CELEX: 62009CJ0163
Smernica 92/83/EHS
Zosúladenie štruktúr spotrebných daní pre etanol a alkoholické nápoje
Článok 20 prvá zarážka a článok 27 ods. 1 písm. e) a f)
Víno na varenie, portské na varenie a koňak na varenie

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 20 prvej zarážky a článku 27 ods. 1 písm. e) a f) smernice
Rady 92/83/EHS z 19. októbra 1992 o zosúladení štruktúr spotrebných daní pre etanol a alkoholické nápoje (Ú. v. ES L 316,
s. 21; Mim. vyd. 09/001, s. 206).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Repertoire Culinaire Ltd (ďalej len „Repertoire Culinaire“) a Commissioners for
Her Majesty’s Revenue and Customs (ďalej len „Commissioners“) vo veci daňového režimu etanolu, ktorý sa pridáva do vína na
varenie, portského na varenie a koňaku na varenie.

Právny rámec

Právna úprava Únie
Tretie, štvrté, osemnáste až dvadsiate, dvadsiate druhé, a dvadsiate tretie odôvodnenie smernice 92/83 uvádzajú:
„keďže pre správne fungovanie vnútorného trhu je dôležité stanoviť jednotné definície pre všetky príslušné výrobky,
keďže je vhodné, aby tieto definície vychádzali z definícií uvedených v kombinovanej terminológii platnej ku dňu prijatia
tejto smernice,
…
keďže členským štátom by sa mala povoliť refundácia [malo povoliť vrátenie –
neoficiálny preklad
] spotrebnej dane za alkoholické nápoje, ktoré sa stali nevhodnými na konzumáciu,
keďže je potrebné na úrovni Spoločenstva stanoviť oslobodenia od daní, ktoré sa budú uplatňovať na tovar dopravovaný medzi
členskými štátmi,
keďže je možné povoliť členským štátom uplatňovať oslobodenie od daní súvisiacich s konečnou spotrebnou [uplatňovať oslobodenie
od daní v závislosti od konečného použitia –
neoficiálny preklad
] v rámci ich územia,
…
keďže členské štáty by nemali zanedbávať prostriedky boja proti daňovým únikom, proti vyhýbaniu sa plateniu spotrebných daní
a proti ich zneužívaniu, k čomu by mohlo dôjsť v prípade oslobodenia od daní,
keďže členským štátom by sa mala povoliť realizácia oslobodení od daní požadovaných touto smernicou prostredníctvom refundácií
[vrátenia –
neoficiálny preklad
]“.
Článok 19 ods. 1 tejto smernice stanovuje:
„Členské štáty musia uplatňovať spotrebnú daň na etanol v súlade s touto smernicou.“
Článok 20 tej istej smernice znie:
„Na účely tejto smernice platí, že pojem ‚etanol‘ predstavujú:
–        všetky produkty so skutočným obsahom etanolu vyšším ako 1,2 % objemových percent [1,2 objemového percenta –
neoficiálny preklad
] etanolu, ktoré spadajú pod KN kódy 2207 a 2208, aj keď sú tieto produkty čiastočne produktmi spadajúcimi pod iné KN kódy
[časťou výrobku, ktorý spadá pod inú kapitolu kombinovanej nomenklatúry –
neoficiálny preklad
],
…“
Článok 27 ods. 1 písm. e) a f) uvedenej smernice stanovuje:
„1.      Členské štáty oslobodia produkty podliehajúce tejto smernici od zosúladenej spotrebnej dane za podmienok, ktoré stanovia na
účely zabezpečenia správnej a čestnej aplikácie týchto oslobodení od daní a na účely ochrany pred daňovými únikmi, pred vyhýbaním
sa plateniu daní a pred ich zneužívaním:
…
e)      ak sa produkt používa na výrobu esencií na prípravu potravín a nealkoholických nápojov s obsahom etanolu neprekračujúcim hodnotu
1,2 % objemových percent [1,2 objemového percenta –
neoficiálny preklad
] etanolu;
f)      ak sa výrobok používa priamo ako zložka v polotovaroch na výrobu potravín, plnených alebo podobných, za predpokladu, že v žiadnom
prípade obsah etanolu neprekročí hodnotu 8,5 litra čistého etanolu na 100 kg výrobku pre čokolády a 5 litrov čistého etanolu
pre ostatné výrobky.“
Podľa článku 27 ods. 6 smernice 92/83:
„Členské štáty môžu slobodne realizovať oslobodenia od daní uvedené v predchádzajúcom texte prostredníctvom vrátenia už zaplatenej
spotrebnej dane.“

Vnútroštátna právna úprava
Oddiel 4 finančného zákona z roku 1995 (Finance Act 1995) upravuje mechanizmus vrátenia dane zaplatenej za zdaniteľný etanol,
ak bol použitý na výrobu potravín obsahujúcich najviac 5 litrov alkoholu na 100 kg potravín.
Vrátenie sa uskutoční na základe žiadostí určitých kategórií osôb a nepriznáva sa pre sumy nižšie ako 250 GBP.

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Repertoire Culinaire je veľkoobchodník s potravinami.
Dňa 10. júla 2002 bol v colnom pohraničnom pásme v Coquelles (Francúzsko) kontrolórmi Commissioners kontrolovaný ťažný kamión
a jeho príves.
Pokiaľ ide o náklad tohto vozidla, jeho vodič predložil dokument, ktorý uvádzal prepravu jedenástich paliet vína na varenie
a označoval Repertoire Culinaire ako príjemcu.
Podľa zistení kontrolóra, ktorý vykonal kontrolu tohto nákladu, náklad pozostával z 2 800 l bieleho vína s obsahom etanolu
11 objemových percent, 2 800 l červeného vína s obsahom etanolu 11 objemových percent, 160 l portského s obsahom etanolu 19
objemových percent a 80 l koňaku s obsahom etanolu 40 objemových percent.
Tieto tovary boli zaistené z dôvodu, že príslušným orgánom Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska nebolo preukázané
zaplatenie spotrebnej dane.
Vyšetrovania vedené National Discreditation Team (národným orgánom na vyhľadávanie dôkazov) dospeli k záveru o prítomnosti
„prísad“ v zaistených alkoholických nápojoch.
V nadväznosti na tieto vyšetrovania boli tieto tovary 16. júla 2002 zabavené ako opustené veci.
Repertoire Culinaire, ktorá bola informovaná o tomto zabavení v rovnaký deň, požiadala 2. augusta 2002 o vrátenie svojich
tovarov.
Listom z 28. augusta 2002 Commissioners túto žiadosť odmietli.
Repertoire Culinaire podala proti tomuto rozhodnutiu o zamietnutí správnu žalobu.
Listom zo 17. októbra 2002 Commissioners informovali Repertoire Culinaire, že po preskúmaní bolo rozhodnutie nevrátiť jej
dotknuté tovary zachované z dôvodu, že podliehali spotrebnej dani v Spojenom kráľovstve.
Dňa 4. novembra 2002 Repertoire Culinaire podala proti rozhodnutiu zo 17. októbra 2002 odvolanie na vnútroštátny súd.
V tomto kontexte First-tier Tribunal (Tax Chamber) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Podlieha víno na varenie a portské na varenie spotrebnej dani podľa smernice [92/83] v členskom štáte dovozu z toho dôvodu,
že sa na nich vzťahuje definícia ‚etanolu‘ podľa prvej zarážky článku 20 [tejto] smernice?
2.      Je zlučiteľné so záväzkami členského štátu, aby uplatnil oslobodenie od dane podľa článku 27 ods. 1 písm. f) smernice 92/83
v spojení s článkom 27 ods. 6 a/alebo s článkom 28 ES a/alebo s priamym účinkom týchto záväzkov a/alebo so zásadami rovnosti
zaobchádzania a proporcionality, pokiaľ sa toto oslobodenie v súvislosti s vínom na varenie, portským na varenie a koňakom
na varenie obmedzuje len na prípady, keď sú alkoholické nápoje použité ako prísada, a ak o oslobodenie môžu žiadať len osoby,
ktoré alkoholické nápoje použili ako prísadu do výrobkov, a/alebo osoby, ktoré vykonávajú činnosť ako veľkoobchodníci s takými
výrobkami a/alebo vyrobili takéto výrobky na účely takej obchodnej činnosti, a za ďalších podmienok, podľa ktorých sa žiadosti
o oslobodenie musia podať v celkovej lehote štyroch mesiacov od zaplatenia dane a suma, ktorá sa má vrátiť, nesmie byť nižšia
ako 250 [GBP]?
3.      Má sa víno na varenie a portské na varenie, ak podliehajú dani podľa prvej zarážky článku 20 smernice 92/83, a/alebo koňak
na varenie, ktoré sú predmetom prejednávanej veci, považovať za oslobodené od spotrebnej dane v štádiu výroby podľa článku
27 ods. 1 písm. f) [smernice 92/83 a subsidiárne podľa toho istého odseku 1 písm. e)]?
4.      Ak členský štát prepustil víno na varenie, portské na varenie a koňak na varenie z režimu spotrebnej dane podľa smernice [Rady
92/12/EHS z 25. februára 1992 o všeobecných systémoch pre výrobky podliehajúce spotrebnej dani a o vlastníctve, pohybe a monitorovaní
takýchto výrobkov (Ú. v. ES L 76, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 179)] do voľného obehu v Európskej únii, aký to má, vo svetle
článkov 10 [ES] a 28 ES, vplyv na záväzky členských štátov podľa [článku 20 a článku 27 ods. 1 písm. f) smernice 92/83 alebo
subsidiárne toho istého odseku 1 písm. e)]?“

O prejudiciálnych otázkach

O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 20 prvá zarážka smernice 92/83 vykladať v tom zmysle,
že definícia „etanolu“ uvedená v tomto ustanovení sa uplatňuje na víno na varenie a na portské na varenie.
Treba uviesť, že víno na varenie a portské na varenie, na ktoré sa vzťahuje kapitola 21 kombinovanej nomenklatúry pripojenej
k nariadeniu Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (Ú. v. ES
L 256, s. 1; Mim. vyd. 02/002, s. 382), v jeho znení vyplývajúcom z nariadenia Komisie (EHS) č. 2587/91 z 26. júla 1991 (Ú. v. ES
L 259, s. 1) ako na potravinové prípravky, obsahujú etylalkohol, ktorý patrí do položky 2208 tejto nomenklatúry, a že vzhľadom
na to, že tento etanol má skutočný obsah etanolu vyšší ako 1,2 objemového percenta, patrí do pôsobnosti článku 20 prvej zarážky
smernice 92/83 (pozri rozsudok z 12. júna 2008, Gourmet Classic, C‑458/06, Zb. s. I‑4207, body 35 a 36).
V tomto ohľade je nepochybné, že víno na varenie a portské na varenie dotknuté v spore vo veci samej majú skutočný obsah etanolu
vyšší ako 1,2 objemového percenta a že sú pripravované z alkoholických nápojov podliehajúcich spotrebnej dani zosúladenej
podľa uvedenej smernice, a to z vína a portského.
Okrem toho treba pripomenúť, že v rozsahu, v akom sa článok 20 prvá zarážka smernice 92/83 uplatňuje aj vtedy, ak sú výrobky
dotknuté týmto ustanovením súčasťou výrobku patriaceho do inej kapitoly kombinovanej nomenklatúry pripojenej k nariadeniu
č. 2658/87, zmenenému a doplnenému nariadením č. 2587/91, okolnosť, že víno na varenie a portské na varenie sú ako také považované
za potravinové prípravky patriace do kapitoly 21 tejto nomenklatúry, nemá vplyv na uplatniteľnosť tohto ustanovenia na etanol,
ktorý je v nich obsiahnutý (pozri rozsudok Gourmet Classic, už citovaný, body 36 až 38).
Rovnako to platí na okolnosť, že víno na varenie a portské na varenie nie sú vhodné na pitie ako nápoje.
Najmä z článku 27 ods. 1 smernice 92/83 v spojení s jej devätnástym a dvadsiatym odôvodnením vyplýva, že tieto okolnosti majú
vplyv, iba pokiaľ ide o oslobodenie výrobkov podliehajúcich zosúladenej spotrebnej dani.
Okrem toho treba uviesť, že, ako vyplýva zo samotného názvu smernice 92/83, jej cieľom je zosúladenie štruktúr spotrebných
daní ako pre alkoholické nápoje, tak aj pre etanol vo všeobecnosti.
Za týchto podmienok treba odpovedať na prvú otázku tak, že článok 20 prvá zarážka smernice 92/83 sa má vykladať v tom zmysle,
že definícia „etanolu“ uvedená v tomto ustanovení sa uplatňuje na víno na varenie a na portské na varenie.

O tretej otázke
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či víno na varenie, portské na varenie a koňak na varenie dotknuté
v spore vo veci samej musia byť za predpokladu, že podliehajú spotrebnej dani zosúladenej na základe smernice 92/83, oslobodené
od tejto dane ako výrobky použité na výrobu esencií v zmysle článku 27 ods. 1 písm. e) tejto smernice alebo ako výrobky použité
na výrobu potravín v zmysle tohto odseku 1 písm. f).
V tejto súvislosti, hoci nemožno vylúčiť, že víno na varenie, portské na varenie a koňak na varenie môžu byť použité na výrobu
esencií na prípravu potravín a nealkoholických nápojov v zmysle článku 27 ods. 1 písm. e) smernice 92/83, v prejednávanej
veci nejde o takéto použitie výrobkov.
Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že víno na varenie, portské na varenie a koňak na varenie dotknuté vo veci samej
sú použité nie na výrobu esencií, ale na výrobu potravín vo forme prísad do varených jedál.
Preto na prípadné oslobodenie výrobkov dotknutých v spore vo veci samej sa v zásade vzťahuje článok 27 ods. 1 písm. f) smernice
92/83 iba vtedy, ak by boli použité na výrobu esencií na prípravu potravín a nealkoholických nápojov.
V tomto kontexte totiž treba pripomenúť, že pokiaľ ide o prípadné oslobodenie od zosúladenej spotrebnej dane týkajúcej sa
vína na varenie, Súdny dvor už rozhodol, že relevantným ustanovením je zásadne článok 27 ods. 1 písm. f) smernice 92/83 (rozsudok
Gourmet Classic, už citovaný, bod 39).
Za týchto podmienok treba odpovedať na tretiu otázku tak, že za okolností, ako sú vo veci samej, sa na oslobodenie od zosúladenej
spotrebnej dane z vína na varenie, portského na varenie a koňaku na varenie vzťahuje článok 27 ods. 1 písm. f) smernice 92/83.

O štvrtej otázke
Svojou štvrtou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či okolnosť, že výrobky, akými sú víno na varenie, portské na
varenie a koňak na varenie dotknuté vo veci samej, sa považovali za výrobky nepodliehajúce spotrebnej dani alebo oslobodené
od tejto dane podľa smernice 92/83 a uvoľnené na spotrebu v členskom štáte, kde boli vyrobené, má vplyv na prípadné uplatnenie
ustanovení tej istej smernice na tieto výrobky iným členským štátom, ak sú určené na uvedenie na trh v poslednom uvedenom
členskom štáte.
V tomto ohľade treba uviesť, že podľa prvého a štvrtého odôvodnenia smernice 92/12 vytvorenie a činnosť vnútorného trhu si
vyžaduje voľný pohyb tovaru vrátane tovaru, ktorý podlieha spotrebným daniam, ako aj identické zdanenie vo všetkých členských
štátoch.
Okrem toho treba pripomenúť, že podľa tretieho odôvodnenia smernice 92/83 je pre správne fungovanie vnútorného trhu dôležité
stanoviť jednotné definície pre všetky príslušné výrobky a podľa devätnásteho odôvodnenia tej istej smernice je potrebné na
úrovni Únie stanoviť oslobodenia od daní, ktoré sa budú uplatňovať na tovar dopravovaný medzi členskými štátmi.
Z toho vyplýva, že na zabezpečenie správneho fungovania vnútorného trhu a na zabezpečenie voľného pohybu tovaru musia byť
určenie výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani a uplatňovanie oslobodenia pri neexistencii výslovných opačných ustanovení
jednotné v celej Únii.
Jednotné uplatňovanie ustanovení smernice 92/83 v sebe zahŕňa, že podliehanie výrobku spotrebnej dani alebo oslobodenie výrobku
v členskom štáte musí byť v zásade uznané inými členskými štátmi.
Opačný výklad by ohrozil uskutočnenie cieľa sledovaného touto smernicou a mohol by brániť voľnému pohybu tovaru.
V tomto kontexte však členský štát nemôže byť viazaný nesprávnym uplatnením ustanovení smernice 92/83 iným členským štátom
ani byť zbavený možnosti, ktorú mu priznávajú dvadsiate druhé odôvodnenie a článok 27, prijať opatrenia na boj proti daňovým
únikom, vyhýbaniu sa plateniu spotrebných daní a ich zneužívaniu a na zabezpečenie ich správneho a čestného uplatnenia.
Zároveň konštatovanie takéhoto nesprávneho uplatňovania alebo prijatie takýchto opatrení sa musia zakladať na konkrétnych,
objektívnych a overiteľných skutočnostiach (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. decembra 2000, Taliansko/Komisia, C‑482/98,
Zb. s. I‑10861, body 51 a 52).
Za týchto podmienok treba odpovedať na štvrtú otázku tak, že za predpokladu, že výrobky, akými sú víno na varenie, portské
na varenie a koňak na varenie dotknuté v spore vo veci samej, ktoré sa považovali za výrobky nepodliehajúce spotrebnej dani
alebo za oslobodené od spotrebnej dane podľa smernice 92/83 a uvoľnené na spotrebu v členskom štáte, kde boli vyrobené, sú
určené na uvedenie na trh v inom členskom štáte, posledný uvedený členský štát musí priznať týmto výrobkom na jeho území rovnaké
zaobchádzanie, ibaže existujú konkrétne, objektívne a overiteľné skutočnosti dokazujúce, že prvý členský štát správne neuplatnil
ustanovenia tejto smernice alebo že podľa jej článku 27 ods. 1 je odôvodnené prijatie opatrení na boj proti daňovým únikom,
vyhýbaniu sa plateniu spotrebných daní a ich zneužívaniu a na zabezpečenie ich správneho a čestného uplatnenia.

O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či, pokiaľ ide o výrobky, akými sú víno na varenie, portské na
varenie a koňak na varenie dotknuté v spore vo veci samej, sa má článok 27 ods. 1 písm. f) smernice 92/83 vykladať v tom zmysle,
že priznanie oslobodenia upraveného v tomto ustanovení môže byť na jednej strane obmedzené len pre osoby, ktoré tieto výrobky
použili ako prísadu na výrobu potravín, a/alebo pre osoby, ktoré vykonávajú činnosť ako veľkoobchodníci s takými potravinami
a/alebo vyrobili také výrobky na účely takejto obchodnej činnosti, a na druhej strane môže podliehať dvojitej podmienke, že
žiadosť o vrátenie bola podaná v lehote štyroch mesiacov od zaplatenia spotrebnej dane a že suma, ktorá sa má vrátiť, nesmie
byť nižšia ako 250 GBP.
V tomto ohľade treba najskôr uviesť, že podľa článku 27 ods. 6 smernice 92/83 v spojení s jej osemnástym a dvadsiatym tretím
odôvodnením členské štáty môžu slobodne realizovať oslobodenia od daní uvedené v tejto smernici prostredníctvom vrátenia už
zaplatenej spotrebnej dane.
Okrem toho treba pripomenúť, že cieľom sledovaným oslobodeniami upravenými smernicou 92/83 je najmä zneutralizovať vplyv spotrebných
daní z alkoholu ako medziproduktu používaného v zložení iných komerčných alebo priemyselných produktov (pozri rozsudky Taliansko/Komisia,
už citovaný, bod 4, a z 19. apríla 2007, Profisa, C‑63/06, Zb. s. I‑3239, bod 17).
Z článku 27 ods. 1 písm. f) smernice 92/83 v spojení s jej dvadsiatym odôvodnením vyplýva, že zavedenie oslobodenia upraveného
v tomto ustanovení členským štátom závisí od konečného použitia dotknutých výrobkov.
Rovnako tento článok 27 ods. 1 v spojení s dvadsiatym druhým odôvodnením smernice 92/83 stanovuje, že členské štáty môžu stanoviť
podmienky na účely zabezpečenia správnej a čestnej aplikácie oslobodení od daní upravených v tomto ustanovení a na účely ochrany
pred daňovými únikmi, vyhýbaním sa plateniu daní a ich zneužívaním.
V tomto kontexte treba tiež pripomenúť, že Súdny dvor na jednej strane rozhodol, že oslobodenie výrobkov uvedených v článku
27 ods. 1 smernice 92/83 predstavuje zásadu a odmietnutie tohto oslobodenia výnimku, a na druhej strane, že možnosť priznaná
členským štátom týmto ustanovením stanoviť podmienky „na účely zabezpečenia správnej a čestnej aplikácie týchto oslobodení
od daní a na účely ochrany pred daňovými únikmi, pred vyhýbaním sa plateniu daní a ich zneužívaním“ nemôže spochybniť bezpodmienečnú
povahu povinnosti oslobodenia upravenej uvedeným ustanovením (pozri rozsudky Taliansko/Komisia, už citovaný, bod 50, a Profisa,
už citovaný, bod 18).
Z toho vyplýva, že v rámci výkonu tejto možnosti je úlohou dotknutého členského štátu poukázať na konkrétne, objektívne a overiteľné
skutočnosti podporujúce existenciu vážneho nebezpečenstva daňových únikov, vyhýbania sa plateniu daní a ich zneužívania (pozri
v tomto zmysle rozsudok Taliansko/Komisia, už citovaný, bod 52) a že podmienky stanovené týmto členským štátom na základe
tejto možnosti, ktorá mu je priznaná, nemôžu ísť nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie uvedeného cieľa.
V dôsledku toho, ak členské štáty môžu slobodne realizovať oslobodenia od daní uvedené v článku 27 ods. 1 písm. f) smernice
92/83 prostredníctvom vrátenia už zaplatenej spotrebnej dane a v závislosti od použitia dotknutých výrobkov, nemôžu naopak
podmieniť uplatnenie tohto oslobodenia dodržaním podmienok, o ktorých nie je na základe konkrétnych, objektívnych a overiteľných
skutočností preukázané, že sú nevyhnutné na účely zabezpečenia správnej a čestnej aplikácie tohto oslobodenia od daní, ako
aj na účely ochrany pred daňovými únikmi, vyhýbaním sa plateniu daní a ich zneužívaním.
Zo skutočností predložených na preskúmanie Súdnemu dvoru zrejme vyplýva, že podmienky stanovené vnútroštátnou právnou úpravou
dotknutou v spore vo veci samej, a to obmedzenie osôb oprávnených podať žiadosť o vrátenie, lehota štyroch mesiacov na predloženie
takejto žiadosti a stanovenie minimálnej sumy na vrátenie, nie sú nevyhnutné ani na účely zabezpečenia správnej a čestnej
aplikácie tohto oslobodenia od daní upravenej v článku 27 ods. 1 písm. f) smernice 92/83, ani na účely ochrany pred daňovými
únikmi, vyhýbaním sa plateniu daní a ich zneužívaním.
Je však úlohou vnútroštátneho súdu, ktorý rozhoduje vo veci samej a ktorý zodpovedá za vnútroštátne rozhodnutie, aby na základe
konkrétnych, objektívnych a overiteľných skutočností, ktorými disponuje, preveril, či ide o takýto prípad.
Za týchto podmienok treba odpovedať na druhú otázku tak, že článok 27 ods. 1 písm. f) smernice 92/83 sa má vykladať v tom
zmysle, že priznanie oslobodenia upravené v tomto ustanovení môže podliehať dodržaniu podmienok, ako sú podmienky upravené
vnútroštátnou právnou úpravou dotknutou v spore vo veci samej, a to obmedzenie osôb oprávnených podať žiadosť o vrátenie,
lehota štyroch mesiacov na predloženie takejto žiadosti a stanovenie minimálnej sumy na vrátenie, iba vtedy, ak z konkrétnych,
objektívnych a overiteľných skutočností vyplýva, že tieto podmienky sú nevyhnutné na účely zabezpečenia správnej a čestnej
aplikácie oslobodenia od daní, ako aj na účely ochrany pred daňovými únikmi, vyhýbaním sa plateniu daní a ich zneužívaním.
Je úlohou vnútroštátneho súdu, aby preveril, či ide o takýto prípad, pokiaľ ide o podmienky upravené touto právnou úpravou.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
1.
Článok 20 prvá zarážka smernice Rady 92/83/EHS z 19. októbra 1992 o zosúladení štruktúr spotrebných daní pre etanol a alkoholické
nápoje sa má vykladať v tom zmysle, že definícia „etanolu“ uvedená v tomto ustanovení sa uplatňuje na víno na varenie a na
portské na varenie.
2.
Za okolností, ako sú vo veci samej, sa na oslobodenie od zosúladenej dane z vína na varenie, portského na varenie a koňaku
na varenie vzťahuje článok 27 ods. 1 písm. f) smernice 92/83.
3.
Za predpokladu, že výrobky, akými sú víno na varenie, portské na varenie a koňak na varenie dotknuté v spore vo veci samej,
ktoré sa považovali za výrobky nepodliehajúce spotrebnej dani alebo za oslobodené od spotrebnej dane podľa smernice 92/83
a uvoľnené na spotrebu v členskom štáte, kde boli vyrobené, sú určené na uvedenie na trh v inom členskom štáte, posledný uvedený
členský štát musí priznať týmto výrobkom na jeho území rovnaké zaobchádzanie, ibaže existujú konkrétne, objektívne a overiteľné
skutočnosti dokazujúce, že prvý členský štát správne neuplatnil ustanovenia tejto smernice alebo že podľa jej článku 27 ods. 1
je odôvodnené prijatie opatrení na boj proti daňovým únikom, vyhýbaniu sa plateniu spotrebných daní a ich zneužívaniu a na
zabezpečenie ich správneho a čestného uplatnenia.
4.
Článok 27 ods. 1 písm. f) smernice 92/83 sa má vykladať v tom zmysle, že priznanie oslobodenia upravené v tomto ustanovení
môže podliehať dodržaniu podmienok, ako sú podmienky upravené vnútroštátnou právnou úpravou dotknutou v spore vo veci samej,
a to obmedzenie osôb oprávnených podať žiadosť o vrátenie, lehota štyroch mesiacov na predloženie takejto žiadosti a stanovenie
minimálnej sumy na vrátenie, iba vtedy, ak z konkrétnych, objektívnych a overiteľných skutočností vyplýva, že tieto podmienky
sú nevyhnutné na účely zabezpečenia správnej a čestnej aplikácie tohto oslobodenia od daní, ako aj na účely ochrany pred daňovými
únikmi, vyhýbaním sa plateniu daní a ich zneužívaním. Je úlohou vnútroštátneho súdu, aby preveril, či ide o takýto prípad,
pokiaľ ide o podmienky upravené touto právnou úpravou.
Podpisy
*
Jazyk konania: angličtina.