CELEX: 62004CJ0232
Direktiivi 2001/23/EY
1 artikla
Yrityksen luovutus
Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen
Soveltamisala

1       Ennakkoratkaisupyynnöt koskevat työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan
osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12 päivänä maaliskuuta 2001 annetun neuvoston
direktiivin 2001/23/EY (EYVL L 82, s. 16) 1 artiklan tulkintaa.
2       Kyseiset pyynnöt on esitetty asioissa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Güney-Görres ja Demir sekä toisaalta Kötter Aviation
Security GmbH & Co. KG -niminen yhtiö (jäljempänä Kötter), joka sopimuksen perusteella vastaa matkustajien ja matkatavaroiden
turvatarkastuksista Düsseldorfin lentokentällä, ja Görresin ja Demirin aikaisempi työnantaja Securicor Aviation (Germany)
Ltd -niminen yhtiö (jäljempänä Securicor), joka aikaisemmin vastasi samoista palveluista sittemmin irtisanotun sopimuksen
nojalla. Kyseiset työntekijät nostivat Arbeitsgericht Düsseldorfissa (työtuomioistuin) Kötteriä vastaan kanteen sen toteamiseksi,
että heidän ja Securicorin välillä aikaisemmin ollut työsuhde jatkui Kötterin kanssa Bürgerliches Gesetzbuch 613 a §:n perusteella
(Saksan siviililaki, jäljempänä BGB), jolla taattiin direktiivin 2001/23 saattaminen osaksi Saksan oikeusjärjestystä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
3       Direktiivillä 2001/23 kodifioidaan työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan
luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annettu neuvoston
direktiivi 77/187/ETY (EYVL L 61, s. 26), sellaisena kuin tämä direktiivi on muutettuna 29.6.1998 annetulla neuvoston direktiivillä
98/50/EY (EYVL L 201, s. 88).
4       Direktiivin 2001/23 soveltamisala määritellään sen 1 artiklassa, jossa säädetään seuraavaa:
”1.      a)     Tätä direktiiviä sovelletaan yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovuttamiseen toiselle työnantajalle
sopimukseen perustuvan luovutuksen taikka sulautumisen kautta.
b)     Jollei a alakohdasta ja tämän artiklan jäljempänä olevista säännöksistä muuta johdu, tässä direktiivissä tarkoitettuna luovutuksena
pidetään oman identiteettinsä säilyttävän [sellaisen] taloudellisen yksikön luovuttamista, jolla tarkoitetaan pää- [tai] sivutoimisen
taloudellisen toiminnan harjoittamiseksi järjestettyä resurssikokonaisuutta.
– – ”
5       Direktiivin 2001/23 1 artikla on sanamuodoltaan sama kuin direktiivin 77/187, sellaisena kuin tämä direktiivi on muutettuna
direktiivillä 98/50, 1 artikla, ja direktiivin 98/50 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Oikeusvarmuuden ja avoimuuden vuoksi on tarpeen, että luovutuksen oikeudellista käsitettä selkeytetään ottaen huomioon Euroopan
yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö; selkeyttämisellä ei kuitenkaan muuteta direktiivin 77/187/ETY soveltamisalaa sellaisena
kuin se on Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tulkinnan mukaan.”
6       Direktiivin 2001/23 3 ja 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”3 artikla
1.      Ne luovuttajan oikeudet ja velvoitteet, jotka johtuvat luovutuksen tapahtuessa voimassa olleesta työsopimuksesta tai työsuhteesta,
siirtyvät tällaisen luovutuksen seurauksena luovutuksensaajalle.
– –

4 artikla
1. Yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutus ei sellaisenaan ole peruste, jota luovuttaja tai
luovutuksensaaja voi käyttää irtisanomiseen. Tämä säännös ei estä irtisanomisia työvoiman muutoksiin johtavista taloudellisista,
teknisistä tai organisatorisista syistä.
– – ”

Kansallinen lainsäädäntö
7       Työsuhteiden siirtymisestä liikkeen luovutuksen yhteydessä ja siihen liittyvästä irtisanomiskiellosta säädetään BGB:n 613
a §:ssä, jonka otsikkona on ”Oikeudet ja velvollisuudet liikkeen luovutuksen yhteydessä”. Kyseisessä säännöksessä säädetään
seuraavaa:
”1.      Kun liiketoiminta tai liiketoiminnan osa luovutetaan oikeustoimella uudelle omistajalle, luovutushetkellä voimassa olevista
työsuhteista johtuvat oikeudet ja velvollisuudet siirtyvät uudelle omistajalle. Jos näistä oikeuksista ja velvollisuuksista
on määrätty työehtosopimuksessa tai yrityskohtaisessa sopimuksessa, nämä määräykset muodostavat uuden omistajan ja työntekijän
välisen työsuhteen sisällön, eikä niitä voida muuttaa työntekijän vahingoksi ennen kuin vuosi on kulunut luovutuspäivästä.
Toista virkettä ei sovelleta silloin, kun uuden omistajan oikeuksista ja velvollisuuksista määrätään jossakin muussa työehtosopimuksessa
tai yrityskohtaisessa sopimuksessa. Oikeuksia ja velvollisuuksia voidaan muuttaa ennen toisessa virkkeessä mainitun määräajan
päättymistä, jos työehtosopimusta tai yrityskohtaista sopimusta ei enää voida soveltaa tai jos jonkin muun työehtosopimuksen,
jonka soveltamisesta uusi omistaja ja työntekijä ovat sopineet, soveltamisalalla sitovuus ei ole molemminpuolista.
2.      Aikaisempi työnantaja vastaa yhteisvastuullisesti uuden omistajan kanssa 1 momentissa tarkoitetuista velvollisuuksista, jos
ne ovat syntyneet ennen luovutuspäivää ja erääntyneet viimeistään vuosi luovutuspäivän jälkeen. Jos velvollisuudet erääntyvät
luovutuspäivän jälkeen, aikaisempi työnantaja on vastuussa ainoastaan siihen määrään saakka, joka vastaa luovutusajankohtaan
mennessä kulunutta aikaa.
3.      Toista virkettä ei sovelleta silloin, kun oikeushenkilö tai henkilöyhtiö lakkaa olemasta muutoksen kautta.
4.      Jos aikaisempi työnantaja tai uusi omistaja irtisanoo työntekijän liikkeen tai liiketoiminnan osan luovutuksen johdosta, irtisanominen
on pätemätön. Oikeus irtisanoa työsopimus muusta syystä säilyy ennallaan.
5.      Aikaisemman työnantajan tai uuden omistajan on ennen luovutusta ilmoitettava kirjallisesti työntekijälle, jota luovutus koskee,
seuraavat asiat:
1.     luovutuksen ajankohta tai luovutuksen suunniteltu ajankohta,
2.     luovutuksen perusteet,
3.     luovutuksen oikeudelliset, taloudelliset ja sosiaaliset seuraukset                             työntekijälle,
4.     tiedossa olevat työntekijään kohdistuvat toimenpiteet.
6.      Työntekijä voi kirjallisesti vastustaa työsuhteen siirtämistä kuukauden kuluessa siitä, kun hän on saanut 5 kohdassa tarkoitetut
tiedot. Vastapuolena voi tässä yhteydessä olla aikaisempi työnantaja tai uusi omistaja.”

Tosiseikat
8       Securicor oli palkannut Güney-Görresin ja Demirin turvallisuustarkastajiksi toistaiseksi voimassa oleviin työsuhteisiin, ja
heidät määrättiin suorittamaan matkustajien ja näiden tavaroiden turvatarkastuksia Düsseldorfin lentokentällä.
9       Saksan valtion, jota edusti Bundesministerium des Inneren (jäljempänä sisäasiainministeriö), kanssa 5.4.2000 tehdyn sopimuksen
mukaan Aviation Defence International Germany Ltd vastasi Luftverkehrsgesetzin (lentoliikenteestä annettu laki), sellaisena
kuin se oli 27.3.1999 muutettuna (BGBl. 1999 I, s. 550), 29 c §:n 1 momentin kolmannen virkkeen mukaisesti matkustajien ja
heidän matkatavaroidensa turvatarkastuksista Düsseldorfin lentokentällä. Securicor otti vastattavakseen tämän sopimuksen,
jonka voimassaolo päättyi 31.12.2003, täytäntöönpanon.
10     Mainitun sopimuksen ehtojen mukaan Saksan valtio antoi Securicorin käyttöön lentoturvallisuuslaitteet, jotka ovat tarpeen
matkustajien turvatarkastusten toteuttamisessa, ja nämä laitteet käsittävät muun muassa turvaportit, matkatavaroiden hihnakuljettimet,
joissa on automaattinen läpivalaisumekanismi (matkatavaroiden turvatarkastuslaitteisto ja läpivalaisulaitteet), käsimetallinilmaisimet
ja räjähdysaineilmaisimet.
11     Securicor palkkasi 306 työntekijää, joista 295 määrättiin yksinomaan matkustajien turvatarkastuksiin. Viimeksi mainittuun
tehtävään määrätyt tarkastajat saivat vähintään neljän viikon pituisen erityiskoulutuksen, ja he joutuivat suorittamaan lentoturvallisuusapulaisen
tutkinnon ja hankkimaan oikeuden harjoittaa julkisen vallan nimissä turvatarkastustoimintaa. Kyseiset työntekijät oli sijoitettu
Bundesgrenzschutzin (liittovaltion rajavartiolaitos) toimivaltaisen yksikön alaisuuteen heidän suorittaessaan matkustajien
turvatarkastusta koskevia toimintoja.
12     Sisäasiainministeriö ilmoitti Securicorille 5.6.2003 päivätyllä kirjeellä, että sopimussuhteita, jotka koskivat hankintatoimeksiantoa
matkustajien turvatarkastusten suorittamiseksi Düsseldorfin lentokentällä, ei jatkettu 31.12.2003 jälkeen. Sisäasiainministeriö
ilmoitti Securicorille 16.9.2003, että kyseisen hankintatoimeksiannon oli saanut Kötter.
13     Vastauksena Securicorin esittämään kysymykseen Kötterin johtaja ilmoitti, että se ei ollut kiinnostunut liikkeen luovutuksesta.
Lisäksi Kötter ilmoitti Securicorille 17.11.2003 päivätyllä kirjeellä, että se aikoi ottaa palvelukseensa ainoastaan hyvin
rajallisen määrän viimeksi mainitun työntekijöitä.
14     Securicor irtisanoi 26.11.2003 päivätyillä kirjeillä Güney-Görresin ja Demirin kanssa tehdyt työsopimukset 31.12.2003 lukien.
Se irtisanoi myös kaikkien muiden niiden työntekijöiden kanssa tehdyt työsopimukset, jotka oli palkattu Saksan valtion kanssa
tehdyn hankintatoimeksiannon yhteydessä.
15     Securicor lopetti Saksan valtion sille antamat turvatarkastustehtävät Düsseldorfin lentokentällä 31.12.2003.
16     Kötter huolehti Saksan valtion kanssa tehdyn sopimuksen nojalla 1.1.2004 lukien mainitulla lentokentällä käyvien matkustajien
ja heidän matkatavaroidensa turvatarkastuksista. Sopimuksen kohde oli pääasiassa sama kuin Securicorin kanssa tehdyn hankintatoimeksiannon
kohde. Kötter myös käytti Saksan valtiolle kuuluvia lentoturvallisuuslaitteita.
17     Samana päivänä Kötter otti palvelukseensa 167 Securicorin aikaisemmin palkkaamaa työntekijää, joiden joukossa eivät kuitenkaan
olleet Güney-Görres ja Demir. Kötterin palvelukseen ottamat ja matkustajien turvatarkastuksiin määräämät työntekijät oli myös
sijoitettu Bundesgrenzschutzin toimivaltaisen yksikön valvonnan alaisuuteen.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
18     Nyt käsiteltävänä olevissa asioissa halutaan saada selville, päättyivätkö pääasian kantajien ja Securicorin ja/tai näiden
kantajien ja Kötterin väliset työsuhteet Securicorin suorittamalla kyseisten työsopimusten irtisanomisella 31.12.2003 lukien
vai, koska tämä irtisanominen tapahtui liikkeen luovutuksen yhteydessä, siirtyivätkö työsuhteet päinvastoin direktiivin 2001/23
1 artiklassa tarkoitetun liikkeen luovutuksen johdosta Kötterille.
19     Arbeitsgericht Düsseldorfin mukaan oikeudenkäyntiasioiden ratkaisu riippuu direktiivin 2001/23 1 artiklassa tarkoitetun ”liikkeen
luovutuksen” käsitteen tulkinnasta.
20     Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tuotantovälineiden luovuttamisessa
tarjouskilpailun voittajalle on kyse yhdestä liikkeen luovutukselle ominaisesta seikasta. Mainittu tuomioistuin pohtii, voiko
yhteisön oikeudessa tuotantovälineiden luovutuksen olemassaolon edellytyksenä olla se, että niitä käytetään sellaisen itsenäisen
taloudellisen hyväksikäytön yhteydessä, joka on otettu käyttöön arviointiperusteena Bundesarbeitsgerichtin (liittovaltion
työtuomioistuin) oikeuskäytännössä.
21     Arbeitsgericht Düsseldorf katsoo, että nyt käsiteltävänä olevien asioiden ratkaisun kannalta keskeistä on selvittää, onko
Securicorin ja Kötterin välillä tapahtunut tuotantovälineinä olevien lentoturvallisuuslaitteiden, muun muassa turvaporttien,
matkatavaroiden hihnakuljettimen, jossa on automaattinen läpivalaisumekanismi (matkatavaroiden turvatarkastuslaitteisto ja
läpivalaisulaitteet), käsimetallinilmaisinten ja räjähdysaineilmaisinten, luovutus.
22     Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että kyseiset laitteet eivät olleet itsenäisen taloudellisen hyväksikäytön
kohteena, koska niiden huolto kuului toimeksiantajana olevalle Saksan valtiolle, jonka täytyi myös maksaa tämän kustannukset.
Kyseisillä toimeksisaajilla ei sitä paitsi ollut millään tavoin mahdollisuutta käyttää näitä laitteita omaan lukuunsa. Ne
eivät voineet saada niiden avulla ylimääräistä taloudellista hyötyä eivätkä ne voineet määrittää mainittujen laitteiden käyttöön
antamisen luonnetta ja laajuutta. Lisäksi hankintaeritelmässä määrättiin velvollisuudesta käyttää kyseisiä laitteita.
23     Tässä tilanteessa Arbeitsgericht Düsseldorf on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat
ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Kun tutkitaan yleisesti, onko tapauksessa, jossa hankintatoimeksianto on annettu uudelle toimeksisaajalle, tapahtunut liikkeen
luovutus direktiivin 2001/23/EY 1 artiklan mukaisesti – ottamatta huomioon omistussuhteita koskevaa kysymystä – onko se, että
uudella toimeksisaajalla on oikeus käyttää tuotantovälineitä omiin taloudellisiin tarkoituksiinsa, edellytyksenä sen toteamiselle,
että yrityksen tuotantovälineet ovat siirtyneet alkuperäiseltä toimeksisaajalta uudelle toimeksisaajalle? Onko yrityksen tuotantovälineiden
siirtymisen edellytyksenä näin ollen se, että toimeksisaajalle on annettu oikeus päättää tavasta, jolla tuotantovälineitä
voidaan käyttää sen oman taloudellisen intressin mukaisesti? Onko näin ollen tehtävä ero sen välillä, kohdistuuko palvelu
toimeksiantajan tuotantovälineisiin vai suorittaako toimeksisaaja palvelun toimeksiantajan tuotantovälineillä?
2)      Mikäli yhteisöjen tuomioistuin vastaa ensimmäiseen kysymykseen myöntävästi,
a)      eikö tuotantovälineiden käyttöä voida katsoa itsenäiseksi taloudelliseksi hyväksikäytöksi siinä tapauksessa, että toimeksiantaja
on antanut toimeksisaajalle ainoastaan mahdollisuuden käyttää tuotantovälineitä ja että toimeksiantaja vastaa niiden huollosta
ja siihen liittyvistä kustannuksista?
b)      onko kyse toimeksisaajan itsenäisestä taloudellisesta hyväksikäytöstä, kun toimeksisaaja käyttää lentokentillä tehtävissä
matkustajien turvatarkastuksissa toimeksiantajan tätä varten käyttöön antamia turvaportteja, käsimetallinilmaisimia ja läpivalaisulaitteita?”
24     Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 9.7.2004 antamalla määräyksellä asia C-232/04 ja asia C-233/04 yhdistettiin kirjallista
ja suullista käsittelyä sekä tuomion antamista varten.

Ennakkoratkaisukysymykset
25     Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy, onko arvioitaessa sitä, onko tapahtunut direktiivin
2001/23 1 artiklan mukainen liikkeen luovutus, se, että tuotantovälineet on luovutettu uudelle toimeksisaajalle itsenäistä
taloudellista hyväksikäyttöä varten, edellytyksenä sen toteamiselle, että yrityksen tuotantovälineet ovat siirtyneet alkuperäiseltä
hankintatoimeksiannon saajalta uudelle toimeksisaajalle. Toisella kysymyksellä, jonka mainittu tuomioistuin esittää yhteisöjen
tuomioistuimelle siinä tapauksessa, että sen ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, pyydetään yhteisöjen tuomioistuinta
määrittelemään kyseisen itsenäistä taloudellista hyväksikäyttöä koskevan käsitteen rajat.
26     Securicor väittää, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti yrityksen pääasiallisten tuotantovälineiden käyttöönottoa
koskeva arviointiperuste täyttyy, koska niitä käyttää uusi toimeksisaaja. Se seikka, että tämä toimeksisaaja käyttää tuotantovälineitä
oman määräysvaltansa perusteella tai toimeksiantajan antamien ohjeiden mukaisesti, ei ole merkityksellistä. Näin ollen Securicor
väittää, että itsenäistä taloudellista hyväksikäyttöä koskevaa arviointiperustetta ei voida hyväksyä.
27     Saksan hallitus ja Kötter väittävät, että ratkaiseva arviointiperuste luonnehdittaessa tuotantovälineiden siirtymistä alkuperäiseltä
toimeksisaajalta uudelle toimeksisaajalle perustuu siihen seikkaan, että kyseiset tuotantovälineet ovat siirtyneet viimeksi
mainitulle itsenäistä taloudellista hyväksikäyttöä varten. Ne väittävät, että tämä arviointiperuste on yhteisöjen tuomioistuimen
oikeuskäytännön mukainen. Saksan hallituksen mukaan kyseinen käsite on ymmärrettävä siten, että uusi toimeksisaaja käyttää
tuotantovälineitä oman määräysvaltansa ja omien laskelmiensa perusteella ylimääräisen taloudellisen edun saamiseksi. Sitä
vastoin Saksan hallitus katsoo, että sillä, ovatko tuotantovälineet, jotka toimeksiantaja antaa käytettäviksi, toimeksisaajan
suorittaman palvelun ”kohde” vai ”väline”, ei voida yksinään tehdä selvää rajanvetoa.
28     Euroopan yhteisöjen komissio katsoo, että ensimmäiseen kysymykseen on vastattava kieltävästi. Se katsoo, että käsitteen ”tuotantovälineiden
luovutus” tulkintaa ei voida käsitellä erillään niistä muista arviointiperusteista, jotka on tutkittava arvioitaessa yrityksen
tai liikkeen luovutuksen olemassaoloa. Aineellisten tuotantovälineiden luovutusta koskevan arviointiperusteen osalta komissio
toteaa, että on kiistatonta, että Kötterin palkkaamat työntekijät käyttivät 1.1.2004 lähtien, aivan kuten Securicorin työntekijät,
turvaporttien, matkatavaroiden turvatarkastuslaitteiston, käsimetallinilmaisimien ja räjähdysaineilmaisimien kaltaisia aineellisia
tuotantovälineitä. Se muistuttaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jonka mukaan merkitystä ei juuri ole sillä,
kuuluvatko kyseiset tuotantovälineet toimeksisaajalle vai eivät. Komissio katsoo, että Bundesarbeitsgerichtin oikeuskäytäntö,
jossa rajoitetaan tuotantovälineiden laskemista toimeksisaajan liikkeeseen kuuluviksi siten, että tämä on mahdollista ainoastaan
sillä edellytyksellä, että ”tuotantovälineet annetaan oikeudenhaltijalle itsenäistä taloudellista hyväksikäyttöä varten”,
ei ole 2001/23 direktiivin mukainen.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
29     Direktiivin 2001/23 1 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan tätä ”direktiiviä sovelletaan yrityksen tai liikkeen taikka yritys-
tai liiketoiminnan osan luovuttamiseen toiselle työnantajalle sopimukseen perustuvan luovutuksen taikka sulautumisen kautta”.
30     Saman artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan ”tässä direktiivissä tarkoitettuna luovutuksena pidetään oman identiteettinsä säilyttävän
[sellaisen] taloudellisen yksikön luovuttamista, jolla tarkoitetaan pää- [tai] sivutoimisen taloudellisen toiminnan harjoittamiseksi
järjestettyä resurssikokonaisuutta”. Direktiivin 98/50 neljännen perustelukappaleen mukaan tämä täsmennys on otettu käyttöön
luovutuksen käsitteen selkeyttämiseksi ottaen huomioon yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö.
31     Kyseisen oikeuskäytännön mukaan direktiivin 2001/23 tavoitteena on jonkin tietyn taloudellisen kokonaisuuden työsuhteiden
jatkuvuuden turvaaminen omistajanvaihdoksesta riippumatta. Harkittaessa sitä, onko kyseessä direktiivissä tarkoitettu liikkeen
luovutus, ratkaisevaa on näin ollen, säilyttääkö kyseinen kokonaisuus identiteettinsä, mistä osoituksena on erityisesti liiketoiminnan
tosiasiallinen jatkaminen tai uudelleen aloittaminen (ks. erityisesti asia 24/85, Spijkers, tuomio 18.3.1986, Kok. 1986, s.
1119, 11 ja 12 kohta; asia C-13/95, Süzen, tuomio 11.3.1997, Kok. 1997, s. I-1259, 10 kohta ja asia C-340/01, Abler ym., tuomio
20.11.2003, Kok. 2003, s. I-14023, 29 kohta).
32     Jotta direktiiviä 2001/23 voitaisiin soveltaa, luovutuksen on koskettava taloudellista kokonaisuutta, joka on järjestetty
vakiintuneella tavalla ja jonka toiminta ei rajoitu tietyn työn suorittamiseen (ks. erityisesti asia C-48/94, Rygaard, tuomio
19.9.1995, Kok. 1995, s. I-2745, 20 kohta). Kokonaisuuden käsitteellä tarkoitetaan siten sellaista henkilöiden ja muiden tuotannontekijöiden
muodostamaa organisoitua kokonaisuutta, jonka avulla voidaan harjoittaa omaan tavoitteeseensa tähtäävää taloudellista toimintaa
(ks. erityisesti em. asia Süzen, tuomion 13 kohta ja em. asia Abler ym., tuomion 30 kohta).
33     Sitä ratkaistaessa, ovatko pysyvällä tavalla organisoidun taloudellisen kokonaisuuden luovutukselle asetetut edellytykset
täyttyneet, on otettava huomioon kaikki kyseessä olevaa liiketoimea kuvaavat tosiseikat ja erityisesti, millaisesta yrityksestä
tai liikkeestä on kysymys, onko rakennuksia, irtaimistoa tai muuta sellaista aineellista liikeomaisuutta luovutettu, minkä
arvoinen aineeton omaisuus on luovutushetkellä ollut, onko pääosa henkilöstöstä otettu uuden yrittäjän palvelukseen, onko
asiakaskunta siirtynyt liiketoiminnan mukana sekä se, miten samankaltaista ennen luovutusta ja sen jälkeen harjoitettu liiketoiminta
on ollut, ja vielä se, kuinka pitkän ajan tämä liiketoiminta mahdollisesti on ollut keskeytyneenä (ks. erityisesti asia C-29/91,
Redmond Stichting, tuomio 19.5.1992, Kok. 1992, s. I-3189, Kok. Ep. XII, s. I-131, 24 kohta; em. asia Spijkers, tuomion 13
kohta; em. asia Süzen, tuomion 14 kohta ja em. asia Abler ym., tuomion 33 kohta).
34     Nämä piirteet ovat kuitenkin ainoastaan osatekijöitä siinä kokonaisharkinnassa, joka asiassa on tarpeen, eikä niitä tämän
vuoksi saa arvioida erillisinä (ks. erityisesti em. asia Spijkers, tuomion 13 kohta; em. asia Süzen, tuomion 14 kohta ja em.
asia Abler ym., tuomion 35 kohta).
35     Kansallisen tuomioistuimen on kyseessä olevaa liiketoimea kuvaavia tosiseikkoja arvioidessaan otettava huomioon se, millaisesta
yrityksestä tai liikkeestä on kysymys. Tämän vuoksi erilaisille direktiivissä 2001/23 tarkoitetun liikkeen luovutuksen tapahtumista
luonnehtiville arviointiperusteille annettava painoarvo välttämättä vaihtelee sen mukaan, millaisesta liiketoiminnasta on
kysymys, ja jopa kyseisessä yrityksessä, liikkeessä tai liiketoiminnan osassa käytettyjen tuotantomenetelmien tai toimintatapojen
mukaan (ks. em. asia Süzen, tuomion 18 kohta; yhdistetyt asiat C-173/96 ja C-247/96, Hidalgo ym., tuomio 10.12.1998, Kok.
1998, s. I-8237, 31 kohta ja em. asia Abler ym., tuomion 35 kohta).
36     Arbeitsgericht Düsseldorfin esittämillä kysymyksillä pyritään määrittämään edellytykset, joiden perusteella voidaan katsoa,
että yksi näistä huomioon otettavista seikoista eli tuotantovälineiden luovutus täyttyy. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
kysyy, onko tuotantovälineiden luovutuksen toteamisen edellytyksenä se, että kyseiset tuotantovälineet on luovutettu itsenäistä
taloudellista hyväksikäyttöä varten.
37     Tältä osin on syytä muistuttaa, että itse direktiivin 2001/23 1 artiklan sanamuodosta käy ilmi, että tämän direktiivin soveltamisala
kattaa kaikki tapaukset, joissa yrityksen tai liikkeen toiminnasta vastuussa oleva luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö
vaihtuu sopimukseen perustuvan luovutuksen taikka sulautumisen kautta, jolloin kyseinen henkilö sitoutuu työnantajan velvollisuuksiin
yrityksessä tai liikkeessä työskentelevien palkattujen työntekijöiden suhteen, eikä merkitystä ole sillä, onko aineellisten
tuotantovälineiden omistaja vaihtunut (em. asia Abler ym., tuomion 41 kohta ja oikeuskäytäntöviittauksineen).
38     Edellä mainitussa asiassa Abler ym. annetun tuomion 42 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että se, etteivät uuden yrittäjän
käyttöön ottamat aineelliset tuotantovälineet olleet sen edeltäjän omaisuutta vaan että toimeksiantaja oli antanut ne tämän
käytettäväksi, ei siis voi sulkea pois sitä, että kyse on direktiivissä 77/187 tarkoitetusta yrityksen tai liikkeen luovutuksesta.
39     Tältä osin ei näytä siltä, että vaatimus, jonka mukaan toimeksisaajan on otettava tuotantovälineet käyttöön itsenäistä taloudellista
hyväksikäyttöä varten, on ratkaiseva seikka tutkittaessa tuotantovälineiden luovutuksen olemassaoloa.
40     Tällainen arviointiperuste ei käy ilmi direktiivin 2001/23 sanamuodosta eikä sen tavoitteista, jotka ovat työntekijöiden suojan
varmistaminen työnantajan vaihtuessa ja sisämarkkinoiden toteutumisen mahdollistaminen.
41     Siten sillä seikalla, että uusi toimeksisaaja ottaa käyttöönsä yrityksen tuotantovälineet ilman, että kyseiset välineet ovat
siirtyneet sille itsenäistä taloudellista hyväksikäyttöä varten, ei voida sulkea pois tuotantovälineiden luovutuksen eikä
direktiivissä 2001/23 tarkoitetun yrityksen tai liikkeen luovutuksen olemassaoloa.
42     Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämään ensimmäiseen kysymykseen on siten vastattava, että direktiivin 2001/23
1 artiklaa on tulkittava siten, että kun selvitetään, onko kokonaisuutena arvioiden tapauksessa, jossa hankintatoimeksianto
on annettu uudelle toimeksisaajalle, tapahtunut kyseisen artiklan mukainen yrityksen tai liikkeen luovutus, sen toteaminen,
että tuotantovälineet on luovutettu itsenäistä taloudellista hyväksikäyttöä varten, ei ole välttämätön edellytys sen toteamiseksi,
että nämä tuotantovälineet on luovutettu alkuperäiseltä toimeksisaajalta uudelle toimeksisaajalle.
43     Ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus huomioon ottaen toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
44     Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on edellä esitetyt seikat huomioon ottamalla, ja kun tilannetta arvioidaan
kokonaisuutena, ratkaista, onko pääasiassa tapahtunut yrityksen tai liikkeen luovutus. Tältä osin on muistutettava, että tuotantovälineiden
luovutus on ainoastaan yksi osatekijä, jonka kansallinen tuomioistuin on velvollinen ottamaan kokonaisarvioinnissa huomioon
selvitettäessä, onko tapahtunut direktiivin 2001/23 1 artiklassa tarkoitettu yrityksen tai liikkeen luovutus.

Oikeudenkäyntikulut
45     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä
koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12 päivänä maaliskuuta 2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY
1 artiklaa on tulkittava siten, että kun selvitetään, onko kokonaisuutena arvioitaessa tapauksessa, jossa hankintatoimeksianto
on annettu uudelle toimeksisaajalle, tapahtunut tämän artiklan mukainen yrityksen tai liikkeen luovutus, sen toteaminen, että
tuotantovälineet on luovutettu itsenäistä taloudellista hyväksikäyttöä varten, ei ole välttämätön edellytys sen toteamiseksi,
että nämä tuotantovälineet on luovutettu alkuperäiseltä toimeksisaajalta uudelle toimeksisaajalle.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.