CELEX: 62003CJ0522
Bruseljska konvencija
Priznanje in izvršitev
Razlogi za zavrnitev
Pojem "vročitev oziroma običajna vročitev"

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 27, točka 2, Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti
in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972 L 299, str. 32), kot je bila spremenjena s Konvencijo
z dne 9. oktobra 1978 o pristopu Kraljevine Danske, Irske ter Združenega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske (UL
L 304, str. 1 in – spremenjeno besedilo – str. 77), s Konvencijo z dne 25. oktobra 1982 o pristopu Helenske republike (UL
L 388, str. 1), s Konvencijo z dne 26. maja 1989 o pristopu Kraljevine Španije in Portugalske republike (UL L 285, str. 1)
in s Konvencijo z dne 29. novembra 1996 o pristopu Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske (UL 1997 C 15,
str. 1, v nadaljevanju: Bruseljska konvencija), in člena IV Protokola, ki je priložen k navedeni konvenciji.
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Scania Finance France SA (v nadaljevanju: Scania), s sedežem v Angersu (Francija),
in Rockinger Spezialfabrik für Anhängerkupplungen GmbH & Co (v nadaljevanju: Rockinger), s sedežem v Münchnu (Nemčija), glede
izvršitve sodbe, ki jo je izdalo cour d’appel d’Amiens (Francija) in s katero je bilo Rockingerju v Nemčiji naloženo, naj
Scanii plača znesek 615.566,72 FRF.

Pravni okvir

Bruseljska konvencija
Člen 20 Bruseljske konvencije, ki spada v naslov II, naslovljen „Pristojnost“, določa:
„Če je toženec s stalnim prebivališčem v eni od držav pogodbenic tožen v drugi državi pogodbenici in se ne spusti v postopek,
se sodišče po uradni dolžnosti izreče za nepristojno, razen če pristojnost izhaja iz določb te uredbe.
Sodišče prekine postopek za toliko časa, dokler se ne ugotovi, da je bilo tožencu omogočeno prejeti pisanje o začetku postopka
ali enakovredno pisanje pravočasno, da je lahko pripravil obrambo, ali da so bili storjeni vsi potrebni koraki v tej smeri.
V primeru, da se določbe prejšnjega pododstavka ne uporabljajo, se uporabi člen 15 Haaške konvencije o vročanju sodnih in
zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah z dne 15. novembra 1965, če je treba vročiti pisanje o začetku postopka
ali enakovredno pisanje v skladu s to konvencijo.“
Na podlagi člena 26, prvi pododstavek, Bruseljske konvencije, v naslovu III, naslovljenem „Priznanje in izvršitev“:
„Sodna odločba, izdana v državi pogodbenici, se v drugih državah pogodbenicah prizna, ne da bi bilo potrebno za priznanje
začeti kakršen koli poseben postopek.“
Člen 27, točka 2, navedene konvencije kljub temu določa, da se odločbe, ki jih izda ena država pogodbenica, v drugih državah
pogodbenicah ne priznajo, „če tožencu, ki se ni spustil v postopek, ni bilo vročeno pisanje o začetku postopka ali enakovredno
pisanje pravočasno in na tak način, da bi lahko pripravil obrambo.“
Člen IV Protokola, priložen k Bruseljski konvenciji, ki je v skladu s členom 65 njen sestavni del (v nadaljevanju: Protokol),
določa:
„Sodna in zunajsodna pisanja, izdana v državi pogodbenici, ki jih je treba vročiti osebam, ki se nahajajo v drugi državi pogodbenici,
se pošljejo na enega od načinov, predvidenih s konvencijo oziroma s sporazumi, sklenjenimi med državami pogodbenicami.
Razen če naslovna država s tem, da na generalnega sekretarja Sveta Evropskih skupnosti naslovi izjavo, temu nasprotuje, se
lahko ta pisanja pošljejo neposredno po uradnikih ministrstva države, na ozemlju katere je naslovnik pisanja. V tem primeru
uradnik ministrstva države izvora prepis pisanja pošlje zaprošeni državi, ki je pristojna, da ga dostavi naslovniku. Ta dostava
se opravi v oblikah, ki so določene z zakonom zaprošene države. Potrdi se s potrdilom, ki se pošlje neposredno uradnikom ministrstva
izvorne države.“

Haaška konvencija z dne 15. novembra 1965 o vročanju sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah (v nadaljevanju:
Haaška konvencija)
Konvencija se v skladu z njenim členom 1 uporablja v civilnih in gospodarskih zadevah, kadar je treba poslati sodno ali zunajsodno
pisanje iz ene države članice v drugo državo članico z namenom vročitve.
Člen 15 navedene konvencije določa:
„Kadar je treba zaradi vročitve poslati v drugo državo pisanje o začetku postopka ali enakovredno pisanje v skladu z določbami
te konvencije in se toženec ne spusti v postopek, se sodba ne izreče, dokler se ne ugotovi:
a) ali je bilo pisanje vročeno na način, ki je predpisan po pravu zaprošene države pogodbenice za vročanje pisanj osebam,
ki se nahajajo na njenem ozemlju, oziroma
b) ali je bilo pisanje dejansko dostavljeno tožencu ali v njegovo prebivališče na drug način, predviden s to uredbo;
in da je bila v obeh primerih vročeno ali dostavljeno dovolj zgodaj, da je toženec lahko pripravil svojo obrambo.
[…]“

Nacionalna ureditev
V francoskem pravu se vročitev akta, naslovljenega na osebo s stalnim prebivališčem v tujini, na podlagi člena 684 novega
zakona o pravdnem postopku opravi po državnemu tožilstvu. V skladu s členom 685 tega zakona se opravi z dostavo dveh prepisov
pisanja državnemu tožilstvu po vročevalcu. Ta izvirnik vidira in prepise pisanja pošlje ministrstvu za pravosodje zaradi dostave.
Na podlagi člena 686 tega zakona mora vročevalec istega dne oziroma najpozneje na prvi delovni dan naslovniku priporočeno
s povratnico poslati overjen prepis vročenega pisanja. Po členu 683 tega zakona te določbe ne vplivajo na uporabo določb,
ki določajo drug način vročitve.

Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Scania je tožila Rockingerja pred tribunal de commerce d’Amiens. Vročitev tožbe se je opravila z dostavitvijo državnemu tožilstvu.
Uradnik nemškega sodišča je bil zadolžen, da to tožbo dostavi Rockingerju. Ta se je vročitvi upiral, in sicer zato, ker navedena
tožba ni bila prevedena v nemščino. Nato je bila ta tožba naslovljena na Rockingerja po pošti, vendar tudi tokrat brez prevoda.
S sodbo z dne 8. septembra 2000 je cour d’appel d’Amiens Rockingerja, ki ni sodelovalo v postopku, obsodilo na plačilo zneska
615.566, 72 FRF Scanii.
Po pisni vlogi Scanie je Landgericht München I z odločbo z dne 3. aprila 2002 dovolilo izvršbo cour d’appel d’Amiens. Oberlandesgericht
München je po pritožbi Rockingerja prekinilo postopek in Sodišču predložilo ti vprašanji za predhodno odločanje:
„1.      Ali je treba člen 27, točka 2, [Bruseljske] konvencije, in člen IV, prvi pododstavek, Protokola […] razumeti tako, da določata,
da se lahko vročitev sodnega pisanja toženi stranki s stalnim prebivališčem na ozemlju druge države pogodbenice, ki v trenutku
vročitve pisanja o začetku postopka ni država sojenja, opravi samo po pravilih Konvencije oziroma po sporazumih, sklenjenih
med državami pogodbenicami?
2.      Ali je treba v primeru negativnega odgovora na prvo vprašanje člen 12 ES razumeti tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi,
v skladu s katero za vročitev sodnega pisanja toženi stranki, ki ima na dan vročitve stalno prebivališče v drugi državi članici,
šteje vročitev, ko vročevalec pisanje o začetku postopka preda državnemu tožilstvu, da bi ta pisanja dostavilo po diplomatski
poti ali po poti, ki je določena v mednarodnih konvencijah, pri tem pa stranko iz tujine s priporočenim pismom s povratnico
obvestilo o opravljeni vročitvi?“

Vprašanji za predhodno odločanje

Prvo vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 27, točka 2, Bruseljske konvencije, in člen
IV, prvi pododstavek, Protokola razlagati tako, da se mora, če se na tem področju uporablja mednarodna konvencija med državo
izvora in zaprošeno državo, pravilnost vročitve pisanja o začetku postopka toženi stranki, ki se ni spustila v postopek, presojati
izključno glede na določbe te konvencije ali pa jo je mogoče presojati tudi glede na nacionalna pravila, ki veljajo v državi
izvora, če uporaba teh z navedeno konvencijo ne bi bila izključena.
Uvodoma je treba poudariti, da cilja Bruseljske konvencije, da se, tako kot izhaja iz njene preambule, poenostavijo obličnosti,
ki veljajo za medsebojno priznanje in izvršitev sodnih odločb, vendarle ni mogoče doseči, tako kot izhaja iz ustaljene sodne
prakse Sodišča, s kakršnim koli zmanjšanjem pravic obrambe (sodbe z dne 11. junija 1985 v zadevi Debaecker in Plouvier, 49/84,
Recueil, str. 1779, točka 10; z dne 3. julija 1990 v zadevi Lancray, C-305/88, Recueil, str. I-2725, točka 21, in z dne 28.
marca 2000 v zadevi Krombach, C-7/98, Recueil, str. I-1935, točka 43).
Člen 27, točka 2, Bruseljske konvencije želi zagotoviti, da posamezna odločba ni priznana oziroma izvršena po pravilih navedene
konvencije, če tožena stranka ni imela možnosti, da bi se branila pred sodiščem izvora (sodba z dne 16. junija 1981 v zadevi
Klomps, 166/80, Recueil, str. 1593, točka 9).
Zato člen 27, točka 2, določa, da se odločbe, ki jih izda ena država pogodbenica, ne priznajo, če tožencu, ki se ni spustil
v postopek, ni bilo „pravilno“ in „pravočasno“ vročeno pisanje o začetku postopka .
Bruseljska konvencija ne usklajuje različnih sistemov vročanja sodnih pisanj v tujino, ki veljajo v različnih državah članicah
(sodba z dne 15. julija 1982 v zadevi Pendy Plastic, 228/81, Recueil, str. 2723, točka 13, in zgoraj navedena sodba Lancray,
točka 28). Vendar člen IV, prvi pododstavek, Protokola določa, da se sodna pisanja, izdana v državi pogodbenici, ki jih je
treba vročiti v drugi državi pogodbenici, dostavijo v oblikah, ki so določene s konvencijami, sklenjenimi med navedenimi državami.
Iz besedila te določbe izhaja, da je treba v primeru, ko med državo izvora in zaprošeno državo obstaja konvencija o vročanju
sodnih pisanj, pravilnost vročitve pisanja o začetku postopka preveriti glede na določbe te konvencije.
Scania in nemška vlada zatrjujeta, da je treba člen IV, prvi pododstavek, Protokola razlagati tako, da napotuje na vse načine
vročitve, določene v nacionalnem pravu zadevnih držav, če njihova uporaba ni izključena s konvencijami, sklenjenimi med temi
državami.
Taki razlagi ni mogoče pritrditi.
Člen IV Protokola v dveh pododstavkih določa dva načina dostave pisanj, prvega v skladu z oblikami, določenimi s konvencijami,
sklenjenimi med državami pogodbenicami, in drugega, v primeru, če namembna država ne vloži uradnega ugovora, neposredno med
uradniki ministrstva. Besedi „se lahko“ jasno kažeta na to, da sta ti dve možnosti dostave predmet izčrpanja v tem smislu,
da je mogoče dostavo opraviti v skladu s pravom, ki se uporablja na sodišču države izvora samo, če ni mogoče uporabiti katere
od teh dveh možnosti.
Izključno naravo določb člena IV Protokola potrjuje dejstvo, da Bruseljska konvencija z namenom, da bi toženi stranki, ki
se ne spusti v postopek, zagotovila učinkovito varstvo njenih pravic, nadzor nad pravilnostjo vročitve pisanja o začetku postopka
podeljuje ne samo sodniku zaprošene države na stopnji priznanja in izvršitve, ampak na stopnji preverjanja pristojnosti tudi
sodniku države izvora, ki je na podlagi člena 20 navedene konvencije pozvan, da ta nadzor opravi (zgoraj navedena sodba Pendy
Plastic, točka 13, in zgoraj navedena sodba Lancray, točka 28).
Zato člen 20 Bruseljske konvencije v drugem pododstavku določa, da mora sodišče v primeru, ko je stranka s stalnim prebivališčem
v eni državi pogodbenici tožena pred sodiščem druge države pogodbenice, prekiniti postopek za toliko časa, dokler se ne ugotovi,
ali je bilo toženi stranki omogočeno prejeti pisanje o začetku postopka pravočasno, da je lahko pripravila obrambo. Na podlagi
tretjega pododstavka navedenega člena 20 se te določbe nadomestijo z določbami člena 15 Haaške konvencije, če je treba pisanje
o začetku postopka vročiti po tej konvenciji.
Enako kot člen 20, drugi pododstavek, Bruseljske konvencije, vendar občutno bolj zapleteno in natančneje, člen 15 Haaške konvencije
določa, pod katerimi pogoji lahko pisanje o začetku postopka šteje za vročeno oziroma dostavljeno toženi stranki s stalnim
prebivališčem v tujini, ki se ne spusti v postopek (zgoraj navedena sodba Pendy Plastic, točka 12).
Ker torej sistem, ki ga uvaja Bruseljska konvencija, tako kot zatrjuje Komisija, določa, da tako sodnik države izvora kot
sodnik zaprošene države nadzorujeta pravilnost vročitve pisanja o začetku postopka, namen tega sistema zahteva, da se nadzor
opravi, če je le mogoče, v okviru enega samega pravnega reda. Ker ni bila uporabljena možnost, ki jo daje člen IV, drugi pododstavek,
Protokola, in ker se za odnose med državo izvora in zaprošeno državo uporablja Haaška konvencija, morata pravilnost vročitve
pisanja o začetku postopka presoditi tako sodnik države izvora kot sodnik zaprošene države samo glede na določbe člena 15
Haaške konvencije, na katere napotuje člen 20, tretji pododstavek, Bruseljske konvencije.
V zadevi v glavni stvari je predložitveno sodišče ugotovilo, da sta bili na dan obravnavane vročitve obe, Francoska republika
in Zvezna republika Nemčija, pogodbeni stranki Haaške konvencije.
Iz tega sledi, da bi morala biti navedena vročitev, da bi jo bilo mogoče v smislu člena 27, točka 2, Bruseljske konvencije
šteti za pravilno, opravljena v skladu s pravili Haaške konvencije.
Predložitveno sodišče je tisto, ki mora zaradi priznanja in izvršitve sodne odločbe, izdane v državi izvora, preveriti, ali
so bile v postopku pred sodiščem države izvora, glede vročitve pisanja o začetku postopka toženi stranki, spoštovane določbe
člena 15 te konvencije (zgoraj navedena sodba Pendy Plastic, točki 13 in 14).
Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da se člen 27, točka 2, Bruseljske konvencije
in člen IV, prvi pododstavek, Protokola razlagata tako, da se mora pravilnost vročitve pisanja o začetku postopka toženi stranki,
ki se ne spusti v postopek, če se na tem področju med državo izvora in zaprošeno državo uporablja mednarodna konvencija, presoditi
glede na določbe te konvencije, razen če se, v primeru da zaprošena država temu ni uradno nasprotovala, izbere način dostave
z neposrednim pošiljanjem med uradniki ministrstva skladno s členom IV, drugi pododstavek, Protokola.

Drugo vprašanje za predhodno odločanje
Upoštevaje odgovor na prvo vprašanje, na drugo vprašanje ni treba odgovoriti.

Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
Člen 27, točka 2, Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih
zadevah, kot je bila spremenjena s Konvencijo z dne 9. oktobra 1978 o pristopu Kraljevine Danske, Irske ter Združenega kraljestva
Velike Britanije in Severne Irske, s Konvencijo z dne 25. oktobra 1982 o pristopu Helenske republike, s Konvencijo z dne 26.
maja 1989 o pristopu Kraljevine Španije in Portugalske in s konvencijo z dne 29. novembra 1996 o pristopu Republike Avstrije,
Republike Finske in Kraljevine Švedske, in člen IV, prvi pododstavek, Protokola, priloženega k navedeni konvenciji, je treba
razlagati tako, da se mora pravilnost vročitve pisanja o začetku postopka toženi stranki, ki se ne spusti v postopek, če se
na tem področju med državo izvora in zaprošeno državo uporablja mednarodna konvencija, presoditi glede na določbe te konvencije,
razen če se, v primeru da zaprošena država temu ni uradno nasprotovala, izbere način dostave z neposrednim pošiljanjem med
uradniki ministrstva skladno s členom IV, drugi pododstavek, Protokola.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.