CELEX: 62003TJ0101
ÜMT assotsieerimise kord
Suhkur, mis ei ole ÜMT päritolu
Eranditaotlus päritolu eeskirjadest
Eranditaotluse rahuldamata jätmine
Põhjendamiskohustus

Vaidluse taust
Curaçaol (Hollandi Antillid) asutatud äriühingu Suproco NV tegevusalaks on rafineerimata roosuhkru töötlemine lahtiseks ja
tükksuhkruks.
Alates aastast 1995, mil Suproco loodi, on see ettevõte töödelnud peamiselt Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani riikide
(AKV) päritoluga ning täiendavalt Euroopa Ühenduse päritoluga suhkrut. Kuna valmistoodetele laienes „päritolu kumulatsiooni”
kord, käsitleti neid ülemeremaade ja -territooriumide päritoluga toodetena, mistõttu võis neid ühendusse eksportida tollimaksuvabalt.
Arvestades nii tooraine tarnimise kui ka eelkõige AKV ja ÜMT päritolu kumulatsiooniga suhkrule ühenduse poolt kaitsemeetme
seadmisega seotud raskusi, alustas Suproco suhkru turustamist niinimetatud „30/70” korra alusel, mis on ette nähtud nõukogu
25. juuli 1991. aasta otsuse 91/482/EMÜ ülemeremaade ja -territooriumide Euroopa Majandusühendusega assotsieerimise kohta
(EÜT L 263, lk 1) II lisa lisaga 2. See kord võimaldab saada suhkrule ÜMT päritolu tingimusel, et kasutatud roo- või peedisuhkru
ja keemiliselt puhta sahharoosi väärtus, sõltumata nende päritolust, ei ületa 30% toote tehasehinnast. Selle korra raames
toonis ja lõhnastas hageja melassi abil Kolumbiast pärinevat suhkrut.
Samas täpsustab nõukogu 27. novembri 2001. aasta otsuse 2001/822/EÜ ülemeremaade ja -territooriumide assotsieerimise kohta
Euroopa Ühendusega (EÜT L 314, lk 1) (edaspidi „ÜMT otsus”) III lisa artikli 5 lõike 1 punkt g, et „suhkru toonimine ja tükki
pressimine” on ebapiisavad tööd või töötlemistoimingud, et omandada tootele päritolustaatust.
Sellistes tingimustes esitas Madalmaade Kuningriik 20. veebruaril 2002 ÜMT otsuse III lisa artikli 37 alusel komisjonile eranditaotluse.
Täpsemalt taotles ta erandi tegemist 3000 tonni suurusele aastakogusele Suproco kasuks, tehes seda 28 000 tonni suuruse aastalimiidi
piires, mis on ette nähtud ÜMT otsuse III lisa artikli 6 lõikega 4 sätestatud AKV/ÜMT/EÜ päritolu kumulatsiooniga suhkrule.
Madalmaade Kuningriik märkis 13. mai 2002. aasta kirjaga, mis järgnes komisjoni esitatud küsimustele ja tolliseadustiku komitee
raames peetud esimestele aruteludele, et ta võtab kuni uue korralduseni oma taotluse tagasi, et teostada täiendavaid uurimisi
hageja varustamise suhtes AKV suhkruga.
Pärast läbiviidud täiendavaid uurimisi adresseeris Madalmaade Kuningriik 4. oktoobril 2002 komisjonile kirja, et „taasjõustada”
eranditaotlus.
10. jaanuaril 2003 võttis komisjon vastu otsuse 2003/34/EÜ, millega keelduti erandi tegemisest nõukogu otsusest 2001/822/EÜ
osas, mis puudutab Hollandi Antillide päritoluga suhkrule kohaldatavaid päritolu eeskirju (EÜT L 11, lk 50, edaspidi „vaidlustatud
otsus”).

Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas käesoleva menetluse algatamiseks hagiavalduse, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 14. märtsil 2003.
Esimese Astme Kohtu kolmanda koja esimehe 18. septembri 2003. aasta määrusega lubati kostja nõuete toetuseks menetlusse astuda
nõukogul ja Hispaania Kuningriigil ning hageja nõuete toetuseks Madalmaade Kuningriigil. Hageja taotles Esimese Astme Kohtu
kodukorra artikli 116 lõike 2 alusel, et repliigis sisalduvaid teatud konfidentsiaalseid andmeid menetlusse astujatele ei
saadetaks. Hageja esitas oma repliigi mittekonfidentsiaalse versiooni ja menetlusdokumentide edastamine menetlusse astujatele
piirdus selle mittekonfidentsiaalse versiooniga. Menetlusse astujad sellele vastu ei olnud ja esitasid oma vastused tähtajaks,
mis neile selleks oli antud.
Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Esimese Astme Kohus (viies koda) avada suulise menetluse. Menetlust korraldavate
meetmete raames paluti Suprocol, komisjonil ja Madalmaade Kuningriigil esitada dokumente.
Pooled esitasid oma kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu poolt esitatud küsimustele 25. novembri 2004. aasta avalikul
kohtuistungil. Komisjonil paluti vastata kirjalikult ühele täiendavale küsimusele, mida ta ka määratud tähtajaks tegi. Suproco
esitas komisjoni vastuse peale omapoolsed märkused ja oma märkuste mittekonfidentsiaalse versiooni. Menetlusse astujatele
edastati Suproco märkuste mittekonfidentsiaalne versioon. Menetlusse astujad ei olnud sellele vastu. Suuline menetlus lõpetati
25. jaanuaril 2005.
Suproco palub Esimese Astme Kohtul:
–        tunnistada tema hagiavaldus põhjendatuks;
–        tühistada vaidlustatud otsus;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Esimese Astme Kohtul:
–        jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja Suprocolt.
Nõukogu palub Esimese Astme Kohtul komisjoni nõuded rahuldada.
Hispaania Kuningriik palub Esimese Astme Kohtul:
–        tunnistada ÜMT otsuse III lisa artikli 5 lõike 1 punkti g seaduslikkuse vaidlustamine vastuvõetamatuks ja teise võimalusena
jätta see rahuldamata;
–        jätta vaidlustatud otsuse peale esitatud hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja Suprocolt.
Madalmaade Kuningriik palub Esimese Astme Kohtul vaidlustatud otsus tühistada.

Õiguslik käsitlus
Suproco esitab oma hagi toetuseks kolm väidet. Peamisena esitatud esimene väide põhineb ÜMT otsuse III lisa artikli 5 lõike 1
punkti g seaduslikkuse vaidlustamisel. Teise võimalusena esitatud teine väide toob välja komisjoni pädevuse puudumise. Kolmanda
võimalusena esitatud kolmas väide tuleneb ÜMT otsuse III lisa artikli 37 rikkumisest ja faktide ekslikust hindamisest.
Esiteks tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsus on otsus EÜ artikli 249 neljanda lõigu tähenduses ja et see peab EÜ artikli 253
kohaselt olema põhjendatud. Põhjendamata jätmine või ebapiisav põhjendamine kujutab endast olulist menetlusnormi rikkumist
ning avaliku korra aspekti, millele ühenduse kohus peab omaalgatuslikult tähelepanu juhtima (2. aprilli 1998. aasta otsus
kohtuasjas C‑367/95 P: komisjon
v.
Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I‑1719, punkt 67, ja 12. juuli 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑12/99 ja
T‑63/99: UK Coal
v.
komisjon, EKL 2001, lk II‑2153, punkt 199).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad EÜ artikliga 253 nõutud põhjendused vastama asjaomase akti olemusele ning sellest
peab selgelt ja üheselt selguma akti andnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel võetud meetme põhjuseid
mõista ja pädeval kohtuasutusel järelevalvet teostada. Põhjendamise nõuet tuleb hinnata koos asjaoludega, nimelt akti sisu,
põhjenduste olemuse ja huviga, mis võib olla akti adressaatidel või teistel otseselt ja isiklikult aktiga seotud isikutel
selgituste saamiseks. Ei ole nõutud, et põhjendused täpsustaksid kõiki faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna otsuse põhjenduste
vastavust EÜ artikli 253 nõuetele tuleb hinnata mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja asjaomase valdkonna õiguslikku
regulatsiooni silmas pidades (eespool punktis 19 viidatud otsus kohtuasjas komisjon
v.
Sytraval ja Brink’s France, punkt 63; Euroopa Kohtu 30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑301/96: Saksamaa
v.
komisjon, EKL 2003, lk I‑9919, punkt 87, ja 22. juuni 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑42/01: Portugal
v.
komisjon, EKL 2004, lk I‑6079, punkt 66).
Käesolevas asjas tuleb esiteks välja tuua, et Madalmaade Kuningriigi poolt ÜMT otsuse III lisa artikli 37 alusel esitatud
eranditaotlus tugines komisjonile edastatud teatud hulgale faktidele ja majanduslikele andmetele. Eelkõige täitis Madalmaade
Kuningriik ÜMT otsuse III lisa liites 7 toodud ja ÜMT otsuse III lisa artikli 37 lõikes 2 sätestatud vormi. See vorm, mille
Hollandi võimud täitsid, sisaldas teavet tootmiskulude ja Kolumbia päritoluga tooraine kasutamise raames tekkinud lisandväärtuse
kohta. Tuleb rõhutada, et komisjon ei ole Madalmaade Kuningriigi poolt edastatud andmete ebapiisavust vaidlustatud otsuses
välja toonud. Järelikult leidis komisjon, et tema valduses on kõik ÜMT otsuse III lisa artikli 37 lõikega 2 nõutud materjalid.
Teiseks tuleb esile tõsta, et Madalmaade Kuningriigil kui erandi taotlejal ja Suprocol kui erandist kasu saajal, juhul kui
see erand oleks antud, oli huvi saada komisjonilt selgitusi.
Kolmandaks tuleb esile tõsta, et vaidlustatud otsus tugineb Madalmaade Kuningriigi esitatud eranditaotlust rahuldamata jättes
ÜMT otsuse III lisa artiklile 37 ja eelkõige selle lõigetele 4 ja 7, mida on tsiteeritud vastavalt põhjendustes 1 ja 8.
ÜMT otsuse III lisa artikli 37 lõike 4 kohaselt uuritakse iga juhtumi puhul, kas küsimust on võimalik lahendada päritolu kumulatsiooni
käsitlevate normide abil. See tähendab, et juhul, kui küsimust on võimalik lahendada päritolu kumulatsiooni käsitlevate normide
abil, on komisjonil õigus jätta eranditaotlus rahuldamata.
Mis puudutab ÜMT otsuse III lisa artikli 37 lõiget 7, siis see sätestab, et „[i]lma et see piiraks lõigete 1–6 kohaldamist,
tehakse erand juhul, kui asjaomases ÜMT-s kasutatud päritolustaatuseta toodetele lisandunud väärtus moodustab vähemalt 45%
valmistoote väärtusest, kui erand ei põhjusta mõnele ühenduse või ühe või mitme liikmesriigi majandusharule suurt kahju”.
Sõnade „ilma et see piiraks” kasutamine tähendab, et lõikega 7 sätestatud norm jätab ÜMT otsuse III lisa artikli 37 lõiked
1–6 tervenisti kehtima. Isegi ÜMT otsuse III lisa artikli 37 lõikega 7 hõlmatud juhul peab komisjon selle sama lisa artikli 37
lõike 4 alusel uurima, kas küsimust on võimalik lahendada päritolu kumulatsiooni käsitlevate reeglite abil. Kui olukord selliseks
osutub, nagu on märgitud ka ülal, on komisjonil õigus jätta eranditaotlus rahuldamata. Igal juhul, kui komisjon otsustab ÜMT
otsuse III lisa artikli 37 lõiget 7 kohaldada või selle kohaldamata jätta, peavad tema otsuse aluseks olevad põhjendused ilmnema
piisavalt selgelt.
Eelnevate kaalutluste valguses tuleb uurida, kas vaidlustatud otsuse põhjendus täidab käesolevas asjas EÜ artikli 253 nõudeid.
Vaidlustatud otsus koosneb üheksast põhjendusest ja resolutsioonist, mis sisaldab kahte artiklit ning jätab eranditaotluse
rahuldamata.
Põhjendus 1 täpsustab Madalmaade Kuningriigi poolt esitatud eranditaotluse õiguslikku konteksti, viidates eelkõige ÜMT otsuse
III lisa artikli 37 lõigetele 1 ja 4.
Põhjendus 2 meenutab Madalmaade Kuningriigi poolt esialgselt 20. veebruaril 2002 esitatud eranditaotluse eset.
Põhjendus 3 märgib, et Madalmaade Kuningriik võttis selle taotluse 13. mail 2002 tagasi.
Põhjendus 4 toob esile, et „viie erineva AKV riigi suhkrutootjad keeldusid mais ja juunis 2002 tarnimast asjaomasele tootjale
vajalikku suhkrut, samas Guyanas asutatud valmistaja nõustus tarnima soovitud koguse ja kvaliteedi, aga oluliselt kõrgema
hinnaga (450 Ameerika Ühendriikide dollarit (USD) tonni kohta FOB Georgetown) kui Kolumbia suhkur (275 USD tonni kohta vabalt
ostja laos)”. Madalmaade Kuningriik esitas selle teabe komisjonile 4. oktoobril 2002.
Põhjendus 5 märgib, et Madalmaade Kuningriik väidab, et tööjõukulud ja Antillidel kantud kulud ulatuvad 1 095 570 euroni 3000 tonni
valmistoote kohta, kusjuures selle koguse valmistoodete enda väärtuseks on 3 241 200 eurot. Need andmed tulenevad eranditaotlusele
lisatud vormist.
Põhjendus 6 täpsustab, et esitatud teabe uurimine näitab, et toimingu lisandväärtus on suurem kui 45% tehasehinnast nii Kolumbia
kui ka Guyana suhkru tarnimisel. Guyana suhkru lisandväärtust puudutav väide tuleneb Madalmaade Kuningriigi poolt edastatud
andmete alusel komisjoni poolt teostatud arvutusest.
Põhjendus 7 meenutab, et Suproco sai 2002. aastaks avatud 28 000 tonni suuruse aastalimiidi piires kasu impordilitsentsist,
mis anti 6222 tonni suuruse koguse tarbeks. Selle teabe edastas Madalmaade Kuningriik komisjonile oma 4. oktoobri 2002. aasta
kirjaga.
Sellest tuleneb, et kui vaidlustatud otsuse põhjendus 1 meenutab ÜMT otsuse III lisa teatud sätteid ja põhjendus 2 eranditaotluse
objekti, taasesitavad põhjendused 3–7 faktilised asjaolud, mille tõi välja Madalmaade Kuningriik (põhjendused 3–5 ja 7) või
mis tuvastati tema poolt esitatud teabe põhjal (põhjendus 6). Põhjendus 9 märgib, et vaidlustatud otsusega ette nähtud meetmed
on tolliseadustiku komitee arvamusega kooskõlas.
Madalmaade Kuningriigi esitatud eranditaotluse komisjoni poolt rahuldamata jätmise õiguslik põhjendus on väljendatud vaidlustatud
otsuse põhjenduses 8.
Põhjendus 8 sätestab, et „[a]rvestades tõendite kogumit, ei ole soovitud erand III lisa artikli 37 lõike 1 suhtes õigustatud.
Esitatud teave näitab, et küsimust on võimalik lahendada päritolu kumulatsiooni käsitlevate normide abil. Mingit teavet, millest
ilmneks, et Guyana suhkru kasutamine on sedavõrd ebarentaabel, et see sunnib tootjat oma tegevust lõpetama, esitatud ei ole.
Lisaks sellele ei kohaldu artikli 37 lõige 7, kuna nii Kolumbia kui ka Guyana suhkru tarnimisel tekkinud lisandväärtus on
suurem kui 45% valmistoote tehasehinnast”.
Selle põhjenduse teine lause puudutab ÜMT otsuse III lisa artikli 37 lõike 4 rakendamist, kuna see märgib, et küsimust on
võimalik lahendada päritolu kumulatsiooni käsitlevate normide abil. Samas ei toeta selles lauses sisalduvat kategoorilist
ja lakoonilist väidet ükski täpne põhjendus.
Eelkõige ei anna põhjenduse 8 teise lause väitele piisavat alust sama põhjenduse kolmas lause.
Selles kolmandas lauses kasutatud sõnad näitavad, et Guyana suhkru kasutamise rentaablusarvutuse viis tõenäoliselt läbi komisjon.
Selline arvutus oli muuhulgas vajalik selleks, et hinnata, kas Suproco probleemi oli võimalik lahendada päritolu kumulatsiooni
käsitlevate normide abil. Hoolimata sellest ei leidu vaidlustatud otsuses ei sellise arvutuse jaoks komisjoni poolt kasutatud
meetodit ega isegi selle arvutuse lihtsat tulemust. Samuti ei nähtu toimikumaterjalidest, et seda meetodit või seda tulemust
oleks haldusmenetluse käigus Madalmaade Kuningriigile ja seda enam Suprocole tutvustatud. Isegi eeldusel, et asjaomase arvutuse
võib tuletada vaidlustatud otsuse teistes põhjendustes sisalduvatest erinevatest elementidest, jääks selline arvutus teostada
tulevat valuutavahetust arvestades ebaselgeks. Vaidlustatud otsuse põhjenduses 4 mainitud Guyana suhkru hind on toodud Ameerika
Ühendriikide dollarites (USD), samas kui vaidlustatud otsuse põhjenduses 5 taasesitatud majanduslikud andmed on toodud eurodes.
Vahetuskursile, mida komisjon kasutas, ei ole tähelepanu juhitud ei vaidlustatud otsuses ega ka haldusmenetlust puudutavates
toimikumaterjalides.
Lisaks sellele ei selgita põhjenduse 8 kolmas lause, kuidas saab ettevõte, kes teostab „ebarentaablit” (või vaidlustatud otsuse
erinevate keeleliste versioonide kohaselt „ebamajanduslikku”) tegevust, vaatamata kõigele otsustada oma tootmist jätkata.
Nendest tõenditest tuleneb, et ei ole võimalik piisava selgusega kindlaks teha põhjust, mis viis komisjoni järelduseni, et
küsimust on võimalik lahendada päritolu kumulatsiooni käsitlevate normide abil ja et Guyana suhkru kasutamine ei sunni tootjat
oma tegevust lõpetama. Sellistes tingimustes ei võimalda vaidlustatud otsuse põhjendus Esimese Astme Kohtul teostada omapoolset
kontrolli.
Samuti ei võimalda see motiveering Madalmaade Kuningriigil ega ka Suprocol võetud meetme põhjendustega tutvuda ja oma õigusi
Esimese Astme Kohtus kaitsta. Siinkohal tuleb välja tuua, et Suproco tõstab oma hagiavalduses esile väite, mis tuleneb ÜMT
otsuse III lisa artikli 37 lõike 3 punkti b rikkumisest ja mida Madalmaade Kuningriik oma menetlusse astuja vastuses toetab.
Eelkõige leiab Suproco, et komisjon rikkus seda sätet osas, millega ta leidis, et erandi tegemise peamiseks tingimuseks on
tegevuse lõpetamine. Vaidlustatud otsuse lugemisel on raske kindlaks teha, kas komisjon kohaldas ÜMT otsuse III lisa artikli 37
lõike 3 punkti b või mitte, seda eriti tema põhjenduses 8 esineva väite valguses, mille kohaselt ei oleks Guyana suhkru kasutamine
sundinud tootjat oma tegevust lõpetama.
Lisaks sellele tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 8 sisalduv ÜMT otsuse III lisa artikli 37 lõiget 7 puudutav
põhjendus ei täida ka EÜ artikliga 253 esitatud nõudeid.
Ilma et oleks vaja otsustada ÜMT otsuse III lisa artikli 37 lõike 7 võimaliku kohaldamise üle käesolevas asjas, piisab kui
tõdeda, et komisjoni poolt kasutatud Guyana suhkru lisandväärtust puudutavat arvutusmeetodit ei ole võimalik vaidlustatud
otsuses tuvastada ja et komisjon on esitanud erinevaid arvutustulemusi oma kohtudokumentides (kostja vastuse punkt 35), kohtuistungil
(Esimese Astme Kohtu esitatud küsimuse järel) ja pärast kohtuistungit (6. detsembri 2004. aasta kirjaliku vastuse raames Esimese
Astme Kohtu poolt esitatud küsimusele).
Selles osas tuleneb komisjoni antud selgitustest, et imporditud suhkru lisandväärtuse (toote tehasehind, millest on maha arvatud
ühendusse, AKV või ÜMT riikidesse kolmandatest maadest imporditud aine tolliväärtus) protsentuaalsel arvutamisel valmistootes
kohaldati vahetuskurssi, mis kehtis 4. oktoobril 2002 ehk 1 USD 1,0111 euro kohta. Ometi tunnistab komisjon oma kirjalikus
vastuses, et ta kohaldas imporditud suhkru tolliväärtuse arvutamisel teistsugust vahetuskurssi, milleks oli 1 USD 1 euro kohta.
Lisaks sellele kasutati seda viimast vahetuskurssi arvutuses, mis viidi läbi kolmanda vahetuskursi (1 USD 1,1505 euro kohta,
mis kehtis 20. veebruaril 2002) alusel teostatud konversioonist saadud summast (3 241 200 eurot) lähtudes. See 3 241 200 euro
suurune summa, mille kohta on vaidlustatud otsuses ilma muude selgitusteta kinnitatud, et see väljendab valmistoodete väärtust,
ei vasta muuhulgas ka toodete tehasehinnale, vaid hinnale, millele on lisatud ostjatele tarnimise kulud.
Lisaks sellele tuleneb kohtudokumentidest, et komisjon leiab, et Guyana suhkru lisandväärtuse hindamisel on imporditud suhkru
transpordikuludeks põhjendatud võtta summa 37,2 USD tonni kohta, ning peab Madalmaade Kuningriigi poolt 4. oktoobri 2002. aasta
kirjas välja toodud summat 85 USD tonni kohta ülemääraseks. Vaidlustatud otsuses seda summat 37,2 USD tonni kohta ei ilmne.
Samuti ei tulene haldusmenetlust puudutavatest toimikumaterjalidest, et seda summat oleks tutvustatud Madalmaade Kuningriigile
ja veel enam Suprocole.
Sellistes tingimustes ei võimalda ka vaidlustatud otsuse põhjenduse 8 viimases lauses esinev motiveering Madalmaade Kuningriigil
ning Suprocol oma õigusi Esimese Astme Kohtus kaitsta ja viimatinimetatul kohtulikku kontrolli teostada.
Nende põhjenduste kogumist johtuvalt tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsus ei täida EÜ artikli 253 nõudeid ja tuleb seetõttu
sel alusel tühistada, ilma et oleks vaja uurida Suproco poolt oma hagi toetuseks esitatud sisulisi väiteid.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud komisjoni kahjuks, mõistetakse kohtukulud vastavalt Suproco nõudele välja komisjonilt.
Kodukorra artikli 87 lõike 4 alusel kannavad menetlusse astuvad liikmesriigid ja institutsioonid oma kohtukulud ise.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (viies koda)
otsustab:
1.
Tühistada komisjoni 10. jaanuari 2003. aasta otsus 2003/34/EÜ, millega keelduti erandi tegemisest nõukogu otsusest 2001/822/EÜ
osas, mis puudutab Hollandi Antillide päritoluga suhkrule kohaldatavaid päritolu eeskirju.
2.
Jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja Suproco kohtukulud.
3.
Jätta nõukogu, Hispaania Kuningriigi ja Madalmaade Kuningriigi kohtukulud nende endi kanda.
Vilaras
Dehousse
Šváby
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 22. septembril 2005 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Koja esimees
H. Jung

M. Vilaras
*
Kohtumenetluse keel: hollandi.