CELEX: 62007CJ0309
Bendra žemės ūkio politika
Mokesčiai veterinarinių patikrinimų ir kontrolės srityje
Direktyva 85/73/EEB

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1985 m. sausio 29 d. Tarybos direktyvos 85/73/EEB dėl veterinarinių patikrinimų ir kontrolės, numatytos Direktyvose 89/662/EEB, 90/425/EEB, 90/675/EEB bei 91/496/EEB, finansavimo (
OL L 32, p. 14
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 6 t., p. 161), iš dalies pakeistos ir konsoliduotos Tarybos direktyva 96/43/EB (
OL L 162, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 19 t., p. 212, toliau – Direktyva 85/73), 5 straipsnio 3 dalies bei tos pačios direktyvos A priedo I skyriaus 4 punkto a papunkčio aiškinimu.
Šis pašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
Baumann GmbH
(toliau –
Baumann
) ir Heseno žemės (
Land Hessen
) dėl mokesčių už šviežios mėsos veterinarinius patikrinimus ir kontrolę apskaičiavimo.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
Direktyvos 85/73 1 straipsnyje numatyta:
„Valstybės narės A priede nustatyta tvarka garantuoja, kad surenkamas Bendrijos mokestis, kuris padengia tame priede išvardytų produktų patikrinimo bei kontrolės išlaidas, įskaitant tas išlaidas, skirtas gyvūnų gyvūninės produkcijos gamybai skerdyklose garantuoti pagal Direktyvos 93/119/EEB reikalavimus.“
Pagal šios direktyvos 5 straipsnio 1, 3 ir 4 dalis:
„1.   Bendrijos mokesčiai nustatomi tokio dydžio, kad padengtų kompetentingos institucijos išlaidas:
—
atlyginimams bei socialinio draudimo įmokoms, susijusioms su patikrinimų tarnyba, išmokėti,
—
kontrolę ir patikrinimą atliekant susidariusioms administracinėms išlaidoms, į kurias gali įeiti išlaidos, reikalingos inspektorių kvalifikacijos kėlimui,
—
skirtas kontrolei ir patikrinimams, nurodytiems 1, 2 ir 3 straipsniuose.
<…>
3.   Valstybė narė gali apmokestinti suma, viršijančia Bendrijos mokesčių dydį, jeigu kiekvienoje valstybėje narėje bendra imamų mokesčių suma neviršija faktinių patikrinimo išlaidų.
4.   Nepažeidžiant institucijos, kuriai pavesta rinkti Bendrijos mokesčius, teisės pasirinkti, Bendrijos mokesčiai bus imami vietoj visų kitų sveikatos patikrinimų privalomųjų mokėjimų ar mokesčių, kuriuos nustato valstybės narės nacionalinė, regioninė ar vietos institucija už 1, 2 ir 3 straipsniuose numatytus patikrinimus ir kontrolę, bei jų sertifikavimą.
Ši direktyva neužkerta kelio valstybėms narėms imti mokesčius už kovos su epizootinėmis ir enzootinėmis ligomis priemones.“
Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 1 punkte nustatytos standartinės sumos patikrinimo išlaidoms, susijusioms su skerdimu, padengti. To paties skyriaus 2 punkte numatyti kontrolės ir patikrinimų, susijusių su išpjaustymo operacijomis, finansavimo būdai. Pagal šio I skyriaus 4 punkto a ir b papunkčius:
„Padidėjusioms išlaidoms padengti, valstybės narės gali:
a)
atskiroms įmonėms padidinti standartinę sumą, kaip nurodyta 1 punkte ir 2 punkto a papunktyje.
Be to, kas išdėstyta 5 punkto a papunktyje, gali būti reikalaujama atitikti šias sąlygas:
<…>
—
didesnės išlaidos dėl specialaus kelionės laiko,
—
patikrinimai užima daugiau laiko dėl dažno skerdimo laiko keitimo, nepriklausančio nuo patikrinimą atliekančių darbuotojų,
<…>
—
gyvūnų, kurie savininko prašymu skerdžiami ne skerdimo valandomis, patikrinimai.
Suma, kuria didinamas pagrindinis standartinis mokestis, priklauso nuo išlaidų, kurias reikia padengti.
b)
arba imti specialų mokestį, kuris padengtų faktines išlaidas.“
Nacionalinės teisės aktai
Kaip matyti iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, Direktyva 85/73 buvo perkelta į Vokietijos teisę iš dalies federalinių valdžios institucijų nuostatomis ir iš dalies žemių priimtomis nuostatomis.
Heseno žemės teisės aktų leidėjas, remdamasis 1998 m. lapkričio 3 d. Veterinarinių patikrinimų išlaidų įstatymu (Veterinärkontroll-Kostengesetz) (GVBl. 1998 I, p. 414), kuriuo įgyvendinamos kai kurios federalinių teisės aktų nuostatos, priėmė Administracinių rinkliavų kodeksą (GVBl. 2003 I, p. 362, toliau – Verwaltungskostenordnung) Aplinkos, kaimo vietovių ir vartotojų apsaugos ministerijos kompetencijos srityje (
Verwaltungskostenordnung für den Geschäftsbereich des Ministeriums für Umwelt, ländlichen Raum und Verbraucherschutz
) bei jį iš dalies keičiantį Kodeksą (Änderungsverordnung) (GVBl. 2005 I, p. 74).
Pagal Veterinarinių patikrinimų išlaidų įstatymo 4 straipsnio 6 dalį įmonės, kuriose skerdžiama ne mažiau kaip 1500 gyvūnų per mėnesį, laikomos „didelėmis įmonėmis“ (Großbetriebe) ir vykdant specialią kontrolę iš jų gali būti renkami specialūs mokesčiai už atliekant šią kontrolę patirtas išlaidas.
Pagal to paties įstatymo 5 straipsnį:
„Galima reikalauti padidinti mokestį už administracinius veiksmus, atliktus specialiu prašymu ne skerdimo valandomis. Už specialias išlaidas, patirtas atliekant administracinius veiksmus ne skerdimo valandomis, be kita ko, gali būti renkami papildomi mokesčiai. Skerdimo valandos yra:
—
didelėse įmonėse: nuo 6 iki 18 val. darbo dienomis ir nuo 6 iki 15 val. šeštadieniais;
—
kitose įmonėse: nuo 7 iki 18 val. darbo dienomis ir nuo 7 iki 15 val. šeštadieniais.“
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone,
Verwaltungskostenordnung
kiekvienai iš šių dviejų įmonių grupių taikomi mažėjantys tarifai pagal skirtingas gyvūnų rūšis, nustatyti nesilaikant Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 1 punkto sistemos ir struktūros.
Pagal
Verwaltungskostenordnung
Veterinarinių patikrinimų išlaidų įstatymo 5 straipsnyje numatyti mokesčiai padidinami 25%, palyginti su įprastai mokamais mokesčiais.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Kaip matyti iš Teisingumo Teismui perduotos bylos medžiagos, pagrindinėje byloje nagrinėjami Heseno žemės pranešimai apie reikalavimą sumokėti mokesčius už šviežios mėsos veterinarinius patikrinimus ir kontrolę
Baumann
priklausančiose ūkiuose. Manydama, kad žemės teisės aktai, nustatantys šių mokesčių dydį, pažeidžia antrinę Bendrijos teisę,
Baumann
pareiškė ieškinį
Verwaltungsgericht Darmstadt
. 2006 m. liepos 6 d. Sprendimu pastarasis patenkino šios bendrovės prašymą ir konstatavo, kad
Verwaltungskostenordnung
nėra tinkamas pagrindas, suteikiantis teisę Heseno žemės ūkio subjektams nesilaikyti Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto a papunktyje nustatytų standartinių mokesčių.
Heseno žemė šį sprendimą apskundė apeliacine tvarka
Hessischer Verwaltungsgerichtshof
, kuris, manydamas, kad šiam ginčui išspręsti reikalingas Direktyvos 85/73 aiškinimas, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1)
Ar nacionalinis teisės aktų leidėjas, naudodamasis galimybėmis, nustatytomis Direktyvos (85/73) 5 straipsnio 3 dalyje bei šios direktyvos A priedo I skyriaus 4 punkto a papunktyje, atskiroms įmonėms padidinti numatytą standartinę mokesčio sumą, siekiant padengti didesnes išlaidas, ir 4 punkto b papunktyje – rinkti specialų mokestį, kuris padengtų faktiškai patirtas išlaidas, yra griežtai saistomas A priedo I skyriuje 1 punkte ir 2 punkto a papunktyje nustatytos mokesčio struktūros (pagal gyvūnų rūšis, amžių, skerdienos svorį ir t. t.), ar vis dėlto jis turi galimybę nustatydamas mokesčio tarifą numatyti jo dydžio diferencijavimą pagal skerdienos kontrolę didelėse įmonėse ir kitus kontrolės atvejus ir taip pat šiose grupėse nustatyti mažėjantį mokesčio tarifą pagal kiekvienos gyvūnų rūšies skerdimų kiekį, taikant vienintelę sąlygą, kad šis tarifas turi atitikti faktines išlaidas?
2)
Ar, remdamasis pirmiau minėtomis nuostatomis, nacionalinis teisės aktų leidėjas už gyvūnus, kurie savininko prašymu skerdžiami ne skerdimo valandomis, gali rinkti mokesčių už skerdienos patikrinimą skerdimo valandomis procentinę priemoką, jei toks padidinimas atitinka faktiškai patirtas papildomas išlaidas, ar vis dėlto šios išlaidos turi būti įskaičiuotos į standartinį (padidintą) mokestį, kurį turi sumokėti visi ūkio subjektai, apmokestinti aptariamu mokesčiu?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Siekiant atsakyti į pirmąjį klausimą, reikia atskirti Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto a papunkčiu valstybėms narėms suteiktą galimybę nuo suteiktosios to paties 4 punkto b papunkčiu.
Kalbant apie pirmąją iš šių dviejų nuostatų, reikia nurodyti, kad valstybėms narėms ji suteikia teisę, siekiant padengti didesnes išlaidas nei numatytosios Direktyvoje 85/73, „atskirai įmonei padidinti standartines sumas“, kaip nurodyta minėto A priedo I skyriaus 1 punkte ir 2 punkto a papunktyje.
Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, viena vertus, kad, kaip matyti iš šio 4 punkto a papunkčio formuluotės, ši nuostata taikoma tik „atskirai“ įmonei, todėl valstybė narė ja gali pasinaudoti, tik atsižvelgdama į kiekvieną konkretų atvejį, ir negali, remdamasi tokia nuostata, skerdimo įmonių skirstyti į grupes, kaip yra pagrindinėje byloje, pagal jų dydį.
Be to, šį aiškinimą patvirtina sąlygos, galinčios pateisinti aptariamo padidinimo taikymą, numatytą Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto a papunktyje, kurios visos susijusios su specifiniais veiksniais, leidžiančiais individualizuoti įmonę, palyginti su kita, ir kurių atžvilgiu galima taikyti teisminę kontrolę (šiuo klausimu žr. 1999 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo
Feyrer
,
C-374/97, Rink. p. I-5153
, 26 ir 27 punktus).
Kadangi Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto a papunktyje aiškiai numatytos standartinės sumos, nustatytos to paties I skyriaus 1 punkte ir 2 punkto a papunktyje, valstybės narės, taikydamos šį 4 punktą, gali padidinti tik šias standartines sumas ir turi atsižvelgti į jų sistemą bei struktūrą.
Iš to išplaukia, kad valstybė narė, taikydama Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto a papunktį, negali rinkti mokesčio, kurio dydis priklauso nuo įmonės dydžio ir skerdimų kiekio.
Dėl Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto b papunkčio reikia nurodyti, kad ši nuostata suteikia galimybę valstybėms narėms, kuria jos gali pasinaudoti bendrai ir savo nuožiūra, taikant vienintelę sąlygą, kad mokestis turi neviršyti faktiškai patirtų išlaidų (žr. minėto sprendimo
Feyrer
27 punktą).
Tačiau taikant šią nuostatą renkamas mokestis neturi būti standartinio dydžio suma (šiuo klausimu žr. tos pačios dienos sprendimo
Komisija prieš Vokietiją,
C-270/07, Rink. p. I-1983, 32 punktą).
Kadangi faktiškai patirtų išlaidų atitikimas yra vienintelė valstybėms narėms taikoma sąlyga, pastarosios, remdamosi Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto b papunkčiu, gali pakeisti šio mokesčio sumą pagal įmonės dydį ir pagal skerdienos kiekį tik nustačiusios, kad šie faktoriai turi realų poveikį tokioms išlaidoms.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar egzistuoja ryšys tarp skerdimo įmonės dydžio ir skerdienos kiekio bei faktiškai patirtų išlaidų atliekant atitinkamose Bendrijos nuostatose numatytus veterinarinius patikrinimus ir kontrolę.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip:
—
Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto a papunktį reikia aiškinti taip, kad jis neleidžia valstybėms narėms neatsižvelgti į mokesčio struktūrą, numatytą šio A priedo I skyriaus 1 punkte ir 2 punkto a papunktyje, ir rinkti mokesčio, kurio dydis diferencijuojamas pagal įmonių dydį ir kuris nustatytas mažėjančia tvarka pagal kiekvienos gyvūnų rūšies skerdimų kiekį,
—
Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto b papunktį reikia aiškinti taip, kad valstybė narė gali neatsižvelgti į mokesčio struktūrą, numatytą to paties skyriaus 1 punkte ir 2 punkto a papunktyje, ir rinkti mokestį, kurio dydis diferencijuojamas pagal įmonės dydį ir kiekvienos gyvūnų rūšies skerdimų kiekį, jei nustatyta, kad šie faktoriai turi realų poveikį faktiškai patirtoms išlaidoms atliekant atitinkamose Bendrijos teisės nuostatose numatytus veterinarinius patikrinimus ir kontrolę.
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto a ir b papunkčius reikia aiškinti taip, kad valstybė narė už gyvūnus, kurie savininko prašymu skerdžiami ne skerdimo valandomis, gali rinkti standartiškai renkamų mokesčių už skerdienos patikrinimą „procentinę priemoką“, jei toks padidinimas atitinka faktiškai patirtas papildomas išlaidas.
Norint atsakyti į šį klausimą, reikia taip pat atskirti Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto a papunkčiu valstybėms narėms suteiktą galimybę nuo suteiktosios to paties 4 punkto b papunkčiu.
Kalbant apie pirmąją iš šių dviejų nuostatų, reikia priminti, kad ji suteikia galimybę valstybėms narėms padidinti standartinę mokesčio sumą tik atskirai įmonei, todėl pastarosios negali bendrai padidinti standartinės mokesčio sumos visiems ūkio subjektams.
Reikia pridurti, atsižvelgiant į tai, kad Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto a papunktyje numatyti standartinio mokesčio sumos „padidinimo“ atvejai, valstybės narės prireikus tuo pačiu metu gali atlikti kelis padidinimus, bendrai nepadidindamos standartinio mokesčio sumos.
Kadangi tokio padidinimo sąlygos yra aiškiai apibrėžtos Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto a papunktyje, negalima manyti, kad 2002 m. gegužės 30 d. Sprendimo
Stratmann ir Fleischversorgung Neuss
(
C-284/00 ir C-288/00, Rink. p. I-4611
) prasme šis padidinimas yra specialus mokestis, kuris būtų laikomas Bendrijos mokesčiu, siekiant padengti kai kurias išlaidas, patirtas už patikrinimus ir kontrolę, kurie buvo vykdomi ne visais atvejais.
Vadinasi, laikantis Direktyvos 85/73 nuostatų, toks padidinimas turi atitikti papildomas išlaidas, kurias reikia padengti.
Kalbant apie padidėjusias išlaidas, kurios gali atsirasti atliekant gyvūnų, kurie savininko prašymu skerdžiami ne skerdimo valandomis, patikrinimą, reikia nurodyti, kad tarp veiksnių, dėl kurių gali padidėti šios išlaidos, akivaizdžiai yra atlyginimo išlaidos, skirtos sumokėti už valandas, kai kuriais atvejais papildomas, kurias dirbo už aptariamą kontrolę atsakingi asmenys ne įprastomis darbo valandomis.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi išnagrinėti, ar pagrindinėje byloje 25% standartinių mokesčio sumų, numatytų Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto a punkte, procentinė priemoka yra standartinio dydžio, atitinkanti papildomas išlaidas, patirtas atliekant gyvūnų, kurie savininko prašymu skerdžiami ne skerdimo valandomis, patikrinimą.
Dėl antrosios nuostatos, būtent Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto b papunkčio, reikia priminti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 20 punkto, ši nuostata suteikia valstybėms narėms galimybę, kuria jos gali pasinaudoti bendrai ir savo nuožiūra, taikydamos vienintelę sąlygą – mokestis turi neviršyti faktiškai patirtų išlaidų.
Taip pat reikia priminti, kad, kaip matyti iš minėto sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
31 punkto, taikant šią nuostatą gautas mokestis negali būti standartinio dydžio, nes jo bendra suma gali skirtis kiekvienu atskiru atveju, atsižvelgiant į išlaidas, kurias faktiškai patyrė kompetentinga valdžios institucija atlikdama veterinarinius patikrinimus ir kontrolę konkrečioje įmonėje.
Iš to išplaukia, kad nors Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto b papunktyje nenumatyta „atskira įmonė“, bendra kiekvienos įmonės mokėtina mokesčio suma gali skirtis kiekvienu konkrečiu atveju.
Kadangi negalima atmesti galimybės, kad kompetentinga institucija, atlikdama gyvūnų, kurie savininko prašymu skerdžiami ne skerdimo valandomis, patikrinimą patiria papildomų išlaidų, būtent išlaidas atlyginimams, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar bendra surinkto mokesčio suma atitinka faktiškai patirtas išlaidas.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip:
—
Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto a papunktį reikia aiškinti taip, kad valstybė narė už gyvūnus, kurie savininko prašymu skerdžiami ne skerdimo valandomis, gali rinkti standartiškai renkamų mokesčių už skerdienos patikrinimą „procentinę priemoką“, jei toks padidinimas atitinka papildomas išlaidas, kurias reikia padengti,
—
Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto b papunktį reikia aiškinti taip, kad valstybė narė už gyvūnus, kurie savininko prašymu skerdžiami ne skerdimo valandomis, gali rinkti standartiškai renkamų mokesčių už gyvūnų patikrinimą „procentinę priemoką“, jei toks padidinimas atitinka faktiškai patirtas papildomas išlaidas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1.
1985 m. sausio 29 d. Tarybos direktyvos 85/73/EEB dėl veterinarinių patikrinimų ir kontrolės, numatytos Direktyvose 89/662/EEB, 90/425/EEB, 90/675/EEB bei 91/496/EEB, finansavimo, iš dalies pakeistos ir konsoliduotos Tarybos direktyva 96/43/EB, A priedo I skyriaus 4 punkto a papunktį reikia aiškinti taip, kad jis neleidžia valstybėms narėms neatsižvelgti į mokesčio struktūrą, numatytą šio A priedo I skyriaus 1 punkte ir 2 punkto a papunktyje, ir rinkti mokesčio, kurio dydis diferencijuojamas pagal įmonių dydį ir kuris nustatytas mažėjančia tvarka pagal kiekvienos paskerstų gyvūnų rūšies kiekį.
Direktyvos 85/73, iš dalies pakeistos ir kodifikuotos Direktyva 96/43, A priedo I skyriaus 4 punkto b papunktį reikia aiškinti taip, kad valstybė narė gali neatsižvelgti į mokesčio struktūrą, numatytą to paties skyriaus 1 punkte ir 2 punkto a papunktyje, ir rinkti mokestį, kurio dydis diferencijuojamas pagal įmonės dydį ir kiekvienos paskerstų gyvūnų rūšies kiekį, jei nustatyta, kad šie faktoriai turi realų poveikį faktiškai patirtoms atliekant atitinkamose Bendrijos teisės nuostatose numatytų veterinarinių patikrinimų ir kontrolės išlaidoms.

2.
Direktyvos 85/73, iš dalies pakeistos ir kodifikuotos Direktyva 96/43, A priedo I skyriaus 4 punkto a papunktį reikia aiškinti taip, kad valstybė narė už gyvūnų, kurie savininko prašymu skerdžiami ne skerdimo valandomis, patikrinimą gali rinkti standartiškai renkamų mokesčių už gyvūnų patikrinimą „procentinę priemoką“, jei toks padidinimas atitinka standartinio dydžio papildomas išlaidas, kurias reikia padengti.
Direktyvos 85/73, iš dalies pakeistos ir kodifikuotos Direktyva 96/43, A priedo I skyriaus 4 punkto b papunktį reikia aiškinti taip, kad valstybė narė už gyvūnų, kurie savininko prašymu skerdžiami ne skerdimo valandomis, patikrinimą gali rinkti standartiškai renkamų mokesčių už skerdienos patikrinimą „procentinę priemoką“, jei toks padidinimas atitinka faktiškai patirtas papildomas išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.