CELEX: 62006CJ0516
Muutoksenhaku
Kilpailu
Komission päätös
Sakko
Täytäntöönpano
Asetus (ETY) N:o 2988/74
Vanhentuminen
Asianomaiselle vastainen toimi
Tutkimatta jättäminen

Euroopan yhteisöjen komissio vaatii valituksellaan, että yhteisöjen tuomioistuin kumoaa Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen asiassa T-153/04, Ferriere Nord v. komissio, 27.9.2006 antaman tuomion (Kok. 2006, s. II-3889; jäljempänä valituksenalainen
tuomio), jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kumonnut komission 5.2.2004 päivätyllä kirjeellä ja 13.4.2004 päivätyllä
faksilla tiedoksi antamat päätökset (jäljempänä riidanalaiset toimet), jotka koskevat maksamatta olevaa osuutta sakosta, joka
Ferriere Nord SpA:lle (jäljempänä Ferriere Nord) on määrätty ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 2.8.1989
tehdyllä komission päätöksellä 89/515/ETY (IV/31.553 – Betoniteräsverkot) (EYVL L 260, s. 1; jäljempänä betoniteräsverkkopäätös).

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Vanhentumisajoista liikennettä ja kilpailua koskeviin Euroopan talousyhteisön sääntöihin liittyvissä menettelyissä ja niiden
nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa 26.11.1974 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2988/74 (EYVL L 319, s.
1) 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Seuraamusten täytäntöönpanoon sovellettava vanhentumisaika”, säädetään seuraavaa:
”1.      Komission toimivaltaa panna täytäntöön päätökset, joilla on määrätty sakkoja, seuraamusmaksuja tai uhkasakkoja liikennettä
ja kilpailua koskevien Euroopan talousyhteisön sääntöjen rikkomisesta, rajoittaa viiden vuoden vanhentumisaika.
2.      Aika alkaa kulua päivästä, jona päätös on tullut lainvoimaiseksi.”
Saman asetuksen 5 artiklan, jonka otsikko on ”Seuraamusten täytäntöönpanoon sovellettavan vanhentumisajan keskeyttäminen”,
1 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Seuraamusten täytäntöönpanoon sovellettavan vanhentumisajan keskeyttää
a)      sellaisen päätöksen antaminen tiedoksi, jolla on muutettu sakon, seuraamusmaksun tai uhkasakon alkuperäistä määrää taikka
hylätty sen muuttamista koskeva hakemus.”

Asian tausta
Kuten valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee, komissio teki betoniteräsverkkopäätöksen, jolla se muun muassa totesi Ferriere
Nordin osallistuneen useisiin kilpailusääntöjen rikkomisiin yhteisön betoniteräsverkkomarkkinoilla ja määräsi tälle 320 000
ecun sakon.
Betoniteräsverkkopäätöksen 4 artiklan mukaan Ferriere Nordille määrätty sakko oli maksettava kolmen kuukauden kuluessa mainitun
päätöksen tiedoksi antamisesta. Lisäksi päätöksessä lausuttiin, että tälle sakon summalle alkaisi kyseisen määräajan päätyttyä
kertyä laillinen korko, joka määräytyi Euroopan raha-asiain yhteistyörahaston ecumääräisissä operaatioissa soveltaman korkokannan
mukaan, sellaisena kuin se oli sen kuukauden ensimmäisenä työpäivänä, jolloin betoniteräsverkkopäätös on tehty, korotettuna
3,5 prosenttiyksiköllä, eli 12,5 prosenttia.
Ferriere Nord nosti 18.10.1989 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen betoniteräsverkkopäätöksen kumoamiseksi.
Sakkosummaa ja korkoja varten annettiin 26.10.1989 komission suostumuksella ja Ferriere Nordin määräyksestä pankkitakaus.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi Ferriere Nordin kanteen asiassa T-143/89 6.4.1995 antamallaan tuomiolla (Kok.
1995, s. II-917).
Valitus tästä tuomiosta hylättiin asiassa C-219/95 P, Ferriere Nord vastaan komissio, 17.7.1997 annetulla tuomiolla (Kok.
1997, s. I-4411).
Kantaja pyysi 28.7.1997 päivätyllä kirjeellä komissiota harkitsemaan uudestaan sakkojen määrän ja korkojen alentamista ja
vetosi siihen, että Italian liiran arvo oli alentunut voimakkaasti betoniteräsverkkopäätöksen tekohetken ja 17.7.1997 annetun
tuomion välillä ja että oikeudenkäynti oli kestänyt lähes kahdeksan vuotta. Komissio hylkäsi tämän vaatimuksen 11.9.1997 päivätyllä
kirjeellä.
Ferriere Nord esitti pyyntönsä uudestaan 2.12.1997 päivätyllä kirjatulla kirjeellä. Se ilmoitti lisäksi tässä samassa kirjeessä
maksaneensa Italian liiroissa summan, joka vastasi sakon määrää eli 320 000 ecua vuonna 1989 voimassa olleen vaihtokurssin
mukaan. Tämä summa suoritettiin 15.12.1997 komission tilille arvoltaan 249 918 ecun suuruisena.
Komissio ei vastannut 2.12.1997 päivättyyn kirjeeseen.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi tapahtuneen johdosta valituksenalaisessa tuomiossa seuraavaa:
”14      Komissio ilmoitti [Ferriere Nordille] 5.2.2004 päivätyllä kirjeellä (jäljempänä 5.2.2004 päivätty kirje), että tämän maksettavana
olevasta summasta oli 27.2.2004 jäljellä yhteensä 564 402,26 euroa (320 000 ecun sakkopääoma, josta oli vähennetty ne 249
918 ecua, jotka oli maksettu 15.12.1997, ja johon oli lisätty korot 17.11.1989 ja 27.2.2004 väliseltä ajalta). Komissio vaati
[Ferriere Nordia] maksamaan velkansa mahdollisimman pian ja ilmoitti, että kun maksu on suoritettu, se hyväksyisi pankkitakauksen
vapauttamisen.
15      [Ferriere Nord] vastasi 25.2.2004 päivätyllä kirjeellä komissiolle, että 5.2.2004 päivätyssä kirjeessä olevat vaatimukset
olivat perusteettomia ja myöhässä esitettyjä. [Ferriere Nord] väitti muun muassa, että asetuksen N:o 2988/74 4 artiklassa
säädetty seuraamusten täytäntöönpanoon sovellettava viiden vuoden vanhentumisaika oli kulunut umpeen 18.9.2002 ja että näin
ollen komissio ei voinut enää vaatia saatavaa siltä eikä pankkitakauksen antajalta.
16      Komissio vastasi [Ferriere Nordille] 13.4.2004 päivätyllä faksilla (jäljempänä 13.4.2004 päivätty faksi), että asetuksen N:o
2988/74 4 artiklaan perustuvan vanhenemisen osalta oli todettava, että tätä säännöstä ei voitu soveltaa käsillä olevassa tapauksessa
siksi, että oli olemassa pankkitakaus, johon voitiin vedota milloin tahansa ja jolla oli sama vaikutus kuin väliaikaisella
maksulla siten, että pakkotäytäntöönpano ei ollut tarpeen. Komissio myönsi myös, ettei se ollut muistuttanut [Ferriere Nordia]
maksamaan velkaansa sen jälkeen, kun yhteisöjen tuomioistuin oli vahvistanut betoniteräsverkkopäätöksen, ja hyväksyi tältä
osin, että korkojen kertyminen lakkasi viisi kuukautta mainitun tuomion antamisen jälkeen eli 17.12.1997. Tästä seurasi, että
komissio vaati [Ferriere Nordilta] enää 341 932,32 euroa 5.2.2004 päivätyssä kirjeessä vaadittujen 564 402,26 euron sijaan.
Komissio ilmoitti lopuksi, että jos maksua ei suoritettaisi 30.4.2004 mennessä, se perisi saatavansa pankkitakauksen antajalta.”

Kanne ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
Ferriere Nord vaati ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 23.4.2004 toimittamallaan kannekirjelmällä riidanalaisten
toimien kumoamista.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi ensin valituksenalaisen tuomion 37–53 kohdassa sitä, oliko riidanalaisten toimien
tekopäivinä eli 5.2.2004 ja 13.4.2004 komission toimivalta panna täytäntöön betoniteräsverkkopäätös vanhentunut asetuksen
N:o 2988/77 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että näin oli,
se lausui sitten kanteen tutkittavaksi ottamisesta seuraavaa:
”54      On huomautettava, että EY 249 artiklassa tarkoitettu päätös on sellainen toimi, jolla muutetaan sen, jolle se on osoitettu,
oikeusasemaa selvästi ja lopullisesti (asia 22/70, komissio v. neuvosto, tuomio 31.3.1971, Kok. 1971, s. 263, 33–43 kohta
ja asia 60/81, IBM v. komissio, tuomio 11.11.1981, Kok. 1981, s. 2268).
55      Vanhentumiskysymyksen yhteydessä esitetyistä perusteluista (edellä 37–53 kohta) seuraa, että koska vanhentumisaika, jota sovelletaan
komission toimivaltaan panna betoniteräsverkkopäätös täytäntöön, oli kulunut umpeen, komissiolla ei ollut enää oikeutta vaatia
[Ferriere Nordilta] velasta jäljellä olevan summan maksamista, ja [Ferriere Nord] sai 18.9.2002 alkaen laillisesti katsoa
olevansa suojattu komission kyseisen päätöksen täytäntöönpanoa koskevia vaatimuksia vastaan.
56      Komissio on kuitenkin riidanalaisilla toimilla osoittanut [Ferriere Nordille] velasta jäljellä olevaa summaa koskevan maksukehotuksen
ja uhannut periä saatavansa pankkitakauksen antajalta. Riidanalaisilla toimilla, joita lähtökohtaisesti pidetään laillisina,
muutetaan siis [Ferriere Nordin] oikeusasemaa selvästi ja lopullisesti ja ne ovat tällä perusteella EY 249 artiklassa tarkoitettuja
päätöksiä eivätkä luonteeltaan aiempia toimia vahvistavia.
57      Oikeudenkäyntiväite on siis hylättävä perusteettomana.”
Pääasian osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 59 kohdassa, että kanneperuste, joka
koski asetuksen N:o 2988/74 4 artiklan 1 kohdan rikkomista, oli perusteltu. Niinpä se kumosi riidanalaiset toimet.

Asianosaisten vaatimukset
Komissio vaatii valituksellaan, että yhteisöjen tuomioistuin
–        kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä todetaan, että Ferriere Nordin riidanalaisista toimista nostama kumoamiskanne
voidaan ottaa tutkittavaksi
–        jättää tutkimatta kumoamiskanteen, jonka Ferriere Nord on nostanut riidanalaisista toimista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
–        velvoittaa Ferriere Nordin korvaamaan oikeudenkäyntikulut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja muutoksenhaussa.
Ferriere Nord vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
–        hylkää valituksen selvästi perusteettomana ja
–        velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Valitus
Komissio vetoaa valituksensa tueksi yhteen ainoaan perusteeseen, jonka otsikkona on ”EY 230 artiklan ensimmäisen kohdan ja
EY 249 artiklan määräysten, luettuina yhdessä, rikkominen; perustelujen puuttuminen tai virheelliset perustelut; ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen toimivallan puuttuminen”.
Komission mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 54 kohdassa arviointiperusteen, jonka
mukaisesti olisi arvioitava, oliko kyse päätöksestä, joka voitiin riitauttaa, mutta ei todennut, että tämä arviointiperuste
täyttyisi esillä olevassa asiassa. Sitä vastoin se totesi valituksenalaisen tuomion 55 kohdassa vanhentumiskysymykseen liittyvän
arviointinsa tuloksen. Tällä arvioinnilla ei kuitenkaan ole merkitystä kanteen tutkittavaksi ottamisen kannalta, koska se,
tuottaako toimi oikeudellisia vaikutuksia, ei riipu siitä, ovatko sen sisältämät väitteet tai päätelmät perusteltuja.
Komissio väittää, että pelkkä maksukehotus ei tuota itsessään oikeudellisia vaikutuksia. Se siis katsoo, että ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin ei ole perustellut päätelmäänsä, jonka mukaan riidanalaiset toimet voivat olla kumoamiskanteen kohteena,
tai sitten se on perustellut sen ilmeisen virheellisellä tavalla. Jos päätelmä on perusteltu, se perustui komission mukaan
EY 230 artiklan ensimmäisen kohdan ja EY 249 artiklan määräyksissä, luettuina yhdessä, tarkoitetun ”kannekelpoisen toimen”
käsitteen virheelliseen tulkintaan.
Komissio lisää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ratkaissut asian, vaikka siltä puuttui toimivalta.
Komissio väittää, että jos se olisi halunnut saada Ferriere Nordin maksamaan jäljellä olevan summan huolimatta tämän kieltäytymisestä,
sen olisi pitänyt turvautua pakkotäytäntöönpanoon aloittamalla tällainen menettely toimivaltaisessa kansallisessa tuomioistuimessa
ja kyseessä olevan jäsenvaltion alueella voimassa olevien lainkäyttöä riita-asioissa koskevien sääntöjen mukaisesti, kuten
EY 256 artiklan toisessa kohdassa määrätään. Tämän saman artiklan neljännen kohdan mukaisesti kansallisten tuomioistuinten
toimivaltaan kuuluu tutkia, onko päätös pantu täytäntöön oikeassa järjestyksessä.
Ferriere Nord väittää, että sikäli kuin tapahtunut vanheneminen on oikeustosiseikka, joka on aiheuttanut sakon maksamista
koskeneen velvollisuuden lakkaamisen, 5.2.2004 päivättyyn kirjeeseen sisältyneen kehotuksen oikeudellisena vaikutuksena on
jo lakanneen oikeuden ”henkiin herättäminen” (tai henkiin herättämisyritys), joka vaikuttaa suoraan ja itsenäisesti Ferriere
Nordin oikeudelliseen asemaan.
Lisäksi 13.4.2004 päivätyn faksin sisältö oli Ferriere Nordin mukaan uutta lisätietoa suhteessa kaikkiin aikaisempiin toimiin,
koska tällä faksilla komissio ilmoitti muuttaneensa Ferriere Nordilta vaadittua kokonaissummaa pienentämällä korkojen määrää.
Asetuksen N:o 2988/74 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa, jonka mukaan täytäntöönpanoon sovellettavan vanhentumisajan keskeyttää
”sellaisen päätöksen antaminen tiedoksi, jolla on muutettu sakon, seuraamusmaksun tai uhkasakon alkuperäistä määrää – –”,
korkojen vähentämistä pidetään ”päätöksenä”.
Ferriere Nord lisää, että jos 5.2.2004 päivätty kirje ei olisi kannekelpoinen EY 230 artiklan nojalla, tämä olisi aukko yhteisön
oikeusjärjestyksessä ja sillä loukattaisiin puolustautumisoikeuksia. Vanhentumiseen ei näet olisi voitu vedota millään muulla
tavalla.
Tältä osin on todettava, että toimia tai päätöksiä, jotka voivat olla kumoamiskanteen kohteena, ovat ainoastaan sellaiset
toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttamalla tämän oikeusasemaa
selvästi (ks. mm. asia C-131/03 P, Reynolds Tobacco ym. v. komissio, tuomio 12.9.2006, Kok. 2006, s. I-7795, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Valituksenalaisen tuomion 56 kohdasta ilmenee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan se, että komissio on riidanalaisilla
toimilla osoittanut Ferriere Nordille velasta jäljellä olevaa summaa koskevan maksukehotuksen ja uhannut periä saatavansa
pankkitakauksen antajalta, on muuttanut selvästi Ferriere Nordin oikeusasemaa.
Kuten riidanalaisia toimia koskevista toteamuksista, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt valituksenalaisen
tuomion 14 ja 16 kohdassa, kuitenkin ilmenee, mainittuja toimia on pidettävä kehotuksina panna täytäntöön aikaisemmin tehty
päätös eli betoniteräsverkkopäätös. Sellaisinaan, riippumatta siitä, toteutetaanko ne ennen mahdollista vanhentumista vai
sen jälkeen, näiden samojen toimien ei voida katsoa tuottaneen sitovia oikeudellisia vaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa Ferriere
Nordin etuihin. Ne ovat näet tosiasiassa vain pelkkien täytäntöönpanotoimien valmistelutoimia. Valmistelutoimet tai täytäntöönpanotoimet
eivät ole kannekelpoisia toimia (ks. vastaavasti asia C-46/03, Yhdistynyt kuningaskunta v. komissio, tuomio 1.12.2005, Kok.
2005, s. I-10167, 25 kohta ja em. asia Reynolds Tobacco ym. v. komissio, tuomion 55 kohta).
Tätä tulkintaa ei kumota sillä, että asetuksen N:o 2988/74 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa on ilmaisu ”päätös”. Vaikka näet
oletettaisiin, että tässä säännöksessä tarkoitettu päätös on joka tapauksessa EY 230 artiklassa tarkoitettu kannekelpoinen
toimi, on todettava, että riidanalaisilla toimilla komissio ei ole antanut Ferriere Nordille tiedoksi päätöstä, ”jolla on
muutettu sakon, seuraamusmaksun tai uhkasakon alkuperäistä määrää” 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
Lisäksi pelkästään sen, että 13.4.2004 päivätyssä faksissa komissio hyväksyi, että korkojen kertyminen lakkasi viisi kuukautta
edellä mainitussa asiassa Ferriere Nord vastaan komissio 17.7.1997 annetun tuomion antamisen jälkeen, ei voida katsoa voivan
muuttaa kannekelpoiseksi toimeksi toimea, joka ei ole kannekelpoinen tämän tuomion 29 kohdassa mainituista syistä. Tämä seikka
ei näet sellaisenaan voi aiheuttaa suhteessa betoniteräsverkkopäätökseen perustuvaan tilanteeseen sitovia oikeudellisia vaikutuksia,
jotka voivat vaikuttaa Ferriere Nordin etuihin.
Lopuksi väitteestä, jonka mukaan olisi olemassa oikeudellinen tyhjiö, jos riidanalaiset toimet eivät olisi kannekelpoisia
EY 230 artiklan nojalla, on todettava, että komission sellaisen päätöksen pakkotäytäntöönpanosta, jolla asetetaan Ferriere
Nordin kaltaiselle henkilölle rahamääräinen velvoite, määrätään EY 256 artiklassa, jonka neljännessä kohdassa on määräykset,
joilla varmistetaan tehokas oikeussuoja. Lisäksi ei ole osoitettu, että jos komissio pystyisi vetoamaan Ferriere Nordin toimeksiannosta
annettuun pankkitakaukseen, Ferriere Nordin olisi mahdotonta saada tehokasta oikeussuojaa tällaisen vetoamisen kielteisiä
vaikutuksia vastaan.
Joka tapauksessa vaikka edellytystä, joka koskee sellaisia sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin
muuttamalla tämän oikeusasemaa selvästi, onkin tulkittava tehokkaan oikeussuojan periaatteen valossa, tällainen tulkinta ei
voi johtaa kyseisen edellytyksen sivuuttamiseen ilman, että ylitettäisiin yhteisöjen tuomioistuimille EY:n perustamissopimuksella
myönnetty toimivalta (em. asia Reynolds Tobacco ym. v. komissio, tuomion 81 kohta).
Edellä esitetystä seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen luonnehtiessaan riidanalaiset
toimet EY 230 artiklassa tarkoitetuiksi kannekelpoisiksi toimiksi. Näin ollen on kumottava valituksenalainen tuomio, ja yhteisöjen
tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla jätettävä tutkimatta riidanalaisten toimien kumoamista
koskeva kanne.

Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 122 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan silloin, kun valitus on perusteltu ja yhteisöjen
tuomioistuin ratkaisee itse riidan lopullisesti, se päättää oikeudenkäyntikuluista. Saman työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan
mukaan, jota sovelletaan saman työjärjestyksen 118 artiklan nojalla valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian,
velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Koska komission valitus ja oikeudenkäyntiväite ovat perusteltuja, Ferriere Nord on velvoitettava korvaamaan kaikki ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimessa ja yhteisöjen tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-153/04, Ferriere Nord vastaan komissio, 27.9.2006 antama tuomio kumotaan.
2)
Ferriere Nord SpA:n kumoamiskanne Euroopan yhteisöjen komission 5.2.2004 päivätyllä kirjeellä ja 13.4.2004 päivätyllä faksilla
tiedoksi antamista päätöksistä, jotka koskevat maksamatta olevaa osuutta sakosta, joka Ferriere Nord SpA:lle on määrätty ETY:n
perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 2.8.1989 tehdyllä komission päätöksellä 89/515/ETY (IV/31.553 – Betoniteräsverkot),
jätetään tutkimatta.
3)
Ferriere Nord velvoitetaan korvaamaan molemmissa oikeusasteissa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: italia.