CELEX: 62008FJ0039
Virkamiehet
Henkilöstö
Luvattomat poissaolot

Kantaja vaatii kannekirjelmässään, joka on saapunut virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 28.3.2008 faksitse (ja jonka alkuperäiskappale
toimitettiin 31.3.2008), virkamiestuomioistuinta kumoamaan 29.5., 20.6., 28.6. ja 6.7.2007 tehdyt päätökset, kaksi 26.7.2007
tehtyä päätöstä ja 2.8.2007 tehdyn päätöksen, jotka kaikki koskevat yhteensä 32 päivän vähennystä hänen lomaoikeudestaan vuodelle
2007.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Virkamiesten lomaoikeus
Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 57 artiklan ensimmäisessä
kohdassa säädetään seuraavaa:
”Virkamiehellä on kalenterivuoden aikana oikeus vähintään 24:n ja enintään 30 työpäivän pituiseen vuosilomaan niiden sääntöjen
mukaisesti, jotka yhteisöjen toimielimet ovat vahvistaneet yhteisellä sopimuksella saatuaan henkilöstösääntökomitean lausunnon.”
Henkilöstösääntöjen 59 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Virkamiehellä, joka osoittaa, ettei ole sairauden tai tapaturman vuoksi voinut hoitaa tehtäviään, on täysi oikeus sairaslomaan.
Asianomaisen virkamiehen on mahdollisimman pian ilmoitettava toimielimelleen kykenemättömyydestään hoitaa tehtäviään sekä
samanaikaisesti ilmoitettava senhetkinen osoitteensa. Hänen on toimitettava lääkärintodistus, jos hän on poissa yli kolme
päivää. Todistus on lähetettävä viimeistään viidentenä poissaolopäivänä, mistä postileimaa pidetään osoituksena. Ellei todistusta
ole lähetetty määräajassa, poissaoloa pidetään luvattomana, paitsi jos lähettämättä jättäminen johtuu virkamiehestä riippumattomista
syistä.
– –
2. Jos virkamiehellä on kahdentoista kuukauden aikana enintään kolmen vuorokauden pituisia poissaolojaksoja sairauden vuoksi
yhteensä yli kaksitoista päivää, hänen on esitettävä lääkärintodistus kaikista uusista sairauden aiheuttamista poissaoloista.
Hänen poissaoloaan pidetään perusteettomana kolmannestatoista sellaisesta sairauden aiheuttamasta poissaolopäivästä alkaen,
josta ei ole esitetty lääkärintodistusta.
3. Edellä 1 ja 2 kohdan nojalla perusteettomana pidettävä poissaolo vähennetään tarvittaessa asianomaisen virkamiehen vuosilomapäivistä,
sanotun kuitenkaan rajoittamatta kurinpitomenettelyjä koskevien sääntöjen soveltamista. Siinä tapauksessa, että virkamiehellä
ei ole enää jäljellä lomaoikeutta, hän menettää palkkaetuuden vastaavalta jaksolta.
– –”
Henkilöstösääntöjen 60 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Virkamies ei saa olla poissa työstä ilman esimieheltään etukäteen saamaansa lupaa, paitsi jos kyseessä on sairaus tai tapaturma.
Asianmukaisesti todettu luvaton poissaolo vähennetään kyseisen virkamiehen vuosilomasta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta
kurinpitosäännösten mahdollista soveltamista. Jos vuosilomaa ei enää ole jäljellä, virkamies menettää palkan luvatonta poissaoloa
vastaavalta ajalta.”

Henkilöstön edustaminen
Henkilöstösääntöjen 10 c artiklassa säädetään seuraavaa:
”Kukin toimielin voi tehdä henkilöstöään koskevia sopimuksia edustavien ammattijärjestöjen ja ammattialajärjestöjen kanssa.
Kyseiset sopimukset eivät saa aiheuttaa muutosta henkilöstösääntöihin tai talousarviositoumuksiin eikä niillä saa olla vaikutusta
asianomaisen toimielimen toimintaan. Allekirjoittajina olevien edustavien ammattijärjestöjen ja ammattialajärjestöjen on toimittava
kussakin toimielimessä henkilöstökomitean lakisääteisten toimivaltuuksien rajoissa.”
Henkilöstön edustajien oikeudet
Henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 1 artiklan kuudennessa kohdassa säädetään henkilöstökomiteasta seuraavaa:
”Henkilöstökomitean jäsenten ja niiden virkamiesten, jotka henkilöstökomitea on nimennyt henkilöstösäännöissä tarkoitettuihin
toimielimiin tai yhteisön toimielinten perustamiin toimielimiin, suorittamia tehtäviä pidetään osana heidän toimielimessään
suorittamiaan tavanomaisia tehtäviä. Sille, joka hoitaa kyseisiä tehtäviä, ei saa aiheutua haittaa näiden tehtävien hoitamisesta.”
Euroopan yhteisöjen komission sekä ammattijärjestöjen ja ammattialajärjestöjen (jäljempänä ammattijärjestöt) välisistä suhteista
tehty puitesopimus (jäljempänä puitesopimus) tuli voimaan 27.1.2006 18 kuukauden ajaksi, ja sen 1 artiklan 2 kohdassa todetaan
seuraavaa:
”Kuuluminen ammattijärjestöön, osallistuminen ammattiyhdistystoimintaan tai ammattijärjestötehtävän hoitaminen ei voi millään
tavoin eikä millään perusteella aiheuttaa haittaa asianomaisen ammatilliselle tilanteelle tai asianomaisen uran etenemiselle.”
Henkilöstön edustajien käytettäväksi annetut resurssit
Henkilöstön edustamisesta komissiossa on tehty useita toimielimen ja ammattijärjestöjen välisiä sopimuksia, jotka koskevat
myös henkilöstökomiteaa ja erityisesti henkilöstön edustajien käyttöön annettuja resursseja.
”[Komission] varapuheenjohtajan ja [ammattijärjestöjen] välisessä sopimuksessa”, joka tehtiin 2.4.2001 (jäljempänä vuoden
2001 resurssisopimus), todettiin, että ammattijärjestöt sitoutuvat hoitamaan resurssien jakamisen sekä ammattijärjestöjen
kesken että myös keskushenkilöstökomitean ja paikallisten henkilöstökomiteoiden keskuudessa ammattijärjestöjen edustavuuden
perusteella siten, että paikalliset vaatimukset otetaan huomioon. Siinä todettiin myös, että resurssien jakamista säännellään
ammattijärjestöjen välisessä pöytäkirjassa, jonka myös Henkilöstön ja hallinnon pääosaston (PO) pääjohtaja allekirjoittaa.
Lopuksi siinä todettiin, että komissio vapauttaisi ammattijärjestöjen käytettäväksi 31,5 toimea, joista 19,5 toimea kuuluu
henkilöstökomitealle, siten, että kaikki nämä toimet jaetaan ammattijärjestöjen kesken edustavuuden perusteella.
Nyt käsiteltävän asian osalta ”resurssien jakamisesta henkilöstön edustamista varten vuodelle 2007 tehdyssä [ammattijärjestöjen]
ja [Henkilöstön ja hallinnon PO:n] välisessä sopimuspöytäkirjassa” todettiin, että 20 virkamiestä vapautetaan tehtävistään
– joihin lisättiin yksi ylimääräinen toimi – henkilöstökomiteaa varten eli keskushenkilöstökomiteaa ja paikallisia henkilöstökomiteoita
varten. Näistä 20:stä tehtävistään vapautetusta virkamiehestä 10 myönnettiin Alliance confédérale des Syndicats libres -nimistä
ammattijärjestöä varten.
Käytännössä tehtävistä vapauttaminen voidaan tehdä monin tavoin: sama virkamies tai toimihenkilö voidaan vapauttaa tehtävistään
ammattijärjestöön ammattiyhdistystoimintaa varten ja/tai henkilöstökomiteaan henkilöstösääntöjen mukaisesti muun muassa seuraavasti:
–        100-prosenttisesti henkilöstösääntöjen mukaisesti joko keskushenkilöstökomiteaan tai paikalliseen henkilöstökomiteaan taikka
100- prosenttisesti ammattiyhdistystoimintaa varten
–        50-prosenttisesti henkilöstösääntöjen mukaisesti ja 50-prosenttisesti ammattiyhdistystoimintaa varten
–        50-prosenttisesti henkilöstösääntöjen mukaisesti tai ammattiyhdistystoimintaa varten siten, että asianomainen toimihenkilö
työskentelee jossakin komission yksikössä loput 50 prosenttia työajastaan.
Ammattijärjestöt valitsevat henkilöstön edustajat, jotka vapautetaan tehtävistään ammattiyhdistystoimintaa varten ja/tai henkilöstösääntöjen
mukaisesti, mutta komissio tekee tehtävistä vapauttamista koskevat päätökset.

Riidan taustalla olevat tosiseikat
Kantaja on komission virkamies Eurostatissa. Hänet vapautettiin Henkilöstön ja hallinnon PO:n pääjohtajana tuolloin olleen
Reichenbachin 12.3.2004 tekemällä päätöksellä 100-prosenttisesti tehtävistään ammattiyhdistystoimintaa varten ajanjaksoksi
1.4.2004–31.12.2004, jonka jälkeen hänen oli määrä palata alkuperäiseen yksikköönsä Eurostatiin. Kantaja työskenteli tämän
tehtävistä vapauttamista koskevan päätöksen tekemisen ajankohtana Alliance confédérale des Syndicats libres -nimisen ammattijärjestön
poliittisen sihteerin tehtävässä.
Kantaja valittiin lokakuussa 2004 Luxemburgin paikallisen henkilöstökomitean (jäljempänä paikallinen henkilöstökomitea) varapuheenjohtajan
tehtävään.
Reichenbachia Henkilöstön ja hallinnon PO:n pääjohtajana seuranneen Chênen 23.12.2004 tekemällä päätöksellä, joka korvattiin
Chênen 10.2.2005 tekemällä uudella päätöksellä, kantaja siirrettiin 1.1.2005 lähtien 50-prosenttisesti tehtäviinsä Eurostatissa.
Hän siis sai jatkaa ammattiyhdistystoimintaa 50-prosenttisesti tehtävistään vapautettuna.
Kantaja työskenteli kuitenkin todellisuudessa vuodet 2005 ja 2006 yksinomaan henkilöstön edustajana henkilöstösääntöjen mukaisesti
ja ammattiyhdistystoiminnassa (ks. tämän tuomion 14 ja 15 kohta) ja käytti tähän toimintaan (jäljempänä henkilöstön edustaminen)
100 prosenttia työajastaan, joten hän ei käyttänyt työaikaansa lainkaan yksikössä, johon hänet oli nimitetty. On kiistatonta,
että tämä tilanne ei vaikuttanut hänen lomaoikeuteensa.
Osaston E ”Maataloutta ja ympäristöä koskevat tilastot, tilastointiyhteistyö” yksikön E.5 ”Kansainvälinen tilastointiyhteistyö”
päällikkö (jäljempänä kantajan yksikönpäällikkö) vaati 27.9.2006 päivätyssä kantajalle osoittamassaan muistiossa tätä työskentelemään
jatkossa yksikössä E.5 50 prosenttia työajastaan, hoitamaan toimeensa liittyvät tehtävät ja saavuttamaan tavoitteensa, sellaisina
kuin ne oli vahvistettu ja niistä oli keskusteltu vuonna 2005, sekä laatimaan hänelle jokaisen kuukauden lopussa kertomuksen
”edistymisestään”; kantajan yksikönpäällikkö täsmensi hänelle, että ”tämä ei [vaikuttanut] mahdollisiin seurauksiin, joita
[aiheutuisi] siitä, että [hän ei ollut] ollut läsnä työpaikalla [eikä] työskennellyt siitä lähtien, kun [hänet oli nimitetty]
yksikköön E.5”.
Kantaja viittasi 5.10.2006 päivätyssä yksikönpäällikölleen osoittamassaan kirjeessä ”puolittaiseen vapautukseen tehtävistään”
ja paikallisen henkilöstökomitean varapuheenjohtajan työtaakkaan ja ilmaisi hämmästyksensä häneen kohdistuneista syytöksistä,
vaikka sinä ajanjaksona, jonka aikana hän ei ollut ollut vapautettuna tehtävistään ja oli työskennellyt vähemmän henkilöstön
edustajana, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli kumonnut päätökset, joiden nojalla häntä ei ylennetty, koska hän ei
ollut työskennellyt Eurostatissa lainkaan (ks. asia T-175/02, Lebedef v. komissio, tuomio 17.3.2004, Kok. H., s. I‑A‑73 ja
II‑313, ja asia T-4/03, Lebedef v. komissio, tuomio 17.3.2004, Kok. H., s. I‑A‑79 ja II‑337). Kantaja lisäsi, että ”tämä ei
vaikuta seurauksiin, joita aiheutuu siitä, että ammattiyhdistystoimintaani on rajoitettu, henkilöstösääntöjen 24 b artiklaa
rikottu ja komission ja ammattijärjestön välistä puitesopimusta rikottu ja että olen ollut työpaikkakiusaamisen kohteena –
– Eurostatissa vuosien ajan”.
Kantaja viittasi 3.11.2006 päivätyssä muistiossaan edellä mainitussa asiassa T-4/03, Lebedef vastaan komissio, 17.3.2004 annettuun
tuomioon (60 ja 64 kohta) ja totesi yksikönpäällikölleen muun muassa, että hänen läsnäolonsa henkilöstön edustuksessa ja työskentelynsä
henkilöstön edustajana ”oli merkityksellistä myös Eurostatille”. Hän ehdotti myös, että ”sovittaisiin” järjestelmästä, jossa
henkilöstön edustus valvoisi hänen läsnäoloaan, mikäli tällainen valvonta olisi käytännön syistä ja muotovaatimusten vuoksi
tarpeen.
Eurostatin pääjohtaja ilmoitti 17.11.2006 päivätyllä muistiolla kantajalle, että hänen henkilökansionsa oli annettu Eurostatin
osaston A ”Resurssit” yksikön A.1 ”Henkilöstö” yksikönpäällikön (jäljempänä Eurostatin henkilöstöyksikön päällikkö) hoidettavaksi.
Kantajan yksikönpäällikkö ilmoitti kantajalle 16.1.2007 päivätyllä kirjeellä, että konsultoituaan Henkilöstön ja hallinnon
PO:n toimivaltaisia yksiköitä hän ei voinut hyväksyä näkemystä, jonka kantaja oli esittänyt 5.10.2006 päivätyssä kirjeessään,
ja lisäsi seuraavaa:
”Se, että henkilö on kokonaan poissa työstä yksikössä, johon hänet on nimitetty, ei ole mahdollista ilman virallista vapautusta
tehtävistä. Näin ollen katson, että tämä poissaolo ei ole henkilöstösääntöjen mukainen, joten se on luvaton poissaolo. Toistan
27.9.2006 päivätyssä muistiossani – – esittämäni kehotuksen, jonka mukaan teidän on noudatettava normaalia työaikajärjestelyä
sinä aikana, joksi teidät on nimitetty Eurostatiin. Pyydän teitä ilmoittamaan minulle kaikista poissaoloista – syystä riippumatta
– etukäteen. Näihin poissaoloihin on saatava minulta suostumus etukäteen.”
Kantajan mukaan hän havaitsi 29.1.2007 lähtien, että joka kerta, kun hän ei ollut paikalla komissiossa työpäivänä, mukaan
lukien päivät, joina hän oli ammattiyhdistystoimintaan liittyvällä virkamatkalla, tämä kirjattiin henkilöstöhallinnon tietojärjestelmään,
joka on nimeltään SysPer2 (jäljempänä SysPer2), puolen päivän poissaolona.
Kantajan asianajaja muistutti kantajan yksikönpäällikölle osoittamassaan 5.2.2007 päivätyssä kirjeessä, että se, miten paljon
kantaja oli poissa työstään Eurostatissa, riippui ”yksinomaan hänen työmäärästään henkilöstön henkilöstösääntöjen mukaisena
edustajana”, ja toisti kantajan perustelut, jotka koskivat ”ammattiyhdistystoimintaa koskevien oikeuksien” loukkaamista ja
henkilöstösääntöjen 24 b artiklan rikkomista, koska siinä säädetään, että virkamiehillä on yhdistymisvapaus ja he voivat olla
ammattijärjestöjen jäseniä.
Paikallisen henkilöstökomitean puheenjohtaja Frankin todisti Eurostatin henkilöstöyksikön päällikölle osoitetuissa 12.3. ja
14.5.2007 päivätyissä muistioissa, jotka koskivat vuoden 2007 tammi-, helmi-, maalis- ja huhtikuuta, yhtäältä kantajan läsnäolon
joko ammattiyhdistystoiminnassa tai henkilöstösääntöjen mukaisessa edustuksessa taikka Brysselissä ammattiyhdistystoimintaan
liittyvillä virkamatkoilla (virkamatkat 11. ja 30.1.2007, 14.2.2007 sekä 2. ja 22.3.2007), toisaalta hän viittasi kantajan
loma- ja sairausjaksoihin. Kantaja oli näet ollut 9.1.2007 ja 19.–28.2.2007 Eurostatin hyväksymällä lomalla sekä 18.1.–26.1.2007
Eurostatille ilmoitetulla sairauslomalla, minkä lisäksi hän oli ollut 26.–30.3.2007 ja 2.–30.4.2007 ensin sairaalahoidossa
ja sen jälkeen Eurostatin ”hyväksymällä” sairauslomalla. Paikallisen henkilöstökomitean puheenjohtaja lisäsi samassa muistiossa,
että henkilöstösääntöjen ja puitesopimuksen mukaan kantajan toiminta henkilöstön edustajana luettiin työtehtäviksi hänen yksikössään
ja siten läsnäoloksi Eurostatissa.
Kuten ilmenee taulukosta, jonka otsikkona on ”Kiintiön kehitys” ja joka on ilmeisesti ote SysPer2:sta (jäljempänä SysPer2-taulukko),
kantajan vuosilomaoikeudesta oli 29.5.2007 vähennetty 15,5 päivää sekä kaksi päivää 20.6.2007, kolme päivää 28.6.2007 ja kolme
päivää 6.7.2007. Nämä vähennetyt lomapäivät liittyivät neljään ajanjaksoon eli 29.1.2007–23.3.2007, 15.6.2007–20.6.2007, 21.6.2007–28.6.2007
sekä 29.6.2007–6.7.2007.
Paikallisen henkilöstökomitean puheenjohtaja todisti Eurostatin henkilöstöyksikön päällikölle osoittamassaan 5.7.2007 päivätyssä
muistiossa, joka koski touko-kesäkuuta 2007, yhtäältä kantajan läsnäolon, myös päivinä, joiden aikana hän oli työskennellyt
lääketieteellisistä syistä puolipäiväisesti (eli 12 päivää 2.–25.5.2007 ja kahdeksan päivää 4.–15.6.2007), joko ammattiyhdistystoiminnassa
tai henkilöstösääntöjen mukaisessa edustuksessa taikka Brysselissä ammattiyhdistystoimintaan liittyvillä virkamatkoilla (virkamatkat
2., 15. ja 16.5.2007 sekä 7., 14. ja 28.6.2007), toisaalta hän viittasi Eurostatin hyväksymään lomajaksoon 28.5.–1.6.2007.
Paikallisen henkilöstökomitean puheenjohtaja lisäsi samassa muistiossa, että henkilöstösääntöjen ja puitesopimuksen mukaan
kantajan toiminta henkilöstön edustajana luettiin työtehtäviksi hänen yksikössään ja siten läsnäoloksi Eurostatissa.
Kantajan yksikönpäällikkö epäsi 16.7.2007 päivätyssä kantajalle osoittamassaan sähköpostiviestissä kantajan hakemuksen 34
päivän pituisesta lomasta – ajalle 30.7.2007–14.9.2007 – sillä perusteella, että hänellä oli enää jäljellä vain 8,5 lomapäivää.
Kantajan yksikönpäällikön mukaan joka kerta, kun kantaja ei ollut työpaikalla tai esittänyt asianmukaista todistusta, Eurostatin
hallinto oli velvollinen kirjaamaan hänen poissaolonsa luvattomaksi, kuten 16.1.2007 päivätyssä muistiossa todettiin.
Kantaja vastasi 23.7.2007 päivätyssä muistiossa edellä mainittuun 16.7.2007 päivättyyn sähköpostiviestiin luonnehtimalla oman
yksikkönsä päällikön päätöksiä ”toistuvaksi ja jatkuvaksi työpaikkakiusaamiseksi”.
Kantajan yksikönpäällikkö vahvisti 26.7.2007 päivätyssä sähköpostiviestissään kieltäytyvänsä hyväksymästä 34 päivän pituista
lomaa koskevaa hakemusta, täsmensi, että kantajan poissaoloja ei ollut hyväksytty etukäteen, ja ilmoitti, että hänellä oli
tuolloin 4,5 käyttämätöntä lomapäivää. Kuten SysPer2-taulukosta ilmenee, kantajan vuosilomaoikeudesta oli vähennetty samana
päivänä ensin kolme päivää ja sen jälkeen neljä päivää; nämä vähennetyt lomapäivät liittyivät ajanjaksoihin 9.–16.7.2007 ja
17.–26.7.2007.
Kantaja ilmoitti 1.8.2007 päivätyssä yksikkönsä päällikölle osoittamassaan sähköpostiviestissä ensinnäkin olevansa sairauslomalla
1.–24.8.2007, mikä ilmenee myös SysPer2-taulukosta, ja toiseksi anoneensa seitsemän päivän mittaista lomaa ajanjaksolle 27.8.–4.9.2007.
Kantajan yksikönpäällikkö hylkäsi 2.8.2007 päivätyllä sähköpostiviestillä hänen lomahakemuksensa sillä perusteella, että hänellä
oli enää jäljellä vain 1,5 lomapäivää, mutta hän ilmoitti olevansa valmis hyväksymään hakemuksen, joka koskisi enintään viittä
päivää. Kuten SysPer2-taulukosta ilmenee, samana päivänä kantajan lomaoikeudesta vähennettiin 1,5 päivää; tämä vähennetty
loma liittyi ajanjaksoon 27.–31.7.2007.
Paikallisen henkilöstökomitean puheenjohtaja todisti Eurostatin henkilöstöyksikön päällikölle osoittamassaan 27.8.2007 päivätyssä
muistiossa yhtäältä heinäkuun 2007 osalta kantajan läsnäolon joko ammattiyhdistystoiminnassa tai henkilöstösääntöjen mukaisessa
edustuksessa taikka Brysselissä ammattiyhdistystoimintaan liittyvillä virkamatkoilla (virkamatkat 12., 18. ja 26.7.2007),
ja toisaalta elokuun 2007 osalta hän viittasi koko tämän kuukauden kestäneeseen sairauslomajaksoon, ainoana poikkeuksena tämän
muistion mukaan 2.8.2007, jolloin kantaja oli virkamatkalla Brysselissä ammattiyhdistyksen edustajana. Tämän tuomion 24 ja
26 kohdassa mainittujen aikaisempien todistusten tavoin, paikallisen henkilöstökomitean puheenjohtaja lisäsi, että henkilöstösääntöjen
ja puitesopimuksen mukaan kantajan toiminta henkilöstön edustajana luettiin hänen työtehtäviinsä ja siten läsnäoloksi Eurostatissa.
Kantaja teki 29.8.2007 valituksen 29.5., 20.6., 28.6. ja 6.7.2007 tehdyistä päätöksistä, 26.7.2007 tehdyistä kahdesta päätöksestä
ja 2.8.2007 tehdystä päätöksestä, jotka koskivat 32 päivän vähentämistä hänen lomaoikeudestaan vuodelle 2007 (jäljempänä riidanalaiset
päätökset). Kantaja vetosi valituksessaan yhtäältä siihen, että henkilöstösääntöjen 57, 59 ja 60 artiklaa, henkilöstösääntöjen
liitteessä II olevan 1 artiklan kuudetta kohtaa ja puitesopimuksen 1 artiklan 2 kohtaa on rikottu, ja että ammattiyhdistystoimintaa
koskevaa vapautta on loukattu ja toisaalta siihen, että luottamuksensuojan periaatetta on loukattu ja että patere legem quam
ipse fecisti -sääntöä (säännön laatijan on noudatettava itse laatimaansa sääntöä) on rikottu.
Nimittävä viranomainen hylkäsi 18.12.2007 kantajan valituksen nimenomaisella päätöksellä sillä perusteella, että hän ei voinut
vedota asemaansa henkilöstön edustajana perustellakseen sitä, että hän ei ollut noudattanut velvoitteita, jotka hänelle kuuluivat
virkamiehenä, joka oli nimitetty Eurostatiin 50 prosentiksi työajastaan. Koska Eurostat oli noudattanut tarkasti menettelytapoja
ja koska luvattomien poissaolojen muuttaminen lomapäiviksi vastasi vain muun muassa henkilöstösääntöjen 59 ja 60 artiklan
suppeaa soveltamista, riidanalaisissa päätöksissä ei ollut myöskään havaittavissa mitään sääntöjenvastaisuuksia.

Asianosaisten vaatimukset ja asian käsittelyn vaiheet
Kantaja vaatii, että virkamiestuomioistuin
–        kumoaa 29.5., 20.6., 28.6. ja 6.7.2007 tehdyt päätökset, 26.7.2007 tehdyt kaksi päätöstä ja 2.8.2007 tehdyn päätöksen, jotka
koskivat 32 päivän vähentämistä hänen lomaoikeudestaan vuodelle 2007, ja
–        lausuu oikeudenkäyntikuluista ja velvoittaa komission korvaamaan ne.
Komissio vaatii, että virkamiestuomioistuin
–        hylkää kanteen ja
–        velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Virkamiestuomioistuin toteutti työjärjestyksen 56 artiklan mukaisesti prosessinjohtotoimia, jotka saatettiin asianosaisten
tietoon 8.1.2009 ja 3.2.2009 päivätyillä kirjeillä; asianosaiset noudattivat näitä toimia.
Kantaja totesi prosessinjohtotoimiin antamissaan vastauksissa, ilman että komissio olisi tätä seikkaa suullisessa käsittelyssä
kiistänyt, että hän oli ollut ajanjaksolla 1.8.2007–6.9.2007 sairauslomalla 1.–24.8.2007 (ks. myös tämän tuomion 32 kohta)
ja 27.8.–6.9.2007. Lisäksi hän ilmoitti ajanjakson 10.9.–21.12.2007 osalta, edelleen komission tätä seikkaa kiistämättä, olleensa
lääketieteellisistä syistä puolipäivätyössä ja käyttäneensä loput työajastaan yksinomaan henkilöstösääntöjen mukaiseen henkilöstön
edustamiseen ja ammattiyhdistystoimintaan ilman että Eurostat, joka katsoi hänen olleen läsnä työpaikalla tämän ajanjakson
ajan, vähensi häneltä yhtään päivää lomaoikeudesta.

Oikeudellinen arviointi

Asianosaisten lausumat
Kantaja vetoaa kumoamisvaatimustensa tueksi kahteen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen koskee yhtäältä henkilöstösääntöjen
57, 59 ja 60 artiklan, henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 1 artiklan kuudennen kohdan sekä puitesopimuksen 1 artiklan
2 kohdan rikkomista ja toisaalta ammattiyhdistystoimintaa koskevan vapauden rajoittamista, ja toinen luottamuksensuojan periaatteen
loukkaamista ja patere legem quam ipse fecisti -säännön rikkomista.
Kantaja viittaa ensimmäisen kanneperusteen osalta edellä mainittuihin asiassa T-175/02, Lebedef vastaan komissio, ja asiassa
T-4/03, Lebedef vastaan komissio, 17.3.2004 annettuihin tuomioihin ja väittää, että hänen toimintansa henkilöstön edustajana
vie aikaa enemmän kuin 7,5 tuntia päivässä eikä hänen mukaansa ole mahdollista erottaa ammattiyhdistystoimintaa ja henkilöstösääntöjen
mukaista edustusta selvästi toisistaan. Kantaja väittää myös, että sääntöjenvastaisuudet, joihin hän vetoaa, ovat vielä ilmeisempiä
sen vuoksi, että Eurostat kieltäytyi jopa hyväksymästä ammattiyhdistystoimintaan liittyvistä virkamatkoista johtuvia poissaoloja,
ja pohtii, miksi tammikuuta 2007 edeltäneitä poissaoloja ei pidetty perusteettomina. Hän huomauttaa lisäksi, että henkilöstösäännöissä
ei aseteta henkilöstön edustamiselle rajoituksia, ja väittää että hänen tapauksensa on ad hoc -tapaus ja että ”yleistyksiä
tulee välttää”.
Kantaja viittaa toisen kanneperusteen osalta perusteltuihin toiveisiin ja väittää, että Eurostat alkoi vähentää päiviä hänen
lomaoikeudestaan ilmoittamatta hänelle missään vaiheessa, että hallinto ei aikonut ottaa huomioon paikallisen henkilöstökomitean
puheenjohtajan todistuksia (jotka on mainittu tämän tuomion 24, 26 ja 32 kohdassa), sekä katsoo, että komission on pacta sunt
servanda -periaatteen mukaisesti noudatettava henkilöstösääntöjen 57, 59 ja 60 artiklaa, henkilöstösääntöjen liitteessä II
olevan 1 artiklan kuudetta kohtaa ja puitesopimuksen 1 artiklan 2 kohtaa.
Komissio toteaa ensimmäisestä kanneperusteesta, että mikään ei vapauta kantajaa velvollisuudesta hankkia etukäteen esimieheltään
lupa poissaoloon tai ilmoittaa hänelle poissaolosta etukäteen. Tällainen lupa tai ilmoitus puuttui kuitenkin nyt käsiteltävässä
asiassa joka kerta. Lisäksi komissio katsoo, että henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 1 artiklan kuudennen kohdan sisältö
merkitsee sitä, että henkilöstön edustajien hoitamien tehtävien lisäksi toinen osa tehtävistä on ehdottomasti hoidettava yksikössä,
johon asianomainen on nimitetty, ellei häntä ole vapautettu kokonaan tehtävistään. Lisäksi komissio huomauttaa, että edellä
mainituissa asiassa T-172/02, Lebedef vastaan komissio, ja asiassa T-4/03, Lebedef vastaan komissio, 17.3.2004 annetuissa
tuomioissa ainoastaan kumotaan päätökset, jotka koskivat ylentämättä jättämistä, mutta niissä ei tarkastella lainkaan sitä,
oliko kantaja velvollinen työskentelemään yksikössä, johon hänet oli nimitetty. Komissio väittää myös, että nyt esillä olevassa
asiassa on tapahtunut oikeuden väärinkäyttö ja että asiassa F-36/07, Lebedef vastaan komissio, 7.5.2008 annettu tuomio (ei
vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) osoittaa, että kantaja ei voi missään tapauksessa päättää itse työaikansa käytöstä
sinä aikana, joksi hänet on nimitetty Eurostatiin. Komissio katsoo myös ilmoittaneensa kantajalle useaan kertaan hänen velvollisuuksistaan,
erityisesti 16.1.2007 päivätyllä muistiolla, jossa muistutettiin 27.9.2006 päivätyn muistion sisällöstä; luvattomien poissaolojen
huomioon ottaminen siten, että ne vähennetään lomaoikeudesta, merkitsee siten vain muun muassa henkilösääntöjen 59 ja 60 artiklan
suppeaa soveltamista.
Komissio vetoaa toisen kanneperusteen osalta siihen, että väite, jonka mukaan patere legem quam ipse fecisti -sääntöä on rikottu,
on hylättävä, koska nyt käsiteltävässä asiassa on sovellettu asianmukaisesti kaikkia asian kannalta merkityksellisiä oikeussääntöjä.
Samasta syystä väitettä, jonka mukaan luottamuksensuojan periaatetta olisi loukattu, ei voida komission mukaan hyväksyä erityisesti
koska kantaja ei ole koskaan saanut erillistä lupausta, vaan häntä on päinvastoin varoitettu ”hänen toimintansa sääntöjenvastaisuuden
mahdollisista seurauksista”. Komissio huomauttaa lopuksi, että vaikka kantaja vetoaa puitesopimukseen, hänellä on henkilöstösääntöihin
eikä työsopimukseen perustuva suhde komissioon, joten pacta sunt servanda -periaatetta ei voida soveltaa.
Kantaja väittää vastauskirjelmässään, että hänen yksikkönsä päällikkö ja tämän esimies olivat tietoisia hänen toiminnastaan.
Hän vetoaa myös siihen, että kyseessä ei ole oikeuden väärinkäyttö vaan pikemminkin ”eturistiriita” tai tarkemmin sanoen yhtäältä
niiden velvollisuuksien, joita hänellä on yksikköään kohtaan, ja toisaalta niiden velvollisuuksien, joita hänellä on henkilöstön
edustajana, välinen ristiriita. Lopuksi kantaja arvioi, että vaikka virkamiestuomioistuin on edellä mainitussa asiassa Lebedef
vastaan komissio 7.5.2008 antamassaan tuomiossa hyväksynyt komission kantajan toimintaan kohdistaman arvostelun, se ”ei ole
antanut ratkaisua niin sanotuista – – poissaoloista”.
Komissio väittää vastauskirjelmässään muun muassa, että se, että kantajan yksikönpäällikkö ja tämän esimies olivat tietoisia
hänen toiminnastaan henkilöstön edustajana, ei voi vastata etukäteen tehtävää ilmoitusta eikä etukäteen annettavaa lupaa.

Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Kanneperuste, joka koskee yhtäältä henkilöstösääntöjen 57, 59 ja 60 artiklan, henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 1 artiklan
kuudennen kohdan ja puitesopimuksen 1 artiklan 2 kohdan rikkomista sekä ammattiyhdistystoimintaa koskevan vapauden rajoittamista
Henkilöstön edustus on olennaisen tärkeää yhteisön toimielinten asianmukaisen toiminnan ja näin ollen niiden päämäärien saavuttamisen
kannalta.
Lainsäätäjä on tunnustanut tämän merkityksen, kun henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 1 artiklan kuudennessa kohdassa
säädetään, että henkilöstökomitean jäsenten suorittamia tehtäviä ”pidetään osana heidän toimielimessään suorittamiaan tavanomaisia
tehtäviä” ja että ”sille, joka hoitaa kyseisiä tehtäviä, ei saa aiheutua haittaa näiden tehtävien hoitamisesta”. Samoin puitesopimuksen
1 artiklan 2 kohdassa todetaan muun muassa, että toiminta ammattijärjestön edustajana ei voi ”millään tavoin eikä millään
perusteella aiheuttaa haittaa asianomaisen ammatilliselle tilanteelle tai asianomaisen uran etenemiselle”.
Lisäksi kokemus, jota yhteisön toimielimet ovat hankkineet henkilöstön edustamisesta, on osoittanut sellaisen järjestelmän
edut, jossa tietyt virkamiehet tai toimihenkilöt käyttävät 50 prosenttia tai 100 prosenttia työajastaan näihin edustustehtäviin
ja jota on kuvattu tämän tuomion 11 kohdassa.
Ei ole kuitenkaan mahdollista eikä toivottavaa, että henkilöstöä edustaisivat vain virkamiehet tai toimihenkilöt, jotka on
vapautettu tehtävistään 50 tai 100 prosentiksi työajastaan. On olemassa tietty intressi siihen, että henkilöstö, jota ei ole
vapautettu tehtävistään, vastaa osasta henkilöstön edustamisen velvoitteita. Järjestelmä, johon edellisessä kohdassa viitataan
ja jossa nimenomaisesti myönnetään vapautuksia tietyille henkilöstön edustajille, merkitsee kuitenkin sitä, että kun kyseessä
ovat virkamiehet tai toimihenkilöt, joita ei ole vapautettu tehtävistään, osallistuminen henkilöstön edustamiseen on satunnaista
ja vie puoli- tai neljännesvuosittain laskettuna verrattain pienen osuuden heidän työajastaan.
On totta, että on luonnostaan mahdotonta määrittää tarkasti sitä, milloin osallistuminen henkilöstön edustamiseen on ”satunnaista”,
ja yksilöidä täsmällisesti prosenttiosuutta siihen käytetystä ajasta, ja että se voidaan tehdä vain tapauskohtaisesti. On
kuitenkin todettava, että jos hyväksyttäisiin se, että virkamies tai toimihenkilö, jota ei ole vapautettu tehtävistään, käyttää
lähes koko työaikansa tai jopa koko työaikansa henkilöstön edustamiseen, jolloin hän käyttää vain pienen osan työajastaan
yksikössä, johon hänet on nimitetty, tai ei työskentele siellä lainkaan, tästä seuraisi, että kierrettäisiin järjestelmää,
joka on otettu käyttöön komission ja ammattijärjestöjen välillä tehdyillä eri sopimuksilla (ks. tämän tuomion 8, 9 ja 10 kohta),
mikä saattaisi asian olosuhteiden mukaan merkitä oikeuden väärinkäyttöä, josta yhteisön tuomioistuimet saattavat määrätä seuraamuksia
(ks. asia T-271/04, Citymo v. komissio, tuomio 8.5.2007, Kok., s. II‑1375, 100 kohta ja sitä seuraavat kohdat; erityisesti
henkilöstöasioiden osalta asia T-222/95, Angelini v. komissio, tuomio 18.12.1997, Kok. H., s. I‑A‑491 ja II‑1277, 35 ja 36
kohta; asia T-57/96, Costantini v. komissio, tuomio 18.12.1997, Kok. H., s. I‑A‑495 ja II‑1293, 28 ja 29 kohta ja asia T-95/98
DEP. Gogos v. komissio, määräys 12.6.2001, Kok. H., s. I‑A‑123 ja II‑571, 24 kohta).
Virkamiestuomioistuimen käsiteltävänä olevan asian ratkaisemiseksi virkamiestuomioistuimen ei tule lausua täsmällisistä rajoista,
joita henkilöstön edustajien on noudatettava hoitaessaan edustustehtäväänsä, jos heitä ei ole vapautettu tehtävistään tai
vapautus on 50 prosenttia työajasta. Virkamiestuomioistuimen ei tule myöskään lausua siitä, syyllistyikö kantaja mahdollisesti
oikeuden väärinkäyttöön, eikä tutkia, todetakseen oikeuden väärinkäytön, toimielimen toimintaa ja erityisesti sitä, onko se
tulkinnut sovellettavia henkilöstösääntöjä ja pannut ne täytäntöön vakaalla ja johdonmukaisella tavalla, ja onko sen asenne
kantajaa kohtaan ollut selkeä ja johdonmukainen, joiden seikkojen puuttuminen saattoi myötävaikuttaa tällaisen väärinkäytön
syntymistä.
On näet todettava, että vuoden 2007 aikana kantaja ei käyttänyt lainkaan työaikaansa yksikössä, johon hänet on nimitetty.
Riidanalaisten päätösten kattamalla ajanjaksolla eli 29.1.2007–23.3.2007 ja 15.6.2007–31.7.2007 hän käytti – kuten hän kannekirjelmässään
ilmoittaa – 60 prosenttia työajastaan ammattiyhdistystoimintaan, jota varten hänet oli vapautettu 50-prosenttisesti tehtävistään,
ja lopun ajan henkilöstösääntöjen mukaiseen edustamiseen. Lisäksi kantajan prosessinjohtotoimiin antamista vastauksista ilmenee,
että hän oli vuoden 2007 muun osan, jota riidanalaiset päätökset eivät tosin koske, sairauslomalla tai lääketieteellisistä
syistä puolipäivätyössä, jolloin hän käytti työaikansa ”yksinomaan ammattiyhdistystoimintaan ja henkilöstön henkilöstösääntöjen
mukaiseen edustamiseen” (tältä ajanjaksolta hänen lomaoikeudestaan ei vähennetty yhtään päivää).
Yhteenkään näistä poissaoloista, jotka Eurostatin hallinto aluksi totesi luvattomiksi, minkä jälkeen kantajan lomaoikeudesta
vähennettiin työaika, joka hänen olisi pitänyt käyttää yksikössä, johon hänet oli nimitetty, eli 50 prosenttia työajasta,
ja joiden osalta kantajan esimies Eurostatissa eli hänen yksikkönsä päällikkö lopuksi teki riidanalaiset päätökset, ei ollut
saatu etukäteen kantajan esimiehen lupaa eikä kantaja ollut edes ilmoittanut hänelle näistä poissaoloista etukäteen.
Kantaja ei siis ole noudattanut henkilöstösääntöjen 60 artiklaa, jossa edellytetään asianomaisen esimiehen etukäteen antamaa
lupaa kaikkia poissaoloja varten, paitsi jos kyseessä on sairaus tai tapaturma, eikä hän ole ainakaan toiminut tavalla, jonka
komissio on istunnossa antanut ymmärtää hyväksyvänsä, eli siten, että hän ilmoittaisi etukäteen yksikkönsä päällikölle poissaolosta
sosiaalisen vuoropuhelun kehittämisestä komissiossa 15.7.2005 tehdyn komission päätöksen K(2005) 2665 6 artiklan 1 kohdan
mukaisella tavalla. Kyseinen päätös mainitaan Henkilöstön ja hallinnon PO:n yksikön B.5 ”Sosiaalinen vuoropuhelu, laajentuminen
ja suhteet kansallisiin viranomaisiin” 4.1.2007 päivätyssä muistiossa, joka on osoitettu Eurostatin henkilöstöyksikön päällikölle
ja joka on komission prosessinjohtotoimiin antamien vastausten liitteenä (kyseisen artiklan mukaan lautakuntien ja sekakomiteoiden
jäsenten, mukaan lukien henkilöstön edustajat, on ilmoitettava etukäteen esimiehelleen kaikista poissaoloista, jotka liittyvät
heidän osallistumiseensa lautakunnan/komitean työhön).
Edellä esitetyn perusteella paikallisen henkilöstökomitean puheenjohtajan jälkikäteen antamilla 12.3., 14.5., 5.7. ja 27.8.2007
päivätyillä todistuksilla, jotka osoitettiin Eurostatin henkilöstöyksikön päällikölle, ei ole myöskään voitu korjata jälkikäteen
kantajan luvattomia poissaoloja, koska tällainen korjaaminen on henkilöstösääntöjen 60 artiklan nojalla mahdollista vain sairauden
tai tapaturman yhteydessä. Joka tapauksessa silloinkin, kun kyseessä ovat jälkikäteen annettavat todistukset, toimivaltaisen
viranomaisen on pidettävä tietty valvontaoikeus itsellään ja arvioitava luvattomana pidetyn poissaolon jälkikäteen tehdyn
korjaamisen perusteltavuutta.
Kantaja on viitannut käytännön vaikeuksiin ja toimintaansa henkilöstön edustajana liittyvään luottamuksellisuuteen perustellakseen
sitä, että hän ei ole pyytänyt lupaa etukäteen eikä ilmoittanut poissaolosta etukäteen yksikkönsä päällikölle.
Virkamiestuomioistuin korostaa kuitenkin, että komissio on ilmoittanut, ilman että kantaja olisi tätä seikkaa kiistänyt, että
komission muut virkamiehet tai toimihenkilöt onnistuvat sovittamaan yhteen tehtävät, jotka liittyvät yksikköön, johon heidät
on nimitetty, ja henkilöstön edustajan tehtävät henkilöstösääntöjen 60 artiklan mukaisesti. Vaikka voidaan hyväksyä, että
tietyissä tilanteissa käytännön vaikeudet tai luottamuksellisuuteen liittyvät rajoitteet voivat estää henkilöstön edustajia
noudattamasta velvollisuutta hankkia esimieheltä etukäteen lupa (tai edes velvollisuutta ilmoittaa hänelle etukäteen tämän
tuomion 54 kohdassa tarkoitetulla tavalla), on kuitenkin muistutettava siitä, että kantaja ei ole tässä tapauksessa koskaan
pyytänyt yksikönpäälliköltään etukäteen lupaa poissaoloihinsa (tai edes ilmoittanut hänelle niistä etukäteen). Kantaja ei
ole myöskään esittänyt muun muassa istunnossa yhtään konkreettista tapausta, jossa käytännön vaikeudet tai luottamuksellisuuteen
liittyvät rajoitteet olisivat estäneet häntä noudattamasta edellä mainittua velvoitetta. Erityisesti kysymyksestä, joka liittyy
luottamuksellisuuteen, on todettava sen lisäksi, että monet henkilöstön edustamiseen liittyvät tiedot eivät ole luottamuksellisia,
kuten virallisten kokousten pitämispaikat, aikataulut ja osallistujat, ja että luottamuksellisuus koskee siten vain osaa tästä
toiminnasta, että henkilöstön edustajalla on silloinkin, kun asiaan liittyy luottamuksellisia tietoja aina mahdollisuus antaa
esimiehelleen yleisluontoisia tietoja, jotka eivät ole luottamuksellisia, kuten tiedon kokouksen arvioidusta kestosta. Näin
ollen kantajan väitteellä, joka koskee käytännön vaikeuksia tai luottamuksellisuuden asettamia rajoitteita hänen tehtävissään
henkilöstön edustajana ja jota ei ole myöskään tuettu todistein, ei voida missään tapauksessa perustella sitä, että hänet
vapautettaisiin kokonaan velvollisuudesta pyytää etukäteen lupa yksikönpäälliköltään (tai ainakin ilmoittaa hänelle etukäteen
tämän tuomion 54 kohdassa tarkoitetulla tavalla).
Myöskään siitä, että Eurostatin hallinnolla ja siten kantajan yksikönpäälliköllä oli tiedossa kantajan toiminta henkilöstön
edustajana ammattiyhdistystoimintaa varten vapautetun työajan ulkopuolella, ei voi seurata, että kantajan menettely olisi
perusteltavissa. Se, että yksikkö, johon asianomainen on nimitetty, tietää yleisellä tasolla ja epämääräisesti, kuten tässä
tapauksessa, virkamiehen toimivan henkilöstön edustajana, ei voi vastata tämän tuomion 54 kohdassa tarkoitettua esimiehelle
etukäteen annettavaa ilmoitusta eikä etenkään hänen etukäteen antamaansa lupaa.
Vaikka kantaja ehdotti 3.11.2006 päivätyssä yksikönpäällikölleen osoittamassaan kirjeessä, että hänen poissaolojaan varten
otettaisiin käyttöön ”henkilöstön edustajien” harjoittama valvonta, tämä valvonta ei kuitenkaan sovellu nyt käsiteltävän kaltaiseen
tapaukseen. On näet kiistatonta, että kantaja kuuluu kahteen hierarkkiseen rakenteeseen, joista ensimmäinen on henkilöstön
edustaminen ammattiyhdistystoiminnassa ja toinen on Eurostat, jonka yksikköön hänet on nimitetty. Vaikka henkilöstön edustajat
ovat toimivaltaisia valvomaan kantajan poissaoloja, kun kyseessä on hänen ammattiyhdistystoimintansa, sama ei päde hänen poissaoloihinsa,
jotka koskevat työaikaa, joka hänen on käytettävä yksikössä, johon hänet on nimitetty, sillä sen osalta ainoastaan Eurostat
on toimivaltainen.
Lopuksi yhtäältä siitä (kuten kantaja on ilmoittanut istunnossa – ja vaikka oletetaan, että tämä pitää paikkansa), että suurin
osa henkilöstön edustajista, joita ei ole vapautettu tehtävistään, käyttää vain vähän aikaa henkilöstön edustamiseen, kun
puolestaan muut henkilöt, kuten kantaja, hoitavat tärkeitä ja välttämättömiä tehtäviä valmistellakseen henkilöstökomitean
kokouksia ja varmistaakseen niiden asianmukaisen kulun, ja toisaalta siitä, että kantajan poissaolot eivät liity hänen yksityiselämäänsä
vaan henkilöstön edustajan tehtävien hoitamiseen, ei voi olla seurauksena virkamiestuomioistuimen näkemyksen kyseenalaistaminen.
Edellä esitetystä seuraa, että Eurostatin hallinto ei rikkonut henkilöstösääntöjen 60 artiklaa vähentäessään poissaolot kantajan
lomapäivistä.
Sama pätee muihin säännöksiin, joihin kantaja on vedonnut ensimmäisen kanneperusteensa tueksi ja ammattiyhdistystoimintaa
koskevan vapauden rajoittamiseen. Tämä koskee erityisesti henkilöstösääntöjen 57 artiklan väitettyä rikkomista, johon kantaja
on vedonnut, koska tässä artiklassa säädetään yksinomaan virkamiesten oikeudesta lomaan, mitä ei ole tässä tapauksessa evätty
kantajalta. Henkilöstösääntöjen 59 artikla koskee puolestaan virkamiehiä, jotka ovat estyneitä hoitamasta tehtäviään sairauden
tai tapaturman vuoksi, kun sen sijaan tässä tapauksessa lomaoikeuden vähentämistä koskeva riidanalainen kysymys ei koske tällaisia
tilanteita. Joka tapauksessa kantaja ei ole esittänyt mitään erillisiä perusteluja tukemaan väitettä näiden kahden artiklan
rikkomisesta. Henkilöstökomitean jäsenten tehtävien rinnastamisesta tehtäviin, joita he suorittavat toimielimessään (mistä
säädetään henkilöstösääntöjen liitteessä II olevan 1 artiklan kuudennessa kohdassa), tai toimielimille asetetusta kiellosta
aiheuttaa haittaa henkilöstön edustajien tehtävien hoitamiselle (mistä määrätään henkilöstösääntöjen liitteessä II olevassa
1 artiklan kuudennessa kohdassa ja puitesopimuksen 1 artiklan 2 kohdassa) tai edes kantajan mainitsemasta ammattiyhdistystoimintaa
koskevan vapauden käsitteestä ei voida johtaa henkilöstön edustajien yleistä oikeutta olla poissa työpaikaltaan yksikössä,
johon heidät on nimitetty, ilman heidän esimiehensä etukäteen antamaa lupaa (tai ainakaan ilman tämän tuomion 54 kohdassa
tarkoitettua etukäteen annettua ilmoitusta) ja olla käyttämättä työaikaa lainkaan yksikössä, johon heidät on nimitetty. Tämä
pätee erityisesti silloin, kun nämä poissaolot kattavat olennaisen osan heidän työajastaan tai jopa koko työajan ja kun ei
ole väitetty eikä varsinkaan näytetty toteen, että hallinto olisi evännyt asianomaiselta hänen edustustehtäviensä hoitamiselle
tarpeelliset edellytykset.
Päätelmät, joita virkamiestuomioistuin tekee tämän tuomion 61 ja 62 kohdassa, pätevät myös lomapäiviin, jotka on vähennetty
virkamatkoista, jotka kantaja teki vuonna 2007 Brysseliin ammattiyhdistystoimintaa varten 30.1., 14.2., 2. ja 22.3., 28.6.
sekä 12., 18. ja 26.7. Kantaja oli velvollinen pyytämään yksikönpäälliköltään Eurostatissa etukäteen lupaa myös näihin virkamatkoihin
liittyviin poissaoloihin (tai ainakin ilmoittamaan niistä hänelle etukäteen tämän tuomion 54 kohdassa tarkoitetulla tavalla).
Asia on täten erityisesti sen vuoksi, että kun kyseessä ovat suunnitellut viralliset kokoukset, niihin ei voi liittyä ongelmia,
joihin tämän tuomion 57 kohdassa viitataan eli käytännön vaikeuksia tai luottamuksellisuutta.
Vaikka oli perusteltua, että kantaja käytti kunkin Brysseliin ammattiyhdistystoimintaa varten tekemänsä virkamatkan yhteydessä
koko työpäivän ja ylitti siten työajan, jonka hän sai käyttää tähän toimintaan, koska hänet oli vapautettu tehtävistään ammattiyhdistystoimintaa
varten vain 50 prosentiksi työajasta, kantajan olisi myös pitänyt korvata tällainen tilanne työskentelemällä kutakin Brysseliin
tehdyn virkamatkan päivää kohti yksi kokonainen päivä yksikössä, johon hänet oli nimitetty Eurostatissa. Kyseessä on joka
tapauksessa vain väite, joka liittyy siihen, että lomapäivistä on vähennetty neljä päivää niitä kahdeksaa päivää kohti, joina
hän on ollut virkamatkalla Brysselissä ammattiyhdistystoimintaa varten. Riidanalaisten päätösten kattamana ajanjaksona Eurostat
ei vähentänyt lomapäiviä niiden päivien osalta, joina kantaja oli lääketieteellisistä syistä puolipäivätyössä eikä ollut kuitenkaan
käyttänyt yhtään työaikaa yksikössä, johon hänet oli nimitetty. Eurostatin hallinto hyväksyi näet sen, että kantaja käytti
näinä päivinä (ks. tämän tuomion 26 kohta) loput 50 prosenttia työajastaan henkilöstön edustamiseen, vaikka, kuten komissio
on korostanut prosessinjohtotoimiin antamissaan vastauksissa, Eurostat olisi voinut tällä perusteella vähentää päiviä kantajan
lomaoikeudesta (ja niiden määrä olisi ollut suurempi kuin niiden päivien, jotka vähennettiin Brysselin virkamatkoihin käytettyjen
päivien osalta) ja se katsoo, että sillä olisi myös oikeus menetellä näin ”jos virkamiestuomioistuin ei noudata [komission]
perusteluja”. Kantajan prosessinjohtotoimiin antamista vastauksista ilmenee myös, että Eurostat ei vähentänyt kantajan lomaoikeudesta
yhtään päivää (riidanalaisten päätösten kattaman ajanjakson ulkopuolelle jäävältä) ajanjaksolta, jonka aikana hän oli lääketieteellisistä
syistä puolipäivätyössä, eli ajanjaksolta 10.9.–21.12.2007, vaikka hän oli käyttänyt loput työajastaan yksinomaan henkilöstön
henkilöstösääntöjen mukaiseen edustamiseen ja ammattiyhdistystoimintaan.
Tästä seuraa, että tämä kanneperuste on hylättävä perusteettomana.
Kanneperuste, joka koskee luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista ja patere legem quam ipse fecisti -säännön rikkomista
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeus vaatia luottamuksensuojaa koskee jokaista yksityistä, joka voi vedota hallinnon
antamiin täsmällisiin, ehdottomiin ja yhtäpitäviin takeisiin (asia T-235/94, Galtieri v. parlamentti, tuomio 27.2.1996, Kok.
H., s. I‑A‑43 ja II‑129, 63 ja 65 kohta; asia T-329/03, Ricci v. komissio, tuomio 16.3.2005, Kok. H., s. I‑A‑69 ja II‑315,
79 kohta; asia F-4/07, Skoulidi v. komissio, tuomio 21.2.2008, 79 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa, ja asia
F-126/07, Van Beers v. komissio, tuomio 4.11.2008, 70 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Vaikka tässä tapauksessa katsottaisiin, että Eurostatin toimimattomuus sen suhteen, että kantaja oli vuosina 2005 ja 2006
ollut jatkuvasti poissa yksiköstä, johon hänet oli nimitetty, voidaan rinnastaa edellä mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla
tavalla hallinnon antamiin ”täsmällisiin, ehdottomiin ja yhtäpitäviin takeisiin”, kun se oli hyväksynyt yhtäältä sen, että
asianomainen hoiti henkilöstön edustajan tehtäviään työskentelemättä lainkaan yksikössä, johon hänet oli nimitetty, ja toisaalta
sen, että hän laiminlöi velvollisuutensa pyytää etukäteen lupaa yksikönpäälliköltään (tai ainakin ilmoittaa hänelle poissaolosta
etukäteen tämän tuomion 54 kohdassa tarkoitetulla tavalla), tällainen toteamus voi joka tapauksessa koskea vain jaksoa, joka
päättyi, kun kantajalle lähetettiin 27.9.2006 päivätty muistio, tai viimeistään, kun hänelle lähetettiin 16.1.2007 päivätty
muistio. Hänen yksikönpäällikkönsä vaati näet näissä muistioissa, että kantaja olisi jatkossa paikalla yksikössään 50 prosenttia
työajastaan ja hoitaisi siihen liittyvät tehtävät, minkä jälkeen hän ilmoitti, että täydellinen poissaolo yksiköstä, johon
hänet oli nimitetty, ei virallisen tehtävistä vapauttamista koskevan päätöksen puuttuessa ollut henkilöstösääntöjen mukaista,
joten se oli luvaton poissaolo, ja pyysi lopuksi häntä ilmoittamaan etukäteen jokaisesta poissaolosta, jotta niistä voitaisiin
sopia ennalta; lisäksi kantajan yksikönpäällikkö ilmoitti 27.9.2006 päivätyssä muistiossa, että tämän muistion sisältö ”ei
vaikuta seurauksiin, joita mahdollisesti aiheutuu siitä, että ette ole ollut läsnä työpaikalla ettekä ole työskennellyt sen
jälkeen, kun teidät nimitettiin yksikköön E.5”.
Näin ollen siitä hetkestä alkaen, kun kantaja vastaanotti nämä muistiot eli riidanalaisten päätösten kattaman ajanjakson aikana
kantaja ei voinut vedota minkäänlaisiin takeisiin, joita Eurostatin hallinto olisi hänelle antanut, eikä varsinkaan tämän
tuomion 66 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettuun perusteltuun luottamukseen tai edes siihen, että hänellä olisi
ollut oikeus vuosina 2005 ja 2006 vallinneen tilanteen pysymiseen ennallaan.
Asiakirja-aineistosta ilmenee lisäksi, että vaikka Eurostat ei ole tässä tapauksessa tulkinnut ja pannut täytäntöön henkilöstösääntöjä
vakaalla ja johdonmukaisella tavalla eikä hallinnon asenne asianomaista kohtaan ole aina ollut selkeä ja johdonmukainen, Eurostat
on kuitenkin toiminut huolellisesti ilmoittamalla kantajalle edellä mainituilla 27.9.2006 ja 16.1.2007 päivätyillä muistioilla
siitä, että hän on vastedes velvollinen olemaan läsnä yksikössään Eurostatissa, että hänen poissaolonsa ovat henkilöstösääntöjen
kannalta luvattomia ja että hänen oli ilmoitettava poissaoloistaan etukäteen ja hankittava niihin lupa etukäteen.
Väitteistä, jotka liittyvät siihen, että komissiolla on pacta sunt servanda -periaatteen nojalla velvollisuus noudattaa henkilöstösääntöjen
57, 59 ja 60 artiklaa, henkilöstösääntöjen liitteessä II olevaa 1 artiklan kuudetta kohtaa ja puitesopimuksen 1 artiklan 2
kohtaa, on todettava, riippumatta siitä, että kun kyse on komission velvollisuudesta noudattaa näitä säännöksiä, kantajan
ja hallinnon välinen työsuhde perustuu henkilöstösääntöihin eikä työsopimukseen, että ensimmäisen kanneperusteen yhteydessä
esitettyjen näkemysten perusteella myös tämä kanneperuste on hylättävä.
Näin ollen kanneperuste, joka perustuu luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen ja patere legem quam ipse fecisti -säännön
rikkomiseen, on hylättävä perusteettomana.

Oikeudenkäyntikulut
Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on tätä vaatinut, jollei työjärjestyksen II osaston 8 luvun muissa määräyksissä toisin
määrätä. Saman artiklan 2 kohdan nojalla kohtuuden niin vaatiessa virkamiestuomioistuin voi päättää, että asianosainen, joka
häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut vain osittain tai että tätä ei lainkaan velvoiteta korvaamaan oikeudenkäyntikuluja.
Tässä tapauksessa kantaja on hävinnyt asian. Koska työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan soveltamiselle ei ole perusteita,
hänet on velvoitettava korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Lebedef velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan.
Gervasoni
Kreppel
Tagaras
Julistettiin Luxemburgissa 7 päivänä heinäkuuta 2009.
W. Hakenberg

S. Gervasoni
kirjaaja

jaoston puheenjohtaja
Tämän päätöksen teksti ja siinä mainittujen yhteisöjen tuomioistuinten päätösten tekstit, joita ei vielä ole julkaistu oikeustapauskokoelmassa,
ovat saatavilla yhteisöjen tuomioistuimen seuraavalla internet-sivulla: www.curia.europa.eu
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.