CELEX: 62006CJ0458
Teisingumo Teismo jurisdikcija
Direktyva 92/83/EEB
Akcizų už alkoholį ir alkoholinius gėrimus struktūrų suderinimas
20 straipsnio pirma įtrauka
Maisto produktų gamybai skirto vyno sudėtyje esantis alkoholis
Atleidimas nuo suderintų akcizų

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvos 92/83/EEB dėl akcizų už alkoholį ir alkoholinius gėrimus struktūrų suderinimo (
OL L 316, p. 21
) 20 straipsnio pirmos įtraukos išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas byloje tarp
Skatteverket
(Švedijos mokesčių administratorius) ir
Regeringsrätten
dėl
Skatterättsnämnden
(mokestinių ginčų komisija) preliminarios nuomonės dėl maisto produktų gamybai skirto vyno sudėtyje esančiam alkoholiui taikomos apmokestinimo schemos patvirtinimo.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
Direktyvos 92/83 20 straipsnis nustato:
„Šioje direktyvoje terminas „etilo alkoholis“ apima:
—
visus produktus, kurių faktinė tūrinė alkoholio koncentracija viršija 1,2 % ir kurie priskiriami KN 2207 ir 2208 kodams, net tais atvejais, kai šie produktai yra produkto, priskirtino kitam KN skirsniui, sudedamoji dalis,
<…>“
Šios direktyvos 27 straipsnio 1 dalies f punktas numato:
„Valstybės narės atleidžia nuo mokesčių produktus, kuriems taikoma ši direktyva, nuo suderintų akcizų tokiomis sąlygomis, kurias jos nustato, siekdamos užtikrinti, kad tais atleidimais būtų galima teisingai ir tiesiogiai pasinaudoti ir išvengti bet kokio sukčiavimo, vengimo ar piktnaudžiavimo:
<…>
f)
kai jie yra vartojami kaip sudedamoji pusgaminių dalis maisto produktų, kurie gali būti pripildomi arba kaip nors kitaip reikalingi alkoholio, gamyboje, su sąlyga, kad kiekvienu atveju alkoholio kiekis neviršija 8,5 litrų šimte kilogramų produkto šokolado pramonėje ir 5 gryno alkoholio litrų šimte kilogramų kitų produktų.“ (Pataisytas vertimas)
Nacionalinės teisės aktai
Švedijoje alkoholio ir įvairių rūšių alkoholinių gėrimų apmokestinimą reglamentuojančios nuostatos įtvirtintos Alkoholio akcizų įstatyme (
Lagen (1994:1564) om alkoholskatt
(SFS 1994, Nr. 1564), toliau – LAS).
Pagal šio įstatymo 1 straipsnio pirmąją pastraipą akcizai už alkoholį taikomi alui, vynui ir kitiems fermentuotiems gėrimams, tarpiniams produktams ir etilo alkoholiui, pagamintiems Švedijoje, įvežtiems iš kitos valstybės narės arba importuotiems iš trečiosios valstybės.
LAS 6 straipsnis numato, kad akcizus už etilo alkoholį reikia mokėti už produktus, kurių tūrinė alkoholio koncentracija viršija 1,2 %, priskiriamus KN 2207 ir 2208 kodams, net jei šie produktai yra kitam Kombinuotosios nomenklatūros skirsniui priskiriamo produkto dalis.
Pagal LAS 7 straipsnio pirmosios pastraipos 5 punktą akcizais neapmokestinami maisto produkto arba jo pusgaminio, nesvarbu, ar pripildomo alkoholio, ar ne, sudėtyje esantys produktai su sąlyga, kad kiekvienu atveju alkoholio kiekis neviršija 8,5 litro gryno alkoholio šimte kilogramų produkto šokolado pramonėje ir 5 litrų gryno alkoholio šimte kilogramų kitų produktų.
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Gourmet Classic Ltd
(toliau –
Gourmet
), ketindama prekiauti Švedijos rinkoje maisto produktų gamybai naudojamu vynu ir norėdama žinoti jam taikomą apmokestinimo schemą,
Skatterättsnämnden
paprašė pateikti preliminarią nuomonę.
Pagrįsdama savo prašymą
Gourmet
teigė, kad maisto produktų gamybai naudojamas vynas atleidžiamas nuo mokesčio pagal Direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalies f punktą ir LAS 7 straipsnio pirmosios pastraipos 5 punktą.
Vykstant tai pačiai procedūrai
Skatteverket
tvirtino, kad maisto produktų gamybai naudojamas vynas apmokestinamas akcizais pagal LAS 6 straipsnį, tačiau jam taikomas 7 straipsnio pirmosios pastraipos 5 punkte numatytas atleidimas nuo mokesčio.
Savo preliminarioje nuomonėje
Skatterättsnämnden
priėjo išvadą, kad nors iš esmės maisto produktų gamybai naudojamas vynas apmokestinamas akcizais, jis, kaip maisto produktas, yra atleidžiamas nuo šio mokesčio pagal Direktyvos 92/83 27 straipsnio 1 dalies f punktą.
Tačiau
Skatterättsnämnden
pirmininkas pateikė atskirąją nuomonę, kad maisto produktų gamybai naudojamas vynas nepatenka į LAS taikymo sritį.
Skatteverket
pateikė apeliacinį skundą dėl
Skatterättsnämnden
preliminarios nuomonės prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui ir pareikalavo ją patvirtinti.
Šiuo klausimu šis teismas nurodė, kad pagrindinei bylai būdinga tai, jog siekiant sukurti precedentą mokesčių srityje
Skatteverket
gali pateikti apeliacinį skundą dėl
Skatterättsnämnden
preliminarios nuomonės, prašydamas ją patvirtinti, net jei atitinkamos šalys dėl jos neprieštarauja.
Pagrindinėje byloje šis teismas nusprendė, kad norint priimti sprendimą dėl
Skatteverket
prašymo reikia nustatyti, ar maisto produktų gamybai naudojamas vynas savo sudėtyje turi etilo alkoholio Direktyvos 92/83 20 straipsnio pirmos įtraukos prasme.
Šiomis aplinkybėmis
Regeringsrätten
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar maisto produktų gamybai skirto vyno sudėtyje esantis alkoholis turi būti priskiriamas etilo alkoholio kodams <…> Direktyvos 92/83 <…> 20 straipsnio pirmos įtraukos prasme?“
Dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos
Atsižvelgiant į kontekstą, kuriame
Regeringsrätten
pateikė prejudicinį klausimą, reikia priminti ir pabrėžti keletą principų, susijusių su Teisingumo Teismo jurisdikcija pagal EB 234 straipsnį.
Pagal EB 234 straipsnio antrąją ir trečiąją pastraipas, jei valstybės narės teisme iškyla klausimas dėl EB Sutarties ir Europos bendrijos institucijų priimtų aktų išaiškinimo, tas teismas, manydamas, kad sprendimui priimti reikia nutarimo šiuo klausimu, gali arba, jei tai nacionalinis teismas, kurio sprendimas pagal nacionalinę teisę negali būti toliau apskundžiamas teismine tvarka, privalo prašyti Teisingumo Teismo priimti dėl jo prejudicinį sprendimą (žr. 1990 m. lapkričio 8 d. Sprendimo
Gmurzynska-Bscher
,
C-231/89, Rink. p. I-4003
, 17 punktą ir 1995 m. vasario 9 d. Sprendimo
Leclerc-Siplec
,
C-412/93, Rink. p. I-179
, 9 punktą).
EB 234 straipsniu siekiama panaikinti Bendrijos teisės, kurią turi taikyti nacionaliniai teismai, aiškinimo skirtumus ir užtikrinti, kad visais atvejais ši teisė visose valstybėse narėse būtų taikoma vienodai (šiuo klausimu žr. 1974 m. sausio 16 d. Sprendimo
Rheinmühlen-Düsseldorf
,
166/73, Rink. p. 33
, 2 punktą).
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką EB 234 straipsnyje numatyta procedūra yra bendradarbiavimo tarp Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų priemonė (1990 m. spalio 18 d. Sprendimo
Dzodzi
,
C-297/88 ir C-197/89, Rink. p. I-3763
, 33 punktas; 1998 m. kovo 12 d. Sprendimo
Djabali
,
C-314/96, Rink. p. I-1149
, 17 punktas ir 2004 m. vasario 5 d. Sprendimo
Schneider
,
C-380/01, Rink. p. I-138
9, 20 punktas).
Vykdant šį bendradarbiavimą tik nacionalinis teismas, nagrinėjantis bylą ir turintis prisiimti atsakomybę dėl priimtino teismo sprendimo, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes vertina tiek prejudicinio sprendimo reikalingumą savo sprendimui priimti, tiek Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. (žr. 1992 m. liepos 16 d. Sprendimo
Meilicke
,
C-83/91, Rink. p. I-4871
, 23 punktą; minėto sprendimo
Leclerc-Siplec
10 punktą; tai pat 2004 m. kovo 18 d. Sprendimo
Siemens ir ARGE Telekom
,
C-314/01, Rink. p. I-2549
, 34 punktą).
Būtent EB 234 straipsnio trečiojoje pastraipoje nustatyta pareiga kreiptis dėl prejudicinio sprendimo skirta užtikrinti bendradarbiavimą tarp nacionalinių teismų, kurie įpareigoti taikyti Bendrijos teisę, ir Teisingumo Teismo, kuris turi užtikrinti tinkamą Bendrijos teisės taikymą ir vienodą aiškinimą visose valstybėse narėse. Šia pareiga būtent siekiama išvengti kurios nors valstybės narės nacionalinės teismų praktikos neatitikties Bendrijos nuostatoms (žr. 1997 m. lapkričio 4 d. Sprendimo
Parfums Christian Dior
,
C-337/95, Rink. p. I-6013
, 25 punktą; 2001 m. vasario 22 d. Sprendimo
Gomes Valente
,
C-393/98, Rink. p. I-1327
, 17 punktą; 2002 m. birželio 4 d. Sprendimo
Lyckeskog
,
C-99/00, Rink. p. I-4839
, 14 punktą; taip pat 2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo
Intermodal Transports
,
C-495/03, Rink. p. I-8151
, 29 ir 38 punktus).
Todėl jeigu pateikti nacionalinio teismo klausimai susiję su Bendrijos teisės nuostatos išaiškinimu, Teisingumo Teismas iš esmės privalo priimti sprendimą (minėto sprendimo
Meilicke
24 punktas; minėto sprendimo
Leclerc-Siplec
11 punktas; taip pat 1999 m. lapkričio 18 d. Sprendimo
X ir Y
,
C-200/98, Rink. p. I-8261
, 19 punktas).
Vis dėlto Teisingumo Teismas nusprendė, kad išskirtinėmis aplinkybėmis, siekdamas patikrinti savo paties jurisdikciją, jis gali patikrinti sąlygas, kuriomis į jį kreipėsi nacionalinis teismas. Atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo galima, tik jeigu yra akivaizdu, kad prašomas Bendrijos teisės išaiškinimas neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos faktais arba dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi faktinės ir teisinės informacijos, būtinos naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus (žr. 1981 m. gruodžio 16 d. Sprendimo
Foglia
,
244/80, Rink. p. 3045
, 21 punktą; 2001 m. kovo 13 d. Sprendimo
PreussenElektra
,
C-379/98, Rink. p. I-2099
, 39 punktą; 2002 m. sausio 22 d. Sprendimo
Canal Satélite Digital
,
C-390/99, Rink. p. I-607
, 19 punktą ir minėto sprendimo
Schneider
22 punktą).
Iš tiesų, jei bendradarbiavimo dvasia, kuria turi būti vadovaujamasi vykdant EB 234 straipsnio atitinkamai nacionaliniam teismui ir Bendrijos teismui nustatytas funkcijas, Teisingumo Teismui nustato pareigą atsižvelgti į nacionalinio teismo pareigas, tuo pačiu metu paveda nacionaliniam teismui naudojantis šio straipsnio suteiktomis galimybėmis atsižvelgti į Teisingumo Teismui priskirtas funkcijas, kurios yra padėti administruoti teisingumą valstybėse narėse, o ne teikti patariamąsias nuomones bendrais ir hipotetiniais klausimais (žr. minėto sprendimo
Foglia
18 ir 20 punktus; taip pat minėto sprendimo
Meilicke
25 punktą).
Kalbant apie pagrindinę bylą, Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad apeliacinio skundo atveju proceso
Regeringsrätten
tikslas yra patikrinti nuomonės teisėtumą, kuri, tapusi galutine, būtų privaloma mokesčių administratoriui ir nustatytų apmokestinamąją vertę, jei ir tiek, kiek asmuo, prašantis šios nuomonės, laikosi savo prašymu nustatytos procedūros ir, esant šioms aplinkybėms, turi būti laikoma, jog
Regeringsrätten
vykdo teisminio pobūdžio funkciją (minėto sprendimo
X ir Y
17 punktas).
Aplinkybė, kad
Skatteverket
veikė pagal
Skatterättsnämnden
preliminarią nuomonę, neturi įtakos proceso pagrindinėje byloje teisminiam pobūdžiui.
Be to, pagrindinėje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismui pateikė klausimą dėl Bendrijos teisės nuostatos, t. y. Direktyvos 92/83 20 straipsnio pirmos įtraukos, išaiškinimo ir jis tvirtina, kad prejudicinis sprendimas šiuo klausimu yra būtinas siekiant patikrinti
Skatterättsnämnden
preliminarios nuomonės teisėtumą. Teisingumo Teismo neprašoma pateikti patariamosios nuomonės hipotetiniu klausimu.
Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nutarties išplaukia, kad
Regeringsrätten
šiuo klausimu turėjo neribotą jurisdikciją, nepriklausančią nuo šalių reikalavimų.
Be to, kadangi
Regeringsrätten
sprendimas pagal nacionalinę teisę negali būti toliau apskundžiamas teismine tvarka, šis teismas turi kreiptis į Teisingumo Teismą pagal EB 234 straipsnio trečiąją pastraipą.
Todėl, kaip jau minėta šio sprendimo 23 punkte, tokioje byloje, kokia yra nagrinėjama pagrindinė byla, pateikiant prašymą Teisingumo Teismui priimti prejudicinį sprendimą siekiama tik šioje nuostatoje numatyto tikslo, t. y. užtikrinti tinkamą Bendrijos teisės taikymą ir vienodą aiškinimą visose valstybėse narėse, taip pat išvengti atitinkamos valstybės narės nacionalinės teismų praktikos neatitikties Bendrijos nuostatoms.
Atsižvelgiant į šiuos argumentus Teisingumo Teismas turi jurisdikciją atsakyti į
Regeringsrätten
pateiktą klausimą.
Prejudicinis klausimas
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausimu klausia, ar maisto produktų gamybai skirto vyno sudėtyje esantis alkoholis turi būti priskiriamas etilo alkoholio kodams Direktyvos 92/83 20 straipsnio pirmos įtraukos prasme.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad nors, kaip teigia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, maisto produktų gamybai skirtas vynas yra maisto produktas, priskirtas Kombinuotosios nomenklatūros, kuri yra 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo (
OL L 256, p. 1
) priedas, 21 skirsniui, jo sudėtyje tebėra etilo alkoholio, priskiriamo šios nomenklatūros 2207 ir 2208 pozicijoms.
Iš to išplaukia, kad jei maisto produktų gamybai skirto vyno sudėtyje esančio etilo alkoholio koncentracija viršija 1,2 %, šis alkoholis patenka į Direktyvos 92/83 20 straipsnio pirmos įtraukos taikymo sritį.
Aplinkybė, kad maisto produktų gamybai skirtas vynas laikomas maisto produktu, neturi įtakos šiam vertinimui.
Iš tiesų Direktyvos 92/83 20 straipsnio pirma įtrauka taikoma, net jei produktai, kuriems taikoma ši nuostata, yra produkto, priskirtino kitam Kombinuotosios nomenklatūros skirsniui, sudedamoji dalis.
Todėl alkoholiui, kuris yra maisto produktų gamybai skirto vyno sudėtyje, taikomi suderinti akcizai, atsižvelgiant į šios direktyvos 27 straipsnio 1 dalies f punkte numatytą išimtį, jei jo faktinė tūrinė etilo alkoholio koncentracija viršija 1,2 % Direktyvos 92/83 20 straipsnio pirmos įtraukos prasme.
Atsižvelgiant į minėtus argumentus, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip, kad jei alkoholio, kuris yra maisto produktų gamybai skirto vyno sudėtyje, faktinė tūrinė etilo alkoholio koncentracija viršija 1,2 %, jis priskiriamas etilo alkoholio kodams Direktyvos 92/83 20 straipsnio pirmos įtraukos prasme.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

Jei alkoholio, kuris yra maisto produktų gamybai skirto vyno sudėtyje, faktinė tūrinė etilo alkoholio koncentracija viršija 1,2 %, jis priskiriamas etilo alkoholio kodams 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvos 92/83/EEB dėl akcizų už alkoholį ir alkoholinius gėrimus struktūrų suderinimo 20 straipsnio pirmos įtraukos prasme.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: švedų.