CELEX: 62007CJ0251
Keskkond
Direktiiv 2000/76/EÜ
Jäätmete põletamine
Soojus- ja elektrienergia koostootmisjaama liigitamine
Mõisted "põletusrajatis" ja "koospõletusrajatis"

Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. detsembri 2000. aasta direktiivi 2000/76/EÜ jäätmete põletamise kohta (
EÜT L 332, lk 91
; ELT eriväljaanne 15/05, lk 353) tõlgendamist.
Taotlus on esitatud Gävle Kraftvärme AB (edaspidi „Gävle Kraftvärme”) ja Länsstyrelsen i Gävleborgs läni (Gävleborgi läänivalitsus, edaspidi „läänivalitsus”) vahelises kohtuvaidluses soojuse ja elektri koostootmisjaama käitamisloa taotluse üle.
Õiguslik raamistik
Nõukogu 15. juuli 1975. aasta direktiivi 75/442/EMÜ jäätmete kohta (
EÜT L 194, lk 39
; ELT eriväljaanne 15/01, lk 23), mida on muudetud komisjoni 24. mai 1996. aasta otsusega 96/350/EÜ (
EÜT L 135, lk 32
; ELT eriväljaanne 15/03, lk 59), (edaspidi „direktiiv 75/442”) artikli 3 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et edendada:
a)
esiteks jäätmete tekkimise ja nende ohtlikkuse vältimist või vähendamist […] järgmiste tegevuste kaudu:
[…]
b)
teiseks:
—
jäätmete taaskasutamist ringlussevõtu, korduskasutuse, taasväärtustamise või muu menetluse abil teisese toorme eraldamiseks,
või
—
jäätmete kasutamist energiaallikana.”
Direktiiv 75/442 on alates 17. maist 2006 kehtetuks tunnistatud ja kodifitseeritud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2006. aasta direktiiviga 2006/12/EÜ jäätmete kohta (
ELT L 114, lk 9
). Direktiivi 75/442 artikli 3 lõige 1 on sisuliselt samas sõnastuses taasesitatud direktiivi 2006/12 artikli 3 lõikes 1.
Direktiivi 2000/76 põhjendused 7, 13 ja 24 on järgmised:
„(7)
[…] keskkonna ja inimeste tervise heatasemeline kaitse [eeldab] rangete käitamistingimuste, tehniliste nõuete ja heitmete piirväärtuste kehtestamist ja säilitamist jäätmete põletus- ja koospõletusrajatiste suhtes, mis asuvad ühenduses. Kehtestatavad piirväärtused peaksid vältima või võimaluse piires vähendama kahjulikku mõju keskkonnale ja sellest tulenevaid ohte inimeste tervisele.
[…]
(13)
Käesolevas direktiivis sätestatud heitmete piirväärtuste järgimist tuleks käsitleda [nõukogu 24. septembri 1996. aasta] direktiivi 96/61/EÜ [saastuse kompleksse vältimise ja kontrolli kohta (
EÜT L 257, lk 26
; ELT eriväljaanne 15/03, lk 80)] nõuete täitumiseks vajaliku, kuid mitte piisava eeldusena. Nende nõuete täitmine võib eeldada rangemaid heitmete piirväärtusi käesolevas direktiivis sätestatud saasteainete puhul, heitmete piirväärtusi muude ainete ja keskkondade osas ning muid asjakohaseid tingimusi.
[…]
(24)
Põletamisel või koospõletamisel tekkiva soojuse ärakasutamist ning põletus- või koospõletusrajatiste käitamisest tulenevate jääkide võimalikult suurt vähendamist ja ringlussevõttu käsitlevad nõuded aitavad jäätmeliikide osas saavutada direktiivi 75/442/EMÜ artikli 3 eesmärke.”
Nagu nähtub direktiivi 2000/76 artikli 1 esimesest lõigust, on direktiivi eesmärk vältida või võimaluse piires vähendada jäätmete põletamisest ja koospõletamisest tulenevat kahjulikku mõju keskkonnale, eelkõige õhu, pinnase ja pinna- ja põhjavee saastamist heitmetega ning sellest tulenevaid ohte inimeste tervisele.
Artikli 1 teine lõik täpsustab, et see eesmärk saavutatakse rangete käitamistingimuste ja tehniliste nõuete abil ja jäätmete põletus- ja koospõletusrajatistele heitmete piirväärtuste kehtestamisega.
Mõisted „põletusrajatis” ja „koospõletusrajatis” on direktiivi 2000/76 artikli 3 punktides 4 ja 5 määratletud järgmiselt:
„4)
põletusrajatis –
mis tahes paikne või liikuv tehniline üksus ja varustus, mida kasutatakse jäätmete soojustöötluseks, olenemata sellest, kas põlemisel tekkiv soojus kasutatakse ära või mitte. See hõlmab jäätmete põletamist oksüdeerimise teel ja muud soojustöötlust, nagu utmine, gaasistamine või plasmatöötlus, kuivõrd saadavad ained seejärel põletatakse.
See mõiste hõlmab tegevuskohta ja kogu põletusrajatist, sealhulgas kõiki põletusliine, jäätmete vastuvõtu-, säilitus- ja kohapealseid eeltöötlusseadmeid, jäätmete etteandesüsteeme, kütuse- ja õhuvarustussüsteeme, [katelt,] heitgaaside töötlemisseadmeid, kohapealseid seadmeid jääkide ja heitvee töötlemiseks ja ladustamiseks, korstnat ning seadmeid ja süsteeme põletamise juhtimiseks ja põletustingimuste pidevaks ülesmärkimiseks ja jälgimiseks;
5)
koospõletusrajatis –
mis tahes paikne või liikuv rajatis, mille peamine otstarve on energia või aineliste toodete tootmine ja:
—
milles kasutatakse põhi- või lisakütusena jäätmeid, või
—
kus jäätmeid töödeldakse kõrvaldamise eesmärgil soojusega.
Kui koospõletamine toimub nii, et rajatise peamine otstarve ei ole energia või aineliste toodete tootmine, vaid hoopis jäätmete soojustöötlemine, käsitletakse rajatist punktis 4 määratletud põletusrajatisena.
See mõiste hõlmab tegevuskohta ja kogu rajatist, sealhulgas kõiki koospõletusliine, jäätmete vastuvõtu-, säilitus- ja kohapealseid eeltöötlusseadmeid, jäätmete etteandesüsteeme, kütuse- ja õhuvarustussüsteeme, [katelt,] heitgaaside töötlemisseadmeid, jääkide ja heitvee töötlemise ja ladustamise kohapealseid seadmeid, korstnat ning põletamise juhtimise ja põletustingimuste pideva ülesmärkimise ja jälgimise seadmeid ja süsteeme”. [täpsustatud tõlge]
Direktiivi 2000/76 artikli 3 punkt 12 määratleb loa mõiste järgmiselt:
„pädeva asutuse tehtud kirjalik otsus (või mitu sellist otsust), millega antakse luba rajatist käitada teatavatel tingimustel, mis tagavad rajatise vastavuse kõikidele käesoleva direktiivi nõuetele. Luba võib käsitleda üht või mitut rajatist või rajatise osi, mis asuvad samas kohas ja mida käitab üks ja sama käitaja”.
Osundatud direktiivi artikli 4 lõige 2 sätestab:
„Ilma et see piiraks direktiivi 96/61/EÜ kohaldamist, sisaldab pädevale asutusele esitatav põletus- või koospõletusrajatist käsitlev loataotlus nende meetmete kirjeldust, mille eesmärk on tagada, et:
[…]
b)
põletamisel ja koospõletamisel tekkiv soojus kasutatakse võimaluse piires ära, näiteks ühendatud soojus- ja energiatootmise, tootmisauru või kaugkütte abil;
[…]”
Sama direktiivi artikli 6 lõigetes 1–3 ja lõikes 6 on sätestatud:
„1.   Põletusrajatiste käitamisel saavutatakse selline põlemistase, et räbu ja koldetuha orgaanilise süsiniku kogusisaldus on alla 3% või nende põletuskadu on alla 5% aine kuivmassist. Vajaduse korral kasutatakse sobivaid jäätmete eeltöötlusvõtteid.
Põletusrajatised kavandatakse, varustatakse, ehitatakse ja neid käitatakse nii, et tekkiv gaas kuumeneb pärast viimast põlemisõhu etteannet juhitavalt ja ühtlaselt isegi ebasoodsaimates tingimustes kaheks sekundiks temperatuurini 850 °C mõõdetuna põlemiskambri siseseina juures või mõnes muus pädeva asutuse heakskiidetud esindavas punktis. Selliste ohtlike jäätmete põletamisel, mis sisaldavad kloorina väljendatud halogeenitud orgaanilisi aineid üle 1%, tuleb vähemalt kaheks sekundiks saavutada temperatuur 1100 °C.
Põletusrajatise iga liin varustatakse vähemalt ühe abipõletiga. See põleti peab ise tööle hakkama, kui põlemisgaaside temperatuur langeb pärast viimast põlemisõhu etteannet alla 850 °C või 1100 °C, sõltuvalt olukorrast. Samuti kasutatakse seda rajatise käivitamisel ja seiskamisel tagamaks, et sõltuvalt olukorrast säiliks temperatuur 850 °C või 1100 °C kogu kõnealuste toimingute vältel ja seni, kuni põlemiskambris on veel põlemata jäätmeid.
Käivitamisel ja seiskamisel või siis, kui põlemisgaasi temperatuur langeb sõltuvalt olukorrast allapoole 850 °C või 1100 °C, ei lasta abipõletisse kütust, mis võib põhjustada suuremaid heitmeid kui need, mis tekivad gaasiõli, nagu on määratletud nõukogu [24. novembri 1975. aasta] direktiivi 75/716/EMÜ [vedelkütuste väävlisisaldust käsitlevate liikmesriikide õigusnormide ühtlustamise kohta (
EÜT L 307, lk 22
)] artikli 1 lõikes 1, veeldatud gaasi või maagaasi põlemisel.
2.   Koospõletusrajatised kavandatakse, varustatakse, ehitatakse ja käitatakse nii, et jäätmete koospõletamisel tekkiv gaas kuumeneb juhitavalt ja ühtlaselt isegi ebasoodsaimates tingimustes kaheks sekundiks temperatuurini 850 °C. Selliste ohtlike jäätmete koospõletamisel, mis sisaldavad kloorina väljendatud halogeenitud orgaanilisi aineid üle 1%, tuleb saavutada temperatuur 1100 °C.
3.   Põletus- ja koospõletusrajatised kasutavad isetoimivat süsteemi, mis välistab jäätmete etteandmise:
a)
käivitamishetkest kas temperatuuri 850 °C või sõltuvalt olukorrast 1100 °C või lõike 4 kohaselt piiritletud temperatuuri saavutamiseni;
b)
siis, kui ei hoita temperatuuri 850 °C või sõltuvalt olukorrast 1100 °C või lõike 4 kohaselt piiritletud temperatuuri;
c)
siis, kui käesoleva direktiiviga nõutavad pidevad mõõtmised osutavad, et mõnda heitmete piirväärtust on ületatud puhastusseadmete häirete või rikete tõttu.
[…]
6.   Kogu põletamisel või koospõletamisel tekkiv soojus kasutatakse võimalikult suures ulatuses ära.”
Direktiivi 2000/76 artikkel 7 koostoimes II ja V lisaga kehtestab põletus- ja koospõletusrajatiste heitmete piirväärtused. Artikli 7 lõike 2 teise lõigu alusel kohaldatakse põletusrajatiste heitmete piirväärtusi ka koospõletusrajatistele, milles eralduvast soojusest üle 40% tekib ohtlike jäätmete põletamisel.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Gävle Kraftvärme on Gävle Energi kontserni kuuluv äriühing, mis omakorda kuulub aktsiaseltsile, mille aktsiad on Gävle valla omandis. Ta käitab Gävle kaugküttevõrgu peamist tootmisrajatist, koostootmisjaama Johannes, mis toodab soojust ja elektrit.
Nähes ette selle jaama laiendamist, esitas Gävle Kraftvärme loataotluse Östersunds tingsrätt, miljödomstolen’ile (keskkonnaasjades pädev Östersundi esimese astme kohtu koosseis) selle jaama käitamiseks maksimaalse soojusvõimsusega 170 MW. Taotluse põhipunktid on järgmised:
—
luba olemasoleva 85 MW soojusvõimsusega tahkekütusekatla (katel nr 1) käitamise jätkamiseks;
—
uue maksimaalselt 50 MW soojusvõimsusega jäätmepõletuskatla (katel nr 2) rajamine ja käikulaskmine ning
—
uue maksimaalselt 85 MW soojusvõimsusega biokütusekatla (katel nr 3) rajamine ja käikulaskmine.
Taotlus hõlmas ka loa saamist muude laiendatud käitamise jaoks nõutavate muudatuste tarbeks.
Taotluse esitamise ajal ei olnud laiendamise üksikasjad veel lõplikult kindlaks määratud. Gävle Kraftvärme võis kas alustada katla nr 2 ehitust ja lasta vaid vajaduse korral ehitada katla nr 3 või siis katelt nr 2 mitte rajada ja rajada hoopis katla nr 3. Koguvõimsus pidi igal juhul jääma 85 MW piiridesse.
Gävle Kraftvärme kinnitas loataotluses, et nii katelt nr 1 kui ka katelt nr 2 võib pidada „koospõletusrajatisteks”. Läänivalitsus, kes avaldas taotlusele toetust, oli siiski seisukohal, et taotletav käitamine vastab pigem jäätmepõletusrajatise käitamisele. Esimese astme kohus nõustus Gävle Kraftvärme liigitusega, leides, et rajatise peamine otstarve on energia tootmine.
Läänivalitsus kaebas selle otsuse edasi Svea Hovrätt, Miljööverdomstolen’ile (keskkonnaasjades pädev Svea apellatsioonikohtu koosseis), väites, et katel nr 1 tuleb liigitada „koospõletusrajatiseks”, samas kui katel nr 2 tuleb liigitada „põletusrajatisteks”, ning nimetatud kohus nõustus sellise liigitamisega.
Gävle Kraftvärme kaebas selle kohtu otsuse edasi Högsta domstolen’ile (ülemkohus), väites, et apellatsioonikohus on katlad ekslikult eri liikidesse liigitanud.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et seadme liigitamine on oluline, kuna käitamistingimused on erinevad sõltuvalt sellest, mis liiki rajatisega on tegu. Seetõttu ta leidis, et põhikohtuasja lahendamine sõltub ühenduse õiguse tõlgendamisest, otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi 2000/76 […] tõlgendamisel tuleb juhul, kui koostootmisjaam koosneb mitmest üksusest (katlad), iga sellist üksust käsitada rajatisena või tuleb hinnang anda koostootmisjaama kui terviku kohta?
2.
Kas direktiivi [2000/76] tõlgendamisel tuleb jäätmete põletamiseks ehitatud rajatis, mille peamine otstarve on energiatootmine, liigitada põletusrajatiseks või koospõletusrajatiseks?”
Eelotsuse küsimused
Esimene küsimus
Mõisted „põletusrajatis” ja „koospõletusrajatis” on määratletud direktiivi 2000/76 artikli 3 punktides 4 ja 5.
Artikli 3 punktis 4 on rajatis määratletud kui „mis tahes […] tehniline üksus ja varustus”.
Mõistet „rajatis” ei ole direktiivi 2000/76 artikli 3 punktis 5 sisalduva mõiste „koospõletusrajatis” määratlemise käigus selgitatud, kuid on ilmselge, et see säte viitab vaikimisi sama artikli eelmisele punktile. Artikli 3 punkti 5 sõnastusest ilmneb, et mõiste „koospõletusrajatis” määratlus lähtub mõistest „põletusrajatis”, mis sisaldub artikli 3 punktis 4, ja et need sätted ei erine selles osas, mis puudutab tehnilisi omadusi, mida tuleb arvestada põletusüksuse liigitamisel.
Tehnilised osad, mis iseloomustavad põletusrajatist ja koospõletusrajatist, on loetletud direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 4 teises lõigus ja punkti 5 kolmandas lõigus. Nende osade hulgas on mainitud „katelt”. Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 20, esineb sõna „katel” (ka sõna „korsten”) ainsuses, erinevalt muudest loetletud osadest, mis on mitmuses.
Direktiivi 2000/76 artikli 3 punktide 4 ja 5 sõnastus räägib seega sellise tõlgenduse kasuks, mille kohaselt iga üksik katel koos selle juurde kuuluva varustusega on eraldi rajatis selle direktiivi tähenduses.
Seda tõlgendust kinnitavad direktiivi 2000/76 ülesehitus ja eesmärk.
Mis puutub esiteks ülesehitusse, siis on selge, et põletusrajatiste ja koospõletusrajatiste kohta kehtivad erinevad nõuded nii käitamistingimuste kui ka heitmete piirväärtuste osas, mida nende suhtes kohaldatakse. Üldreeglina on nõuded koospõletusrajatiste kohta leebemad.
Mis puutub käitamistingimustesse, siis põletusrajatistele kohaldatavad käitamistingimused sisaldavad nõudeid räbu ja koldetuha orgaanilise süsiniku kogusisalduse ning põletuskao kohta, mida ei ole ette nähtud koospõletusrajatiste puhul. Lisaks, kuigi mõlemat liiki rajatiste puhul hõlmavad need tingimused teatavaid nõudeid põlemisgaaside temperatuuri kohta jäätmete etteande ajal, peavad ainult põletusrajatised olema varustatud vähemalt ühe abipõletiga.
Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 21, saab teatavaid põletusrajatiste kohta kehtivaid sätteid kohaldada vaid ühe katla kaupa. Sellest tulenevalt on direktiivi 2000/76 ülesehitusega kooskõlas tõlgendus, mille kohaselt tuleb koostootmisjaamas iga katelt pidada eraldi rajatiseks.
Seda järeldust kinnitavad ka nõuded, mis käsitlevad põletusrajatise või koospõletusrajatise käitamisloa saamist. Direktiivi 2000/76 artikli 3 punkt 12 näeb sõnaselgelt ette juhtumi, mil luba antakse mitme eri rajatise kohta, mis asuvad samas kohas ja mida käitab üks ja sama käitaja.
Teiseks nähtub direktiivi 2000/76 eesmärgi kohta artiklist 1, et see on vältida või võimaluse piires vähendada jäätmete põletamisest ja koospõletamisest tulenevat kahjulikku mõju keskkonnale, kehtestades ranged käitamistingimused ja tehnilised nõuded ning heitmete piirväärtused.
Nagu osutasid Austria valitsus ja komisjon oma kirjalikes märkustes, võib seda eesmärki kahjustada direktiivi 2000/76 tõlgendus, mis välistab iga katla eraldi liigitamise. Näiteks juhul, kui põletus- ja koospõletusüksustest koosnev koostootmisjaam liigitada tervikuna „koospõletusrajatiseks”, saaks selline jaam kõrvale hoida suurematest kohustustest, mis kehtivad põletusrajatise suhtes.
Eelnevat arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2000/76 kohaldamisel tuleb juhul, kui koostootmisjaamas on mitu katelt, iga katelt koos selle juurde kuuluva varustusega pidada eraldi rajatiseks.
Teine küsimus
Direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 4 esimese lõigu kohaselt on rajatis, mida kasutatakse jäätmete soojustöötluseks, põletusrajatis.
Sama artikli 3 punkti 5 esimese lõigu kohaselt tuleb rajatist, mille peamine otstarve on energia või aineliste toodete tootmine ja milles kasutatakse põhi- või lisakütusena jäätmeid või kus jäätmeid töödeldakse kõrvaldamise eesmärgil soojusega, pidada koospõletusrajatiseks.
Nimetatud artikli 3 punkti 5 teises lõigus on täpsustatud, et kui koospõletamine toimub nii, et rajatise peamine otstarve ei ole energia või aineliste toodete tootmine, vaid hoopis jäätmete soojustöötlemine, käsitatakse rajatist punktis 4 määratletud „põletusrajatisena”.
Nende sätete sõnastusest ilmneb selgelt, et koospõletusrajatis on põletusrajatise erivorm ja et rajatise peamise otstarbe järgi hinnatakse, kas on tegu põletusrajatise või koospõletusrajatisega.
Tuleb täpsustada, et rajatise peamise otstarbe hindamisel lähtutakse hinnangu andmise ajal esinevatest faktilistest asjaoludest, nagu rajatise võimsus ja toimimine või kui rajatist ei ole veel ehitatud, võetakse aluseks projekt, mille jaoks käitlemisluba taotletakse.
Rootsi valitsus väidab oma kirjalikes märkustes, et kui rajatise liigitamisele lähenemine põhineb ainuüksi rajatise peamisel otstarbel, tekib oht kalduda kõrvale direktiivi 2000/76 eesmärgist. Paljusid põletusüksusi, mis on algselt kavandatud ja ehitatud jäätmete põletamiseks, võiks ümber liigitada koospõletusrajatisteks, kui saadavat soojust kasutatakse energia tootmiseks. Nii jääksid need üksused välja põletusrajatistele kohaldatavate rangemate nõuete alt. Rootsi valitsuse arvates tuleb neid kahte rajatiste liiki eristada pigem otstarbe järgi, milleks kõnealune üksus on ehitatud.
Sellise tõlgendusega ei saa siiski nõustuda. Esiteks on see vastuolus direktiivi 2000/76 selge sõnastusega. Nagu osutas komisjon Euroopa Kohtule esitatud märkustes, nähtub selle direktiivi artikli 3 punktist 5 sõnaselgelt, et koospõletusrajatised erinevad põletusrajatistest just oma peamise otstarbe poolest. See säte ei näe seevastu ette ühtki kriteeriumi, mis puudutaks eesmärki, milleks rajatis on ehitatud.
Teiseks, nagu ilmneb nimetatud direktiivi põhjendusest 24, samuti direktiivide 75/422 ja 2006/12 artikli 3 lõike 1 punktist b, on jäätmeid käsitleva ühenduse õiguse eesmärk võimaluse piires edendada jäätmete taaskasutamist, eriti nende kasutamist energiaallikana. Mõiste „koospõletusrajatis” liiga kitsas tõlgendamine võib seda eesmärki kahjustada. Rangemate eeskirjade kohaldamine rajatiste suhtes, mille peamine otstarve on tegelikult energia või aineliste toodete tootmine, võib pärssida sellise tegevuse alustamist või jätkamist selliste üksuste käitajate poolt.
Kolmandaks tuleb rõhutada, et kui rajatis toodab energiat jäätmete põletamisega piiratud mahus, ei ole see tõsiasi iseenesest piisav, et pidada seda üksuseks, mille peamine otstarve on energia või aineliste toodete tootmine. Direktiivi 2000/76 põhjendus 24, samuti artikli 4 lõike 2 punkt b ja artikli 6 lõige 6 näevad sõnaselgelt ette, et kui võimalik, kasutatakse ära mitte ainult koospõletamisel, vaid ka põletamisel tekkinud soojus.
Lõpuks tuleb meenutada, et direktiiviga 2000/76 on kehtestatud ranged tingimused kahte liiki rajatiste jaoks ja ette nähtud eriline kaitse koospõletusrajatistele. Näiteks artikli 7 lõike 2 teise lõigu alusel kohaldatakse põletusrajatiste jaoks kehtestatud heitmete piirväärtusi ka koospõletusrajatistele, kui eralduvast soojusest üle 40% tekib ohtlike jäätmete põletamisel. Lisaks nähtub selle direktiivi põhjendusest 13, et kui seal viidatud rajatised kuuluvad oma võimsuse tõttu ka direktiivi 96/61 kohaldamisalasse, peavad need vastama ka selle direktiivi sätetele, eeskätt heitmete piirväärtuste osas.
Nagu selgitas kohtujurist oma ettepaneku punktides 43–47, peab põletusrajatise peamine otstarve objektiivselt tulenema mitmest faktilisest asjaolust.
Hindamise käigus on pädevad asutused kohustatud kontrollima iga rajatise konkreetseid asjaolusid. Eelkõige tuleb arvestada energiatoodangu või toodetud ainete mahtu võrreldes rajatises põletatud jäätmete hulgaga, samuti tootmise stabiilsust ja jätkuvust.
Eelnevat arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et rajatis tuleb liigitada „põletusrajatiseks” või „koospõletusrajatiseks” direktiivi 2000/76 artikli 3 punktide 4 ja 5 tähenduses vastavalt sellele, milline on selle peamine otstarve. Pädevate asutuste ülesanne on selle otstarbe kindlakstegemine hinnangu andmise ajal esinevate faktiliste asjaolude hindamise põhjal. Hindamise käigus võetakse arvesse eelkõige rajatise energiatoodangu või toodetud ainete mahtu võrreldes selles rajatises põletatud jäätmete hulgaga, samuti tootmise stabiilsust ja jätkuvust.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. detsembri 2000. aasta direktiivi 2000/76/EÜ jäätmete põletamise kohta kohaldamisel tuleb juhul, kui koostootmisjaamas on mitu katelt, iga katelt koos selle juurde kuuluva varustusega pidada eraldi rajatiseks.

2.
Rajatis tuleb liigitada „põletusrajatiseks” või „koospõletusrajatiseks” direktiivi 2000/76 artikli 3 punktide 4 ja 5 tähenduses vastavalt sellele, milline on selle peamine otstarve. Pädevate asutuste ülesanne on selle otstarbe kindlakstegemine hinnangu andmise ajal esinevate faktiliste asjaolude hindamise põhjal. Hindamise käigus võetakse arvesse eelkõige rajatise energiatoodangu või toodetud ainete mahtu võrreldes selles rajatises põletatud jäätmete hulgaga, samuti tootmise stabiilsust ja jätkuvust.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: rootsi.