CELEX: 62007FJ0084
Offentligt hverv
Tjenestemænd

1.
Retspleje – søgsmålsfrister – forældelsesfrist – undskyldelig vildfarelse – begreb
(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)
2.
Tjenestemænd – søgsmål – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – påstande, til støtte for hvilke der ikke er blevet
fremført egentlige anbringender eller argumenter, men som har forbindelse til andre påstande – formaliteten
(Personalerettens procesreglement, art. 35)
3.
Tjenestemænd – ledig stilling – besættelse ved forfremmelse eller forflyttelse – meddelelse om ledig stilling, som ikke gør
det muligt på forhånd at fastlægge, hvorledes stillingen vil blive besat – ansøgning, som skal anses for en anmodning om forflyttelse
eller forfremmelse
[Tjenestemandsvedtægten, art. 29, stk. 1, litra a), og art. 45]
4.
Retspleje – omkostninger – modregning – ganske særlige grunde
(Rettens procesreglement, art. 87, stk. 3, afsnit 1; Rådets afgørelse 2004/752, art. 3, stk. 4)
1.
Begrebet undskyldelig fejl skal hvad angår søgsmålsfrister fortolkes indskrænkende og kan kun omfatte særlige omstændigheder,
navnlig hvor den pågældende institution har udvist en adfærd, der enten i sig selv eller i afgørende omfang må antages at
kunne medføre en vildfarelse hos en retsundergiven, som er i god tro, og som har udvist den agtpågivenhed, der kan kræves
af en normalt påpasselig person. I dette tilfælde kan administrationen nemlig ikke påberåbe sig, at den selv har tilsidesat
principperne om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning, da dette er årsagen til den fejl, den retsundergivne
har begået.
En tjenestemand, som i overensstemmelse med de angivelser, som han har modtaget fra det kompetente generaldirektorat på personaleområdet,
i stedet for direkte at indgive en klage til ansættelsesmyndigheden over en for ham bebyrdende retsakt, indgiver en klage
til forfremmelsesudvalget, selv om denne retsakt ikke er en del af bedømmelsesproceduren, og som efter at have fået afslag
på denne klage, for sent indgiver en klage, begår en undskyldelig fejl, som kan begrunde den for sent indgivne klage.
(jf. præmis 39-41 og 44)
Henvisning til:
Retten, 29. maj 1991, sag T-12/90, Bayer mod Kommissionen, Sml. II, s. 219, præmis 29; 27. september 2007, forenede sager
T-8/95 og T-9/95, Pelle og Konrad mod Rådet og Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 93.
2.
Hvad angår søgsmål i personalesager er den omstændighed, at påstandene ikke ledsages af nogen anbringender eller argumenter,
ikke tilstrækkelig til, at de bør afvises, hvis det af sagsakterne fremgår, at de som følge af deres forbindelse med andre
påstande nedlagt i sagen kan antages til realitetsbehandling.
(jf. præmis 47)
3.
Henset til de forskellige muligheder, som ansættelsesmyndigheden i medfør af vedtægtens artikel 29, stk. 1, litra a), råder
over med henblik på besættelse af en ledig stilling, kan ansøgningerne til ledige stillinger ved en institution, som er indgivet
af tjenestemænd ved denne institution, ikke uden videre anses for anmodninger om forflyttelse. En ansøgning indgivet af en
tjenestemand til en ledig stilling ved den nævnte institution skal imidlertid anses for en anmodning om forflyttelse eller
forfremmelse, når meddelelsen om den ledige stilling – alt imens den udelukker muligheden for udnævnelse i henhold til vedtægtens
artikel 45a – ikke gør det muligt at fastslå, hvorledes stillingen vil blive besat, og indplaceringen af den nævnte stilling
heller ikke giver afgørende indikationer herom.
En sådan ansøgning, som omfatter en anmodning om forflyttelse, selv om den ikke udelukkende er begrænset hertil, er således
omfattet af bestemmelserne i Kommissionens beslutning om fremgangsmåden ved forfremmelse af tjenestemænd, som aflønnes over
forskningsmidlerne i det almindelige budget, hvorefter tjenestemænd, som tidligere var midlertidigt ansatte, der aflønnedes
over forskningsmidlerne, ikke bevarer forfremmelsespoint opnået i den lønklasse, som de befandt sig i før deres udnævnelse
til tjenestemænd ansat på prøve, hvis de inden for to år fra deres udnævnelsesdato efter anmodning herom forflyttes til en
stilling, som er omfattet af driftsbevillingerne i det almindelige budget.
(jf. præmis 53, 54, 74, 75 og 77-79)
4.
En institution, som unødigt fremsætter en formalitetsindsigelse, kan, selv om den får medhold i sagen, tilpligtes at betale
en del af sagsøgerens omkostninger.
(jf. præmis 87 og 88)