CELEX: 62001CJ0283
Sbližování právních předpisů
Článek 2

Rozsudkem ze dne 13. července 2001, došlým Soudnímu dvoru dne 18. července 2001, položil Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko)
na základě článku 234 ES dvě předběžné otázky týkající se výkladu článku 2 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince
1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01,
s. 92, dále jen „směrnice“).
Tyto otázky byly vzneseny v rámci sporu mezi společností Shield Mark BV (dále jen „společnost Shield Mark“) a J. Kistem, který
svou činnost vykonává pod názvem „Memex“, týkajícího se toho, že J. Kist v rámci své činnosti užívá zvukové znělky, které
si předtím společnost Shield Mark nechala zapsat u Úřadu pro ochranné známky Beneluxu (dále jen „ÚOZB“) jakožto zvukové ochranné
známky.

Právní rámec

Právní úprava Společenství
Cílem směrnice je podle jejího prvního bodu odůvodnění sblížit právní předpisy členských států o ochranných známkách za účelem
odstranění existujících rozdílů, které mohou bránit volnému pohybu zboží a služeb a mohou narušovat podmínky soutěže v rámci
společného trhu. Jak však vyplývá z jejího třetího bodu odůvodnění, jejím cílem není sblížení uvedených právních předpisů
v celém rozsahu.
Sedmý bod odůvodnění směrnice uvádí, že „dosažení cílů, jež sblížení právních předpisů sleduje, předpokládá, že podmínky pro
nabytí a udržení práva k zapsané ochranné známce jsou v zásadě ve všech členských státech stejné“ a že „je proto žádoucí vyhotovit
příkladný seznam označení, která mohou tvořit ochrannou známku, jsou-li způsobilá odlišit zboží nebo služby jednoho podniku
od zboží nebo služeb jiných podniků.“
Článek 2 směrnice, nazvaný „Označení, jež mohou tvořit ochrannou známku“, obsahuje příkladný seznam uvedený v sedmém bodě
odůvodnění. Tento článek stanoví:
„Ochrannou známkou může být jakékoli označení, schopné grafického ztvárnění, zejména slova, včetně osobních jmen, kresby,
písmena, číslice, tvar zboží nebo jeho balení, pokud jsou tato označení způsobilá odlišit zboží nebo služby jednoho podniku
od zboží či služeb jiných podniků.“
Článek 3 směrnice, nazvaný „Důvody pro zamítnutí či neplatnost“, ve svém odst. 1 písm. a) a b) stanoví:
„Do rejstříku nebudou zapsány a jsou-li zapsány, budou prohlášeny neplatnými:
a)      označení, která nemohou tvořit ochrannou známku;
b)      ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost.“

Právní úprava použitelná v zemích Beneluxu
Belgické království, Lucemburské velkovévodství a Nizozemské království svá práva vyplývající z ochranných známek zakotvila
ve společném zákoně, a sice jednotném zákoně zemí Beneluxu o ochranných známkách (Trb. 1962, 58, a Trb. 1983, 187, dále jen
„ZBOZ“), jehož uplatňování bylo svěřeno společné instituci, a sice ÚOZB.
ZBOZ byl s účinností od 1. ledna 1996 pozměněn protokolem ze dne 2. prosince 1992 o změně uvedeného zákona (Trb. 1993, 12,
dále jen „protokol“) za účelem provedení směrnice do právního řádu těchto tří členských států.
Mělo se však za to, že není nezbytné měnit ZBOZ za účelem výslovného provedení článků 2 a 3 směrnice. V tomto ohledu bod I.2
šestý a sedmý pododstavec důvodové zprávy k protokolu stanoví:
„Článek 2 směrnice, který se týká označení, která mohou být chráněna, nezakládá povinnost přizpůsobit ZBOZ. Znění tohoto článku
je téměř stejné jako znění článku 1 ZBOZ. Je sice pravda, že na rozdíl od článku 2 směrnice článek 1 ZBOZ nevyžaduje podmínku,
aby označení byla schopná grafického ztvárnění, avšak v praxi označení pro poskytnutí ochrany jako ochranné známky tento požadavek
splnit musejí.
Ani článek 3 směrnice nevyvolal nutnost přizpůsobit ZBOZ. Absolutní důvody pro zamítnutí či neplatnost stanovené v prvním
odstavci tohoto článku jsou uvedeny v článcích 1 a 4 odst. 1 a 2, ve spojení s čl. 14 písm. a) odst. 1 ZBOZ. [...]“
Článek 1 ZBOZ, který tak nebyl změněn protokolem, ve svém prvním pododstavci stanoví:
„Za individuální ochranné známky jsou považovány názvy, kresby, otisky, razítka, písmena, číslice, tvar zboží nebo balení
a všechna jiná označení, jež slouží k odlišení výrobků určitého podniku.“
Článek 1 písm. b) prováděcího nařízení k ZBOZ stanoví, že „[p]odání ochranné známky v rámci zemí Beneluxu se provádí ve francouzském
či nizozemském jazyce předložením dokumentu obsahujícího [...] vyobrazení ochranné známky.“
Zatímco před vstupem protokolu v platnost dne 1. ledna 1996 ÚOZB neprováděl žádný věcný přezkum zápisu ochranné známky, přičemž
byl takový přezkum případně prováděn
a posteriori v
rámci žaloby na prohlášení neplatnosti nebo v rámci vzájemné žaloby ve věci poškození práva majitele ochranné známky, ÚOZB
napříště provádí průzkum přihlášek na základě absolutních důvodů pro zamítnutí stanovených ZBOZ.
Pokud jde o zvukové ochranné známky, ÚOZB měl původně za to, že mohou být předmětem zápisu. Poté, co byl mezi účastníky řízení
ve věci v původním řízení vydán rozsudek Gerechtshof te ‘s Gravenhage (Nizozemsko) ze dne 27. května 1999, však ÚOZB zápis
zvukových ochranných známek obecně odmítá.

Spor v původním řízení a předběžné otázky
Společnost Shield Mark je majitelkou čtrnácti ochranných známek zapsaných u ÚOZB, přičemž první byla zapsána dne 5. června
1992 a poslední dne 2. února 1999 pro různé zboží a služby třídy 9 (nahraný počítačový software atd), 16 (časopisy, noviny
atd.), 35 (reklama, obchodní vedení atd.), 41 (vzdělávání, školení, pořádání seminářů v oblasti reklamy, marketingu, duševního
vlastnictví a komunikace v obchodní oblasti atd.) a 42 (právní služby) Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb
pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků.
Čtyři z těchto ochranných známek sestávají z notové osnovy obsahující prvních devět not hudební skladby L. van Beethovena
„Für Elise“. Ke dvěma z nich je připojena poznámka „zvuková ochranná známka, ochranná známka spočívá ve ztvárnění melodie
prostřednictvím not (graficky) zanesených do notové osnovy.“ Pro jednu z nich je krom toho upřesněno „hrána na klavír.“
Čtyři další ochranné známky sestávají z „prvních devíti not skladby ,Für Elise’.“ Ke dvěma z nich je připojena poznámka „zvuková
ochranná známka, ochranná známka sestává z popsané melodie.“ Pro jednu z nich je krom toho upřesněno „hrána na klavír.“
Tři další ochranné známky sestávají ze sledu hudebních not „e, dis, e, dis, e, h, d, c, a“. Ke dvěma z nich je připojena poznámka
„zvuková ochranná známka, ochranná známka spočívá v reprodukci melodie, která je tvořena sledem not tak, jak jsou popsány.“
Pro jednu z nich je krom toho upřesněno „hrána na klavír.“
Dvě z ochranných známek zapsaných pro společnost Shield Mark sestávají z názvu „Kukelekuuuuu“ (zvukomalba, která v nizozemštině
naznačuje zpěv kohouta). K jedné z nich je připojena poznámka „zvuková ochranná známka, ochranná známka je zvukomalbou napodobující
zpěv kohouta.“
Konečně jedna ochranná známka sestává ze „zpěvu kohouta“ a je k ní připojena poznámka „zvuková ochranná známka, ochranná známka
sestává ze zpěvu, tak jak je popsán.“
V říjnu 1992 společnost Shield Mark v rozhlase zahájila reklamní kampaň, v rámci které každá z reklamních zpráv začínala znělkou
(jingle) přebírající prvních devět not skladby „Für Elise“. Krom toho od února 1993 nechala vydávat informační materiál týkající
se služeb, které na trhu nabízí. Tento materiál je umístěn na stojanu pro vystavené zboží v knihkupectvích a novinových stáncích
a pokaždé, když je materiál odebrán ze stojanu, se rozezní znělka. Konečně společnost Shield Mark vydává speciální software
určený pro právníky a marketingové odborníky, a pokaždé, když se speciální software na disketě spustí, se rozezní zpěv kohouta.
Joost Kist, který vykonává činnost konzultanta v oblasti komunikace, zejména v oblasti reklamního práva a práva ochranných
známek, pořádá semináře v oblasti duševního vlastnictví a marketingu a k těmto otázkám vydává časopis.
Během reklamní kampaně, která byla zahájena dne 1. ledna 1995, J. Kist použil melodii tvořenou prvními devíti notami skladby
„Für Elise“ a rovněž prodával počítačový program, který v okamžiku spuštění vydává zpěv kohouta.
Společnost Shield Mark proti J. Kistovi podala žalobu pro porušování práv vyplývajících z ochranných známek a pro nekalou
soutěž.
Gerechtshof te ‘s Gravenhage rozsudkem ze dne 27. května 1999 návrhu společnosti Shield Mark vyhověl v rozsahu, v němž byl
založen na právu vyplývajícím z občanskoprávní odpovědnosti, ale naproti tomu jej zamítl v rozsahu, v němž byl založen na
právu vyplývajícím z ochranných známek z důvodu, že záměrem vlád členských států Beneluxu bylo odmítnout zápis zvuků jako
ochranných známek.
Poté, co společnost Shield Mark podala kasační opravný prostředek u Hoge Raad der Nederlanden, se tento soud rozhodl přerušit
řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      a)     Má být článek 2 směrnice vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby zvuky či šumy mohly být považovány za ochranné známky?
b)     V případě, že odpověď na první otázku písm. a) bude záporná: znamená režim vytvořený směrnicí, že musí být možné, aby zvuky
nebo šumy byly považovány za ochranné známky?
2)      a)     V případě, že odpověd na první otázku písm. a) bude záporná: na základě jakých podmínek má směrnice za to, že zvuková ochranná
známka je schopná grafického ztvárnění ve smyslu jejího článku 2, a v tomto ohledu jak musí být provedeno podání přihlášky
takové ochranné známky?
b)     Konkrétně jsou splněny požadavky směrnice uvedené v bodě a), jestliže byl zvuk nebo šum přihlášen v jedné z následujících
forem:
–        hudební noty;
–        písemný popis ve formě zvukomalby;
–        písemný popis v jiné formě;
–        takové grafické ztvárnění, jako je sonogram;
–        zvukový nosič přiložený k formuláři přihlášky;
–        digitální záznam, který může být předmětem poslechu na internetové síti;
–        kombinace těchto metod;
–        jiná forma, případně jaká?“

K první otázce
Svou první otázkou písm. a) se předkládající soud táže, zda článek 2 směrnice má být vykládán v tom smyslu, že brání tomu,
aby zvuková označení mohla být považována za ochranné známky. V případě záporné odpovědi se svou první otázkou písm. b) táže,
zda tento článek znamená, že musí být možné, aby zvuková označení byla považována za ochranné známky.

Vyjádření předložená Soudnímu dvoru
Podle společnosti Shield Mark ze sedmého bodu odůvodnění směrnice vyplývá, že článek 2 této směrnice neobsahuje taxativní
výčet označení, jež mohou tvořit ochrannou známku. Veškerá označení, která mohou sloužit k odlišení zboží nebo služeb jednoho
podniku od zboží či služeb jiných podniků tedy v zásadě mohou sloužit jako ochranné známky. Z toho podle ní vyplývá, že jelikož
zvuková označení takovou způsobilost zjevně mají, roli ochranné známky splňovat mohou.
Tento výklad je podepřen zejména stanoviskem generálního advokáta Ruiz-Jaraba Colomera ve věci Sieckmann (rozsudek ze dne
12. prosince 2002, C‑273/00, Recueil, s. I‑11737), přípravnými pracemi směrnice a dokumenty Rady přístupnými veřejnosti, které
se týkají přijetí jak směrnice, tak nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř.
věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146), jakož i metodickými pokyny pro průzkum Úřadu pro harmonizaci na vnitřním
trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).
Nizozemská, francouzská, italská a rakouská vláda a vláda Spojeného království mají za to, že zvuky jsou způsobilé odlišit
zboží nebo služby jednoho podniku od zboží či služeb jiných podniků. Vzhledem k tomu, že seznam označení, jež mohou tvořit
ochrannou známku, který je uveden v článku 2 směrnice, má podle těchto vlád jen informativní hodnotu, vyplývá z toho, že zvuky
mohou tvořit ochranné známky.
Francouzská a rakouská vláda dodávají, že z důvodu cíle směrnice, kterým je provádět harmonizaci práv členských států, pokud
jde o ochranné známky, musí být možné, aby zvuky byly považovány za ochranné známky, jestliže jsou schopné grafického ztvárnění.
Komise připomíná, že článek 2 směrnice vyžaduje, že k tomu, aby označení bylo zapsáno jako ochranná známka, musí být schopné
grafického ztvárnění a způsobilé odlišit zboží nebo služby jednoho podniku od zboží či služeb jiných podniků. Podle ní z režimu
zavedeného články 2 a 3 směrnice vyplývá, že se rozlišovací způsobilost na rozdíl od článku 3 netýká ve smyslu článku 2 otázky,
zda označení může mít konkrétně rozlišovací způsobilost pro zboží nebo služby, pro které je její zápis jakožto ochranné známky
požadován, ale týká se spíše toho, zda předmětné označení má rozlišovací způsobilost z obecného hlediska, nehledě k jednotlivým
kategoriím zboží nebo služeb.
Zvuky a šumy přitom člověk vnímat může, přičemž si je může zapamatovat, a umožní odlišit zboží nebo služby jednoho podniku
od zboží či služeb jiných podniků. Krom toho jsou schopné grafického ztvárnění.
Vzhledem k tomu, že seznam označení, jež mohou tvořit ochrannou známku, který je uveden v článku 2 směrnice, není taxativní,
z toho Komise vyvozuje, že označení sestávající ze zvuků či šumů jsou v zásadě způsobilá k tomu, aby byla zapsána jako ochranné
známky, pokud mohou odlišit zboží nebo služby bez nebezpečí záměny a jsou schopná jasného, přesného a trvalého grafického
ztvárnění, které třetím osobám umožní snadno pochopit, která ochranná známka je předmětem ochrany.

Odpověď Soudního dvora
Pokud jde o první otázku písm. a), cílem článku 2 směrnice je vymezit typy označení, jež mohou tvořit ochranné známky. Toto
ustanovení stanoví, že ochrannou známkou mohou být „zejména slova, včetně osobních jmen, kresby, písmena, číslice, tvar zboží
nebo jeho balení [...]“. Je zajisté pravda, že uvedené ustanovení uvádí pouze označení, která lze vnímat vzhledově, dvojrozměrná
či trojrozměrná, a která tedy mohou být zobrazena prostřednictvím písmen nebo psanými znaky či obrazy (výše uvedený rozsudek
Sieckmann, bod 43).
Jak však vyplývá ze znění jak uvedeného článku 2, tak sedmého bodu odůvodnění směrnice, který uvádí „příkladný seznam“ označení,
která mohou tvořit ochrannou známku, tento výčet není taxativní. Ačkoliv uvedené ustanovení nezmiňuje označení jako jsou zvuky,
která nelze jako taková vnímat vzhledově, výslovně je tudíž nevylučuje (viz v tomto smyslu, pokud jde o čichová označení,
výše uvedený rozsudek Sieckmann, bod 44).
Krom toho, jako zdůraznily společnost Shield Mark, vlády, které předložily vyjádření a Komise, zvuková označení nejsou svou
povahou nevhodná k odlišení zboží nebo služeb jednoho podniku od zboží či služeb jiných podniků.
Za těchto podmínek musí být článek 2 směrnice vykládán v tom smyslu, že zvuky mohou tvořit ochrannou známku za podmínky, že
mohou být mimoto předmětem grafického ztvárnění, přičemž o této otázce bude pojednáno v rámci přezkumu druhé otázky.
Pokud jde o první otázku písm. b), je třeba konstatovat, že článek 2 směrnice nebrání zápisu zvuků jako ochranných známek.
Členské státy tedy v zásadě takový zápis vyloučit nemohou.
I když cílem směrnice není sblížení právních předpisů členských států v oblasti ochranných známek v celém rozsahu, ze sedmého
bodu odůvodnění směrnice totiž jasně vyplývá, že podmínky pro nabytí a udržení práva k zapsané ochranné známce jsou ve všech
členských státech stejné.
V tomto ohledu, jak uvedla francouzská vláda, mezi jednotlivými členskými státy nemohou existovat rozdíly ohledně povahy označení,
jež mohou tvořit ochrannou známku.
Na první otázku je tedy třeba odpovědět tak, že článek 2 směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že musí být možné, aby zvuková
označení byla považována za ochranné známky, jestliže jsou způsobilá odlišit zboží nebo služby jednoho podniku od zboží či
služeb jiných podniků a jestliže jsou schopná grafického ztvárnění.

Ke druhé otázce
Svou druhou otázkou předkládající soud žádá Soudní dvůr, aby upřesnil, za jakých podmének je zvukové označení schopné grafického
ztvárnění ve smyslu článku 2 směrnice, a zejména zda hudbní noty, písemný popis ve formě zvukomalby, písemný popis v jiné
formě, takové grafické ztvárnění, jako je sonogram, zvukový nosič přiložený k formuláři přihlášky, digitální záznam, který
může být předmětem poslechu na internetové síti, kombinace těchto metod nebo jakákoli jiná forma splňují požadavky grafického
ztvárnění.

Vyjádření předložená Soudnímu dvoru
Zaprvé, společnost Shield Mark, vlády, které předložily vyjádření a Komise se shodují v tom, že jakékoli grafické ztvárnění
zvukového označení musí splňovat různé požadavky k tomu, aby toto označení mohlo tvořit ochrannou známku.
Podle společnosti Shield Mark tak grafické ztvárnění musí být jasné, přesné a pochopitelné, bez nadměrného úsilí pro třetí
osoby. Podle nizozemské vlády musí být úplné, jasné a přesné, aby bylo možné dozvědět se, co je předmětem výlučného práva
majitele ochranné známky, a srozumitelné pro ty, kteří mají zájem konzultovat rejstřík ochranných známek. Francouzská vláda
uvádí, že grafické ztvárnění musí být jasné a přesné, aniž by bylo třeba, aby vnímání označení veřejností bylo bezprostřední;
krom toho musí být chráněné označení srozumitelné. Podle italské vlády toto ztvárnění musí být způsobilé k vyjádření zvuku
a k tomu, aby jej činilo srozumitelným a odlišitelným. Rakouská vláda má za to, že zvuk zvukového označení musí vyplývat jasně
z grafického ztvárnění, nebo musí být možné, aby byl dostatečně jasně vyvozen tak, aby oblast případné ochrany ochranné známky
byla rozpoznatelná s dostatečnou přesností. Podle vlády Spojeného království grafické ztvárnění musí být dostatečně úplné
samo o sobě, jasné, přesné a pochopitelné, bez přehnaného úsilí ze strany osob, které konzultují rejstřík ochranných známek.
Konečně Komise uvádí, že toto ztvárnění musí být jasné, přesné a trvalé a musí umožnit třetím osobám, aby snadno pochopily,
která ochranná známka je předmětem ochrany.
Pokud jde zadruhé o formy, které jsou přijatelné pro grafické ztvárnění zvukových označení, se společnost Shield Mark, francouzská
a rakouská vláda, vláda Spojeného království, jakož i Komise domnívají, že notová osnova představuje grafické ztvárnění pro
účely článku 2 směrnice.
Společnost Shield Mark a francouzská vláda mají za to, že odkaz na takové známé dílo, jako je „prvních devět not skladby ,Für
Elise’“, představuje grafické ztvárnění. Vláda Spojeného království a Komise vyjadřují opačný názor.
Na rozdíl od francouzské vlády a vlády Spojeného království mají společnost Shield Mark a Komise za to, že popis melodie zanesením
not, z nichž se skládá, jako je „e, dis, e, dis, e, h, d, c, a“, musí být považován za grafické ztvárnění dotyčné melodie.
Společnost Shield Mark, jakož i francouzská a rakouská vláda v podstatě připouštějí, že sonogram představuje grafické ztvárnění,
přičemž rakouská vláda dodává, že taková přihláška je přípusná za podmínky, že je k ní přiložena zvuková reprodukce na nosiči
údajů, a francouzská vláda dodává, že k takovému způsobu ztvárnění může být přiložen zvukový nosič nebo digitální záznam.
Naproti tomu vláda Spojeného království uvádí, že obecně tato forma grafického ztvárnění přijata být nemůže a Komise za současného
stavu techniky odmítá, že by sonogram mohl být formou přípustnou pro grafické ztvárnění v rámci přihlášky označení jakožto
ochranné známky.
Na rozdíl od francouzské a rakouské vlády společnost Shield Mark, a za určitých okolností (jasný popis a odstranění nejednoznačnosti)
vláda Spojeného království, jakož i Komise mají za to, že zvukomalba může být rovněž zapsána.
Pokud jde o zvukový nosič přiložený k formuláři přihlášky, francouzská vláda se domnívá, že může být přiložen k sonogramu
nebo spektrogramu a rakouská vláda vyžaduje, aby byl přiložen k sonogramu. Naproti tomu společnost Shield Mark, vláda Spojeného
království a Komise tento údajný způsob „grafického ztvárnění“ jakožto způsob podání přihlášky označení jako ochranné známky
zpochybňují.

Odpověď Soudního dvora
Úvodem je třeba připomenout, že v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy zavedené článkem 234 ES je věcí
pouze vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno,
posoudit s ohledem na konkrétní okolnosti věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání jeho rozsudku, tak
i relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru. V důsledku toho, jestliže se položené otázky týkají výkladu práva Společenství,
je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (viz zejména rozsudek ze dne 15. prosince 1995, Bosman, C‑415/93, Recueil, s. I‑4921,
bod 59).
Soudní dvůr se nicméně domníval, že za účelem ověření jeho vlastní pravomoci mu přísluší zkoumat podmínky, za nichž se na
něj vnitrostátní soud obrátil. Duch spolupráce, jímž má být veden průběh řízení o předběžné otázce, totiž znamená, že vnitrostátní
soud bere ohled na funkci svěřenou Soudnímu dvoru, kterou je přispívat k výkonu spravedlnosti v členských státech, a nikoliv
poskytovat poradní stanoviska k obecným či hypotetickým otázkám (viz zejména výše uvedený rozsudek Bosman, bod 60).
Odmítnutí poskytnutí odpovědi na předběžnou otázku předloženou vnitrostátním soudem je tak mimo jiné možné, jestliže se jedná
o hypotetický problém (viz zejména rozsudek ze dne 8. května 2003, Gantner Electronic, C‑111/01, Recueil, s. I‑4207, bod 36).
V projednávaném případě je třeba konstatovat, že společnost Shield Mark přihlášku k zápisu nepodala ve formě sonogramu, zvukového
nosiče, digitálního záznamu nebo kombinace těchto metod, takže z důvodu nerelevantnosti nebude na položenou otázku odpovězeno
v rozsahu, v němž se týká těchto způsobů ztvárnění.
Pokud jde zaprvé o požadavky, ktere musí splnit jakékoli grafické ztvárnění, Soudní dvůr ve výše uvedeném rozsudku Sieckmann,
který se týká čichových označení, rozhodl, že článek 2 směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že ochrannou známku může tvořit
označení, které není způsobilé být jako takové vnímáno vzhledově, za podmínky, že může být předmětem grafického ztvárnění,
zejména prostřednictvím vyobrazení, čar nebo znaků a musí být jasné, přesné, úplné samo o sobě, snadno přístupné, srozumitelné,
trvalé a objektivní.
Tyto podmínky se vztahují rovněž na zvuková označení, která stejně jako čichová označení nejsou způsobilá být jako taková
vnímána vzhledově.
Pokud jde zadruhé o přijatelné formy grafického ztvárnění, třebaže přísluší předkládajícímu soudu, aby v každém konkrétním
případě, který je mu předložen, určil, zda označení může tvořit ochrannou známku a může být tedy platně předmětem zápisu,
má Soudní dvůr nicméně pravomoc k tomu, aby poskytl údaje, pokud jde o otázku, zda ztvárnění prostřednictvím hudebních not
nebo ztvárnění užívající psaný jazyk představují grafická ztvárnění zvukového označení ve smyslu článku 2 směrnice.
Je třeba především zdůraznit, že označení nelze zapsat jako zvukovou ochrannou známku, jestliže přihlašovatel ve své přihlášce
k zápisu neupřesnil, že přihlášené označení má být chápáno jako zvukové označení. V takovém případě jsou totiž příslušný orgán
v oblasti zápisu ochranných známek, jakož i veřejnost, zvláště hospodářské subjekty, oprávněny domnívat se, že jde o slovní
či obrazovou ochrannou známku, tak jak je graficky ztvárněna v přihlášce k zápisu.
Pokud jde nejprve o ztvárnění zvukového označení prostřednictvím popisu užívajícího psaný jazyk, nelze
a priori
vyloučit, že takový způsob grafického ztvárnění splňuje požadavky uvedené v bodě 55 tohoto rozsudku. Pokud jde o taková označení,
jako jsou označení dotčená v původním řízení, však takové grafické ztvárnění, jako je „prvních devět not skladby ,Für Elise’“
nebo „zpěv kohouta“ postrádá přinejmenším přesnost a jasnost a neumožňuje tedy určit rozsah požadované ochrany. Nemůže tedy
představovat grafické ztvárnění tohoto označení ve smyslu článku 2 směrnice.
Pokud jde dále o zvukomalbu, je nutno konstatovat, že mezi samotnou zvukomalbou, tak jak je vyslovena, a reálným zvukem nebo
šumem, nebo sledem reálných zvuků nebo šumů, které má foneticky napodobit, neexistuje úplná shoda. V případě, kdy je zvukové
označení graficky ztvárněno pouhou zvukomalbou, tak příslušné orgány a veřejnost, zvláště hospodářské subjekty, nemohou určit,
zda označením, které je předmětem ochrany, je samotná zvukomalba, tak jak je vyslovována, nebo reálný zvuk či šum. Navíc lze
zvukomalbu vnímat odlišně v závislosti na jednotlivcích nebo jednotlivých členských státech. Je tomu tak v případě nizozemské
zvukomalby „Kukelekuuuuu“, která má vyjádřit zpěv kohouta a která se značně liší od odpovídající zvukomalby v jiných jazycích
používaných v členských státech Beneluxu. V důsledku toho pouhá zvukomalba bez jiného upřesnění nemůže představovat grafické
ztvárnění zvuku nebo šumu, které má foneticky přepsat.
Pokud jde konečně o hudební noty, které jsou obvyklým způsobem pro ztvárnění zvuků, ani sled not bez jiného upřesnění, jako
je „e, dis, e, dis, e, h, d, c, a“, nepředstavuje grafické ztvárnění ve smyslu článku 2 směrnice. Takový popis, který není
jasný, přesný ani úplný sám o sobě, totiž neumožňuje zejména určit výšku a délku zvuků, které tvoří melodii, jejíž zápis je
požadován a které představují základní parametry k rozpoznání této melodie, a tudíž k vymezení samotné ochranné známky.
Naproti tomu notová osnova rozdělená na takty, na níž jsou uvedeny zejména klíč (houslový, basový či altový klíč), hudební
noty a pomlky, jejichž forma (pokud jde o noty: celé, půlové, čtvrťové, osminové, šestnáctinové atd.; pokud jde o pomlky:
celé, půlové, čtvrťové, osminové atd.) uvádí relativní hodnotu, a případně alterace (křížek, bé, odrážka) – přičemž všechny
tyto značky určují výšku a délku zvuků – může představovat věrné ztvárnění sledu zvuků, které tvoří melodii, jejíž zápis je
požadován. Tento způsob grafického ztvárnění zvuků splňuje požadavky vyplývající z judikatury Soudního dvora, podle níž toto
ztvárnění musí být jasné, přesné, úplné samo o sobě, snadno přístupné, srozumitelné, trvalé a objektivní.
I když takové ztvárnění není bezprostředně srozumitelné, nic to nemění na tom, že může být snadno srozumitelné, přičemž tak
umožní příslušným orgánům a veřejnosti, zvláště hospodářským subjektům, aby přesně věděly, o jaké označení, jehož zápis jakožto
ochranná známka je požadován, se jedná.
Na druhou otázku je třeba odpovědět tak, že:
–        článek 2 směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že ochrannou známku může tvořit označení, které není způsobilé být jako
takové vnímáno vzhledově, za podmínky, že může být předmětem grafického ztvárnění, zejména prostřednictvím vyobrazení, čar
nebo znaků a musí být jasné, přesné, úplné samo o sobě, snadno přístupné, srozumitelné, trvalé a objektivní,
–        pokud jde o zvukové označení, tyto požadavky splněny nejsou, jestliže je označení ztvárněno graficky prostřednictvím popisu
užívajícího psaný jazyk, jako je uvedení, že je označení tvořeno notami, z nichž se skládá známé hudební dílo, nebo uvedení,
že jde o křik zvířete, nebo prostřednictvím jednoduché zvukomalby bez jiného upřesnění, nebo prostřednictvím sledu hudebních
not bez jiného upřesnění. Naproti tomu uvedené požadavky splněny jsou, jestliže je označení ztvárněno prostřednictvím notové
osnovy rozdělené na takty, na níž jsou uvedeny zejména klíč, hudební noty a pomlky, jejichž forma uvádí relativní hodnotu,
a případně alterace.

K nákladům řízení
Výdaje vzniklé nizozemské, francouzské, italské a rakouské vládě a vládě Spojeného království, jakož i Komisi, které předložily
Soudnímu dvoru vyjádření, se nenahrazují. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního
řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud.
Z těchto důvodů
SOUDNÍ DVŮR (šestý senát),
o otázkách, které mu předložil Hoge Raad der Nederlanden rozsudkem ze dne 13. července 2001, rozhodl takto:
1)
Článek 2 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných
známkách, musí být vykládán v tom smyslu, že musí být možné, aby zvuková označení byla považována za ochranné známky, jestliže
jsou způsobilá odlišit zboží nebo služby jednoho podniku od zboží či služeb jiných podniků a jestliže jsou schopná grafického
ztvárnění.
2)
Článek 2 směrnice 89/104 musí být vykládán v tom smyslu, že ochrannou známku může tvořit označení, které není způsobilé být
jako takové vnímáno vzhledově, za podmínky, že může být předmětem grafického ztvárnění, zejména prostřednictvím vyobrazení,
čar nebo znaků a musí být jasné, přesné, úplné samo o sobě, snadno přístupné, srozumitelné, trvalé a objektivní.
Pokud jde o zvukové označení, tyto požadavky splněny nejsou, jestliže je označení ztvárněno graficky prostřednictvím popisu
užívajícího psaný jazyk, jako je uvedení, že je označení tvořeno notami, z nichž se skládá známé hudební dílo, nebo uvedení,
že jde o křik zvířete, nebo prostřednictvím jednoduché zvukomalby bez jiného upřesnění nebo prostřednictvím sledu hudebních
not bez jiného upřesnění. Naproti tomu uvedené požadavky splněny jsou, jestliže je označení ztvárněno prostřednictvím notové
osnovy rozdělené na takty, na níž jsou uvedeny zejména klíč, hudební noty a pomlky, jejichž forma uvádí relativní hodnotu,
a případně alterace.
Skouris
Cunha Rodrigues
Puissochet
Schintgen

Macken
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 27. listopadu 2003.
Vedoucí soudní kanceláře

Předseda
R. Grass

V. Skouris
*
Jednací jazyk: nizozemština.