CELEX: 62007CJ0560
Присъединяване на Естония
Преходни мерки
Земеделски продукти
Захар
Излишъци от запаси
Регламенти (ЕО) № 1972/2003, № 60/2004 и № 832/2005

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Регламент (ЕО) № 1972/2003 на Комисията от 10 ноември 2003 година относно временните мерки, които следва да се приемат за търговията със земеделски продукти във връзка с присъединяването на Чешката репу-блика, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия (
ОВ L 293, стр. 3
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 50, стр. 100), на Регламент (ЕО) № 60/2004 на Комисията от за определяне на преходни мерки в сектора на захарта във връзка с присъединяването на Чешката репу-блика, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия (
ОВ L 9, стр. 8
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 52, стр. 202) и на Регламент (ЕО) № 832/2005 на Комисията от относно определянето на излишъка в количествата захар, изоглюкоза и фруктоза за Чешката репу-блика, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия (
ОВ L 138, стр. 3
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 64, стр. 3).
Запитването е отправено в рамките на спор между Balbiino AS (наричано по-нататък „Balbiino“), от една страна, и Põllumajandusminister (министър на земеделието) и Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus (подразделение „Север“ на данъчната и митническата администрация), от друга страна, във връзка с налагането на такси върху излишъците от запаси.
Правна уредба
Общностна правна уредба
Член 41, първа алинея от Акта относно условията на присъединяването към Европейския съюз на Чешката репу-блика, Република Естония, Република Кипър, Република Латвия, Република Литва, Република Унгария, Република Малта, Република Полша, Република Словения и Словашката pепублика и промените в учредителните договори на Европейския съюз (
ОВ L 236, 2003 г., стр. 33
) оправомощава Комисията на Европейските общности да приеме мерки за подпомагане на прехода на новите държави членки към режима на общата селскостопанска политика. Тези преходни мерки „могат да бъдат предприети в продължение на тригодишен период, който започва от датата на присъединяването, и тяхното прилагане се ограничава за този период“. Комисията приема pегламенти № 1972/2003 и № 60/2004, основавайки се именно на тази разпоредба.
Регламент № 1972/2003
Целта на Регламент № 1972/2003 съгласно съображение 1 от него е „да се избегне рискът от изкривяване на търговията, засягащо общата организация на [селскостопанските] пазари, дължащо се на присъединяването на десет нови държави към Европейския съюз на 1 май 2004 г.“ Предвид този риск в съображение 3 от посочения регламент се подчертава, че трябва „да се създадат разпоредби за възпиращи такси, които да се налагат за излишъците [от запаси] в новите държави членки“.
За тази цел член 4, параграф 1 от Регламент № 1972/2003 изисква новата държава членка да налага такси на притежателите на излишъци от продукти в свободно обращение към 1 май 2004 г.
Член 4, параграф 2 от този регламент предвижда:
„За да определи излишъците [от запаси] на всеки притежател, новата държава членка взема под внимание по-специално следното:
a)
средните стойности на наличните запаси през годините преди присъединяването;
б)
търговския поток през годините преди присъединяването;
в)
обстоятелствата, при които са изградени запасите.
Понятието „излишъци [от запаси]“ се прилага за продукти, внесени в новите държави членки или произхождащи от новите държави членки. Понятието „излишъци [от запаси]“ се прилага също за продукти, предназначени за пазара на новите държави членки.
[…]“
За да се гарантира правилното прилагане на таксата върху излишъците от запаси, член 4, параграф 4 от посочения регламент изисква от новите държави членки незабавно да извършат инвентаризация на наличните към 1 май 2004 г. запаси и най-късно до да уведомят Комисията за количеството продукти в излишъците от запаси.
В съответствие с член 10 от Регламент № 1972/2003 същият се прилага от 1 май 2004 г. до
Регламент № 60/2004
Тъй като рискът от спекулации е преценен като особено висок за пазара на захар, Комисията приема конкретни мерки с Регламент № 60/2004. Съгласно член 6, параграф 1 от този регламент:
„Най-късно до 31 октомври 2004 г. Комисията определя за всяка от новите държави членки […] количеството захар в чист вид или под формата на преработени продукти, изоглюкоза и фруктоза, което надхвърля количеството, разглеждано като нормален [преносен запас] към и което следва да бъде изтеглено от пазара за сметка на новите държави членки.
С цел определяне на количеството на излишъка се отчита изключително развитието през годината, предхождаща присъединяването в сравнение с предходните години на:
a)
внесените и изнесените количества захар в чист вид или захар под формата на преработени продукти, като изоглюкоза и фруктоза;
б)
производството, консумацията и запасите от захар и изоглюкоза;
в)
обстоятелствата, при които са се образували тези запаси.“
Член 6, параграф 2 от посочения регламент налага на новите държави членки най-късно до 30 април 2005 г. да изтеглят от пазара количеството захар или изоглюкоза, определено от Комисията за всяка от тези държави като излишък.
Член 6, параграф 3 от Регламент № 60/2004 предвижда:
„За прилагането на параграф 2 компетентните органи на новата държава членка следва да разполагат към 1 май 2004 г. със система за установяване на търгувания или преработен излишък от запаси на захар в чист вид или под формата на преработени продукти, изоглюкоза, фруктоза от съответните основни оператори. Тази система може да се основава по-конкретно на проследяване на вноса, данъчен мониторинг, изследвания, базиращи се на счетоводните отчети и на физическите запаси на операторите и да съдържа мерки като гаранции за покриване на риска. Тази система на установяване, трябва да се основава на оценка на риска, като надлежно отчита следните критерии:
—
тип дейност на съответните оператори,
—
капацитет на складовите съоръжения,
—
равнище на дейностите.
Новата държава членка използва системата, за да застави съответните оператори да изтеглят от пазара за своя сметка количеството захар или изоглюкоза, съответстващо на техния собствен дял от излишъка. Съответните оператори предоставят задоволително за новата държава членка доказателство, че продуктите са изтеглени от пазара най-късно до 30 април 2005 г.
Ако не е предоставено такова доказателство, новата държава членка начислява сума, съответстваща на въпросното количество, увеличена с най-високите такси върху вноса на този продукт за периода между 1 май 2004 г. и , увеличена с 1,21 EUR на 100 кг, изразени в бяла захар или сухо еквивалентно вещество.
Сумата, посочена в трета алинея, се заплаща на националния бюджет на новата държавата членка.“
Регламент № 832/2005
С Регламент № 832/2005 Комисията определя излишъка в количествата захар, който трябва да бъде изтеглен от всяка от новите държави членки. Съображение 3 от този регламент е формулирано както следва:
„Като цяло се счита, че излишъкът в количествата захар се получава от развитието на производството, плюс вноса, минус износа за периода от 1 май 2003 г. до , спрямо средния размер на тези количества за същия период през предходните три години. Под внимание са взети също и някои специфични обстоятелства по натрупването на [запаси], както това е предвидено в член 6, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 60/2004, по-специално намаляването на размера на [запасите] в този период.“
Национална правна уредба
На 7 април 2004 г. Riigikogu (Парламент) приема Закон за таксата върху излишъците от запаси (Üleliigse laovaru tasu seadus, RT I 2004, 30, 203).
С решение от 5 октомври 2006 г. Riigikohus (Върховен съд) обявява член 6, параграф 1 от този закон за неприложим, тъй като противоречи на Регламент № 1972/2003. Въпросната юрисдикция приема, че предвиденото в тази разпоредба задължение за прилагане на коефициент от 1,2 при изчисляването на преносния запас не дава възможност операторите да бъдат третирани по достатъчно диференциран начин.
За да се съобрази с това решение, на 25 януари 2007 г. Riigikogu внася редица изменения в посочения закон. В редакцията си, приложима към главното производство, този закон (RT I 2007, 12, 65, наричан по-нататък „ÜLTS“) влиза в сила на и се прилага с обратно действие към възникналите след положения.
Съгласно член 7 от ÜLTS „излишъкът от запаси“ е равен на разликата между запаса, действително притежаван към 1 май 2004 г., и преносния запас.
Член 6 от ÜLTS определя понятието „преносен запас“ като средната годишна стойност на запасите, притежавани през четирите години, предхождащи присъединяването на Република Естония към Съюза (2000—2003), умножена с 1,2. За да се смекчи това правило по отношение на операторите, които не са упражнявали съответната дейност през тези четири референтни години, посоченият член 6 предвижда две особени правила за изчисляването на преносния запас. От една страна, операторът, който започва дейността си на съответния пазар след 2003 г., трябва да докаже, че неговият запас към 1 май 2004 г. е равен на „количество […], което той може нормално да произведе, продаде или по друг начин възмездно или безвъзмездно да прехвърли или придобие“. От друга страна, за операторите от тази категория, които са извършвали дейност поне една година, преносният запас е „средният запас, притежаван към 1 май на последните години на дейност“, или запасът, притежаван към , умножен с 1,2.
Съгласно член 10 от ÜLTS преносният запас и излишъкът от запаси се изчисляват от Министерство на земеделието въз основа на декларациите на оператора. По мотивирана молба от страна на последния посоченото министерство може да вземе предвид някои фактори, които обясняват увеличаването на запасите, независимо от каквато и да била спекулация, като например увеличаването на обема на производството, преработката или продажбите на оператора през предходната година, срокът на узряване на селскостопанските продукти, фактът, че запасите са образувани преди третото тримесечие на 2003 г., намаляването на обема на износ или продажби по независещи от оператора причини, както и други несвързани с последния обстоятелства.
Тези последни разпоредби са допълнени с член 23 от ÜLTS, който определя известен брой обстоятелства, при които преносният запас може да бъде завишен, когато се дължи на развитието на дейността на икономическия оператор в периода между 1 май 2003 г. и
Що се отнася до захарта, от член 14 от ÜLTS е видно, че размерът на таксата върху излишъците от запаси е предвиденият в член 6, параграф 3 от Регламент № 60/2004.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
Balbiino е естонско предприятие с предмет на дейност продажба на замразени храни и производство на сладолед. В периода 2000—2003 г. Balbiino осъвременява своите съоръжения за производство и складиране. Така то се сдобива с нов склад. Към 1 май 2004 г. предприятието разполага с повече от 100 тона захар, тоест 9 пъти повече от обичайното количество, притежавано за същия период, както преди присъединяването на Република Естония към Съюза (2000—2003), така и след това присъединяване (2005 г. и 2006 г.). От друга страна, това предприятие развива и дейност по продажба на едро на замразени храни.
На 29 октомври 2004 г. Põllumajandusminister установява, че Balbiino притежава около 400 тона излишък от запаси за 13 вида селскостопански продукти (захар, шоколад, масло, замразено месо, сирене).
Balbiino обжалва това решение пред Tallinna Halduskohus.
След редица процесуални действия, с решение от 19 април 2007 г. Põllumajandusminister определя излишъка от запаси на Balbiino. Правното основание за приемането на това решение са регламенти № 1972/2003 и № 60/2004, както и член 6, член 7, параграфи 1 и 2, член 10, параграф 2 и член 23 от ÜLTS.
С акт за установяване на финансови задължения от 30 април 2007 г. данъчните власти определят на 1243867 EEK (около 77000 EUR) размера на дължимата от Balbiino такса върху излишъците от запаси. Balbiino обжалва този акт за установяване на финансови задължения, както и решението от , пред Tallinna Halduskohus, който изразява съмнения относно съответствието на ÜLTS с общностното право.
При тези условия Tallinna Halduskohus решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Следва ли да се счита, че правото на Европейския съюз, и по-специално разпоредбите на член 6, параграф 1 от Регламент […] № 60/2004 […], на съображение 3 […] от Регламент […] № 832/2005 […] и на член 4, параграфи 1 и 2 от Регламент […] № 1972/2003 […], тълкувани във връзка една с друга, не допуска количеството на излишъка от запаси на оператора да се определя като [от преносния запас] автоматично се приспада средният запас към 1 май на последните години, през които операторът е осъществявал дейност преди 1 май 2004 г., но не повече от четири години, умножен по 1,2?
При утвърдителен отговор, би ли бил различен отговорът, ако при определянето на количеството на преносния запас и на излишъка от запаси е възможно да се вземат предвид и увеличаването на обема на производството, преработката или продажбите на оператора, срокът за узряване на селскостопанските продукти, периодът, през който са образувани запасите, както и други несвързани с оператора обстоятелства?
2)
В съответствие с целта на правото на Европейския съюз, и по-специално с целта на Регламент […] № 1972/2003 […], ли е всички запаси от селскостопански продукти, притежавани от оператора към 1 май 2004 г., да се разглеждат като негов излишък от запаси?
3)
В хипотезата, в която операторът е започнал своята дейност с разглежданите селскостопански продукти по-малко от една година преди 1 май 2004 г., забранява ли правото на Европейския съюз, и по-специално член 4 от Регламент […] № 1972/2003 […] и член 6 от Регламент […] № 60/2004 […], посоченият оператор да бъде задължен сам да докаже, че количествата запаси от селскостопански продукти, които притежава към , отговарят на количеството запаси от селскостопански продукти, които той може нормално да произведе, продаде или по друг начин възмездно или безвъзмездно да прехвърли или придобие?
При утвърдителен отговор, би ли бил различен отговорът, ако независимо от задължението на оператора за доказване, при определянето на преносния запас и на излишъка от запаси на оператора въз основа на подадената от последния декларация относно определен селскостопански продукт административният орган е длъжен да вземе предвид увеличаването на запасите и на обема на производството, преработката или продажбите на оператора след 1 май 2004 г.?
4)
Събирането на такса върху излишъците от запаси отговаря ли също така на целта на Регламент […] № 1972/2003 […] и на Регламент […] № 60/2004 […] в хипотезата, в която се установява наличие на излишък от запаси у оператора към 1 май 2004 г., но последният докаже, че предлагането на пазара на излишъка от запаси след не му е донесло действителна печалба под формата на разлика в цените?
5)
Разпоредбата на член 6, параграф 3 от Регламент […] № 60/2004 […], съгласно която при установяването на излишъка от запаси на захар, изоглюкоза или фруктоза наред с другите критерии се отчита и капацитетът на складовите съоръжения, може ли да се тълкува в смисъл, че в случай на нарастване на капацитета на складовите съоръжения на оператора през годината, предхождаща присъединяването, е оправдано да се намали излишъкът от запаси от селскостопански продукти, притежавани от оператора към 1 май 2004 г., независимо от икономическата дейност на оператора, от обема на преработени селскостопански продукти и от големината на запаса от такива продукти през годините, когато е осъществявал дейност преди и през двете години след ?
6)
Член 10 от Регламент […] № 1972/2003 […] допуска ли таксата върху излишъците от запаси да бъде събрана от оператора посредством акт за установяване на финансови задължения, в случай че този акт със сигурност е издаден по време на действието на [този] регламент, а именно на 30 април 2007 г., но съгласно националното право става задължителен по отношение на оператора едва след края на действието на [посочения] регламент и националното право не предвижда крайна дата за събиране на таксата върху запасите?“
По преюдициалните въпроси
Уводен въпрос
Balbiino поддържа, че регламенти № 1972/2003 и № 60/2004 не могат да му бъдат противопоставени, доколкото към датата на присъединяване на Република Естония към Съюза те не са били публикувани на естонски език в
Официален вестник на Европейския съюз
. То се позовава на Решение от 11 декември 2007 г. по дело Skoma-Lux (C-161/06, Сборник, стр. I-10841), постановено след акта за преюдициално запитване.
Balbiino счита, че непротивопоставимостта на тези регламенти е пречка и за прилагането на ÜLTS, тъй като последният, официално обнародван в първоначалната си редакция на 27 април 2004 г., съдържа множе-ство препратки към регламенти № 1972/2003 и № 60/2004. То подчертава, че поради късното обнародване на ÜLTS икономическите оператори не са били уведомени достатъчно рано за приложимия от режим на налагане на такси върху излишъците от запаси.
Въпреки че определението за преюдициално запитване не поставя този въпрос, за да се даде повече яснота на запитващата юрисдикция, следва да се припомни, че акт на общностна институция като Регламент № 1972/2003 и Регламент № 60/2004 не може бъде противопоставен на физически или юридически лица в дадена държава членка, преди те да са имали възможност да се запознаят с него чрез редовно публикуване в
Официален вестник на Европейския съюз
(Решение от 25 януари 1979 г. по дело Racke,
98/78, Recueil, стp. 69
, точка 15 и Решение по дело Skoma-Lux, посочено по-горе, точка 37).
Ето защо Съдът приема, че член 58 от Акта за присъединяване, посочен в точка 3, не допуска задълженията, предвидени в общностна правна уредба, която не е публикувана в
Официален вестник на Европейския съюз
на езика на дадена нова държава членка, да могат да се налагат на частноправни субекти в нея, макар лицата да са можели да се запознаят с тази правна уредба по друг начин. Обстоятелството, че даден общностен регламент не е противопоставим на частноправните субекти в държавата членка, на езика на която не е публикуван, обаче не оказва никакво влияние върху факта, че като част от достиженията на правото на ЕС той обвързва съответната държава членка от датата на присъединяване (Решение по дело Skoma-Lux, посочено по-горе, точки 51 и 59).
Приемайки на 7 април 2004 г. ÜLTS в първоначалната му редакция, Република Естония изпълнява задълженията, произтичащи от регламенти № 1972/2003 и № 60/2004, като въвежда такса върху излишъците от запаси от селскостопански продукти и като определя правилата за нейното изчисляване. Така ÜLTS поражда в Естония задължения в тежест на частноправните субекти, независимо от факта че посочените регламенти не могат да им бъдат противопоставени преди тези субекти да са имали възможност да се запознаят с тях чрез редовно публикуване в
Официален вестник на Европейския съюз
на езика на тази държава членка.
При тези обстоятелства правилото, изведено от Решение по дело Skoma-Lux, посочено по-горе, не е пречка на частноправните субекти да бъдат противопоставени тези от разпоредбите на регламенти № 1972/2003 и № 60/2004, които са възпроизведени в ÜLTS. Все пак, това правило би могло да се приложи субсидиарно в случая, в който някои разпоредби на тези регламенти, които не са били въведени с ÜLTS, са изтъкнати от естонските власти срещу частноправни субекти преди официалното публикуване на посочените регламенти на естонски език. Както подчертава генералният адвокат в точка 40 от заключението си, националният съд е този, който, ако е необходимо, трябва да тълкува ÜLTS, за да провери дали такива обстоятелства са налице.
По първия въпрос
Макар от текста на първия въпрос да е видно, че се иска тълкуване на член 6, параграф 1 от Регламент № 60/2004, въпросът следва да се тълкува като отнасящ се до член 6, параграф 3 от посочения регламент, който касае определянето от държавите членки на излишъците в количествата захар или свързани с нея продукти, притежавани индивидуално от икономическите оператори.
Запитващата юрисдикция по същество поставя въпроса дали член 4, параграфи 1 и 2 от Регламент № 1972/2003, член 6, параграф 3 от Регламент № 60/2004, както и Регламент № 832/2005, и по-конкретно съображение 3 от него, забраняват възприетия в ÜLTS метод за изчисляване на излишъка от запаси на даден оператор, изразяващ се в приспадане от запаса, действително притежаван към 1 май 2004 г., на преносния запас, определен като средната стойност на запасите, притежавани към 1 май на четирите предходни години, и умножен с коефициент от 1,2. При утвърдителен отговор тя поставя въпроса дали отговорът би бил същият, ако е възможно, освен този коефициент за умножение, да се вземат предвид други несвързани с оператора фактори, и по-конкретно увеличаването на обема на производството, преработката или продажбите, удължаването на периода на узряване на селскостопанските продукти и някои правила за образуване на запасите.
Този първи въпрос се отнася до две релевантни обстоятелства при изчисляването на преносните запаси. Става въпрос, от една страна, за посочването на конкретна дата, в случая 1 май, във връзка с определянето на средната стойност на запасите, притежавани през четирите години, предхождащи 1 май 2004 г., и от друга страна, за използването на коефициент за умножение от 1,2. Тези две обстоятелства следва да бъдат разгледани последователно.
Що се отнася, на първо място, до посочването на датата 1 май във връзка с определянето на средната стойност на образуваните запаси в периода 2000—2003 г., Balbiino възразява срещу този произволен избор, който го поставял в неблагоприятно положение най-вече поради цикличния и сезонен характер на производството на сладолед. Тъй като търсенето на такива продукти достигало своята връхна точка между месец май и месец август, датата 1 май попадала в периода, в който запасите били най-големи.
Преди всичко следва да се отбележи, че член 4, параграф 2 от Регламент № 1972/2003 предвижда, че за да се определят излишъците от запаси на всеки притежател, новата държава членка взема под внимание по-специално „средните стойности на наличните запаси през годините преди присъединяването“. При липса на по-точни разпоредби по отношение на релевантния период или на метода за изчисляване на средната стойност на наличните запаси, подобна формулировка предоставя на държавите членки свобода на преценка, за да определят критериите, въз основа на които тези показатели се прилагат, при спазване на целите, преследвани с посочения регламент, и на общите принципи на общностното право (вж. в този смисъл Решение от 20 юни 2002 г. по дело Mulligan и др.,
C-313/99, Recueil, стр. I-5719
, точки 33—36).
Същото важи и за запасите от захар и свързани с нея продукти, предмет на Регламент № 60/2004. Всъщност член 6, параграф 3 от този регламент се ограничава да предвиди, че компетентните органи на новите държави членки „трябва да разполагат към 1 май 2004 г. със система за установяване на излишъка от запаси“ на съответните основни оператори и че тази система може по-конкретно „да се основава на проследяване на вноса, данъчен мониторинг, изследвания, базиращи се на счетоводните отчети и на физическите запаси на операторите“, като отчита типа и равнището на дейност на съответните оператори, както и капацитета на складовите съоръжения.
Следва освен това да се отбележи, че за захарта и свързаните с нея продукти, попадащи в приложното поле на Регламент № 60/2004, член 6, параграф 1 от този регламент предвижда, че що се отнася до определянето от Комисията на националните излишъци в количествата към 1 май 2004 г., следва да се отчитат изключително развитието през годината, предхождаща присъединяването, в сравнение с предходните години на внесените и изнесените количества, производството, консумацията и запасите, както и обстоятелствата, при които са се образували тези запаси. За да се осигури прилагането на тази разпоредба, член 8 от посочения регламент предвижда по-конкретно, че най-късно до новите държави членки предоставят на Комисията информация за внесените, изнесените, произведените и консумираните количества захар в периода между и , както и за запасите, притежавани към 1 май на всяка година от периода между и
В съответствие с този метод Комисията определя с Регламент № 832/2005 излишъка в количествата, който трябва да бъде изтеглен във всяка от новите държави членки. В съображение 3 от посочения регламент се уточнява, че „излишъкът в количествата захар се получава от развитието на производството, плюс вноса, минус износа за периода от 1 май 2003 г. до , спрямо средния размер на тези количества за същия период през предходните три години“.
От тези обстоятелства произтича, че с нито една от разгледаните разпоредби от регламенти № 1972/2003, № 60/2004 и № 832/2005 не се забранява метод като използвания в ÜLTS, изразяващ се в изчисляването на преносния запас въз основа на количествата, които операторите действително притежават към 1 май 2000—2003 г. включително.
При това положение следва да се заключи, че нито член 4, параграфи 1 и 2 от Регламент № 1972/2003, нито член 6, параграф 3 от Регламент № 60/2004, нито Регламент № 832/2005 забраняват посочването в ÜLTS на датата 1 май като референтна за определянето на излишъка от запаси.
На второ място, запитващата юрисдикция поставя въпроса за законосъобразността от гледна точка на общностното право на използването на коефициент от 1,2 при изчисляването на преносния запас. В това отношение тя подчертава, че в решението си от 5 октомври 2006 г. Riigikohus приема, че използването на този коефициент противоречи на член 4, параграф 2 от Регламент № 1972/2003, тъй като не позволява излишъкът от запаси да се определи с оглед на всички обстоятелства, свързани с отделния оператор.
Balbiino изтъква по същество, че ÜLTS не е пропорционален и противоречи на принципа за равно третиране, тъй като прилага по еднакъв начин коефициент за умножение от 1,2, без да отчита по подходящ начин възможните разлики между продуктите, нито обстоятелствата, при които са образувани съответните запаси. То счита, че би било по-удачно да се използва коефициент за умножение от 1,33 предвид развитието на пазарите на селскостопански продукти в Естония в периода между 2000 г. и 2004 г.
Естонското правителство поддържа, че коефициентът за умножение от 1,2 е законосъобразен, като счита, че същият е в съответствие с целта на регламенти № 1972/2003 и № 60/2004. Подобно на литовското правителство то твърди, че тези регламенти не ограничават, нито изключват използването на такъв коефициент и оставят на държавите членки свободно да изберат метод за изчисляване, съобразен с местните особености. Коефициентът за умножение позволявал да се увеличи количеството на преносен запас на всички оператори, така че да се вземе предвид икономическият растеж през годините, предхождащи присъединяването към Съюза.
Макар в писмените си изявления да подкрепя мнението на Balbiino, в съдебното заседание Комисията се присъединява към позицията на естонското и литовското правителство, доколкото еднаквото прилагане на коефициента от 1,2 не е пречка да се вземат предвид всички независещи от операторите особени обстоятелства.
Следва да се отбележи, че член 4, параграф 2 от Регламент № 1972/2003 и член 6, параграф 3 от Регламент № 60/2004 не съдържат разпоредба, която да изисква от държавите членки или да им забранява при изчисляването на излишъка от запаси да прилагат по еднакъв начин коефициента за умножение по отношение на преносния запас на операторите. В тези разпоредби се изброяват неизчерпателно някои критерии във връзка с изчисляването на излишъците от запаси на операторите, като на държавите членки се предоставя възможността да ги допълнят по свое усмотрение. Както бе прието в точки 37 и 38 от настоящото решение, в това отношение държавите членки разполагат със свобода на преценка.
Прилагането на коефициент от 1,2 по отношение на преносния запас е на пръв поглед благоприятен за операторите, тъй като целта му е да намали излишъка от запаси. От обясненията на естонското правителство е видно, че този коефициент е установен на основата на процента на растеж на естонското селскостопанско производство, отчетен в периода между 2000 г. и 2004 г. Ето защо този коефициент дава възможност да се актуализира средната стойност на запасите, установени към 1 май 2000—2003 г. с оглед на този процент, и да се стигне до определянето на преносен запас — а оттам и на излишък от запаси, — отразяващ по пропорционален начин развитието на растежа, отчетено като цяло в естонския селскостопански сектор между и Поради това той допринася за установяването на основа за обективно сравнение между запасите към и средната стойност на запасите към 1 май на четирите предходни години.
Предвид тези характеристики изборът на такъв коефициент не накърнява целите на регламенти № 1972/2003 и № 60/2004, нито принципите на пропорционалност и равно третиране.
Ето защо следва да се заключи, че нито член 4, параграф 2 от Регламент № 1972/2003, нито член 6, параграф 3 от Регламент № 60/2004 забраняват прилагането на коефициент за умножение като използвания в ÜLTS при изчисляването на преносния запас.
При тези условия на първия поставен въпрос следва да се отговори, че член 4, параграфи 1 и 2 от Регламент № 1972/2003, член 6, параграф 3 от Регламент № 60/2004, както и Регламент № 832/2005 допускат национална мярка като ÜLTS, според която излишъкът от запаси на даден оператор се определя чрез приспадане от запаса, действително притежаван към 1 май 2004 г., на преносния запас, определен като средната стойност на запасите, притежавани към 1 май на четирите предходни години, умножена с коефициент от 1,2, съответстващ на растежа на селскостопанското производство, отчетен в съответната държава членка през същия период.
С оглед на този отговор не е необходимо да се разглежда втората част на първия въпрос.
По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали е в съответствие с Регламент № 1972/2003 всички запаси от селскостопански продукти, притежавани от оператора към 1 май 2004 г., да се разглеждат като излишък от запаси.
Balbiino отбелязва, че доколкото целта на Регламент № 1972/2003 е да се избегне спекулацията със селскостопанските продукти, задължително трябва да се установи дали запасът, притежаван от оператора към 1 май 2004 г., е довел до нарушения на пазара или до спекулации. Следователно е необходимо във всеки отделен случай да се преценят обстоятелствата, при които тези запаси са образувани, както и дали операторът е получил или е могъл да получи спекулативни доходи.
Според естонското правителство е очевидно, че всички запаси, притежавани от даден оператор към 1 май 2004 г., могат да се разглеждат като излишък, ако се установи, че са придобити със спекулативна цел.
Комисията припомня, че държавите членки трябва да прилагат Регламент № 1972/2003 при спазване на принципа на пропорционалност. Ето защо те са длъжни във всеки отделен случай да преценят дали съществуват по-малко обременителни средства за постигането на целите на този регламент, като вземат предвид всички обстоятелства, свързани с образуването на запасите от селскостопански продукти преди 1 май 2004 г.
От съображения 1 и 3 от Регламент № 1972/2003 е видно, че същият има за цел да запази общите организации на пазарите, като чрез създаването на система от възпиращи такси върху излишъците от запаси в новите държави членки се избегне възможността някои селскостопански продукти да бъдат изкуствено придвижвани към територията на тези държави с оглед разширяването. Следователно целта е да се избегне опасността анормално движение на търговски потоци да разстрои общите организации на пазарите.
Регламент № 1972/2003 налага на държавите членки да предвидят такси върху излишъците от запаси, установени от тях въз основа на списъка с критерии по член 4, параграф 2 от посочения регламент. Сред тези критерии са обстоятелствата, при които са образувани запасите, и търговският поток през годините преди присъединяването. Макар този списък да не е изчерпателен, въпросната разпоредба, тълкувана с оглед на целта за запазване на общите организации на пазарите, показва, че Регламент № 1972/2003 не забранява всички запаси на даден оператор да се разглеждат като излишък, ако предвид всички релевантни обстоятелства се установи, че те са образувани преди 1 май 2004 г., и то не в рамките на нормалното развитие на търговската дейност, а с цел извличане на печалба от последиците на присъединяването върху цените на селскостопанските продукти.
Ето защо на втория въпрос следва да се отговори, че Регламент № 1972/2003 допуска всички запаси, притежавани от даден оператор към 1 май 2004 г., да се разглеждат като излишък, ако се установи въз основа на непротиворечиви данни, че тези запаси не са нормални от гледна точка на дейността на този оператор, а са образувани със спекулативна цел.
По третия въпрос
С третия си въпрос запитващата юрисдикция иска от Съда да се произнесе по въпроса върху кого пада тежестта на доказване, че запасите имат характер на излишък. Целта на този въпрос е да се установи дали е възможно съгласно член 4 от Регламент № 1972/2003 и член 6 от Регламент № 60/2004 от оператора, който е започнал дейността си по-малко от година преди 1 май 2004 г., да се изисква да докаже, че количеството от запаси, което притежава към тази дата, съответства на количеството от запаси, което той може нормално да произведе, продаде, прехвърли или придобие възмездно или безвъзмездно.
Balbiino е на мнение, че общностното право не допуска тежестта на доказване да пада единствено върху операторите. Тъй като следва да се предполага, че последните действат добросъвестно, националните органи били длъжни да докажат, че установените към 1 май 2004 г. запаси представляват излишъци.
Естонското правителство и Комисията подчертават, че при липсата на общностни разпоредби относно разпределянето на тежестта на доказване между операторите и националните органи, определянето на тези правила е от компетентността на държавите членки, които разполагат със свобода на преценка. В това отношение Комисията припомня, че държавите членки са длъжни да осигурят равно третиране на операторите, както и спазване на принципа на добра администрация.
Налага се изводът, че нито Регламент № 1972/2003, нито Регламент № 60/2004 съдържат разпоредби относно разпределянето на тежестта на доказване между икономическите оператори и националните органи, на което е възложено налагането на такси върху излишъците от запаси. Тъй като въпросните регламенти не съдържат подобни разпоредби, този въпрос следва да се разреши според правилата на националното право, като се спазват общите принципи на общностното право и целите на разглежданите регламенти. В случая липсват основания да се приеме, че тези принципи и цели са накърнени с приемането на национална мярка, по силата на която операторът е длъжен да докаже, че количеството от притежавани към 1 май 2004 г. запаси е нормално, когато поради новостта на разглежданата дейност държавата не разполага с релевантни критерии за сравнение.
Ето защо на третия въпрос следва да се отговори, че член 4 от Регламент № 1972/2003 и член 6 от Регламент № 60/2004 допускат национална мярка, по силата на която операторът, който е започнал дейността си по-малко от година преди 1 май 2004 г., е длъжен да докаже, че количеството от запаси, което притежава към тази дата, съответства на количеството от запаси, което той може нормално да произведе, продаде, прехвърли или придобие възмездно или безвъзмездно.
С оглед на този отговор не е необходимо да се разглежда втората част на третия въпрос.
По четвъртия въпрос
Запитващата юрисдикция има съмнения по въпроса дали наличието на излишък от запаси към 1 май 2004 г. е достатъчно, за да се наложат такси на даден оператор, или пък е необходимо да се провери и че същият е извлякъл печалба от търговията с тези запаси. Тя иска тълкуване на регламенти № 1972/2003 и № 60/2004, за да установи дали притежаването на излишък от запаси може по изключение да не доведе до налагането на такси, когато операторът е в състояние да докаже, че не е извлякъл печалба от търговията с тези запаси след
Balbiino предлага да се отговори, че при такова положение регламенти № 1972/2003 и № 60/2004 не позволяват на националните органи да налагат такси върху излишъците от запаси.
Естонското правителство и Комисията не споделят това мнение. Според Комисията операторите не могат, по съображение че не са извлекли печалба от препродажбата на запасите си, да бъдат освободени от прилагането на възпиращите механизми, създадени с регламенти № 1972/2003 и № 60/2004. Всъщност целта на тези регламенти не е да санкционират поведението на определени оператори, а да осигурят правилното функциониране на общата организация на пазарите в общ интерес на Европейската общност.
Както бе подчертано по-горе в точка 57 от настоящото решение, целта на Регламент № 1972/2003 е да се избегне опасността анормално движение на търговски потоци да разстрои общите организации на пазарите. Този регламент не цели да санкционира спекулативното поведение на операторите, а от една страна, да препятства чрез механизма на възпиращи такси образуването на запаси със спекулативна цел и от друга страна, да неутрализира очакваните от техните притежатели икономически предимства (вж. по аналогия Решение от 15 януари 2002 г. по дело Weidacher,
C-179/00, Recueil, стр. I-501
, точки 22, 28 и 42).
Що се отнася до Регламент № 60/2004, в съображения 5 и 8 от него се посочва, че той цели също да запази общата организация на пазара на захар поради наличието на „значителен риск от сътресение на пазара в сектора на захарта, поради въвеждането на продукти със спекулативна цел в новите държави членки преди тяхното присъединяване“. Следователно подобно на Регламент № 1972/2003 целта на Регламент № 60/2004 не е да санкционира спекулативното поведение, а да защити общата организация на селскостопанските пазари, в случая този на захарта и на свързаните с нея продукти.
Ето защо независимо дали става въпрос за такса върху излишъците от запаси, установена с Регламент № 1972/2003, или за мерки, въведени с Регламент № 60/2004, за да се изтеглят запасите от захар и други продукти, тези способи, предназначени да защитят общите организации на пазарите, са приложими по отношение на всички излишъци от запаси по смисъла на посочените регламенти, без значение дали техните притежатели действително са извлекли печалба от търговията с тях.
Ето защо на четвъртия въпрос следва да се отговори, че регламенти № 1972/2003 и № 60/2004 допускат събирането на такса върху излишъка от запаси на даден оператор, дори ако същият е в състояние да докаже, че не е извлякъл печалба от търговията с тези запаси след 1 май 2004 г.
По петия въпрос
Сред факторите, които новите държави членки могат да вземат предвид, за да установят излишъка в количествата захар, в член 6, параграф 3 от Регламент № 60/2004 се посочва, освен типа и равнището на дейност на съответните оператори, и „капацитетът на складовите съоръжения“.
С петия си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали този фактор може да се прилага самостоятелно, независимо от развитието на икономическата дейност на оператора, така че увеличаването на капацитета за складиране през годината, предхождаща присъединяването, може да доведе до намаляване на количеството от запаси, определено като излишък.
В основата на този въпрос е обстоятелството, че в главното производство Põllumajandusminister отказва да увеличи преносния запас на Balbiino въпреки увеличаването на капацитета за складиране на това предприятие в резултат от изграждането през 2003 г. на нов склад. Според запитващата юрисдикция Põllumajandusminister приема, че в периода между 2000 г. и 2006 г. притежаваните от Balbiino запаси от захар остават на едно равнище, с изключение на установената връхна точка на 1 май 2004 г., дата на която запасите от захар са били девет пъти повече от нормалните. При тези условия Põllumajandusminister преценява, че при равни условия, независимо от съществуването на нов склад, в рамките на нормалната си дейност Balbiino не придобива, нито притежава значителни запаси от захар.
Както Balbiino, така и естонското правителство и Комисията се обединяват около становището, че увеличаването на капацитета за складиране — посочено в член 6, параграф 3 от Регламент № 60/2004 — е един от факторите, които следва да бъдат взети предвид при определянето на излишъка от запаси.
Следва да се отбележи, че член 6, параграф 3 от Регламент № 60/2004 задължава новите държави членки да установят излишъка в количествата захар или изоглюкоза, като „надлежно отчитат“ типа и равнището на дейност на съответните оператори, както и „капацитета на складовите съоръжения“. Следователно тази разпоредба изисква от съответните държави членки при установяването на излишъка от запаси единствено да отчетат капацитета за складиране на операторите в общата оценка на всички релевантни фактори. Същевременно съгласно посочената разпоредба тези държави членки не са длъжни систематично да намаляват излишъка в количеството на операторите, чийто капацитет за складиране се е увеличил. Само ако това увеличаване на капацитета за складиране е придружено от повишаване на равнището на последващата дейност, следва да се отчете този фактор, за да се прецени дали притежаваните към 1 май 2004 г. запаси са нормални или представляват излишък.
Ето защо на петия въпрос следва да се отговори, че член 6, параграф 3 от Регламент № 60/2004 не може да се тълкува в смисъл, че увеличаването на капацитета за складиране на даден оператор през годината, предхождаща присъединяването, оправдава намаляване на излишъка от запаси, независимо от последващото развитие на икономическата дейност на притежателя на тези запаси, от обема на преработката или от големината на въпросните запаси.
По шестия въпрос
Запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 10 от Регламент № 1972/2003 забранява актът за установяване на финансови задължения във връзка с таксата върху излишъка, който макар да е издаден в срока на прилагане на посочения регламент, е получен едва след това от неговия адресат, да има изпълнителна сила.
Balbiino счита, че доколкото съгласно член 10 от Регламент № 1972/2003 същият не се прилага след 30 април 2007 г., държавата членка не може, при липса на съответна национална уредба, да събира такса върху излишъците от запаси и след тази дата. В това отношение то се позовава на принципа на правната сигурност.
Комисията споделя становището на естонското и литовското правителство, че Регламент № 1972/2003 налага на новите държави членки да вземат изпълнителните мерки с оглед на определянето на излишъците от запаси преди 30 април 2007 г., без обаче да изисква във всеки отделен случай да е постановено, преди тази дата, окончателно решение или пък финансовото задължение в тежест на операторите да зависи от датата на получаване на акта за установяване на финансови задължения.
Следва да се припомни, че член 4, параграф 1 от Регламент № 1972/2003 предвижда, че „новата държава членка налага такси на притежателите на излишъци от продукти в свободно обращение към 1 май 2004 г.“. Съгласно член 10 от този регламент същият се прилага от до включително. Следователно в този период новите държави членки са длъжни в съответствие с член 4 от посочения регламент да налагат такси на притежателите на излишъци от запаси, след като определят количеството на тези запаси, както и размера на таксата. Ето защо новите държави членки са можели, считано от до , да издават актове за установяване на финансови задължения срещу притежателите на излишъци от запаси.
Регламент № 1972/2003 обаче не съдържа разпоредба, която да изисква вземанията по тези актове за установяване на финансови задължения да бъдат събрани през посочения период. Налагането на подобно задължение на практика би означавало да се намали действителният обхват на срока на прилагане на този регламент и би създало, както отбелязва генералният адвокат в точка 95 от заключението си, опасност от протакане от страна на задължените лица. Възможността след 30 април 2007 г. да бъдат събрани вземания по силата на издадени преди това актове за установяване на финансови задължения не застрашава правната сигурност, нито постигането на преследваната с посочения регламент цел, а именно предотвратяване на опасността от засягане на общата организация на селскостопанските пазари.
Що се отнася до това дали актът за установяване на финансови задължения, който е издаден преди изтичането на срока на прилагане на Регламент № 1972/2003, но е получен от неговия адресат след това, трябва да се счита за валиден предвид изтичането на срока на прилагане на този регламент, се налага изводът, че посоченият регламент не съдържа нито една разпоредба по този въпрос. При липсата на особени разпоредби следва да се приеме, по съображения, аналогични на изложените в предходната точка, че член 10 от Регламент № 1972/2003 не е пречка за валидността на акт за установяване на финансови задължения, получен след 30 април 2007 г. от задължения за плащането на таксата върху излишъците от запаси оператор, ако се установи, че посоченият акт е издаден от националните органи до тази дата включително.
Ето защо на шестия въпрос следва да се отговори, че член 10 от Регламент № 1972/2003 не е пречка за валидността на акт за установяване на финансови задължения, получен след 30 април 2007 г. от задължения за плащането на таксата върху излишъци от запаси оператор, ако се установи, че посоченият акт е издаден от националните органи до тази дата включително.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:

1)
Член 4, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 1972/2003 на Комисията от 10 ноември 2003 година относно временните мерки, които следва да се приемат за търговията със земеделски продукти във връзка с присъединяването на Чешката репу-блика, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия, член 6, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 60/2004 на Комисията от за определяне на преходни мерки в сектора на захарта във връзка с присъединяването на Чешката репу-блика, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия, както и Регламент (ЕО) № 832/2005 на Комисията от относно определянето на излишъка в количествата захар, изоглюкоза и фруктоза за Чешката репу-блика, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия допускат национална мярка като Закона за таксата върху излишъците от запаси (Üleliigse laovaru tasu seadus) от , изменен на , според която излишъкът от запаси на даден оператор се определя чрез приспадане от запаса, действително притежаван към , на преносния запас, определен като средната стойност на запасите, притежавани към 1 май на четирите предходни години, умножена с коефициент от 1,2, съответстващ на растежа на селскостопанското производство, отчетен в съответната държава членка през същия период.

2)
Регламент № 1972/2003 допуска всички запаси, притежавани от даден оператор към 1 май 2004 г., да се разглеждат като излишък, ако се установи въз основа на непротиворечиви данни, че тези запаси не са нормални от гледна точка на дейността на този оператор, а са образувани със спекулативна цел.

3)
Член 4 от Регламент № 1972/2003 и член 6 от Регламент № 60/2004 допускат национална мярка, по силата на която операторът, който е започнал дейността си по-малко от година преди 1 май 2004 г., е длъжен да докаже, че количеството от запаси, което притежава към тази дата, съответства на количеството от запаси, което той може нормално да произведе, продаде, прехвърли или придобие възмездно или безвъзмездно.

4)
Регламенти № 1972/2003 и № 60/2004 допускат събирането на такса върху излишъка от запаси на даден оператор дори ако същият е в състояние да докаже, че не е извлякъл печалба от търговията с тези запаси след 1 май 2004 г.

5)
Член 6, параграф 3 от Регламент № 60/2004 не може да се тълкува в смисъл, че увеличаването на капацитета за складиране на даден оператор през годината, предхождаща присъединяването, оправдава намаляване на излишъка от запаси, независимо от последващото развитие на икономическата дейност на притежателя на тези запаси, от обема на преработката или от големината на въпросните запаси.

6)
Член 10 от Регламент № 1972/2003 не е пречка за валидността на акт за установяване на финансови задължения, получен след 30 април 2007 г. от задължения за плащането на таксата върху излишъци от запаси оператор, ако се установи, че посоченият акт е издаден от националните органи до тази дата включително.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: естонски.