 14). Naar der i disse domme i alle tilfaelde naevnes praksis paa markedet, er der ikke tale om det forhold, der udgoer overtraedelsen - saaledes som sagsoegeren har anfoert - men om det forhold, hvoraf der kan udledes en samordning. Ifoelge Domstolens praksis kraeves der ikke en faktisk adfaerd paa markedet. Det kraeves kun, at virksomhederne har taget kontakt med hinanden paa en saadan maade, at de giver afkald paa den noedvendige selvbestemmelsesret. Den amerikanske retspraksis vedroerende Sherman Act gaar i samme retning.
222 Ifoelge Kommissionen er det saaledes ikke en noedvendig forudsaetning for, at der foreligger en overtraedelse af artikel 85, at virksomhederne i deres praksis har gennemfoert det, de er blevet enige om. Gerningsindholdet i artikel 85, stk. 1, er fuldt ud realiseret, naar virksomhederne har til hensigt at erstatte den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med et samarbejde, og denne hensigt er udmoentet i en samordning, saaledes at der ikke noedvendigvis efterfoelgende skal vaere konstateret en vis adfaerd paa markedet.
223 For saa vidt angaar beviset, har Kommissionen heraf udledt, at aftalen og den samordnede praksis kan bevises ved hjaelp af direkte eller indirekte beviser. Det er i denne sag ikke noedvendigt at benytte indirekte beviser, som f.eks. parallel adfaerd paa markedet, idet Kommissionen har direkte bevis for en hemmelig forstaaelse, navnlig i moedereferaterne.
224 Kommissionen har afslutningsvis konkluderet, at den var berettiget til at kvalificere den konstaterede overtraedelse principalt som en aftale og subsidiaert, for saa vidt der er behov herfor, som en samordnet praksis.
c) Rettens vurdering
225 Det bemaerkes, at Kommissionen - i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert - har kvalificeret hvert af de forhold, der er paaberaabt over for sagsoegeren, enten som aftale eller som samordnet praksis i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1. Det fremgaar saaledes af beslutningens 80. betragtning, andet afsnit, jf. 81. betragtning, tredje afsnit, og 82. betragtning, foerste afsnit, at Kommissionen principalt har kvalificeret hvert af forholdene som "aftale".
226 Tilsvarende fremgaar det af beslutningens 86. betragtning, andet og tredje afsnit, jf. 87. betragtning, tredje afsnit, og 88. betragtning, at Kommissionen subsidiaert har kvalificeret de forskellige elementer i overtraedelsen som "samordnet praksis", enten fordi det paa grundlag af disse ikke kunne fastslaas, at parterne forinden var naaet til enighed om en faelles plan, der fastlagde deres naermere adfaerd paa markedet, men dog at de havde vedtaget eller tilsluttet sig samordnede foranstaltninger, der skulle fremme koordineringen af deres politik, eller fordi det paa grundlag af disse og som foelge af kartellets komplekse karakter med hensyn til nogle af producenterne ikke kunne anses for bevist, at de paa et givet tidspunkt havde givet udtryk for en egentlig tilslutning til en bestemt foranstaltning, der var vedtaget af de andre, men ikke desto mindre havde udtrykt generel stoette til den paagaeldende plan og indrettet deres adfaerd herefter. Det konkluderes saaledes i beslutningen, at det vedvarende samarbejde og den vedvarende forstaaelse mellem producenterne om gennemfoerelsen af den overordnede plan derfor i visse henseender kunne have nogle af de kendetegn, der er karakteristiske for samordnet praksis.
227 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det, for at der er tale om en aftale i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, er tilstraekkeligt, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade (jf. dom af 15.7.1970, sag 41/69, ACF Chemiefarma mod Kommissionen, Sml. s. 107, praemis 112, og af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Heintz van Landewyck, Sml. s. 3125, praemis 86). Kommissionen kunne derfor med rette anse enigheden mellem sagsoegeren og andre polypropylenproducenter, som der er foert tilstraekkeligt bevis for, og som omfattede prisinitiativer, foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, salgsmaal for 1979 og 1980 og foerste halvdel af 1983 samt foranstaltninger med henblik paa at begraense det maanedlige salg paa grundlag af salget i en tidligere periode i 1981 og 1982, for aftaler i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
228 Da Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at virkningerne af prisinitiativerne fortsatte til november 1983, er det med rette, at den fastslog, at overtraedelsen mindst vedvarede til november 1983. Det fremgaar saaledes af Domstolens praksis, at artikel 85 ogsaa finder anvendelse paa aftaler, der ikke laengere er i kraft, men som stadig har virkninger efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert (dom af 3.7.1985, sag 243/83, Binon, Sml. s. 2015, praemis 17).
229 Med hensyn til definitionen af begrebet "samordnet praksis" henvises til Domstolens praksis, hvoraf fremgaar, at de kriterier om koordination og samarbejde, som den tidligere har opstillet, skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag Traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhaengigt skal tage stilling til den politik, han vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 173 og 174).
230 Sagsoegeren har i denne sag deltaget i moeder, der havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og der blev under moederne udvekslet oplysninger mellem konkurrenter om de priser, de oenskede paa markedet, om deres forventede priser, om deres daekningspunkt, om de begraensninger i salgsmaengderne, de ansaa for noedvendige, om deres omsaetning og om navne paa kunder. Sagsoegeren har ved sin deltagelse i disse moeder sammen med sine konkurrenter deltaget i en samordning med det formaal at paavirke deres adfaerd paa markedet og at informere hinanden om, hvorledes den enkelte producent forventede at ville optraede paa markedet.
231 Sagsoegerens formaal var saaledes ikke kun paa forhaand at fjerne den usikkerhed, der var med hensyn til konkurrenternes fremtidige adfaerd, men selskabet maa noedvendigvis have taget hensyn - direkte eller indirekte - til de oplysninger, det fik ved disse moeder, ved fastlaeggelsen af den politik, det agtede at foere paa markedet. Paa samme maade maa selskabets konkurrenter - direkte eller indirekte - have taget hensyn til de oplysninger, som sagsoegeren gav dem, vedroerende den adfaerd, selskabet havde besluttet eller paataenkte at indtage paa markedet, ved fastlaeggelsen af den politik, de agtede at foere.
232 Det er saaledes med rette, at Kommissionen - paa grund af moedernes formaal - subsidiaert har kvalificeret de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, som sagsoegeren deltog i fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 til september 1983, som samordnet praksis i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
233 For saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen var berettiget til at fastslaa, at der var tale om en enkelt overtraedelse, som i beslutningens artikel 1 kvalificeres som "en aftale og samordnet praksis", bemaerkes, at den samordnede praksis, der er konstateret, og de indgaaede aftaler paa grund af deres sammenfaldende formaal indgaar som led i systemer med regelmaessige moeder, fastsaettelse af maalpriser og kvoter.
234 Det maa understreges, at disse systemer var led i de paagaeldende virksomheders bestraebelser paa at naa et bestemt oekonomisk maal, nemlig at fordreje den normale prisudvikling paa polypropylenmarkedet. Det ville derfor vaere unaturligt at opdele denne sammenhaengende adfaerd, der havde ét formaal, i forskellige saerskilte overtraedelser. Sagsoegeren deltog saaledes i flere aar i et integreret hele med systemer, der tilsammen udgoer en enkelt overtraedelse, og denne overtraedelse blev gradvis udmoentet dels i aftaler, dels i ulovlig samordnet praksis.
235 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen ligeledes var berettiget til at kvalificere denne ene overtraedelse som "en aftale og samordnet praksis", idet overtraedelsen samtidig indeholdt elementer, der maa kvalificeres som "aftaler", og elementer, som maa kvalificeres som "samordnet praksis". Da der er tale om en kompleks overtraedelse, maa Kommissionens dobbelte kvalifikation i beslutningens artikel 1 forstaas ikke som en kvalifikation, der forudsaetter, at der samtidigt og kumulativt foeres bevis for, at de faktiske omstaendigheder hver for sig indeholder de elementer, der er forudsaetningen for, at der foreligger en aftale og en samordnet praksis, men som en tilkendegivelse af, at der er tale om et kompleks, som indeholder faktiske omstaendigheder, hvoraf nogle er kvalificeret som aftaler og andre som samordnet praksis, jf. EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1. Det fremgaar ikke af denne bestemmelse, at der skal ske en specifik kvalifikation for en saadan kompleks overtraedelse.
236 Sagsoegerens anbringende maa saaledes forkastes.
B - Konkurrencebegraensende virkning
a) Den anfaegtede retsakt
237 Det anfoeres i beslutningen (90. betragtning, foerste og andet afsnit), at det i betragtning af aftalens aabenlyst konkurrencebegraensende formaal ikke er strengt noedvendigt, at der kan paavises en negativ virkning paa konkurrencen, for at artikel 85, stk. 1, kan anvendes. I den foreliggende sag tyder det imidlertid paa, at aftalen rent faktisk havde maerkbare virkninger for konkurrencevilkaarene.
b) Parternes anbringender
238 Sagsoegeren har anfoert, at det er en forudsaetning for, at der er tale om en overtraedelse af EOEF-Traktaten, at virksomhedernes adfaerd har haft en skadelig virkning paa konkurrencen og dermed har haft en virkning paa markedet. Kommissionen maa derfor analysere markedet og konkurrencestrukturen, hvilket den imidlertid ikke har gjort i denne sag. Det er for at komme uden om denne forpligtelse, at Kommissionen har gjort gaeldende, at selv den blotte hensigt eller forsoeg paa at udvise den anfaegtede adfaerd er omfattet af EOEF-Traktaten. Kommissionen indfoerer paa denne maade en form for "Gesinnungsstrafrecht" ("sindelagskontrol"), som ikke findes i faellesskabsretten, og som slet ikke svarer til de overtraedelser, der er naevnt i beslutningens artikel 1.
239 Kommissionen har hertil anfoert, at der i hvert fald er foert bevis for, at de aftaler og den samordnede praksis, der udgoer overtraedelsen, havde et konkurrencebegraensende formaal, og det er derfor ikke noedvendigt at foere bevis for, at de havde en konkurrencebegraensende virkning. I oevrigt har Kommissionen henvist til beslutningen.
c) Rettens vurdering
240 Det bemaerkes, at sagsoegerens argumentation gaar ud paa at paavise, at selskabets deltagelse i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter ikke er omfattet af Traktatens artikel 85, stk. 1, idet selskabets konkurrencemaessige adfaerd paa markedet viser, at deltagelsen i moederne hverken havde et konkurrencebegraensende formaal eller en konkurrencebegraensende virkning.
241 Ifoelge EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, er alle aftaler mellem virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for det faelles marked, uforenelige med dette og forbudt, navnlig saadanne som bestaar i direkte eller indirekte fastsaettelse af koebs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser og i opdeling af markeder eller forsyningskilder.
242 Retten henviser i denne forbindelse til, at det fremgaar af dens vurdering vedroerende Kommissionens bevismaessige konstateringer, at de moeder, sagsoegeren deltog i sammen med konkurrenter, havde til formaal at begraense konkurrencen paa det faelles marked, navnlig ved fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal, og sagsoegerens deltagelse i disse moeder var saaledes ikke uden et konkurrencebegraensende formaal i den i EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, forudsatte betydning.
243 Anbringendet maa derfor forkastes.
C - Paavirkning af handelen mellem medlemsstater
a) Den anfaegtede retsakt
244 Det anfoeres i beslutningen (93. betragtning, foerste afsnit), at aftalen mellem producenterne var egnet til maerkbart at paavirke samhandelen mellem medlemsstater.
245 Der var ifoelge beslutningen (93. betragtning, tredje afsnit) i den foreliggende sag tale om et meget omfattende samarbejde, der daekkede praktisk taget al handel i hele EF (og andre vesteuropaeiske lande) med et vigtigt industriprodukt, og som derfor i sig selv kunne foere til, at samhandelen udviklede sig paa en anden maade, end hvis aftalen ikke havde eksisteret. Det anfoeres videre i beslutningen (93. betragtning, fjerde afsnit), at da producenterne ved aftale fastsatte priserne paa et kunstigt niveau i stedet for at overlade det til markedet selv at finde balancen, haemmede de konkurrencen i hele Faellesskabet. Virksomhederne havde ikke laengere noget oejeblikkeligt behov for at tilpasse sig til markedet og loese problemerne med den konstaterede overkapacitet.
246 Endelig anfoeres det i beslutningen (94. betragtning), at fastsaettelsen af maalpriser for hver enkelt medlemsstat, der dog maatte tilpasses til de herskende lokale forhold - hvilket blev droeftet i enkeltheder paa nationale moeder - maa have fordrejet handelsmoenstret og de virkninger, effektivitetsforskelle mellem de enkelte producenter ville have haft for priserne. Systemet med "kundeledelse", der foerte til, at kunderne blev ledt hen til bestemte navngivne producenter, forstaerkede prisordningernes virkninger. Kommissionen har anerkendt, at producenterne ved fastsaettelsen af kvoter og maal ikke foretog nogen naermere specificering af den maengde, der maatte afsaettes i det enkelte land eller den enkelte region. Selve eksistensen af en kvote eller et maal begraensede imidlertid de muligheder, en producent raadede over.
b) Parternes anbringender
247 Sagsoegeren har anfoert, at det er en betingelse for, at der foreligger en overtraedelse af EOEF-Traktaten, at virksomhedernes adfaerd direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, har en indvirkning paa handelsstroemmene mellem medlemsstater. Kommissionen har ikke ved en oekonomisk analyse af markedet og konkurrencestrukturen godtgjort, at denne betingelse er opfyldt.
248 Kommissionen har hertil anfoert, at den har kunnet fastslaa, at handelen mellem staterne og konkurrencestrukturen blev paavirket, idet kartellet noedvendigvis har drejet samhandelen i en anden retning, end den ellers ville have taget (Domstolens dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, a.st., praemis 172).
c) Rettens vurdering
249 Det bemaerkes, at Kommissionen - i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert - ikke var forpligtet til ved en oekonomisk analyse af markedet og konkurrencestrukturen at paavise, at polypropylenproducenternes faktiske afaerd havde en maerkbar virkning paa samhandelen mellem medlemsstater. I henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, er det saaledes tilstraekkeligt, at konkurrencebegraensende aftaler og samordnet praksis kan paavirke handelen mellem medlemsstater. Det maa i denne forbindelse fastslaas, at de konstaterede konkurrencebegraensninger kunne dreje handelsstroemmene bort fra den retning, de ellers ville have taget (Domstolens dom af 29.10.1980, sag 209/78-215/78 og 218/78, a.st., praemis 172).
250 Heraf foelger, at Kommissionen i den 93. og 94. betragtning til beslutningen har foert tilstraekkeligt bevis for, at den overtraedelse, sagsoegeren deltog i, kunne paavirke handelen mellem medlemsstaterne.
251 Sagsoegerens anbringende maa derfor forkastes.
3. Sammenfatning
252 Det foelger af det anfoerte, at sagsoegerens anbringender vedroerende Kommissionens bevismaessige konstateringer og anvendelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, i den anfaegtede retsakt i det hele maa forkastes.
Begrundelsen
253 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet gav Kommissionen en raekke dokumenter og argumenter, der kunne belyse de af Kommissionen konstaterede forhold paa en anden maade og dermed give en anden forklaring paa disse end den, der laegges til grund i den anfaegtede beslutning (jf. Domstolens dom af 28.3.1984, forenede sager 29/83 og 30/83, Compagnie royale asturienne des mines og Rheinzink mod Kommissionen, Sml. s. 1679, praemis 16). Kommissionen skulle have taget stilling til alle disse forhold, og da den har undladt dette, er beslutningen ikke tilstraekkeligt begrundet, og bevisbyrden er vendt om. Sagsoegeren henviser i denne forbindelse til, at der ikke er noget direkte bevis for, at selskabet deltog i de af Kommissionen paaberaabte handlinger.
254 Ifoelge sagsoegeren bestaar beslutningen foerst og fremmest af almindelige overvejelser og paastande. Der er ikke en noejagtig gennemgang eller tilbagevisning af virksomhedernes argumenter eller en fuldt ud sammenhaengende argumentation. Dette gaelder navnlig sagsoegerens saerlige anbringender, bl.a. vedroerende prisinitiativerne, de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og overensstemmelsen i prisinstrukserne. Formaalet med denne generelle fremstilling er at skjule, at Kommissionens bevismaessige konstateringer, formodninger og foelgeslutninger ikke er holdbare og er indbyrdes modstridende.
255 Kommissionen har anfoert, at den hverken efter EOEF-Traktatens artikel 190 eller noget forvaltningsretligt princip er forpligtet til i en faelles beslutning at henvise til supplerende faktiske omstaendigheder og argumenter saerligt vedroerende én part, fordi denne har givet en anden udlaegning af sin adfaerd paa markedet end den, der fremgaar af meddelelsen om klagepunkter. Kommissionen skal i beslutningen klart angive de faktiske omstaendigheder og de retlige overvejelser, som har foert til, at den har fastslaaet, at der foreligger en overtraedelse. Den skal endvidere angive, af hvilken grund den er naaet frem til beslutningen. Kommissionen mener i denne sag at have opfyldt disse krav. Modsat mener den ikke, at den var forpligtet til i beslutningen at gennemgaa alle de overvejelser, sagsoegeren fremfoerte, og alle de dokumenter, selskabet fremlagde (dom af 10.12.1985, forenede sager 240/82-242/82, 261/82, 262/82, 268/82 og 269/82, Stichting Sigarettenindustrie mod Kommissionen, Sml. s. 3831).
256 Kommissionen har endvidere bestridt, at bevisbyrden er blevet vendt om, men det er derimod dens opfattelse, at beslutningen stoettes paa et omfattende og overvaeldende bevismateriale.
257 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens faste praksis (jf. bl.a. dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, a.st., praemis 66, og af 10.12.1985, forenede sager 240/82-242/82, 261/82, 262/82, 268/82 og 269/82, a.st., praemis 88), at selv om Kommissionen i henhold til EOEF-Traktatens artikel 190 er forpligtet til at begrunde sine beslutninger og herved anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder, som er afgoerende for foranstaltningens lovlighed, samt de betragtninger, der har foert til dens beslutning, kraeves det ikke, at den imoedegaar samtlige faktiske og retlige indsigelser, der er rejst af hver enkelt beroert under den administrative procedure. Kommissionen er derfor ikke forpligtet til at tage stilling til de punkter, den anser for at vaere helt uden betydning.
258 I denne forbindelse bemaerkes, at det fremgaar af Rettens vurdering vedroerende beviset for den af sagsoegeren begaaede overtraedelse, at de dokumenter, selskabet har fremlagt, og dets argumenter ikke kan belyse de af Kommissionen konstaterede forhold paa en anden maade. Dette gaelder navnlig for dokumenterne og argumenterne vedroerende prisinitiativerne, de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og overensstemmelsen mellem prisinstrukserne.
259 Beslutningens begrundelse findes herefter at vaere tilstraekkelig til at underbygge den overtraedelse, der er gjort gaeldende over for sagsoegeren, og da Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for de faktiske omstaendigheder, paa grundlag af hvilke den har fastslaaet, at denne overtraedelse forelaa, er bevisbyrden ikke blevet vendt om til skade for sagsoegeren. Endvidere har Retten ikke fundet nogen selvmodsigelse i de bevismaessige konstateringer.
260 Anbringendet maa herefter forkastes.
Boeden
261 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen i beslutningen har tilsidesat artikel 15 i forordning nr. 17, idet den ikke i tilstraekkeligt omfang har taget hensyn til overtraedelsens varighed og grovhed.
1. Overtraedelsens varighed
262 Sagsoegeren har paa ny anfoert, at selskabet ikke kan vaere begyndt at deltage i den paastaaede overtraedelse foer den 1. januar 1981, og det er derfor forkert, at Kommissionen har fastslaaet, at det skete paa et tidspunkt mellem 1977 og 1979. Endvidere boer hvert af de forhold, der er naevnt i beslutningens artikel 1, anses for en saerskilt overtraedelse, og Kommissionen skulle derfor have foert bevis for varigheden af hver enkelt af de overtraedelser, der er omfattet af beslutningen.
263 Kommissionen har anfoert, at den med rette fastslog, at sagsoegeren begyndte at deltage i overtraedelsen paa et tidspunkt mellem 1977 og 1979. Den har imidlertid taget hensyn til, at overtraedelsens alvorligste dele foerst forelaa fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979.
264 Endvidere har Kommissionen tilfoejet, at de enkelte dele af den adfaerd, der er paaberaabt over for virksomhederne, ikke er anset for saerskilte overtraedelser, idet hele det kompleks af planer og ordninger, der blev vedtaget inden for rammerne af systemet med regelmaessige og institutionaliserede moeder, maa betragtes som en enkelt uafbrudt overtraedelse af konkurrencereglerne.
265 Det bemaerkes, at Retten har fastslaaet, at Kommissionen korrekt har vurderet varigheden af sagsoegerens overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, og at Kommissionen med rette har anset det for en enkelt overtraedelse.
266 Anbringendet maa derfor forkastes.
2. Overtraedelsens grovhed
A - En enkelt overtraedelse og sagsoegerens begraensede rolle
267 Sagsoegeren har bestridt Kommissionens definition af overtraedelsen, hvorefter der er tale om et kompleks af planer og ordninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige og institutionaliserede moeder. Denne generelle indfaldsvinkel, hvorved de enkelte overtraedelser, der goeres gaeldende over for virksomhederne, ikke udskilles, er uforenelig med opbygningen af EOEF-Traktaten, Domstolens praksis (dom af 8.11.1983, forenede sager 96/82-102/82, 104/82, 105/82, 108/82 og 110/82, IAZ mod Kommissionen, Sml. s. 3369, og af 10.12.1985, forenede sager 240/82-242/82, 261/82, 262/82, 268/82 og 269/82, a.st.), Kommissionens praksis i tidligere beslutninger og konklusionen i den anfaegtede retsakt.
268 Hvad angaar opbygningen af EOEF-Traktaten, har sagsoegeren anfoert, at naar der i artikel 85, stk. 1, litra a)-e) opregnes en raekke eksempler paa overtraedelser af denne artikel, er det for at vise, at der skal sondres mellem disse.
269 Med hensyn til Kommissionens praksis har sagsoegeren anfoert, at denne viser, at der i én sag kan paalaegges en boede for visse overtraedelser og ikke for andre.
270 For saa vidt angaar beslutningens konklusion, har sagsoegeren anfoert, at der i litra a)-e) opregnes flere saerskilte overtraedelser, der ikke overlapper hinanden. Kommissionen gaar saaledes selv ud fra, at der er tale om saerskilte overtraedelser. Med hensyn til udmaalingen af boeden, ville en anerkendelse af Kommissionens opfattelse, hvorefter der kun skal paalaegges én boede for en helhed af faktiske omstaendigheder, ifoelge sagsoegeren indebaere, at en droeftelse heraf paa forhaand er nytteloes. Helheden vedbliver saaledes at bestaa, selv om det viser sig, at der ikke er foert bevis - eller der ikke kan paalaegges sanktioner - for en del af denne, hvilket udelukker enhver nedsaettelse af boeden.
271 Endvidere har sagsoegeren henvist til selskabets begraensede rolle, idet det foerst paa et sent tidspunkt begyndte at deltage fast i moederne. Ved moederne var selskabets holdning generelt naermest passiv. Dets adfaerd paa markedet var i hele perioden praeget af en fuldstaendig uafhaengighed. Der synes imidlertid ikke at vaere taget hensyn hertil som en formildende omstaendighed i beslutningen.
272 Kommissionen har hertil anfoert, at den i beslutningens artikel 1 omhyggeligt har angivet, hvilke forhold der udgoer den overtraedelse, der er gjort gaeldende over for sagsoegeren. Kommissionen var imidlertid ikke forpligtet til saerskilt at undersoege, hvor alvorligt hver af disse forbundne forhold var for derved at begrunde boedens stoerrelse, selv om det fremgaar af Domstolens praksis og Kommissionens tidligere beslutninger, at overtraedelsens karakter er en afgoerende faktor ved boedens fastsaettelse.
273 Ifoelge Kommissionen fremstiller sagsoegeren denne sag, som om den omfattede en raekke individuelle og selvstaendige handlinger, der naermest ikke har forbindelse med hinanden, og som kun tilfaeldigvis var sammenfaldende. Det fremgaar imidlertid af beviserne, at de enkelte virksomheders handlinger var dele af et stoerre hele, der blev holdt sammen af en ramme bestaaende af regelmaessige moeder. Det afgoerende er, om sagsoegeren deltog i kartellet, og ikke om selskabet fra tid til anden var fravaerende ved et moede eller fraveg det, der var aftalt ved et moede.
274 Endvidere har Kommissionen understreget, at den overtraedelse, det er fastslaaet i forhold til sagsoegeren, var saerlig alvorlig.
275 For saa vidt angaar fastsaettelsen af boeden, bemaerkes, at det forhold, at den af Kommissionen beviste overtraedelse havde karakter af en enkelt overtraedelse, ikke har medfoert, at spoergsmaalet om, hvilken rolle sagsoegeren spillede i overtraedelsen, er blevet frataget enhver betydning. Hvis det var blevet fastslaaet, at sagsoegeren ikke havde deltaget i en bestemt del af denne enkelte overtraedelse, ville denne saaledes ikke have vaeret saa alvorlig, og boeden maatte i saa fald have vaeret nedsat.
276 Det maa imidlertid fastslaas, at det fremgaar af Rettens vurdering vedroerende beviset for overtraedelsen, at Kommissionen korrekt har foert bevis for sagsoegerens rolle i overtraedelsen i den periode, selskabet deltog heri. Kommissionen har derfor i beslutningen med rette taget hensyn til denne rolle ved udmaalingen af den boede, der er paalagt sagsoegeren.
277 Anbringendet maa derfor forkastes.
B - Kriterierne til udmaaling af boederne ikke konkrete
278 Sagsoegeren har anfoert, at den boede, der er paalagt selskabet, baade i forhold til selskabet selv og i forhold til de boeder, der er paalagt de oevrige virksomheder, er fastsat paa en ukontrollabel maade. Selv om Kommissionen flere gange blev anmodet om at oplyse, paa hvilken maade boederne var blevet fastsat, har denne ikke villet give nogen begrundelse. Det er derfor ikke muligt at vurdere, med hvilken vaegt de enkelte faktorer er indgaaet i udmaalingen af boeden, og om - og i hvilken udstraekning - Kommissionen tog hensyn til saerlige omstaendigheder.
279 Sagsoegeren har navnlig henvist til, at Kommissionen ved udmaalingen af den boede, der blev paalagt selskabet, ikke tog hensyn til de argumenter, som det havde fremfoert med hensyn til sin deltagelse.
280 Kommissionen har anfoert, at boederne er korrekte og tilstraekkeligt begrundede i beslutningen. Kommissionen har ved paalaeggelse af sanktionerne i denne sag handlet i overensstemmelse med sin faste politik og de principper, Domstolen har fastlagt med hensyn til boeder. Fra 1979 har det vaeret dens politik at sikre overholdelsen af konkurrencereglerne ved at paalaegge mere byrdefulde sanktioner, navnlig med hensyn til de former for overtraedelser, der er klart definerede i konkurrenceretten, og saerligt grove overtraedelser som den foreliggende med henblik paa at oege sanktionernes praeventive virkning. Denne politik er anerkendt af Domstolen (dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, Pioneer mod Kommissionen, Sml. s. 1825, praemis 106-109), som i flere tilfaelde har udtalt, at der ved fastsaettelsen af sanktioner skal tages hensyn til en lang raekke faktorer (dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, a.st., praemis 120, og af 8.11.1983, forenede sager 96/82-102/82, 104/82, 105/82, 108/82 og 110/82, a.st., praemis 52).
281 Kommissionen er i saerlig grad egnet til at foretage en saadan vurdering, som kun kan tilsidesaettes, hvis der foreligger en vaesentlig faktisk eller retlig vildfarelse. Endvidere har Domstolen fastslaaet, at Kommissionen efter sagernes karakter kan foretage en forskellig vurdering af de sanktioner, den anser for noedvendige, ogsaa selv om de forhold, der foreligger i de forskellige sager, er sammenlignelige (dom af 12.7.1979, forenede sager 32/78 og 36/78-82/78, BMW Belgium mod Kommissionen, Sml. s. 2435, praemis 53, og af 9.11.1983, sag 322/81, Nederlandsche Banden-Industrie Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 111 ff.).
282 Det bemaerkes, at Kommissionen ved fastsaettelsen af den boede, der er paalagt sagsoegeren, dels har fastlagt kriterier for fastsaettelse af det generelle niveau for de boeder, der er paalagt de af beslutningen beroerte virksomheder (108. betragtning til beslutningen), dels har fastlagt kriterier med henblik paa at foretage en rimelig udmaaling af de boeder, der blev paalagt den enkelte virksomhed (109. betragtning til beslutningen).
283 Retten finder, at de kriterier, der er naevnt i 108. betragtning, fuldt ud begrunder det generelle boedeniveau, som er anvendt over for de virksomheder, beslutningen er rettet til. Der henvises i denne forbindelse specielt til, at overtraedelsen af Traktatens artikel 85, stk. 1, navnlig litra a), b) og c), var aabenbar, hvilket polypropylenproducenterne, der handlede forsaetligt og i dybeste hemmelighed, ikke var uvidende om.
284 Retten finder ligeledes, at de fire kriterier, der er naevnt i 109. betragtning, er relevante og tilstraekkelige som grundlag for en rimelig udmaaling af de boeder, der blev paalagt den enkelte virksomhed.
285 Hvad angaar de to foerste kriterier, der er naevnt i 109. betragtning til beslutningen, nemlig den rolle, virksomhederne hver isaer spillede i samarbejdet, og det tidsrum, hvori de deltog i overtraedelsen, bemaerkes, at da begrundelserne med hensyn til fastsaettelsen af boederne maa ses i sammenhaeng med alle beslutningens begrundelser, har Kommissionen i tilstraekkelig grad redegjort for, hvorledes der konkret vedroerende sagsoegeren er taget hensyn til disse kriterier.
286 For saa vidt angaar de sidste kriterier, nemlig producenternes respektive leverancer af polypropylen inden for Faellesskabet og deres omsaetning, finder Retten paa grundlag af de tal, den har anmodet Kommissionen om, og hvis rigtighed sagsoegeren ikke har bestridt, at disse kriterier ikke er anvendt paa en urimelig maade ved udmaalingen af den boede, der er paalagt sagsoegeren, i forhold til de boeder, der er paalagt andre producenter.
287 Det bemaerkes endvidere, at det fremgaar af Rettens vurdering vedroerende Kommissionens bevismaessige konstateringer, at de argumenter, som Kommissionen ifoelge sagsoegeren med urette har undladt at tage stilling til, med hensyn til de faktiske forhold er ubegrundede.
288 Anbringendet maa derfor forkastes.
C - Hensyntagen til overtraedelsens virkninger
289 Sagsoegeren har anfoert, at de paastaaede handlinger ikke havde nogen virkning paa markedet. Kommissionen har saaledes erkendt (73. betragtning til beslutningen), at markedspriserne i den omhandlede periode "i vid udstraekning blev bestemt af forholdet mellem udbud og efterspoergsel". De undersoegelser, der blev foretaget af flere virksomheder, viser, at markedet ville have udviklet sig paa samme maade, selv om de paastaaede aftaler ikke havde eksisteret. Ifoelge Domstolens praksis (dom af 13.7.1966, forenede sager 56/64 og 58/64, a.st., og af 14.7.1981, sag 172/80, a.st.) skulle der have vaeret taget hensyn hertil ved vurderingen af de konkurrencebegraensende virkninger. Kommissionens opfattelse, hvorefter den ikke er forpligtet til ved udmaalingen af en boede at tage hensyn til virkningerne af en hemmelig forstaaelse, har hverken stoette i Domstolens praksis (dom af 15.7.1970, sag 41/69, a.st., af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., og af 10.12.1985, forenede sager 240/82-242/82, 261/82, 262/82, 268/82 og 269/82, a.st.) eller Kommissionens praksis vedroerende anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
290 Kommissionen har anfoert, at der henset til de direkte og belastende beviser vedroerende producenternes adfaerd ikke var grund til at foretage en mere tilbundsgaaende undersoegelse af markedet.
291 Endvidere har Kommissionen anfoert, at den ved udmaalingen af boederne tog hensyn til, at prisinitiativerne kun delvis virkede efter hensigten (108. betragtning til beslutningen), selv om den ikke var forpligtet hertil, idet det ikke kun er karteller, som har til foelge at hindre konkurrencen, der er forbudt efter EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, men ogsaa karteller, som har et saadant formaal.
292 Det bemaerkes, at Kommissionen har sondret mellem to former for virkninger foraarsaget af overtraedelsen. Den foerste form gaar ud paa, at producenterne - efter de moeder, hvor der blev fastsat maalpriser - gav deres salgsafdelinger instruktion om at ivaerksaette dette prisniveau, saaledes at "maalpriserne" var udgangspunkt for prisforhandlinger med kunderne. Kommissionen fastslog med rette paa grundlag heraf, at alt tyder paa, at aftalen paavirkede konkurrenceforholdene maerkbart (beslutningens 74. betragtning, andet afsnit, med henvisning til 90. betragtning). Den anden form for virkninger gaar ud paa, at en sammenligning mellem udviklingen i fakturerede priser med de maalpriser, der blev fastsat i forbindelse med konkrete prisinitiativer, bekraefter rigtigheden af den fremstilling, som er givet i de papirer, der blev fundet hos ICI og andre producenter angaaende gennemfoerelsen af prisinitiativerne (beslutningens 74. betragtning, sjette afsnit).
293 Retten finder, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for den foerste form for virkninger paa grundlag af de talrige prisinstrukser, som producenterne gav, og som svarer til hinanden og til de maalpriser, der blev fastsat ved moederne. Disse priser skulle afgjort tjene som grundlag for prisforhandlinger med kunderne.
294 For saa vidt angaar den anden form for virkninger, bemaerkes for det foerste, at Kommissionen ikke havde grund til at betvivle rigtigheden af de undersoegelser, som producenterne selv gennemfoerte ved deres moeder (jf. bl.a. referatet af moederne den 21.9., den 6.10., den 2.11. og den 2.12.1982, bilag 30-33 til den generelle meddelelse), og som viste, at de maalpriser, der var fastlagt ved moederne, i stor udstraekning var gennemfoert paa markedet. Endvidere bemaerkes, at selv om Coopers og Lybrand' s gennemgang og de oekonomiske analyser, som er udfoert paa nogle af producenternes anmodning, maatte vise, at de undersoegelser, som producenterne selv gennemfoerte ved moederne, var forkerte, vil dette ikke foere til en nedsaettelse af boeden, idet Kommissionen i beslutningens 108. betragtning, sidste led, har angivet, at den som formildende omstaendighed har taget hensyn til, at prisinitiativerne kun delvis virkede efter hensigten, og at der i sidste instans ikke fandtes foranstaltninger, hvorved en producent kunne tvinges til at overholde kvoterne eller andre ordninger.
295 De begrundelser i beslutningen, der vedroerer fastsaettelsen af boeden, maa ses i sammenhaeng med de oevrige begrundelser i beslutningen, og paa grundlag heraf maa det fastslaas, at Kommissionen med rette fuldt ud har taget hensyn til den foerste form for virkninger og til det begraensede omfang af den anden form for virkninger. Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren ikke har angivet, i hvilken udstraekning Kommissionen har undladt at tage tilstraekkeligt hensyn til det begraensede omfang af den anden form for virkninger som en formildende omstaendighed.
296 Anbringendet maa saaledes forkastes.
D - Utilstraekkelig hensyntagen til krisen paa polypropylenmarkedet
297 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ikke har taget hensyn til den aabenbare krise paa polypropylenmarkedet eller de betydelige tab, denne krise medfoerte. Der var - saaledes som Kommissionen har anerkendt - ikke tale om en strukturel krise, hvilket fremgaar af, at der i 1983 gradvis blev ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel med en pris, der gjorde det muligt at udnytte kapaciteten i rimeligt omfang. Loesningen paa krisen skulle derfor ikke soeges i en strukturel nedsaettelse af den eksisterende produktionskapacitet. Dette var imidlertid den eneste loesning, Kommissionen foreslog under de droeftelser, den havde med polypropylenbranchen, med henblik paa at loese krisen. Da Kommissionen ikke foretog en grundigere undersoegelse af markedet og ikke angav, hvilke muligheder der kunne vaere tale om under en senere droeftelse, gav den ikke virksomhederne tilstraekkelige muligheder for at loese de problemer, der var opstaaet paa grund af situationen paa markedet.
298 Sagsoegeren har tilfoejet, at der i visse tilfaelde er givet tilladelse til - og undertiden er det endog blevet paalagt virksomhederne - at traeffe midlertidige, konkurrencebegraensende foranstaltninger, der skulle gaelde, mens den paagaeldende branche tilpassede sig de omskiftelige forhold paa markedet. Da Faellesskabets myndigheder ikke stillede en "diagnose" eller foreslog en "behandling" for en branche, der befandt sig i en krisesituation, havde de beroerte "patienter" naeppe anden mulighed end en form for "selvhjaelp" eller "noedforbinding".
299 I denne forbindelse har sagsoegeren anfoert, at visse former for kontakter og informationsudveksling med henblik paa at loese krisesituationer ikke paa forhaand kan anses for forbudte, naar formaalet hermed er at finde loesninger paa de problemer, der opstaar, navnlig i tilfaelde, hvor den paagaeldende branche er ramt af en aabenbar krise. Ingen har interesse i en varig nedbrydning af en branche som foelge af en oedelaeggende konkurrence. Sagsoegeren har herved henvist dels til EKSF-Traktatens artikel 57 og 58, dels til Kommissionens meddelelse af 29. juli 1968 vedroerende aftaler, vedtagelser og samordnet praksis angaaende samarbejde mellem virksomheder (JO C 75, s. 3), som finder anvendelse i denne sag, idet informationsudvekslingen ikke foerte til en begraensning i virksomhedernes handlefrihed eller en koordinering - hverken udtrykkeligt eller i form af samordnet praksis - af deres adfaerd paa markedet.
300 Sagsoegeren har endelig gjort gaeldende, at Kommissionen burde have taget hensyn til krisesituationen, i hvert fald som en formildende omstaendighed.
301 Kommissionen har anfoert, at den som en formildende omstaendighed har taget hensyn til, at producenterne i en laengere periode led store tab paa deres polypropylenaktiviteter, selv om den ikke mener, at den var forpligtet til at tage hensyn hertil.
302 Kommissionen har videre anfoert, at virksomhederne ikke kan undgaa, at der paalaegges sanktioner, ved at henvise til, at Kommissionen inden for andre brancher har godkendt midlertidige konkurrencebegraensninger, eller at de var tvunget til en form for "selvhjaelp", fordi Kommissionen afslog at godkende et "krisekartel". De beroerte virksomheder kunne i givet fald have anmeldt eventuelle "kriseforanstaltninger", men gjorde det ikke, hvorfor selskabet er blevet paalagt en boede for en langvarig hemmelig forstaaelse.
303 Kommissionen har endvidere anfoert, at de regler, der gaelder med hensyn til informationsudveksling, ikke er blevet anvendt i andre tilfaelde end dem, de vedroerer. Dette gaelder navnlig for Kommissionens meddelelse fra 1968, hvortil sagsoegeren har henvist. Denne meddelelse vedroerer kun smaa og mellemstore virksomheder, og endvidere gaelder de ikke for en hemmelig forstaaelse som den foreliggende, der gaar langt ud over graenserne for en godkendt informationsudveksling.
304 Det bemaerkes, at Kommissionen i beslutningens 108. betragtning, sidste led, udtrykkeligt har angivet, at den har taget hensyn til de betydelige tab, virksomhederne havde lidt paa deres polypropylenaktiviteter i en laengere periode. Dette viser, at Kommissionen ikke blot tog hensyn til tabene, men dermed ogsaa til de daarlige oekonomiske vilkaar i branchen (Domstolens dom af 9.11.1983, sag 322/81, a.st., praemis 111 ff.) - ud over de oevrige kriterier, der er naevnt i 108. betragtning - da den fastsatte det generelle niveau for de boeder, der blev paalagt de beroerte virksomheder.
305 Endvidere medfoerer det forhold, at Kommissionen i tidligere sager paa grundlag af de dér foreliggende faktiske omstaendigheder fandt at maatte tage hensyn til den krise, den paagaeldende branche befandt sig i, ikke, at den er forpligtet til i denne sag paa samme maade at tage hensyn til en saadan krise, idet der er foert tilstraekkeligt bevis for, at de virksomheder, beslutningen er rettet til, har begaaet en saerdeles alvorlig overtraedelse af bestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
306 Herudover bemaerkes, at sagsoegerens henvisning til tidligere beslutninger fra Kommissionen er irrelevant, idet disse vedroerte en fritagelse for et saakaldt "krisekartel" i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 3. I denne sag er der imidlertid ikke anmodet om en fritagelse i henhold til artikel 85, stk. 3, for saa vidt angaar den konstaterede overtraedelse.
307 Endvidere bemaerkes, at naar Kommissionen ikke har grebet ind, kan virksomheder ikke paaberaabe sig bestemmelser i faellesskabsretten, hvis anvendelse forudsaetter Kommissionens medvirken, og som i oevrigt vedroerer en bestemt oekonomisk sektor, saaledes som det er tilfaeldet med EKSF-Traktatens artikel 57 og 58.
308 Med hensyn til Kommissionens meddelelse vedroerende aftaler, vedtagelser og samordnet praksis angaaende samarbejde mellem virksomheder bemaerkes, at det i punkt II heri anfoeres: "Aftaler, som kun tjener til i faellesskab at fremskaffe informationer, som de enkelte virksomheder har brug for med henblik paa selvstaendigt og uafhaengigt af hinanden at fastlaegge deres fremtidige adfaerd paa markedet, eller til individuelt at benytte sig af et faelles raadgivningsorgan, har ikke til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen. Hvis derimod virksomhedernes handlefrihed begraenses eller deres markedsadfaerd udtrykkeligt eller ved samordnet praksis koordineres, kan der foreligge en konkurrencebegraensning." Det maa imidlertid fastslaas, at det fremgaar af Rettens vurdering vedroerende beviset for overtraedelsen, at der heri indgaar pris- og kvoteaftaler, som er forbudt i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, og som derfor ikke er omfattet af naevnte meddelelse.
309 Anbringendet maa derfor forkastes.
E - Tilsidesaettelse af rimeligheds-, proportionalitets- og lighedsgrundsaetningerne
310 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningen i forhold til selskabet er i strid med rimeligheds-, proportionalitets- og lighedsgrundsaetningerne, idet sammenlignelige eller tilsvarende virksomheder blev paalagt boeder af en helt anden stoerrelse. Paa grundlag af en gennemgang af de kriterier, som Kommissionen i henhold til den 109. betragtning til beslutningen tog hensyn til ved udmaalingen af boederne og fastlaeggelsen af deres stoerrelse i forhold til hinanden, har sagsoegeren konkluderet, at to virksomheder (Linz og Saga) er blevet paalagt vaesentligt mindre boeder end andre virksomheder, der i relation til de naevnte kriterier befandt i samme situation. Denne forskel er ikke forklaret i beslutningen.
311 Kommissionen har heroverfor anfoert, at Linz og Saga begge har hjemsted uden for Faellesskabet, at de begge overvejende leverede uden for dette, og selv om kartellet omfattede hele Vesteuropa, fastsatte Kommissionen boederne paa grundlag af de forskellige producenters leverancer af polypropylen i Faellesskabet, dvs. paa grundlag af kartellets virkning paa faellesmarkedets omraade (beslutningen, tabel 2).
312 Det bemaerkes, at sagsoegerens anbringende indeholder en kritik af forholdet mellem den boede, der er paalagt selskabet, og de boeder, der er paalagt Linz og Saga.
313 Det er i denne anledning tilstraekkeligt at bemaerke, at sagsoegeren ikke har kunnet imoedegaa Kommissionens svar paa anbringendet, som gaar ud paa, at forskellene i beloebene fremkommer ved anvendelse af de kriterier, der er anfoert i beslutningens 109. betragtning, foerste afsnit, navnlig det tredje kriterium, som vedroerer de af beslutningen omfattede virksomheders respektive leverancer af polypropylen i Faellesskabet. Der henvises i denne forbindelse til, at sagsoegeren ikke har bestridt rigtigheden af de oplysninger om leverancerne, som Kommissionen har givet under sagens behandling for Retten. Over for disse tal har sagsoegeren ikke fremfoert konkrete forhold, der viser, at rimeligheds-, proportionalitets- og lighedsgrundsaetningerne er blevet tilsidesat i forholdet mellem sagsoegeren og Linz og Saga.
314 Anbringendet maa herefter forkastes.
F - Foerstegangsforseelse
315 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet - i modsaetning til andre af de virksomheder, denne sag vedroerer - aldrig tidligere har vaeret omfattet en procedure ivaerksat af Kommissionen i henhold til konkurrencereglerne. Der skulle have vaeret taget hensyn hertil som en formildende omstaendighed.
316 Kommissionen har anfoert, at de forhold, sagsoegeren har paaberaabt sig, for saa vidt angaar spoergsmaalet om foerstegangsforseelse, ikke giver anledning til en nedsaettelse af boeden.
317 Retten finder, at det forhold, at Kommissionen tidligere har fastslaaet, at en virksomhed har overtraadt konkurrencereglerne, og i givet fald har paalagt den en sanktion herfor, kan anses for en skaerpende omstaendighed i forhold til denne virksomhed, men det maa anses for normalt, at der ikke tidligere har vaeret tale om en overtraedelse, og Kommissionen er ikke forpligtet til at tage hensyn hertil som en formildende omstaendighed, i hvert fald ikke naar der som i denne sag foreligger en saerlig aabenbar overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
318 Anbringendet maa herefter forkastes.
319 Den boede, der er paalagt sagsoegeren, findes herefter at vaere rimelig under hensyn til varigheden og grovheden af den overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler, som det kan fastslaas, at selskabet har begaaet.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
320 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da sagsoegeren har tabt sagen, og Kommissionen har nedlagt paastand om, at sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, paalaegges det selskabet at betale disse.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Foerste Afdeling)
1) Sagsoegte frifindes.
2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.