CELEX: 62010CJ0116
Hatodik HÉA-irányelv
Adómentességek
A 15. cikk 4. pontjának a) alpontja, és a 15. cikk 5. pontja
A tengerjáró hajók bérbeadására irányuló ügyletek mentesítése
Terjedelem

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1991. december 16‑i 91/680/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 376., 1. o.; magyar nyelvű
különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 160. o.) módosított, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról
– közös hozzáadottértékadó‑rendszer: egységes adóalap‑megállapításról szóló, 1977. május 17‑i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv
(HL L 145., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 23. o., a továbbiakban: hatodik irányelv) 15. cikke 5. pontjának
értelmezésére irányul.
E kérelmet az État du Grand–Duché de Luxembourg és az Administration de l’enregistrement et des domaines (a továbbiakban:
adóhatóság), valamint P. Feltgen, a luxemburgi jog szerint alapított Bacino Charter Company SA (a továbbiakban: Bacino) vagyonfelügyelője
között az 1998‑as és az 1999‑es adóévre vonatkozó adókivetési értesítésekben szereplő hozzáadott‑érték adó (a továbbiakban:
HÉA) Bacino általi megfizetése tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.

Jogi háttér
A hatodik irányelvnek az „Adómentesség a Közösségből történő kivitel és hasonló ügyletek, valamint a nemzetközi fuvarozás
esetén” címet viselő 15. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Az egyéb közösségi rendelkezések sérelme nélkül, az általuk meghatározott feltételek mellett a tagállamok mentesítik az adó
alól a következőket, annak érdekében, hogy biztosítsák az ilyen mentességek megfelelő és egyértelmű alkalmazását, valamint,
hogy megakadályozzák az adókijátszásokat, az adókikerüléseket és az esetleges visszaéléseket:
[...]
4.      a termékek értékesítése azon vízijárművek ellátása érdekében:
a)      amelyeket a nyílt tengeren fizetett utasok [helyesen: utasok díjazás ellenében történő] szállítására, kereskedelmi, ipari
vagy halászati tevékenység folytatására használnak;
b)      amelyeket a tengeren segély‑ vagy mentőhajóként, vagy part menti halászatra használnak; ez utóbbi esetben a hajó saját ellátmánya
kivételt képez;
[...]
5.      a 4. pont a) és b) alpontjában említett tengerjáró hajók szállításai [helyesen: értékesítése], átépítése, javítása, karbantartása,
bérletbe adása [helyesen: haszonbérbe adása] és bérbeadása, valamint az e hajókba beépített vagy ezekben használt felszerelések
– beleértve a halászati felszereléseket – vagy az üzemelésükhöz szükséges termékek szállítása [helyesen: értékesítése], bérbeadása,
javítása és karbantartása;
[...]”

A nemzeti szabályozás
A hatodik irányelvet a hozzáadottérték–adóról szóló, 1979. február 12‑i törvény (a továbbiakban: luxemburgi törvény) ültette
át a luxemburgi jogrendszerbe. E törvény alapügy tényállása idején alkalmazandó 43. cikke (1) bekezdése i. pontjának második
francia bekezdése előírja, hogy a tengeri közlekedés érdekében teljesített szolgáltatásnyújtások a nagyhercegi rendeletben
meghatározandó korlátok között és feltételek szerint mentesek a HÉA alól.
A Közösségen kívülre történő kivitelre irányuló ügyletek, az áruk Közösségen belüli szállítása, és más ügyletek hozzáadottérték–adó
alóli mentességéről szóló, 1999. június 16‑i nagyhercegi rendelet 7. cikke (2) bekezdése a) pontjának első francia bekezdése
szerint az említett 43. cikkben foglalt, tengeri közlekedés érdekében teljesített szolgáltatásnyújtások alatt a nyílt tengeren,
utasok vagy termékek díjazás ellenében történő szállítására, illetve kereskedelmi, ipari vagy halászati tevékenység folytatására
használt vízijárművek – a jachtok és sport‑ vagy szórakozási célú más hajók kivételével – haszonbérbe‑ és bérbeadása értendő.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
1998. július 10. és 1999. augusztus 8. között a Bacino a tulajdonában álló vízijárművet személyzettel együtt díjazás ellenében
rendszeresen, nyílt tengeren kedvtelésből hajózó természetes személyek rendelkezésére bocsátotta. Mivel úgy gondolta, hogy
e tevékenység HÉA‑mentes, a Bacino nem számította fel  ezen adót.
Az adóhatóság – miután úgy vélte, hogy a luxemburgi törvény 43. cikke (1) bekezdése i. pontjának második francia bekezdésében
foglalt HÉA‑mentesség nem alkalmazható, mivel e vízijármű nem kereskedelmi hajó volt, hanem a jelen ítélet 5. pontjában említett
nagyhercegi rendelet értelmében vett jacht – 2001 folyamán az 1998‑as és az 1999‑es adóévre vonatkozó adókivetési értesítést
küldött a Bacinonak, amely értesítésben szerepeltek a HÉA címén e társaság által felszámítandó összegek.
Eredménytelen kifogást követően a Bacino a luxembourgi Tribunal d’arrondissement (körzeti bíróság) előtt indított keresetet
ezen adókivetés ellen, azt állítva, hogy az említett ügylet a luxemburgi törvény 43. cikke (1) bekezdése i. pontja második
francia bekezdésének hatálya alá tartozik.
E kereset elutasítását követően a Bacino fellebbezést nyújtott be a cour d’appelhez (fellebbeviteli törvényszék), amely helyt
adott a keresetének. E bíróság többek között kimondta, hogy létezett egy főszolgáltatás: a vízijármű személyzettel való bérbeadása;
és egy mellékszolgáltatás: a szállítás. Az említett bíróság, miután megállapította, hogy a Bacino tulajdonában álló vízijármű
nyílt tengeri hajózásra szolgált, és az utasszállítás díjazás ellenében történt, így e vízijármű bérbeadása kereskedelmi tevékenységnek
minősült, úgy ítélte meg, hogy a hatodik irányelv 15. cikkének 5. pontjában meghatározott két feltétel teljesült.
Az adóhatóság a Cour de cassationhoz nyújtott be fellebbezést, amely – mivel úgy ítélte meg, hogy az előtte folyamatban lévő
jogvita megoldásához az uniós jog értelmezése szükséges – az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából
a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Az olyan hajótulajdonos által nyújtott szolgáltatások, aki a vízijárművet személyzettel együtt díjazás ellenében nyílt tengeren
történő kedvtelési utazás céljára természetes személyek rendelkezésére bocsátja, mentesíthetők‑e a [hatodik irányelv] 15. cikkének
5. pontja alapján az adó alól, amennyiben e szolgáltatások egyidejűleg minősülnek vízijármű‑bérbeadási szolgáltatásnak és
szállítási szolgáltatásnak?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a hatodik irányelv 15. cikkének 5. pontját
úgy kell‑e értelmezni, hogy az e rendelkezésben biztosított HÉA‑mentesség alkalmazandó az olyan szolgáltatásnyújtásokra, amelyek
a vízijárműnek személyzettel együtt díjazás ellenében nyílt tengeren történő kedvtelési utazás céljára természetes személyek
rendelkezésére való bocsátását foglalják magukban.
E tekintetben emlékeztetni kell a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatára, amely szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez
nemcsak annak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek
az részét képezi (lásd többek között a 292/82. sz. Merck‑ügyben 1983. november 17‑én hozott ítélet [EBHT 1983., 3781. o.]
12. pontját, a 34/05. sz. Schouten‑ügyben 2007. március 1‑jén hozott ítélet [EBHT 2007., I‑1687. o.] 25. pontját és a C‑433/08. sz.
Yaesu Europe ügyben 2009. december 3‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 24. pontját).
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a hatodik irányelv 15. cikke 5. pontjának maga a szövege, amely utal e 15. cikk 4. pontjának
a) alpontjára, a nyílt tengeren, utasok díjazás ellenében történő szállítására, kereskedelmi, ipari vagy halászati tevékenység
folytatására használt vízijárművek bérbeadására vonatkozik. Annak érdekében, hogy az ilyen bérbeadási szolgáltatásnyújtás
e rendelkezés értelmében adómentességet élvezzen, az érintett vízijármű bérlőjének e vízijárművet gazdasági tevékenység folytatására
kell használnia.
Következésképpen, amennyiben – ahogy az alapügyben is – a vízijárművet olyan személyeknek adják bérbe, akik azt kizárólag
kedvtelésből, és nem haszonszerzésből és bármiféle gazdasági tevékenységen kívül használják, a bérbeadási szolgáltatásnyújtás
nem felel meg a HÉA‑mentesség hatodik irányelv 15. cikkének 5. pontjában meghatározott kifejezett feltételeinek.
Végül utalni kell arra, hogy a hatodik irányelv 15. cikkének 5. pontja az e 15. cikk 4. pontjának b) alpontjára való utalással
adómentességben részesíti a tengeren segély‑ vagy mentőhajóként, vagy part menti halászatra (ez utóbbi esetben a hajó saját
ellátmánya kivételt képez) használt vízijárművek bérbeadását is. Az e rendelkezésekben érintett esetek azonban nyilvánvalóan
különböznek alapügy tényállásától.
A jelen ítélet 13. és 14. pontjában szereplő értelmezést erősíti egyébiránt a hatodik irányelv 15. cikkében meghatározott
adómentességi rendszer azon célja, hogy a kivitelre irányuló ügyletek, a hasonló ügyletek, illetve a nemzetközi fuvarozás
esetében tiszteletben tartsa az érintett áruk és szolgáltatások rendeltetési hely szerinti megadóztatásának elvét (lásd a
96/06. sz. Navicon‑ügyben 2007. október 18‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑8755. o.] 29. pontját).
Ilyen körülmények között a hatodik irányelv 15. cikkének 5. pontjában biztosított mentesség nem vonatkozhat az vízijármű bérbeadását
jelentő, olyan fogyasztónak szánt szolgáltatásokra, aki szigorúan magáncélra, végső fogyasztóként kívánja a vízijárművet használni.
Meg kell állapítani azt is, hogy az Európai Közösségek Bizottsága által az Európai Közösségek Tanácsához 1973. június 29‑én
benyújtott, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – közös hozzáadottértékadó‑rendszer: egységes
adóalap‑megállapításról szóló hatodik tanácsi irányelvre vonatkozó javaslathoz fűzött indokolás kifejezetten megemlíti, hogy
a szabadidős célú vízijárművek nem tartoznak az ezen irányelv 15. cikkének 5. pontjában biztosított mentesség alá, és hogy
a ezekhez kapcsolódó, végső fogyasztóknak nyújtott szolgáltatások HÉA alá tartoznak. Ezen indokolás megerősíti, hogy a vízijárművek
bérbeadását jelentő, olyan végső fogyasztó számára nyújtott szolgáltatások, aki azokat kedvtelésből vagy szabadidős tevékenység
céljából veszi igénybe, nem tartoznak e mentesség hatálya alá.
Ezenkívül az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, a HÉA–mentességeket szigorúan kell értelmezni, mivel azon általános elv
alóli kivételeket képeznek, amely szerint az adóalany által ellenszolgáltatás fejében nyújtott minden szolgáltatás ezen adó
hatálya alá tartozik (lásd különösen a C‑185/89. sz., Velker International Oil Company ügyben 1990. június 26‑án hozott ítélet
[EBHT 1990., I‑2561. o.] 19. pontját, valamint a C‑181/04–C‑183/04. sz. Emelka egyesített ügyekben 2006. szeptember 14‑én
hozott ítélet [EBHT 2006., I‑8167. o.] 15. pontját).
Egyébiránt a jelen ítélet 13. és 14. pontjában kifejtett értelmezést nem kérdőjelezi meg az alapügyben szereplő szolgáltatásnyújtások
nemzeti jog szerinti minősítése, amely nincs hatással a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdésre adandó válaszra.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából, és különösen a fent hivatkozott, pontosan a hatodik irányelv 15. cikkének 5. pontjának
értelmezésére vonatkozó Navicon‑ügyben hozott ítélet 27. és 28. pontjából ugyanis kitűnik, hogy az, hogy egy meghatározott
ügylet HÉA‑köteles‑e, vagy mentes‑e a HÉA alól, nem függhet attól, hogy a nemzeti jog hogyan minősíti azt, mivel az állandó
ítélkezési gyakorlat szerint, jóllehet e 15. cikk bevezető mondata értelmében a tagállamok fektetik le a mentességek feltételeit
annak érdekében, hogy biztosítsák a megfelelő és egyértelmű alkalmazásukat, valamint hogy megakadályozzák az adókijátszásokat,
az adókikerüléseket és az esetleges visszaéléseket, e feltételek nem befolyásolhatják az előírt mentességek tartalmának meghatározását.
A fenti megfontolásokra tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a hatodik irányelv 15. cikkének
5. pontját úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezés szerinti HÉA‑mentesség nem alkalmazható az olyan szolgáltatásnyújtásokra,
amelyek vízijárműnek személyzettel együtt, nyílt tengeren történő kedvtelési utazás céljára, természetes személyek számára
díjazás ellenében történő rendelkezésre bocsátását foglalják magukban.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
Az 1991. december 16‑i 91/680/EGK tanácsi irányelvvel módosított, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról
– közös hozzáadottértékadó‑rendszer: egységes adóalap‑megállapításról szóló, 1977. május 17‑i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv
15. cikkének 5. pontját úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezés szerinti hozzáadottértékadó–mentesség nem alkalmazható
az olyan szolgáltatásnyújtásokra, amelyek vízijárműnek személyzettel együtt, nyílt tengeren történő kedvtelési utazás céljára,
természetes személyek számára díjazás ellenében történő rendelkezésre bocsátását foglalják magukban.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: francia.