CELEX: 62008FJ0016
Offentlig tjänst
Tjänstemän

Tjänstemän – Befordran – Klagomål från en sökande mot ett beslut att tilldela meritpoäng
(Tjänsteföreskrifterna, artiklarna 25 andra stycket, 43 och 90.2)
Tillsättningsmyndigheten har åsidosatt sin motiveringsskyldighet om den i ett beslut att tilldela meritpoäng inte motiverar
beslutet förrän mottagarens klagomål gentemot samma beslut uttryckligen avslås, vilket beslut fattas sedan tidsfristen på
fyra månader i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna har löpt ut och den berörde har väckt talan om ogiltigförklaring av det
tysta beslutet om avslag.
Denna slutsats kan inte ifrågasättas genom argument om att det inte var nödvändigt att motivera beslutet att tilldela meritpoäng,
eftersom detta motiveras av skäl som är kända för mottagaren, vilket innebär en början till en motivering. Den omständigheten
att meritpoäng tilldelas en gång om året innebär att administrationen varje år ska fatta ett nytt beslut om meritpoäng som
endast får grundas på den berörde tjänstemannens prestationer under referensperioden i fråga. Den omständigheten att det framgår
av tjänstemannens klagomål att denne förstår hur betygssystemet fungerar betyder inte att denne kunde få kännedom om grunderna
för beslutet om tilldelning av meritpoäng.
En sådan brist på motivering kan inte heller ursäktas med hänvisning till rättspraxis enligt vilken följer att när ett välgrundat
beslut har motiverats i efterhand saknas anledning att ogiltigförklara beslutet, eftersom administrationen, efter en dom om
ogiltigförklaring, inte har något att göra än att fatta ett nytt beslut med samma motivering, vilket sökanden inte har någon
nytta av. När en sökande gör gällande att ett beslut från administrationen är ogrundat, kan det nämligen inte uteslutas att
den omständigheten att beslutet undanröjs genom domen om ogiltigförklaring och att beslutet därefter måste omprövas kan leda
till att ett beslut med ett annat innehåll antas.
(se punkterna 25 och 29–34)
Hänvisning till
Domstolen: 26 november 1981, Michel mot parlamentet, 195/80, REG 1981, s. 2861, punkt 22; 7 februari 1990, Culin mot kommissionen,
C‑343/87, REG 1990, s. I‑225, punkt 15; 23 september 2004, Hectors mot parlamentet, C‑150/03 P, REG 2004, s. I‑8691, punkt 50
Förstainstansrätten: 12 februari 1992, Volger mot parlamentet, T‑52/90, REG 1992, s. II‑121, punkterna 40 och 41; 26 januari 2000,
Gouloussis mot kommissionen, T‑86/98, REGP 2000, s. I‑A‑5 och II‑23 ; 20 februari 2002, Roman Parra mot kommissionen, T‑117/01,
REGP 2002, s. I‑A‑27 och II‑121, punkt 32; 6 juli 2004, Huygens mot kommissionen, T‑281/01, REGP 2004, s. I‑A‑203 och II‑903,
punkt 109; 15 september 2005, Casini mot kommissionen, T‑132/03, REGP 2005, s. I‑A‑253 och II‑1169, punkt 31, och där angiven
rättspraxis
Personaldomstolen: 8 oktober 2008, Barbin mot parlamentet, F‑81/07, REGP 2008, s. I‑A‑1‑0000 och II‑A‑1‑0000, punkt 28.