CELEX: 62001TJ0120
Pieņemamība
Pārtraukšana
Atlaišana

1. Ierēdņi ─ Eiropas Investīciju bankas darbinieki ─ Prasība ─ Pieņemamības nosacījumi ─ Iepriekšējs samierināšanas process ─ Petīcijas vai sūdzības iepriekšēja iesniegšana ─ Izslēgšana ─ Šo procedūru fakultatīvais raksturs
(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)
2. Ierēdņi ─ Eiropas Investīciju bankas darbinieki ─ Dienestu organizēšana ─ Pirmās instances tiesas sprieduma piemērošanas pasākumi ─ Administrācijas diskrecionārā vara ─ Piemērojamība ─ Tiesu kontrole ─ Robežas
3. Ierēdņi ─ Eiropas Investīciju bankas darbinieki ─ Bankas pieņemtie vispārējie darba nosacījumi ─ Uzvedības kodekss ─ Piemērojamība bez jebkādas iepriekšējas attiecīgo darbinieku piekrišanas
4. Ierēdņi ─ Eiropas Investīciju bankas darbinieki ─ Priekšsēdētāja pilnvaras ─ Lēmumi, kas ietekmē darba tiesiskās attiecības ─ Deleģēšana ─ Pieļaujamība ─ Nosacījumi
(Eiropas Investīciju bankas Statūtu 13. panta 7. punkts)
5. Ierēdņi ─ Eiropas Investīciju bankas darbinieki ─ Prasība ─ Nelabvēlīgs akts ─ Jēdziens ─ Lēmums par darbinieka atcelšanu no amata uz laiku
(Civildienesta noteikumu 88., 90. un 91. pants)
6. Ierēdņi ─ Eiropas Investīciju bankas darbinieki ─ Disciplinārais režīms ─ Tiesību uz aizstāvību ievērošana ─ Pienākums uzklausīt ieinteresēto personu pirms viņa atcelšanas no amata uz laiku saskaņā ar EIB Personāla reglamenta 39. pantu
7. Ierēdņi ─ Eiropas Investīciju bankas darbinieki ─ Prasība ─ Prasība, kas celta par vispārpiemērojamu aktu ─ EIB Personāla reglamenta 39. pants ─ Nepieņemamība
(EKL 236. pants)
8. Ierēdņi ─ Eiropas Investīciju bankas darbinieki ─ Prasība ─ Priekšmets ─ Rīkojums vadībai ─ Nepieņemamība
9. Ierēdņi ─ Prasība ─ Prasība par zaudējumu atlīdzību ─ Apstrīdētā prettiesiskā akta atcelšana ─ Pietiekama atlīdzība
10. Ierēdņi ─ Eiropas Investīciju bankas darbinieki ─ Disciplinārais režīms ─ Sods ─ Atlaišana ─ Administrācijas diskrecionārā vara ─ Tiesas kontrole ─ Piemērojamība ─ Robežas
11. Ierēdņi ─ Eiropas Investīciju bankas darbinieki ─ Disciplinārais režīms ─ Disciplinārā procedūra ─ Pierādīšanas pienākums
12. Ierēdņi ─ Eiropas Investīciju bankas darbinieki ─ Disciplinārais režīms ─ Sods ─ Konfidenciālas informācijas izpaušana, kurā ir vainojams darbinieks, un tādu apgalvojumu izplatīšana, kas apdraud Bankas un dažu viņa kolēģu reputāciju ─ Atbildību mīkstinoši apstākļi ─ Neņemšana vērā ─ Acīmredzama kļūda vērtējumā
(EKL 280. pants)
13. Ierēdņi ─ Disciplinārais režīms ─ Sods ─ Kļūdas norādīto faktu konstatēšanā vai novērtējumā ─ Tiesas kontrole ─ Piemērojamība ─ Robežas
14. Ierēdņi ─ Eiropas Investīciju bankas darbinieki ─ Prasība ─ To summu noteikšana, kas izmaksājamas kā darba alga ─ Tiesas neierobežotā kompetence
15. Process ─ Mutvārdu process ─ Tiesneša referenta ziņojums tiesas sēdē ─ Lietas dalībnieku apsvērumi ─ Priekšmets
16. Process ─ Pierādījumu savākšanas pasākumi ─ Ekspertīze ─ To summu noteikšana, kas izmaksājamas kā darba alga atbilstoši ierēdņu celtajai prasībai ─ Nepieļaujamība ─ Pirmās instances tiesas kompetence
17. Ierēdņi ─ Atalgojums ─ Neizmaksāto darba algu parāda samaksas pienākums ─ Nokavējuma procenti – Aprēķināšana ─ Atskaites datums
18. Ierēdņi ─ Prasība ─ Tiesas neierobežotā kompetence ─ Samaksas pieprasījums ─ Nokavējuma procentu noteikšana ─ Priekšmets ─ Aprēķināšana
19. Ierēdņi ─ Eiropas Investīciju bankas darbinieki ─ Atbrīvošana no amata ─ Summas, ko lietas dalībniekiem savstarpēji jākompensē saskaņā ar spriedumu, ar ko atceļ atteikumu atzīt atsaukumu ─ Piemērojamība
20. Ierēdņi ─ Iestāžu ārpuslīgumiskā atbildība ─ Nosacījumi ─ Prettiesiskums ─ Kaitējums ─ Cēloņsakarība ─ Kumulatīvi nosacījumi
21. Ierēdņi ─ Iestāžu ārpuslīgumiskā atbildība ─ Prettiesisks lēmums par atlaišanu par nopietnu pārkāpumu ─ Finansiāla un profesionāla kaitējuma novērtējums ─ Darbinieka atteikuma pieņemt piedāvājumus, kas varētu samazināt kaitējumu, ņemšana vērā
1. Eiropas Investīciju bankas (EIB) personāla locekļa celtas prasības pieņemamība nekādā veidā nav atkarīga no tā, vai viņi ir izmantojuši EIB Personāla reglamenta 41. pantā paredzēto mierizlīguma procedūru samierināšanas komisijā, ne arī no petīcijas vai sūdzības iepriekšējas iesniegšanas. Šajā sakarā jānorāda – ja samierināšanas procedūrai ir tāds pats mērķis kā Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 90. pantā paredzētajai obligātajai pirmstiesas procedūrai, proti, ļaut mierizlīguma ceļā atrisināt strīdus, dodot administrācijai iespēju grozīt apstrīdēto aktu un attiecīgajam ierēdnim vai darbiniekam iespēju piekrist pamatojumam, kas norādīts apstrīdētajā aktā, un attiecīgā gadījumā atteikties celt prasību, ņemot vērā tikai šos elementus tomēr nevar apšaubīt secinājumu, ka EIB, kuras kompetencē ir izvirzīt tās darbinieku celtu prasību pieņemamības nosacījumus, nav uzlikusi saviem darbiniekiem pienākumu tai iesniegt sūdzību vai izmantot iekšējas strīdu izšķiršanas procedūras pirms vēršanās Pirmās instances tiesā.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka, izvairoties piemērot EKL 283. pantu, kas piešķir Padomei kompetenci pieņemt Civildienesta noteikumu normas un Eiropas Kopienu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību, EIB Statūtos savam personālam piemērojama režīma izstrādāšanai tai ir piešķirta funkcionāla autonomija, ko tā ir izmantojusi, drīzāk izvēloties uz līgumu balstītu režīmu, nevis uz likumu balstītu režīmu, tādējādi izslēdzot iespēju, ka Civildienesta statūtu normas varētu tikt piemērotas darba tiesiskajām attiecībām starp EIB un tās personālu.
(skat. 54.–57. un 60. punktu)
Atsauces: Tiesa, 1976. gada 15. jūnijs, 110/75 Mills /EIB, Recueil , 955. lpp., 22. punkts; Tiesa, 1989. gada 14. marts, 133/88 Del Amo Martinez /Parlaments, Recueil , 689. lpp., 9. punkts; Pirmās instances tiesa, 2001. gada 23. februāris T‑7/98, T‑208/98 un T‑109/99 De Nicola /EIB, Recueil FP , I‑A‑49. un II‑185. lpp., 90., 91., 95. un 96. punkts; Pirmās instances tiesa, 2003. gada 17. jūnijs, T‑385/00 Seiller /EIB, Recueil FP , I‑A‑161. un II‑801. lpp., 50., 51., 65. un 73. punkts.
2. EIB tāpat kā citām Kopienu iestādēm un struktūrām ir plaša diskrecionārā vara savu dienestu organizēšanā un personāla norīkošanā, lai pildītu tai uzticētos uzdevumus sabiedriskās interesēs. Šīs diskrecionārās varas apjoms liecina par to, ka tādu pagaidu pasākumu piemērošana, ko EIB veikusi attiecībā uz kādu darbinieku, lai izpildītu Pirmās instances tiesas sprieduma rezolutīvo daļu, nevar būt atkarīga no ieinteresētās personas piekrišanas. Šādas prasības rezultātā nepieņemamā veidā tiktu ierobežota EIB rīcības brīvība dienestu organizēšanā un šīs organizācijas pielāgošanā atbilstoši jaunām vajadzībām.
Ņemot vērā šīs rīcības brīvības apjomu, šādu pasākumu likumīguma kontrole Kopienu tiesai jāveic tikai tiktāl, ciktāl tas ir nepieciešams, lai noskaidrotu, vai EIB, nodrošinot dienesta intereses, ir ievērojusi saprātīgas robežas un vai tā savu diskrecionāro varu nav izmantojusi acīmredzami kļūdaini.
(skat. 83.–86. punktu)
Atsauces: Tiesa, 1981. gada 24. februāris, 161/80 un 162/80 Carbognani  u.c./Komisija, Recueil , 543. lpp., 28. punkts; Pirmās instances tiesa, 1993. gada 16. decembris, T‑80/92 Turner /Komisija, Recueil , II‑1465. lpp., 53. punkts; Pirmās instances tiesa, 1998. gada 17. jūlijs, T‑28/97 Hubert /Komisija, Recueil FP , I‑A‑435. un II‑1255. lpp., 76. punkts; Pirmās instances tiesa, 1999. gada 16. decembris, T‑143/98 Cendrowicz /Komisija, Recueil FP , I‑A‑273. un II‑1341. lpp., 23. punkts; Pirmās instances tiesa, 2001. gada 9. augusts, T‑120/01 R De Nicola /EIB, Recueil FP , I‑A‑171. un II‑783. lpp., 28. punkts; Pirmās instances tiesa, 2002. gada 22. oktobris, T‑178/00 un T‑341/00 Pflugradt /ECB, Recueil , II‑4035. lpp., 54. punkts.
3. Tāpat kā attiecībā uz citiem vispārējiem darba nosacījumiem, ko EIB ir pieņēmusi saskaņā ar tai piešķirtajām likumdevēja pilnvarām, arī EIB Padomes apstiprinātā Uzvedības kodeksa piemērojamība, kurā ir precizētas normas profesionālās ētikas jautājumos, nav atkarīga no kādas iepriekšējas attiecīgā personāla locekļa piekrišanas.
(skat. 92. punktu)
4. No EIB Statūtu 13. panta 7. punkta, kurā EIB priekšsēdētājam ir piešķirtas pilnvaras pieņemt darbā un atlaist tās darbiniekus, neizriet, ka visi lēmumi, kas ietekmē darba tiesiskās attiecības EIB, noteikti ir jāpieņem tās priekšsēdētājam personīgi. EIB efektīvas organizācijas nodrošināšanai tieši pretēji ir nepieciešams, lai tāpat kā visās citās Kopienu iestādēs vai struktūrās un, vispārīgāk runājot, visos uzņēmumos šādu lēmumu pieņemšanu varētu deleģēt konkrētām šo iestāžu struktūrām vai konkrētām šo struktūru personām. Var izrādīties, ka tādu lēmumu pieņemšanu, kas vajadzīgi faktisku darba tiesisko attiecību pārvaldībai tādā struktūrā kā EIB, ir lietderīgi atbilstoši formālam deleģēšanas aktam, kurā ir norādīts deleģēto pilnvaru apjoms, deleģēt personai, kam ir vajadzīgās pilnvaras šajā sakarā.
(skat. 97. un 98. punktu)
5. Judikatūra, saskaņā ar kuru lēmumi par ierēdņa atcelšanu no amata uz laiku atbilstoši Civildienesta noteikumu 88. pantam ir atzīstami par nelabvēlīgiem aktiem, par kuriem var iesniegt prasību atcelt tiesību aktu, ievērojot Civildienesta noteikumu 90. un 91. pantā paredzētos nosacījumus, ir attiecināma uz lēmumiem par atcelšanu no amata uz laiku, ko EIB priekšsēdētājs var pieņemt, pamatojoties uz EIB Personāla reglamenta 39. pantu. Tā tas vēl jo vairāk ir tāpēc, ka šīs normas ceturtā daļa paredz, ka iespējamā atlaišana notiek dienā, kad tiek veikta atcelšana no amata uz laiku.
(skat. 113.–115. punktu)
Atsauces: Tiesa, 1966. gada 5. maijs, 18/65 un 35/65 Gutmann /EOTK Komisija, Recueil , 149., 168. lpp.; Pirmās instances tiesa, 1999. gada 19. maijs, T‑203/95 Connolly /Komisija, Recueil FP , I‑A‑83. un II‑443. lpp., 33. punkts.
6. Tiesību uz aizstāvēšanos ievērošana jebkurā tiesvedībā, kura uzsākta pret personu un kuras rezultātā var tikt pieņemts viņai nelabvēlīgs akts, ir uzskatāma par Kopienu tiesību pamatprincipu, kas ir jāievēro pat tad, ja šajā nolūkā nepastāv skaidra norma.
Lēmums par EIB darbinieka atcelšanu no amata uz laiku, kas pieņemts saskaņā ar EIB Personāla reglamenta 39. pantu, ir uzskatāms par nelabvēlīgu aktu un, kaut arī parasti nopietnu pārkāpumu gadījumā šāds lēmums ir jāpieņem steidzami, tas ir jāpieņem, ievērojot tiesības uz aizstāvēšanos. Tā rezultātā, izņemot īpašus apstākļus, kas ir pienācīgi pierādīti, lēmumu par atcelšanu no amata uz laiku var pieņemt tikai pēc tam, kad darbiniekam ir tikusi dota iespēja atbilstoši darīt zināmu savu viedokli par pretenzijām, kas pret viņu ir izvirzītas, un ar kurām kompetentā iestāde ir paredzējusi pamatot šo lēmumu. Tikai īpašos apstākļos varētu izrādīties, ka, iepriekš neveicot pasākumu, kas saistīts ar atcelšanu no amata uz laiku, faktiski personu nav iespējams uzklausīt vai ka šāda uzklausīšana pirms attiecīgā pasākuma veikšanas ir pretrunā ar dienesta interesēm. Šādos apstākļos prasības, kas izriet no principa par tiesību uz aizstāvēšanos ievērošanu, varētu tikt izpildītas, uzklausot attiecīgo darbinieku cik vien iespējams īsā termiņā pēc lēmuma par atcelšanu no amata uz laiku.
(skat. 121.–124. punktu)
Atsauces: iepriekš minētais spriedums, Gutmann /EOTK Komisija, 168. punkts; Tiesa, 1996. gada 24. oktobris, C‑32/95 P Komisija/ Lisrestal  u.c., Recueil , I‑5373. lpp., 24. punkts; iepriekš minētais spriedums, Connolly /Komisija, 33. punkts; Pirmās instances tiesa, 2000. gada 15. jūnijs, T‑211/98 F /Komisija, Recueil FP , I‑A‑107. un II‑471. lpp., 26. un turpmākie punkti; Pirmās instances tiesa, 2001. gada 18. oktobris, T‑333/99 X /ECB, Recueil , II‑3021. lpp., 183. punkts.
7. EIB Perso nāla reglamenta 39. pants kā norma, ko EIB pieņēmusi saskaņā ar likumdevēja pilnvarām, kuras tai ir piešķirtas atbilstoši tās Statūtiem, ir atzīstams par vispārpiemērojamu aktu un tādējādi par to nevar iesniegt tiešu prasību Pirmās instances tiesā.
(skat. 131. un 132. punktu)
Atsauce: Pirmās instances tiesa, 2001. gada 6. marts, T‑192/99 Dunnett  u.c./EIB, Recueil , II‑813. lpp., 62. punkts.
8. Kopienu tiesu kompetencē nav izdarīt principiālus secinājumus vai izdot rīkojumus vadībai, tādējādi par nepieņemamu ir jāatzīst EIB darbinieka lūgums atzīt, ka viņam nav piemērojams EIB Padomes apstiprinātais Uzvedības kodekss.
(skat. 136. un 137. punktu)
Atsauce: iepriekš minētais spriedums, X /ECB, 48. punkts.
9. Eiropas Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība nozīmē to, ka prasītājam ir jāpierāda tās rīcības prettiesiskums, kurā viņš vaino Kopienas iestādi, zaudējumu esamība un tas, ka pastāv cēloņsakarība starp šo rīcību un norādīto kaitējumu.
Nosacījums, kas attiecas uz prettiesiskas rīcības pastāvēšanu, ir izpildīts tad, ja Pirmās instances tiesa tiesību uz aizstāvēšanos pārkāpuma dēļ atceļ lēmumu par darbinieka atcelšanu no amata uz laiku, kas pieņemts, iepriekš neuzklausot šo darbinieku. Lēmuma par atcelšanu no amata uz laiku atcelšana tomēr ir atzīstama par atbilstošu un pietiekamu tā kaitējuma atlīdzināšanu, kas ieinteresētajai personai nodarīts ar minēto lēmumu.
(skat. 140.–142. punktu)
Atsauces: Pirmās instances tiesa, 1998. gada 26. maijs, T‑177/96 Costacurta /Komisija, Recueil FP , I‑A‑225. un II‑705. lpp.; iepriekš minētais spriedums, 2001. gada 23. februāris, De Nicola /EIB, 332. punkts.
10. Lēmums, ar ko EIB darbinieks nopietna pārkāpuma dēļ tiek sodīts ar atlaišanu bez iepriekšējas paziņošanas un bez atlaišanas pabalsta izmaksas, noteikti ir saistīts ar to, ka EIB ir balstījusies uz īpašiem un sarežģītiem apsvērumiem, ņemot vērā  smagās un neatgriezeniskās sekas, kas tā rezultātā rodas ieinteresētajai personai. EIB šajā sakarā ir dota plaša diskrecionārā vara, un tiesu kontrole ir veicama, tikai lai pārbaudītu norādīto faktisko apstākļu saturisko pareizību un to, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda faktu novērtējumā.
(skat. 167. un 168. punktu)
Atsauce: Pirmās instances tiesa, 1999. gada 28. septembris, T‑140/97 Hautem /EIB, Recueil FP , I‑A‑171. un II‑897. lpp., 66. punkts.
11. Disciplinārajā procedūrā, kas uzsākta pret EIB darbinieku, pienākums pierādīt pret šo darbinieku izvirzītās pretenzijas ir uzlikts kompetentajai iestādei.
(skat. 180. punktu)
12. Novērtējot, cik smagas sekas ir tam, ka EIB darbinieks bez atļaujas, kā arī bez iepriekšējas augstākstāvošas personas informēšanas ir izplatījis iekšējai lietošanai paredzētus un konfidenciālus faktus, informāciju un dokumentus, kas izpaudās kā apgalvojumu izplatīšana, kuras rezultātā būtiski tika apdraudēta dažu viņa kolēģu un EIB reputācija, par atbildību mīkstinošiem apstākļiem ir uzskatāms, pirmkārt, tas, ka šī informācija tika nodota Eiropas Parlamenta locekļiem, kura kompetencē saskaņā ar EKL 280. pantu ir veikt pasākumus, lai apkarotu krāpšanu un citādu rīcību, kas apdraud Kopienas, tai skaitā EIB, finanšu intereses, otrkārt, to, ka minētā informācija, ievērojot vislielāko konfidencialitāti, atbilstoši Eiropas Parlamenta viceprezidenta skaidri izteiktam lūgumam, tika nodota tā Budžeta kontroles komisijai un ka, treškārt, darbinieks vairākas reizes šajā komisijā bija sniedzis liecības un piedalījies dažādās tikšanās ar Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai locekļiem.
Ja šie apstākļi paši par sevi tomēr nepamato secinājumu, ka norādītie faktiskie apstākļi nav atzīstami par EIB paredzēto pienākumu rīkoties noteiktā veidā neizpildi, neatliek nekas cits kā atzīt, ka, nosakot atbilstošu disciplināru pasākumu, minētie apstākļi noteikti ir jāņem vērā kā atbildību mīkstinoši apstākļi, lai nepieļautu acīmredzamu kļūdu novērtējumā saistībā ar norādīto faktisko apstākļu svarīgumu.
(skat. 208.–214. punktu)
Atsauce: Tiesa, 2003. gada 10. jūlijs, C‑15/00 Komisija/EIB, Recueil , I‑7281. lpp., 125. punkts.
13. Ja Pirmās instances tiesa atzīst pamatu, kas balstīts uz kļūdām to faktu konstatējumā vai novērtējumā, kuri ir norādīti, lai uzliktu sodu ierēdnim, lēmums, ar ko uzliek sodu, ir jāatceļ pilnībā, ņemot vērā minētajā lēmumā iekļautā disciplinārsoda vienoto un nedalāmo raksturu un to, ka šis sods ir balstīts uz šajā lēmumā norādītajām pretenzijām, kas ir izvērtētas kopumā. Šajos apstākļos Pirmās instances tiesai nav jāaizstāj disciplināriestāde, lai izlemtu, kāds disciplinārsods attiecīgā gadījumā varētu atbilst pretenzijām, kas ir apstiprinātas iepriekš minētā pamata pārbaudes beigās.
(skat. 219. punktu)
Atsauces: Pirmās instances tiesa, 2002. gada 9. jūlijs, T‑21/01 Zavvos /Komisija, Recueil FP , I‑A‑101. un II‑483. lpp., 316. punkts; Pirmās instances tiesa, 2002. gada 11. septembris, T‑89/01 Willeme /Komisija, Recueil FP , I‑A‑153. un II‑803. lpp., 83. punkts.
14. Prāvām starp EIB un tās darbiniekiem par tādu summu noteikšanu, kas ir maksājamas atbilstoši normām, kuras ir piemērojamas darba samaksai un personālam piešķirtajām priekšrocībām, piemīt finansiāls raksturs, līdz ar to Pirmās instances tiesai šajā sakarā ir neierobežota kompetence.
(skat. 257. punktu)
Atsauce: Tiesa, 2001. gada 2. oktobris, C‑449/99 P EIB/ Hautem , Recueil , I‑6733. lpp., 94. un 95. punkts.
15. Atbilstoši galvenajiem principiem, kas reglamentē tiesvedību Pirmās instances tiesā, to lietas dalībnieku apsvērumu mērķis, kurus tie izteikuši par tiesas sēdes protokolu, ir tikai ļaut labot iespējamās kļūdas vai neprecizitātes faktos, kas atrodamas protokolā, kurš izsniegts lietas dalībniekiem pirms tiesas sēdes, nevis ļaut tiem atbildēt uz pretējās puses argumentiem un nebūt ne ļaut izvirzīt jaunus argumentus.
(skat. 261. punktu)
16. Ja dažos konkrētos gadījumos Pirmās instances tiesa patiešām var izdot rīkojumu par eksperta iecelšanu, atliek vien atzīt, ka šāds eksperts ir tiesīgs veikt tikai precīzu faktiska vai tehniska rakstura izpēti. Pirmās instances tiesa saistībā ar ierēdņu celtu prasību nekādā gadījumā nevar deleģēt šādam ekspertam pilnvaras pārbaudīt to, kāda darba samaksa faktiski ierēdnim pienākas, ņemot vērā tiesā iesniegtos dokumentus, un pieņemt tiešus lēmumus par šo summu samaksu, jo šādas deleģēšanas rezultātā minētajam ekspertam tiktu nodotas pilnvaras lemt par daļu no prāvas. Šāds secinājums vēl jo vairāk jāizdara gadījumā, ja dažu attiecīgu noteikumu neprecizitātes dēļ Pirmās instances tiesai ir jāizmanto attiecīga diskrecionārā vara.
(skat. 265. punktu)
17. Ja iestādei ir piespriests samaksāt ierēdnim neizmaksāto darba algu parādu, kam pieskaitīti nokavējuma procenti, atskaites punkts minēto procentu aprēķināšanai ir brīdis, kad attiecīgās summas bija jāizmaksā ierēdnim atbilstoši piemērojamiem noteikumiem. Ja noteikumos šajā sakarā nav nekādu norāžu, Pirmās instances tiesai ir jānosaka brīdis, kad attiecīgās summas viņam bija pienācīgi jāizmaksā.
(skat. 272. punktu)
18. Nokavējuma procentus, kuru mērķis ir atlīdzināt zaudējumus, kas lietas dalībniekam radušies tādēļ, ka otrs lietas dalībnieks tam nav samaksājis attiecīgās summas, turpina skaitīt līdz brīdim, kad šīs summas faktiski tiek samaksātas.
(skat. 273. punktu)
19. Ja Pirmās instances tiesa ex tunc  atceļ EIB atteikumu pieņemt kāda tās darbinieka atkāpšanās atsaukumu, EIB ir tiesības no summām, kas maksājamas kā neizmaksāto darba algu parāds un nokavējuma procenti, atskaitīt visas summas, kuras tā izmaksājusi darbiniekam pēc viņa aiziešanas no darba, proti, atlaišanas pabalsta un pārcelšanas pabalsta summu, ciktāl šo summu samaksa ir zaudējusi savu nozīmi un ciktāl tādējādi to atmaksāšana ir pamatota.
Ja EIB, savukārt, nav lūgusi atmaksāt atlaišanas pabalstu un pārcelšanas pabalstu, tā nevar prasīt, lai šīm summām tiktu pieskaitīti nokavējuma procenti.
(skat. 282. un 283. punktu)
20. Lai atbilstoši ierēdņa lūgumam atlīdzināt zaudējumus un procentus iestātos Kopienas atbildība, ir jābūt izpildītiem vairākiem nosacījumiem par attiecīgās iestāžu rīcības prettiesiskumu, norādīto zaudējumu esamību un cēloņsakarības pastāvēšanu starp rīcību un norādīto kaitējumu. Iepriekš minētie Kopienu atbildībai izvirzītie trīs nosacījumi ir kumulatīvi, kas nozīmē, ka gadījumā, ja viens no tiem nav izpildīts, Kopienas atbildība nevar iestāties.
(skat. 303. un 304. punktu)
Atsauces: Tiesa, 1999. gada 9. septembris, C‑257/98 P Lucaccioni /Komisija, Recueil , I‑5251. lpp., 14. punkts; Pirmās instances tiesa, 1998. gada 14. maijs, T‑165/95 Lucaccioni /Komisija, Recueil FP , I‑A‑203. un II‑627. lpp., 57. punkts; Pirmās instances tiesa, 1998. gada 26. maijs, T‑205/96 Bieber /Parlaments, Recueil FP , I‑A‑231. un II‑723. lpp., 48. punkts; Pirmās instances tiesa, 2002. gada 12. decembris, T‑338/00 un T‑376/00 Morello /Komisija, Recueil FP , I‑A‑301. un II‑1457. lpp., 150. punkts.
21. Lēmums par atlaišanu nopietna pārkāpuma dēļ ir atzīstams par tik nopietnu pasākumu, ka tas var nopietni apdraudēt attiecīgā darbinieka iespējas darba tirgū atrast atbilstošu darbu un līdz ar to var viņam nodarīt finansiālu un profesionālu kaitējumu. Tomēr šī kaitējuma novērtēšanā ir jāņem vērā darbinieka atteikšanās apsvērt darba devēja piedāvājumus, kuru mērķis ir atvieglot viņa atgriešanos darba tirgū un tādējādi samazināt šo kaitējumu. Līdzīgā gadījumā lēmuma par atlaišanu atcelšana kā tāda ir atzīstama par atbilstošu šī kaitējuma atlīdzināšanu.
(skat. 306. punktu)