CELEX: 61999CJ0033
ETY:n ja Marokon välisen yhteistyösopimuksen 41 artikla
Asetuksen N:o 1408/71 3 artikla
Sosiaaliturva
Asetuksen N:o 1612/68 7 artikla
EY:n perustamissopimuksen 48 ja 58 artikla (joista on muutettuina tullut EY 39 ja EY 43 artikla)
Henkilöiden vapaa liikkuvuus
Syrjintäkielto
Työkyvyttömyyseläkeläiset, jotka eivät enää asu toimivaltaisessa jäsenvaltiossa
Opintojen rahoitusta koskevan lainsäädännön muuttaminen

Tuomion perustelut
1 Arrondissementsrechtbank te Amsterdam on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 28.1.1999 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 8.2.1999, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla neljä ennakkoratkaisukysymystä Rabatissa 27.4.1976 allekirjoitetun ja 26.9.1978 annetulla neuvoston asetuksella N:o 2211/78 (EYVL L 264, s. 1) yhteisön puolesta hyväksytyn Euroopan talousyhteisön ja Marokon kuningaskunnan välisen yhteistyösopimuksen (jäljempänä yhteistyösopimus) 41 artiklan, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin asetus on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.6.1983 annetulla neuvoston asetuksella N:o 2001/83 (EYVL L 230, s. 6) sekä sittemmin muutettuna 30.4.1992 annetulla neuvoston asetuksella N:o 1247/92 (EYVL L 136, s. 1; jäljempänä asetus N:o 1408/71), 3 artiklan, työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 (EYVL L 257, s. 2) 7 artiklan sekä EY:n perustamissopimuksen 48 ja 52 artiklan (joista on muutettuina tullut EY 39 ja EY 43 artikla) tulkinnasta.
2 Kaksi ensimmäistä kysymystä, jotka koskevat yhteistyösopimuksen 41 artiklan tulkintaa, on esitetty Fahmin, joka on Marokon kansalainen, ja Bestuur van de Sociale Verzekeringsbankin (sosiaalivakuutuskassan hallintoelin; jäljempänä SVB) välisessä asiassa, joka koskee sitä, että SVB on kieltäytynyt myöntämästä Fahmille lapsilisää vuoden 1996 neljänneltä vuosineljännekseltä.
3 Kolmas ja neljäs kysymys, jotka koskevat asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan, asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 1 kohdan sekä perustamissopimuksen 48 ja 52 artiklan tulkintaa, on esitetty Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amadon, joka on Espanjan kansalainen, ja SVB:n välisessä asiassa, joka koskee sitä, että SVB on kieltäytynyt myöntämästä Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amadolle lapsilisää vuoden 1996 neljänneltä vuosineljännekseltä ja vuoden 1997 ensimmäiseltä vuosineljännekseltä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön oikeus
4 Yhteistyösopimuksen 41 artiklassa määrätään seuraavaa:
"1 Jollei seuraavien kohtien määräyksistä muuta johdu, työntekijät, jotka ovat Marokon kansalaisia, ja heidän kanssaan asuvat perheenjäsenet saavat sosiaaliturvan alalla hyväkseen järjestelyn, jossa näitä työntekijöitä ei millään tavalla syrjitä sen jäsenvaltion omiin kansalaisiin nähden, jonka alueella he työskentelevät.
- -
3. Nämä työntekijät saavat perhe-etuudet yhteisön alueella asuville perheenjäsenilleen.
4. Nämä työntekijät saavat siirtää vapaasti Marokkoon, velkojana olevan jäsenvaltion tai velkojina olevien jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti sovellettavaan kurssiin, vanhuuden, kuoleman, työtapaturman tai ammattitaudin sekä työtapaturmasta tai ammattitaudista aiheutuneen työkyvyttömyyden perusteella maksettavat eläkkeet ja elinkorot.
- - "
5 Asetuksen N:o 1408/71 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
"Tässä asetuksessa
- -
u) i) perhe-etuuksilla tarkoitetaan kaikkia luontois- tai rahaetuuksia, jotka on tarkoitettu perhekustannuksia varten 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitetun lainsäädännön mukaisesti, lukuun ottamatta liitteessä II mainittuja erityisiä synnytysavustuksia;
ii) perheavustuksilla tarkoitetaan yksinomaan perheenjäsenten lukumäärän ja tapauksen mukaan iän perusteella määräajoin suoritettavia rahaetuuksia."
6 Asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Jollei tämän asetuksen erityisistä säännöksistä muuta johdu, jäsenvaltion alueella asuvat henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat jäsenvaltion lainsäädännön mukaan samojen velvoitteiden alaisia ja nauttivat samoja etuja kuin tämän valtion kansalaiset."
7 Asetuksen N:o 1408/71 77 artiklassa, jonka otsikkona on "Eläkeläisten huollettavat lapset", säädetään seuraavaa:
"1. Ilmaisulla etuudet tarkoitetaan tässä artiklassa perheavustuksia henkilöille, jotka saavat vanhuus-, työkyvyttömyys- tai tapaturma- tai ammattitautieläkettä ja tällaisiin eläkkeisiin maksettavia korotuksia tai lisiä tällaisten eläkeläisten lasten suhteen, poikkeuksena lisät, jotka myönnetään työtapaturma- ja ammattitautivakuutusjärjestelmistä.
2. Etuudet myönnetään seuraavien sääntöjen mukaisesti riippumatta jäsenvaltiosta, jonka alueella eläkeläinen tai lapset asuvat:
a) eläkeläiselle, joka saa eläkettä vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, joka on vastuussa eläkkeestä;
- - ."
8 Asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
"1. Jäsenvaltion kansalaista ei työntekijänä saa kansalaisuutensa vuoksi saattaa toisen jäsenvaltion alueella kotimaisiin työntekijöihin verrattuna eri asemaan työ- ja palvelussuhteen ehtojen suhteen; tämä koskee erityisesti palkkausta, irtisanomista ja työttömyyden sattuessa paluuta saman alan työhön tai uudelleen työllistämistä.
2. Hänen on saatava samat sosiaaliset ja verotukseen liittyvät edut kuin kotimaisten työntekijöiden."
Kansalliset oikeussäännöt
9 Algemene Kinderbijslagwetin (yleinen lapsilisälaki, jäljempänä AKW), joka on annettu 19.12.1962, mukaisesti vakuutetulla henkilöllä oli 1.10.1986 asti oikeus lapsilisään AKW:n 7 §:n 1 momentissa säädettyjen edellytysten mukaisesti; kyseinen lainkohta kuului seuraavasti:
"Vakuutetulla on tämän lain säännösten mukaisesti oikeus lapsilisään huollossaan ja elätettävinään olevista, avioliitossaan tai aviopuolison aikaisemmassa avioliitossa syntyneistä tai kasvatettavana olevista lapsista, jos lapset ovat
- -
c) vähintään 16- mutta alle 27-vuotiaita ja jos he käyttävät enimmän osan ajasta, jonka he voisivat käyttää työntekoon, opiskeluun tai opintoihin liittyvään toimintaan tai ammatilliseen koulutukseen tai siihen liittyvään toimintaan ja jos vakuutettu vastaa suureksi osaksi heidän elatuksestaan."
10 AKW:n 7 §:n 1 momenttia muutettiin 1.10.1986 alkaen 24.4.1986 annetulla Wet op het studiefinanciering -nimisellä lailla (opintojen rahoituksesta annettu laki; jäljempänä WSF). Lapsilisän saamista koskeva 27 vuoden yläikäraja alennettiin siinä 18 vuoteen. WSF:llä annettiin 18-27-vuotiaille opiskelijoille oma oikeus tuen saantiin opintojen rahoitusta varten. Tämän uuden opintojen rahoitusmuodon tarkoituksena oli erityisesti taata opiskelijoiden taloudellinen riippumattomuus vanhemmistaan, kohdella eri oppilaitosasteilla opiskelevia opiskelijoita yhdenvertaisesti ja vahvistaa opiskelijoiden oikeusasemaa.
11 AKW:n uuden 7 §:n 1 momentin mukaan vakuutetulla on oikeus lapsilisään:
" - - omasta avioliitostaan tai aviopuolison aikaisemmasta avioliitosta syntyneestä tai kasvatettavanaan olevasta lapsesta, joka
a) ei ole täyttänyt 16 vuotta ja kuuluu vakuutetun talouteen tai
b) ei ole täyttänyt 18 vuotta, jos vakuutettu vastaa suureksi osaksi lapsen elatuksesta."
12 AKW:n uusi sääntely ei kuitenkaan tullut välittömästi voimaan kaikilta osin. Ennen 1.10.1986 syntyneiden lasten osalta säädettiin WSF:ssä ja sittemmin AKW:n 4 luvussa siirtymäsäännöistä, joilla lapsilisäoikeus säilytettiin 18-27-vuotiaiden opiskelevien lasten osalta.
13 Siirtymäsäännöstöä muutettiin 21.12.1995 annetulla lailla 1.1.1996 alkaen. AKW:ssä säädetty lapsilisäoikeus säilytettiin uuden siirtymäsäännöstön mukaan voimassa ainoastaan sellaisten 18-vuotiaiden tai sitä vanhempien opiskelevien lasten osalta, joilla tämä oikeus jo oli, ja oikeus jatkui sen mukaan niin kauan kuin he jatkoivat 1.10.1995 harjoittamiaan opintoja.
14 WSF:ää sovelletaan sen 7 §:n mukaan
"a) opiskelijoihin, jotka ovat Alankomaiden kansalaisia;
b) opiskelijoihin, jotka eivät ole Alankomaiden kansalaisia mutta jotka asuvat Alankomaissa ja jotka rinnastetaan opintojen rahoitusta koskevissa asioissa alankomaalaisiin opiskelijoihin muiden valtioiden kanssa tehtyjen sopimusten tai kansainvälisoikeudellisen järjestön tekemän Alankomaita sitovan päätöksen nojalla;
- - "; kyseiset henkilöt ovat myös siinä säädetyn tuen saajia.
15 WSF:n mukainen opintojen rahoitus muodostuu opintotuen perusosasta, jonka suuruuteen vanhempien tulot eivät vaikuta ja joka on samansuuruinen kaikkien samantyyppisiä opintoja harjoittavien opiskelijoiden osalta, sekä lisäosasta, jonka suuruus riippuu vanhempien tuloista.
16 Pääsäännön mukaan joidenkin sellaisten ulkomaalaisten oppilaitosten osalta säädettyjä poikkeuksia lukuun ottamatta, jotka on kyseisen lain osalta rinnastettu alankomaalaisiin oppilaitoksiin, opintojen rahoitusta varten maksettavaa tukea on oikeus saada ainoastaan alankomaalaisessa oppilaitoksessa suoritettaviin opintoihin.
Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevat asiat
17 Fahmi ja Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado työskentelivät Alankomaissa ja tulivat siellä työkyvyttömiksi. Fahmi palasi takaisin Marokkoon ja Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado Espanjaan. Molemmat saivat paluunsa jälkeen edelleen työkyvyttömyyseläkettä. Heillä oli oikeus tämän eläkkeen perusteella saada AKW:n mukaista lapsilisää huollossaan olevista lapsista.
18 SVB kieltäytyi kuitenkin myöntämästä Fahmille ja Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amadolle näitä etuuksia. Fahmin osalta kieltäytyminen koski vuoden 1996 neljättä vuosineljännestä ja Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amandon osalta vuoden 1996 neljättä vuosineljännestä ja vuoden 1997 ensimmäistä vuosineljännestä. Lapsilisien epääminen oli perusteltu sillä, että kysymyksessä olevat lapset olivat kyseisten ajanjaksojen aikana jo 18-vuotiaita ja että he eivät enää täyttäneet 1.1.1996 voimassa olleen siirtymäsäännöstön mukaisia edellytyksiä. Fahmin poika päätti Marokossa ja Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amadon tytär Espanjassa keskiasteen opinnot lukuvuoden 1995/1996 aikana, minkä jälkeen he aloittivat kyseisissä maissa korkeakouluopinnot lukuvuotena 1996/1997.
19 Fahmi ja Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado pyysivät SVB:tä oikaisemaan päätöksen. SVB hylkäsi 26.3.1997 ja 7.5.1997 tehdyillä päätöksillä oikaisuvaatimukset perusteettomina. Fahmi ja Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado saattoivat sen jälkeen nämä päätökset Arrondissementsrechtbank te Amsterdamin käsiteltäviksi.
20 Kyseinen tuomioistuin katsoo, että WSF:n voimaantulon yhteydessä AKW:iin tehdyt muutokset ja WSF:n nojalla sovellettavat opiskelijan kansalaisuutta ja asuinpaikkaa koskevat edellytykset merkitsevät sitä, että tässä lainsäädännössä on säädetty kansalaisuuden perusteella tehtävästä erosta. Tämä ero koskee myös AKW:n nojalla vakuutettuja henkilöitä itseään, koska AKW:n nojalla vakuutettujen henkilöiden muilla kuin alankomaalaisilla lapsilla on lähes aina muut kuin alankomaalaiset vanhemmat ja koska suurin osa ulkomailla opiskelevista AKW:n nojalla vakuutettujen henkilöiden lapsista on sellaisten henkilöiden lapsia, jotka itse asuvat Alankomaiden ulkopuolella. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tällaista eroa ei voida perustella WSF:ssä säädetyn opintojen rahoitusta varten maksettavan tuen tavoitteilla.
21 Katsottuaan, että sen käsiteltäväksi saatettujen oikeusriitojen ratkaiseminen edellyttää yhteisön oikeuden tulkintaa, Arrondissementsrechtbank te Amsterdam on päättänyt lykätä asioiden ratkaisemista ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
- asiassa Fahmi
"1) a) Onko Euroopan yhteisön ja Marokon kuningaskunnan välisen yhteistyösopimuksen 41 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että marokkolaiset työntekijät voivat vedota siinä määrättyyn syrjintäkieltoon, jos he eivät enää asu yhteisön jäsenvaltion alueella?
b) Jos edellä olevaan kysymykseen vastataan myöntävästi, estääkö yhteistyösopimuksen 41 artiklan 3 kohta sen, että marokkolaiset työntekijät, joiden lapset asuvat yhteisön ulkopuolella, voisivat vedota yhteistyösopimuksen 41 artiklan 1 kohtaan?
2) Jos valittajan tilanteessa oleva työntekijä voi vedota yhteistyösopimuksen 41 artiklan 1 kohdassa määrättyyn syrjintäkieltoon, seuraako tästä kiellosta, että lapsilisäoikeuden poistaminen on lainvastaista, jos tämä oikeus on sen poistamisen yhteydessä korvattu muunlaisella oikeudella saada avustusta (muun muassa) vähintään 18-vuotiaiden opiskelevien lasten elinkustannuksia varten ja tällaisen uuden oikeuden saavat paljon useammin alankomaalaiset tai Alankomaissa asuvat AKW:n mukaan vakuutetut henkilöt kuin kantajan kaltaiset työntekijät?
- asiassa Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado
1) a) Onko asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan tai asetuksen muiden säännösten kanssa yhteensoveltumatonta se, että oikeus saada lapsilisää vähintään 18-vuotiaiden opiskelevien lasten osalta poistetaan, jos periaatteessa ainoastaan opiskelijoilla, jotka ovat Alankomaiden kansalaisia ja opiskelevat Alankomaissa, on oikeus poistetun oikeuden sijaan tulleen oikeuden saantiin?
b) Onko asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sen kanssa on yhteensoveltumatonta poistaa oikeus vähintään 18-vuotiaiden opiskelevien lasten lapsilisään, jos periaatteessa ainoastaan opiskelijoilla, jotka ovat Alankomaiden kansalaisia ja opiskelevat Alankomaissa, on oikeus poistetun oikeuden sijaan tulleen oikeuden saantiin?
2) Onko ETY:n perustamissopimuksen 48 tai 52 artiklaa tulkittava siten, että vähintään 18-vuotiaiden opiskelevien lasten elinkustannuksia varten maksettavaa valtiollista avustusta koskevan oikeuden rajoittaminen johtaa Alankomaihin muuttaneiden muun jäsenvaltion kuin Alankomaiden kansalaisten tai heidän lastensa osalta työntekijöiden vapaan liikkuvuuden tai sijoittautumisoikeuden rajoittumiseen siten, että rajoitus on yhteensoveltumaton 48 tai 52 artiklan kanssa?"
Ennakkoratkaisukysymysten kohde ja niiden tutkittavaksi ottaminen
22 Ennakkoratkaisukysymyksissä on pääasiallisesti kysymys siitä, onko ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiä yhteisön oikeuden eri oikeussääntöjä tulkittava siten, että niiden vastaista on poistaa AKW:lla säädetyn kaltainen oikeus lapsilisään 18-27-vuotiaiden opiskelijoiden osalta ja korvata se suoraan näille annetulla oikeudella opintojen rahoitusta varten maksettavaan tukeen, joihin ovat näistä opiskelijoista oikeutettuja pääsääntöisesti ainoastaan ne, jotka ovat kyseisen jäsenvaltion kansalaisia tai asuvat siellä ja jotka opiskelevat kyseisessä jäsenvaltiossa sijaitsevissa oppilaitoksissa, jos tällainen muutos vaikuttaa siten, että pääasian kantajien asemassa olevat henkilöt eivät enää saa ensimmäisellä lailla taattua lisää, eikä heidän lapsilleen anneta oikeutta saada toisessa laissa säädettyä tukea.
23 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin näyttää olevan taipuvainen katsomaan, että sen sijaan että tutkittaisiin erikseen, ovatko AKW ja WSF yhteensoveltuvia yhteisön oikeuden kanssa, tosiasiassa olisi tutkittava, onko kysymyksessä oleva kaksivaiheinen lainsäädäntömenettely, eli olemassa olevan lainsäädännön kumoaminen osittain ja uuden säännöstön antaminen aikaisemman tilalle, kokonaisuudessaan yhteisön oikeudesta johtuvien vaatimusten mukainen.
24 On kuitenkin todettava, että silloin kun erityisiä olosuhteita ei ole, pelkästään se seikka, että kysymyksessä olevat kaksi lainmuutosta ovat opintojen rahoitusta koskevan kansallisen järjestelmän kokonaisuudistuksen osa, ei ole yksin riittävä peruste sille, että näitä kahta säännöstöä olisi tarkasteltava kokonaisuutena sen tutkimiseksi, ovatko ne yhteensoveltuvia yhteisön oikeuden kanssa.
25 Jäsenvaltiot saavat nimittäin edelleenkin säätää sosiaaliturvajärjestelmistään ja erityisesti vahvistaa edellytykset, joiden täyttyessä oikeus etuuksiin syntyy, sillä varauksella, etteivät ne tätä toimivaltaa käyttäessään saa rikkoa yhteisön oikeutta (ks. erityisesti asia 1/78, Kenny, tuomio 28.6.1978, Kok. 1978, s. 1489, 16 kohta; Kok. Ep. IV, s. 137; asia 110/79, Coonan, tuomio 24.4.1980, Kok. 1980, s. 1445, 12 kohta ja asia C-120/95, Decker, tuomio 28.4.1998, Kok. 1998, s. I-1831, 21-23 kohta).
26 Siten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esille tuomia työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevia määräyksiä ja säännöksiä ja yhteistyösopimusta on tulkittava erikseen kummankin kansallisen säädöksen osalta.
27 Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 27 kohdassa todennut, AKW:llä toteutetulla lapsilisien asteittaisella poistamisella 18-27-vuotiaiden opiskelijoiden osalta heidän kansalaisuudestaan riippumatta ei sinänsä rikota ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esille tuomia työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevia määräyksiä tai säännöksiä tai yhteistyösopimusta.
28 Siltä osin kuin kysymys on siitä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei mahdollisesti ole toimivaltainen ratkaisemaan WSF:ää koskevia asioita tai että kyseisessä tuomioistuimessa vireillä oleva oikeudenkäynti on saatettu vireille pelkästään AKW:n perusteella, sekä komission ja Alankomaiden hallituksen edellä olevien seikkojen johdosta esittämistä epäilyistä on syytä palauttaa mieliin, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta (ks. mm. asia C-302/98, Sehrer, tuomio 15.6.2000, Kok. 2000, s. I-4585, 20 kohta).
29 Kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävissä asioissa ei ole mitenkään ilmeistä, että kansallisen tuomioistuimen pyytämällä yhteisön oikeuden tulkinnalla ei olisi, siltä osin kuin se koskee AKW:n sijasta pikemminkin WSF:ää, mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävänä olevien asioiden kohteeseen tai tosiseikkoihin tai että sillä ei olisi vaikutusta näiden oikeusriitojen lopputulokseen, joten ennakkoratkaisupyyntöä ei ole jätettävä tutkimatta (ks. erityisesti asia C-355/97, Beck ja Bergdorf, tuomio 7.9.1999, Kok. 1999, s. I-4977, 22 kohta ja asia C-448/98, Guimont, tuomio 5.12.2000, Kok. 2000, s. I-10663, 22 kohta).
30 Edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykseen on vastattava, että yhteistyösopimusta, perustamissopimuksen 48 artiklaa ja asetuksia N:o 1408/71 ja N:o 1612/68 ei ole tulkittava siten, että niiden vastaista on se, että jäsenvaltio asteittain poistaa lapsilisät 18-27-vuotiailta opiskelijoilta, kun tällainen poistaminen tapahtuu ilman kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää kuten nyt kysymyksessä olevan lainsäädännön kohdalla.
31 Ennakkoratkaisukysymykset on syytä tutkia WSF:llä käyttöön otetun opintojen rahoitusta koskevan säännöstön suhteen erikseen sen mukaan, koskevatko kysymykset Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amandon vai Fahmin tilanteessa olevia henkilöitä.
Ennakkoratkaisukysymykset asiassa Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado
Ensimmäisen kysymyksen a kohta
32 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa ensimmäisen kysymyksensä a kohdalla tietää, onko asetuksen N:o 1408/71 3 artiklaa tai asetuksen muita säännöksiä tulkittava siten, että on asetuksen vastaista soveltaa kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan opintojen rahoitusta varten maksettavaa tukea saavat ainoastaan opiskelijat, jotka ovat kyseisen jäsenvaltion kansalaisia, ja opiskelijat, jotka rinnastetaan edellä mainittuihin sillä perusteella, että he asuvat tämän tuen käyttöön ottaneessa jäsenvaltiossa, ja jonka mukaan kaikkien edellä tarkoitettujen henkilöiden on pääsääntöisesti harjoitettava opintoja tässä jäsenvaltiossa sijaitsevassa oppilaitoksessa, mikäli näistä edellytyksistä seuraa, että pääasian valittajan tilanteessa olevan henkilön lasten on mahdotonta saada tällaista tukea.
33 Näin uudelleen muotoillun kysymyksen osalta on ensinnäkin syytä palauttaa mieliin, että yhteisöjen tuomioistuin on aiemmin todennut asetuksen N:o 1408/71 77 artiklan osalta, että tällä säännöksellä annetaan vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön perusteella suoritettavan eläkkeen saajalle, joka asuu toisen jäsenvaltion alueella, ainoastaan oikeus perheavustuksiin mutta ei oikeutta muihin perhe-etuuksiin (ks. asia 313/86, Lenoir, tuomio 27.9.1988, Kok. 1988, s. 5391, 10 ja 11 kohta; Kok. Ep. IX, s. 703).
34 Toiseksi on todettava, että edellä mainitun 77 artiklan erityisenä tavoitteena on määritellä edellytykset, joiden mukaisesti eläkkeensaajalla on oikeus saada huollettavinaan olevien lasten osalta etuuksia siltä jäsenvaltiolta, jonka lainsäädännön perusteella hän saa eläkettä, ja että tässä säännöksessä rajataan nimenomaisesti säännöksen soveltamisala siten, että se kattaa vain perheavustukset. Tässä tilanteessa asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan 1 kohtaan perustuvaa kansalaisuuden perusteella tapahtuvan syrjinnän kieltoa tai asetuksen muutakaan säännöstä ei voida tulkita siten, että eläkkeestä vastaavan jäsenvaltion ulkopuolella asuvalla eläkeläisellä olisi näiden perusteella oikeus saada kyseiseltä jäsenvaltiolta muita huollettavana olevasta lapsesta maksettavia etuuksia kuin perheavustuksia.
35 Edellä esitetystä seuraa, että ei ole tarpeen ratkaista, onko WSF:llä käyttöön otettua opintojen rahoitusta varten maksettavaa tukea pidettävä asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan u alakohdan i alakohdassa tarkoitettuna perhe-etuutena, vaan tässä tapauksessa riittää, että todetaan, että tällaista tukea ei voida katsoa asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitetuksi perheavustukseksi, koska asetuksen 1 artiklan u alakohdan ii alakohdan mukaan perheavustuksilla tarkoitetaan yksinomaan perheenjäsenten lukumäärän ja tapauksen mukaan iän perusteella suoritettavia rahaetuuksia.
36 Ensimmäisen kysymyksen a alakohtaan on näin ollen vastattava, että vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön perusteella eläkettä saava eläkeläinen, joka asuu toisen jäsenvaltion alueella, ei voi vedota asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan 1 kohtaan eikä mihinkään muuhun tämän asetuksen säännökseen saadakseen jäsenvaltiolta, jonka lainsäädännön perusteella hän saa eläkkeensä, WSF:llä käyttöön otetun kaltaista opintojen rahoitusta varten maksettavaa tukea.
Ensimmäisen kysymyksen b kohta ja toinen kysymys
37 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa ensimmäisen kysymyksensä b kohdalla ja toisella kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, pääasiallisesti tietää, onko asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 1 kohtaa ja perustamissopimuksen 48 ja 52 artiklaa tulkittava siten, että niiden vastaista on soveltaa kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan opintojen rahoitusta varten maksettavaa tukea saavat ainoastaan opiskelijat, jotka ovat kyseisen jäsenvaltion kansalaisia, ja opiskelijat, jotka rinnastetaan edellä mainittuihin sillä perusteella, että he asuvat tämän tuen käyttöön ottaneessa jäsenvaltiossa, ja jonka mukaan kaikkien edellä tarkoitettujen henkilöiden on pääsääntöisesti harjoitettava opintoja tässä jäsenvaltiossa sijaitsevassa oppilaitoksessa, mikäli näistä edellytyksistä seuraa, että pääasian valittajan tilanteessa olevan henkilön lasten on mahdotonta saada tällaista tukea.
38 Näin uudelleen muotoiltuihin kysymyksiin vastaamista varten on ensinnäkin syytä todeta, että perustamissopimuksen 52 artiklaa ei voida soveltaa nyt esillä olevan kaltaisessa oikeusriidassa, koska Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado ei ole käyttänyt tässä määräyksessä taattua sijoittautumisoikeutta. Koska kysymyksen tällä osalla ei selvästikään ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävänä olevan asian kohteeseen ja koska sillä ei ole vaikutusta kyseisen oikeusriidan lopputulokseen, siihen ei ole syytä vastata.
39 Toiseksi perustamissopimuksen 48 artiklan ja asetuksen N:o 1612/68 osalta on aluksi selvitettävä, kuuluuko kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävänä oleva asia kyseisten oikeussääntöjen soveltamisalaan ja erityisesti voidaanko Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amadoa pitää niissä tarkoitettuna siirtotyöläisenä.
40 Pääasian kantaja on tosin käyttänyt perustamissopimuksen 48 artiklassa tarkoitettua oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen, ja hän kuului sekä tämän määräyksen että asetuksen N:o 1612/68 soveltamisalaan työskennellessään palkattuna työntekijänä Alankomaissa.
41 Tässä tapauksessa tulkintaongelmana on kuitenkin se, onko kyseessä olevia oikeussääntöjä tulkittava siten, että vastaanottavassa valtiossa työskentelynsä päättänyt ja lähtövaltioonsa palannut työntekijä voi vedota niihin WSF:n kaltaisen kansallisen säädöksen soveltamisen estämiseksi.
42 Yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut tämän osalta, että vaikka henkilö periaatteessa menettää perustamissopimuksen 48 artiklassa tarkoitetun työntekijäasemansa työsuhteen päättyessä, ei kuitenkaan pidä unohtaa, että tällä asemalla voi olla määrättyjä vaikutuksia työsuhteen päättymisen jälkeen (asia C-85/96, Martínez Sala, tuomio 12.5.1998, Kok. 1998, s. 2691, 32 kohta).
43 Tässä tapauksessa ei voida väittää, että silloin kun kysymyksessä on siirtotyöläinen, joka - kuten pääasian kantaja - on päättänyt työuransa ja palannut takaisin lähtövaltioonsa, jossa myös hänen lapsensa asuvat, tämän tuomion 37 kohdassa esitetyt, WSF:n mukaisen opintojen rahoitusta varten maksettavan tuen saamiseksi asetetut edellytykset voisivat rajoittaa työntekijällä perustamissopimuksen 48 artiklan nojalla olevaa oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen.
44 Asetuksen N:o 1612/68 osalta on ensin todettava, että sen 7 artiklan 1 kohta liittyy työ- ja palvelussuhteen ehtoihin ja koskee erityisesti palkkausta, irtisanomista ja paluuta saman alan työhön tai uudelleen työllistämistä, joten sitä ei sinänsä voida soveltaa pääasiassa.
45 Sen sijaan asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohtaa, jossa kielletään kotimaisten työntekijöiden ja siirtotyöläisten välinen syrjintä sosiaalisia etuja myönnettäessä, voidaan lähtökohtaisesti soveltaa tässä asiassa, koska WSF:llä käyttöön otettu opintojen rahoitusta varten maksettu tuki on tällainen sosiaalinen etu (ks. asia C-3/90, Bernini, tuomio 26.2.1992, Kok. 1992, s. I-1071, 23 kohta ja asia C-337/97, Meeusen, tuomio 8.6.1999, Kok. 1999, s. I-3289). Näin ollen ennakkoratkaisukysymys on ymmärrettävä siten, että se koskee asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohtaa eikä sen 7 artiklan 1 kohtaa.
46 On kuitenkin todettava, että tätä säännöstä ei voida tulkita siten, että sillä taattaisiin se, että vastaanottavassa jäsenvaltiossa työskentelynsä päättänyt ja lähtömaahansa palannut siirtotyöläinen voisi edelleen saada WSF:n mukaisen tuen kaltaista sosiaalista etua.
47 Erityisesti tämän säännöksen asiayhteydestä ja sen tavoitteista käy ilmi, että siltä osin kuin sillä taataan vastaanottavan jäsenvaltion myöntämien sosiaalisten etujen saaminen ilman syrjintää, sitä ei voida pääsääntöisesti ja ilman erityisiä asianhaaroja (ks. erityisesti tältä osin asia C-57/96, Meints, tuomio 27.11.1997, Kok. 1997, s. I-6689, jossa oli kysymys korvauksesta, jonka myöntäminen edellytti sitä, että kyseisellä henkilöllä oli ollut työsuhde, joka oli päättynyt vähän aikaa sitten, ja joka liittyi erottamattomasti korvauksen saajien objektiiviseen työntekijäasemaan) laajentaa koskemaan työntekijöitä, jotka ovat työskenneltyään vastaanottavassa valtiossa päättäneet palata takaisin lähtöjäsenvaltioon.
48 Asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohta kuuluu nimittäin kyseisen asetuksen II osastoon, joka on otsikoitu "Työskentely ja yhdenvertainen kohtelu".
49 Edelleen on pidettävä mielessä se, että työntekijöiden oikeudesta jäädä jäsenvaltion alueelle työskenneltyään siinä valtiossa 29 päivänä kesäkuuta 1970 annetun komission asetuksen N:o 1251/70 (EYVL L 142, s. 24) 7 artiklassa säädetään nimenomaisesti, että asetuksen N:o 1612/68 mukainen oikeus yhdenvertaiseen kohteluun koskee työskentelynsä päättäneitä siirtotyöläisiä, jos he ovat päättäneet jäädä vastaanottavaan valtioon.
50 Kyseisen säännöksen tavoitteiden osalta on erityisesti todettava, että asetuksen N:o 1612/68 viidennessä perustelukappaleessa todetaan, että "jotta oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen voisi käyttää puolueettomien arviointiperusteiden mukaan vapaasti ja arvokkaasti - - kaikki esteet työvoiman vapaan liikkuvuuden tieltä tulee poistaa ottaen erityisesti huomioon työntekijän oikeus elää perheensä kanssa ja edellytysten luominen perheen sopeutumiselle vastaanottavan maan oloihin".
51 Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen vuoksi ja siksi, ettei asiassa ole ilmennyt sellaisia erityisiä asianhaaroja, joiden johdosta edellä esitetystä pääsäännöstä olisi perusteltua poiketa, ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle on vastattava, että perustamissopimuksen 48 artiklassa taattua oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen käyttänyt jäsenvaltion kansalainen, joka on päättänyt työskentelynsä vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja palannut takaisin lähtöjäsenvaltioon, jossa myös hänen lapsensa asuvat, ei voi vedota kyseiseen 48 artiklaan eikä asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohtaan saadakseen siltä jäsenvaltiolta, jossa hän työskenteli, oikeuden lastensa opintojen rahoittamista varten maksettavaan tukeen niiden samojen edellytyksen mukaan, joita tämä jäsenvaltio soveltaa omiin kansalaisiinsa.
Ennakkoratkaisukysymykset asiassa Fahmi
Ensimmäinen kysymys
52 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa ensimmäisellä kysymyksellään tietää, onko yhteistyösopimuksen 41 artiklaa tulkittava siten, että vastaanottavassa jäsenvaltiossa työskentelynsä päättänyt marokkolainen työntekijä, joka on palannut lähtömaahansa, tai hänen huollettavanaan olevat, yhteisön alueen ulkopuolella asuvat lapsensa voivat vedota tässä määräyksessä vahvistettuun periaatteeseen, jonka mukaan kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä on sosiaaliturvan alalla kiellettyä, WSF:llä käyttöön otetun kaltaisen opintojen rahoitusta varten maksettavan tuen osalta.
53 Komissio sekä Alankomaiden, Itävallan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset katsovat päinvastoin kuin Fahmi, että jäsenvaltiossa työskentelynsä päättänyt ja lähtömaahansa, jossa hän asuu, palannut marokkolainen työntekijä ei voi vedota enää yhteistyösopimuksen 41 artiklan 1 kohtaan, jossa kielletään kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä marokkolaisten työntekijöiden ja kyseisten jäsenvaltion kansalaisten välillä sosiaaliturvan alalla.
54 Komissio ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus katsovat lisäksi, että WSF:llä käyttöön otettu opintojen rahoitusta varten maksettava tuki ei kuulu sosiaaliturvan alaan, joten yhteistyösopimuksen 41 artiklaa ei voida soveltaa pääasiaan.
55 Alankomaiden, Itävallan, Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset ja komissio esittävät vielä, että sekä yhteistyösopimuksen 41 artiklan 3 kohdasta, jossa marokkolaisten työntekijöiden oikeus perhe-etuuksiin rajoitetaan koskemaan ainoastaan heidän yhteisön alueella asuvia lapsiaan, että 41 artiklan 4 kohdasta, jonka mukaan yhteisön ulkopuolella ei ole mahdollista saada muita kuin siinä lueteltuja eläkkeitä, käy ilmi, että kyseisen sopimuksen mukaan yhteisön ulkopuolella asuvat Marokon kansalaiset eivät voi saada perhe-etuuksia yhteisön ulkopuolella asuville perheenjäsenilleen.
56 Ensinnäkin on todettava, että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteistyösopimuksen tarkoituksena on yksinomaan vahvistaa marokkolaisten työntekijöiden ja heidän kanssaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsenten sosiaalista asemaa tässä valtiossa (asia C-179/98, Mesbah, tuomio 11.11.1999, Kok. 1999, s. 7955, 36 kohta), ja perhe-etuuksien osalta kyseisen sopimuksen 41 artiklan 1 kohtaan sisältyvää syrjintäkieltoa sovelletaan ainoastaan 41 artiklan 3 kohdassa vahvistettujen edellytysten rajoissa (asia C-18/90, Kziber, tuomio 31.1.1991, Kok. 1991, s. I-199, 18 kohta).
57 Ei ole tarpeen lausua siitä, miten WSF:n nojalla maksettavien etuuksien kaltaisia etuuksia olisi täsmällisesti luonnehdittava oikeudellisesti yhteistyösopimuksen kannalta, vaan tässä tapauksessa riittää, että todetaan, että kyseisen sopimuksen 41 artiklan 1 ja 3 kohdan sanamuodosta sekä kyseisen artiklan tarkoituksesta käy ilmi, että jos marokkolaisen työntekijän lapset eivät asu yhteisön alueella, työntekijä tai hänen lapsensa eivät voi vedota nyt kyseessä olevien etuuksien kaltaisten etuuksien osalta tähän määräykseen sisältyvään syrjintäkiellon periaatteeseen.
58 Ensimmäiseen kysymykseen on siten vastattava, että yhteistyösopimuksen 41 artiklaa on tulkittava siten, että silloin kun marokkolaisen työntekijän huollettavana olevat lapset eivät asu yhteisön alueella, kyseinen marokkolainen työntekijä tai hänen lapsensa eivät voi WSF:llä käyttöön otetun kaltaisen opintojen rahoitusta varten maksettavan tuen osalta vedota tähän määräykseen sisältyvään periaatteeseen, jonka mukaan kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä on sosiaaliturvan alalla kiellettyä.
Toinen kysymys
59 Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
60 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Alankomaiden, Espanjan, Ranskan, Itävallan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksille sekä komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut Arrondissementsrechtbank te Amsterdamin 28.1.1999 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1) Rabatissa 27.4.1976 allekirjoitettua ja 26.9.1978 annetulla neuvoston asetuksella N:o 2211/78 yhteisön puolesta hyväksyttyä Euroopan talousyhteisön ja Marokon kuningaskunnan välistä yhteistyösopimusta ja EY:n perustamissopimuksen 48 artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 39 artikla) ja sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin asetus on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.6.1983 annetulla neuvoston asetuksella N:o 2001/83 sekä sittemmin muutettuna 30.4.1992 annetulla neuvoston asetuksella N:o 1247/92, ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 1612/68 ei ole tulkittava siten, että niiden vastaista on se, että jäsenvaltio asteittain poistaa lapsilisät 18-27-vuotiailta opiskelijoilta, kun tällainen poistaminen tapahtuu ilman kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää kuten nyt kysymyksessä olevan lainsäädännön kohdalla.
2) Vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön perusteella eläkettä saava eläkeläinen, joka asuu toisen jäsenvaltion alueella, ei voi vedota asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin asetus on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.6.1983 annetulla neuvoston asetuksella N:o 2001/83 sekä sittemmin muutettuna neuvoston asetuksella N:o 1247/92, 3 artiklan 1 kohtaan eikä mihinkään muuhun tämän asetuksen säännökseen saadakseen jäsenvaltiolta, jonka lainsäädännön perusteella hän saa eläkkeensä, Wet op de studiefinanciering -nimisellä lailla (opintojen rahoituksesta annettu laki) käyttöön otetun kaltaista opintojen rahoitusta varten maksettavaa tukea.
3) Perustamissopimuksen 48 artiklassa taattua oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen käyttänyt jäsenvaltion kansalainen, joka on päättänyt työskentelynsä vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja palannut takaisin lähtöjäsenvaltioon, jossa myös hänen lapsensa asuvat, ei voi vedota kyseiseen 48 artiklaan eikä asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohtaan saadakseen siltä jäsenvaltiolta, jossa hän työskenteli, oikeuden lastensa opintojen rahoittamista varten maksettavaan tukeen niiden samojen edellytysten mukaan, joita tämä jäsenvaltio soveltaa omiin kansalaisiinsa.
4) ETY:n ja Marokon välisen yhteistyösopimuksen 41 artiklaa on tulkittava siten, että silloin kun marokkolaisen työntekijän huollettavana olevat lapset eivät asu yhteisön alueella, kyseinen marokkolainen työntekijä tai hänen lapsensa eivät voi Wet op de studiefinanciering -nimisellä lailla käyttöön otetun kaltaisen opintojen rahoitusta varten maksettavan tuen osalta vedota tähän määräykseen sisältyvään periaatteeseen, jonka mukaan kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä on sosiaaliturvan alalla kiellettyä.