CELEX: 62006FJ0145
Civildienesta lietas
Vispārējais konkurss

Ar prasības pieteikumu, kas Civildienesta tiesas kancelejā saņemts pa faksu 2006. gada 22. decembrī (oriģināls saņemts 2007. gada
2. janvārī), Paskuāls Garsija, atklātā konkursa EPSO/B/23/04 (OV C 81 A, 2004. gada 31. marts, 17. lpp.) laureāts, lūdz it
īpaši atcelt Eiropas Kopienu Komisijas Kopīgā pētniecības centra (KPC), kas atrodas Isprā (Itālija), ģenerāldirektora 2006. gada
7. aprīļa lēmumu neņemt vērā viņa kandidatūru amatam, par kuru izdots paziņojums par vakanci COM/2005/2969, un ievietot piezīmi
minētā konkursa rezerves sarakstā, informējot dienestus par to, ka prasītājs neatbilst nosacījumiem, lai tiktu pielaists pie
minētā konkursa (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).

Prāvas priekšvēsture
Prasītājs 1998. gada augustā Madrides Autonomajā universitātē (
Universidad autonoma de Madrid
, turpmāk tekstā – “
UAM
”) (Spānija) ieguva pirmā līmeņa augstākās izglītības diplomu fizikas zinātnē, bet 2000. gadā – pirmā līmeņa augstākās izglītības
diplomu vielu zinātnē.
No 2001. gada 1. februāra līdz 2004. gada 31. janvārim viņš strādāja Pizas Augstākajā normālskolā (
Scuola Normale Superiore
, turpmāk tekstā – “
SNS
”) (Itālija) un Valsts Vielu fizikas institūtā (
Istituto Nazionale per la Fisica della Materia
, turpmāk tekstā – “
INFM
”) pilnveidošanās amatā kondensēto vielu fizikas jomā (
posto di perfezionamento triennale in fisica della materia condensata
, turpmāk tekstā – “pētnieciskā doktorantūra”). Šajā laika posmā viņš veica pētījumus pusvadītāju un nanozinātnes nozarēs
“National Enterprise for nanoScience and nanoTechnology”,
SNS
un
INFM
(turpmāk tekstā – “
NEST
”) izveidotā kopīgā pētniecības uzņēmumā, kopumā apmeklējot 150 mācību stundas.
Jāmin, ka pēc pētnieciskās doktorantūras izveides Itālijā ar
Decreto del Presidente della Repubblica 11 luglio 1980, n. 382, Riordinamento della docenza universitaria, relativa fascia
di formazione nonché sperimentazione organizzativa e didattica
(Republikas Prezidenta 1980. gada 11. jūlija Dekrēts Nr. 382 par akadēmiskās izglītības, mācību, organizatorisku eksperimentu
un didaktikas reformu,
GURI
Nr. 209, 1980. gada 31. jūlijs) saskaņā ar
Legge 18 giugno 1986, n. 308, Equipollenza del Diploma di Perfezionamento della Scuola Normale Superiore di Pisa con il titolo
di Dottore di Ricerca
(1986. gada 18. jūnija Likums Nr. 308,
GURI
Nr. 149, 1986. gada 30. jūnijs)
SNS
izdots pilnveidošanās diploms (
diploma di perfezionamento
) tika atzīts par vienlīdzīgu ar citu Itālijas universitāšu izdotiem pētniecības doktora (
dottore di ricerca
) diplomiem.
No 2004. gada 2. februāra līdz 2005. gada 1. februārim prasītājs turpināja strādāt
SNS
, šoreiz saskaņā ar līgumu par sadarbību pētniecības veikšanā (
contratto di collaborazione ad attività di ricerca
, turpmāk tekstā – “līgums par pētniecības veikšanu”).

Atklātais konkurss EPSO/B/23/04
2004. gada 31. martā tika publicēts atklātā konkursa EPSO/B/23/04 paziņojums, lai izveidotu tehnisko darbinieku (B 5/B 4)
rezerves sarakstu pētniecības un tehnikas jomās (turpmāk tekstā – “konkursa paziņojums”). Šis konkurss attiecās uz vairākām
jomām, it īpaši “fizikas, vielu zinātnes, mehānikas un elektronikas” jomu, kurā prasītājs izvirzīja savu kandidatūru. Pieteikšanās
termiņš beidzās 2004. gada 30. aprīlī.
Darba pienākumi “fizikas, vielu zinātnes, mehānikas un elektronikas” jomā konkursa paziņojuma A sadaļas I punktā bija aprakstīti
šādi:
“Darba pienākumi galvenokārt ir:
–        eksperimentālu iekārtu ekspluatācija un izveide, pamatojoties uz instrukcijām, eksperimentālu pasākumu veikšana,
–        analītiskas tehnikas izstrāde un izmantošana,
–        rezultātu pārbaude un apstiprināšana,
–        kvalitātes nodrošināšanas metožu īstenošana iepriekš minētajās jomās.
[..]
It īpaši:
–        mēraparatūra, uzraudzības sistēmas, mērījumu un noteikšanas sistēmas vides, veselības, atjaunojamo energoresursu un emisiju
jomās,
–        vielu analīze un apstrāde biomedicīnas tehnikai,
–        eksperimentālu iekārtu izstrāde un īstenošana,
–        instalācijas un hidraulisku, augsta spiediena, zema spiediena un krioģenēzes sistēmu uzturēšana,
–        metroloģija,
–        atbildība par elektronikas un elektrotehnikas laboratoriju,
–        atbildība par elektroniskām iekārtām un to uzturēšana,
–        datu ieguve un modelēšana.”
Konkursa paziņojuma A sadaļas II punktā bija precizēti pielaišanas nosacījumi saistībā ar grādiem vai diplomiem, darba pieredzi
un valodu zināšanām, kādiem kandidātiem bija jāatbilst līdz pieteikšanās termiņa beigām. It īpaši attiecībā uz prasīto darba
pieredzi 2. daļa bija formulēta šādi:
“Kandidātiem pēc diploma vai sertifikāta par otrā līmeņa augstāko izglītību iegūšanas ir jābūt vismaz četru gadu pilna darba
laika darba pieredzei, turklāt diviem no tiem ir jābūt saistītiem ar darba pienākumu raksturu.
Kā darba pieredze, bet maksimāli divu gadu apmērā vērā tiek ņemti:
–        visi A sadaļas I punktā noteikto darba pienākumu izpildei sagatavojošas specializācijas un profesionālās pilnveidošanās prakses
laika posmi, ja par tiem ir iesniegts pienācīgs apstiprinājums,
–        visi A sadaļas I punktā noteikto darba pienākumu izpildei sagatavojošu papildu mācību, studiju vai pētniecības laika posmi,
par kuriem saņemts diploms, kas ir vismaz līdzvērtīgs tam, kas dod tiesības piedalīties konkursā.
Ja specializācijas un profesionālās pilnveidošanās prakses laika posms sakrīt ar profesionālās darbības laika posmu, atlases
komisija vērā ņem tikai profesionālās darbības laika posmu.”
C sadaļas 3. daļā ar nosaukumu “Pilnīgs pieteikums” bija paredzēts, ka pilsonība, studijas, izglītība, prakse, pētījumi un
darba pieredze ir sīki jāprecizē pieteikumā, kuram jāpievieno apliecinoši dokumenti un uz kura pamata atlases komisijai ir
jāpārbauda, vai kandidāti atbilst konkursa paziņojuma A sadaļas II punktā norādītajiem nosacījumiem.
2005. gada 30. marta vēstulē Eiropas Kopienu Personāla atlases birojs (EPAB) informēja prasītāju, ka viņš atbilst visiem konkursa
paziņojumā paredzētajiem noteikumiem, bet vēlāk 2005. gada 13. oktobra vēstulē EPAB viņam norādīja, ka viņa uzvārds ir ierakstīts
rezerves sarakstā, kurš ir spēkā līdz 2007. gada 31. decembrim, bet tas viņam tomēr nedod iespējamas darbā pieņemšanas garantiju.

Paziņojums par vakanci COM/2005/2969
KPC publicēja paziņojumu par vakanci COM/2005/2969 – B*3/B*11 (turpmāk tekstā – “paziņojums par vakanci”). 2005. gada 21. novembrī
prasītājs tika ielūgts uz darba interviju Veselības un patērētāju aizsardzības institūtā Isprā (turpmāk tekstā – “
ISPC
”). Šī intervija notika 6. decembrī.
2005. gada 14. decembrī prasītājs tika ielūgts uz darba interviju arī KPC Transurāna institūtā Karlsrūē (Vācija). Par šīs
intervijas datumu tika noteikts 2006. gada 17. janvāris.
2005. gada 16. decembra vēstulē Ispras KPC Personāla daļas vadītājs prasītāju informēja, ka viņš viņu pieņems darbā paziņojumā
par vakanci minētajā amatā un ka viņa pieņemšana darbā vēl ir atkarīga no ārsta apskates un drošības pārbaudes rezultātiem.
Nākamajās dienās vairākās telefona sarunās un pa elektronisko pastu tika apstiprināts, ka prasītājs tiešām ir izraudzīts vakantajam
amatam. No šīs saziņas izrietēja arī, ka, ja prasītājs piekristu ieņemt šo amatu, viņam būtu jāatsakās no Karlsrūes Transurāna
institūta ielūguma uz darba interviju.
2006. gada 23. janvārī prasītājs izgāja ārsta apskati. Tajā pašā dienā viņš satikās ar
ISPC
nodaļas, nodaļas, kurā viņam būtu bijis jāveic darba pienākumi, atbildīgo zinātnieku. Par datumu, kurā viņam būs jāstājas
amatā KPC, tika noteikts 2006. gada 1. aprīlis.
Prasītājs KPC Personāla nodaļā iesniedza arī visus savas lietas materiālus, kas bija paziņoti EPAB. Pēc tam viņš nolēma izbeigt
darba tiesiskās attiecības ar
SNS
un nereaģēt uz citiem darba piedāvājumiem.
2006. gada 3. marta elektroniskā pasta ziņojumā no KPC Personāla daļas prasītājam tika lūgts iesniegt visus papildu dokumentus
par viņa darba pieredzi, lai it īpaši noteiktu laiku, ko viņš pētnieciskajā doktorantūrā ir veltījis studijām, un laiku, ko
viņš ir veltījis pētniecībai. Prasītājs šo lūgumu izpildīja.
2006. gada 20. martā, joprojām nesaņēmis oficiālu darba piedāvājumu, prasītājs ar elektroniskā pasta starpniecību sazinājās
ar iepriekš minēto
ISPC
atbildīgo zinātnieku, kurš viņam apsolīja painteresēties kompetentajā dienestā.
2006. gada 21. martā, pēc telefoniskas intervijas ar KPC Personāla daļu prasītājs no tās saņēma elektroniskā pasta ziņojumu,
kurā tika informēts, ka pēc lūgto papildu dokumentu iesniegšanas joprojām pastāv šaubas par to, vai viņš 2004. gada 30. aprīlī
atbilda nosacījumiem, lai viņam varētu atļaut piedalīties konkursā EPSO/B/23/04.
2006. gada 25. martā prasītājs KPC iesniedza
NEST
direktora vēstuli, kurā bija apliecinātas pētnieciskās darbības, ko viņš bija veicis no 2001. gada 1. februāra līdz 2004. gada
30. aprīlim.
2006. gada 7. aprīļa lēmumā KPC ģenerāldirektors nolēma, ka prasītāja kandidatūru nevar ņemt vērā, jo viņš neatbilst nosacījumiem
pielaišanai pie minētā konkursa. Tajā pašā laikā minētais direktors šajā sakarā nolēma minētā konkursa rezerves sarakstā pievienot
piezīmi, lai par to informētu citus Komisijas dienestus. Šis lēmums prasītājam tika paziņots 2006. gada 17. aprīļa vēstulē.
2006. gada 19. jūnijā prasītājs, pamatojoties uz Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta
noteikumi”) 90. panta 2. punktu, iesniedza sūdzību par apstrīdēto lēmumu, apgalvojot, ka šajā lēmumā nav pareizi novērtēts
viņa darba pieredzes ilgums, kas ir pieci gadi un astoņi mēneši.
Prasītājs 2006. gada 21. augustā nosūtīja arī paskaidrojošu dokumentu, ko Komisija raksturoja kā sūdzības papildinājumu, kas
iesniegts ar nokavēšanos un kurš, pēc tās domām, nevar likumīgi papildināt 2006. gada 19. jūnija sūdzību.
2006. gada 22. septembra lēmumā, kas prasītājam tika paziņots 2006. gada 13. novembrī, iecēlējinstitūcija sūdzību noraidīja.
Lēmumā par sūdzības noraidīšanu iecēlējinstitūcija par darba pieredzi konkursa paziņojuma izpratnē maksimāli divu gadu apmērā
atbilstoši minētā paziņojuma A sadaļas II 2. punkta otrajai daļai uzskatīja prasītāja studiju gadus no 1993. gada septembra
līdz 1998. gada augustam, lai iegūtu pirmā līmeņa augstākās izglītības diplomu fizikā, kā arī viena gada un septiņu mēnešu
laika posmu no 1998. gada augusta līdz 2000. gada martam, kura laikā prasītājs kā algots darbinieks bija strādājis
UAM
. Savukārt tā atteicās ņemt vērā citus prasītāja nodarbinātības laika posmus, it īpaši:
–        36 mēnešus no 2001. gada 1. februāra līdz 2004. gada 30. janvārim, kad prasītājs sadarbojās ar
NEST
SNS
pētnieciskajā doktorantūrā;
–        3 mēnešus no 2004. gada 2. februāra līdz 30. aprīlim, kas bija konkursa paziņojumā noteiktais termiņš pieteikumu iesniegšanai,
kuru laikā prasītājam bija līgums ar
SNS
par pētniecības veikšanu.
Tādējādi iecēlējinstitūcija atzina, ka prasītāja darba pieredze ir tikai trīs gadi un septiņi mēneši, un secināja, ka viņam
nav konkursa paziņojumā prasītās četru gadu pieredzes.

Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītāja prasījumi Civildienesta tiesai ir šādi:
–        atcelt apstrīdēto lēmumu;
–        tiktāl, ciktāl vajadzīgs, atcelt iecēlējinstitūcijas 2006. gada 22. septembra lēmumu noraidīt viņa sūdzību;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisijas prasījumi Civildienesta tiesai ir šādi:
–        prasību noraidīt;
–        atbilstoši lemt par tiesāšanās izdevumiem.

Juridiskais pamatojums
Prasības pamatojumā prasītājs izvirza četrus pamatus. Trīs no tiem ir, pirmkārt, par procesa pārkāpumiem, otrkārt, par konkursa
paziņojumā noteiktā tiesiskā regulējuma pārkāpumu, kā arī acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pamatojuma nenorādīšanu, treškārt,
par tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu. Ceturtais pamats, kas ir izvirzīts pakārtoti, ir par vienlīdzīgas attieksmes principa
pārkāpumu.

Par diviem pirmajiem pamatiem, kas ir, pirmkārt, par procesa pārkāpumiem un, otrkārt, par konkursa paziņojumā noteiktā tiesiskā
regulējuma pārkāpumu, kā arī acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pamatojuma nenorādīšanu
Lietas dalībnieku argumenti
Runājot par pirmo pamatu, prasītājs, atgādinājis tiesas kontroles pār konkursa atlases komisijas darbu ierobežojumus, jo Kopienu
tiesa var sodīt tikai par acīmredzamu kļūdu vērtējumā, apgalvo, ka tādi paši ierobežojumi attiecas uz iecēlējinstitūcijas
veikto kontroli pār atlases komisijas lēmumiem, it īpaši attiecībā uz pielaišanas attiecīgajam konkursam nosacījumiem.
Taču šajā lietā atlases komisija, nepieļaujot acīmredzamu kļūdu vērtējumā, esot uzskatījusi, ka prasītājs atbilst nosacījumiem,
lai tiktu pielaists pie konkursa, it īpaši tiem, kas attiecas uz darba pieredzes ilgumu.
Prasītājs uzskata, ka apstrīdētā lēmuma pieņemšanā ir pieļauts procesuāls pārkāpums, jo iecēlējinstitūcija ar savu vērtējumu
ir aizstājusi atlases komisijas vērtējumu par ieinteresētās personas dokumentiem un darba pieredzi, lai gan atlases komisija
nebija pieļāvusi nevienu acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
Komisija iebilst, ka, lai gan konkursa, kas norisinās uz dokumentu un pārbaudījumu pamata, atlases komisijai ir plaša rīcības
brīvība kandidātu iesniegto diplomu un viņu darba pieredzes vērtējumā, iecēlējinstitūcijai tomēr saistībā ar atšķirīgu lēmumu,
kas tai jāpieņem, nevarot būt saistošs nelikumīgs atlases komisijas lēmums (skat. Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. septembra
spriedumu lietā T‑306/04
Luxem
/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑263. un II‑1209. lpp., 23. punkts). Tāpēc iecēlējinstitūcija, pieņemot apstrīdēto lēmumu, neesot
pieļāvusi procesuālu pārkāpumu.
Runājot par otro pamatu, prasītājs galvenokārt apgalvo, ka iecēlējinstitūcija esot pārkāpusi konkursa paziņojumā noteikto
tiesisko regulējumu saistībā ar jēdzienu “darba pieredze” un pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
Prasītājs apgalvo, ka konkursa kandidātiem prasītā darba pieredze saskaņā ar judikatūru ir jāinterpretē, ņemot vērā tikai
attiecīgā konkursa mērķus, kas izriet no vispārīgā veicamo uzdevumu apraksta (Pirmās instances tiesas 1990. gada 22. maija
spriedums lietā T‑50/89
Sparr
/Komisija,
Recueil
, II‑207. lpp., 18. punkts; 1997. gada 6. novembra spriedums lietā T‑101/96
Wolf
/Komisija,
Recueil FP
, I‑A‑351. un II‑949. lpp., 74. punkts, un 2005. gada 16. marta spriedums lietā T‑329/03
Ricci
/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑69. un II‑315. lpp., 52. punkts).
Šajā lietā konkurss notika, lai “2. jomā: fizika, vielu zinātne, mehānika un elektronika” izveidotu tādu tehnisko darbinieku
rezerves sarakstu, kam jāveic konkursa paziņojuma A sadaļas I punktā precizētie pienākumi.
Prasītājs atgādina, ka saskaņā ar konkursa paziņojuma A sadaļas II 1. punktu “Grādi un diplomi” “kandidātiem jābūt pilnībā
pabeigušiem otrā līmeņa augstākās izglītības studijas un par to saņēmušiem diplomu”. Par darba pieredzi šīs pašas sadaļas
II 2. punktā teikts, ka “kandidātiem pēc diploma vai sertifikāta par otrā līmeņa augstāko izglītību iegūšanas ir jābūt vismaz
četru gadu pilna darba laika darba pieredzei, turklāt diviem no tiem ir jābūt saistītiem ar darba pienākumu raksturu”. Konkursa
paziņojuma šī paša punkta otrajā ievilkumā vēl precizēts, ka “kā darba pieredze, bet maksimāli divu gadu apmērā vērā” “tiek
ņemti visi A sadaļas I punktā noteikto darba pienākumu [šajā gadījumā fizikas u.c. jomās darbojošos tehnisko darbinieku pienākumu]
izpildei sagatavojošu papildu mācību, studiju vai pētniecības laika posmi, par kuriem saņemts diploms, kas ir vismaz līdzvērtīgs
tam, kas dod tiesības piedalīties konkursā”.
Savukārt konkursa paziņojuma A sadaļas II 2. punktā neesot paredzētas studijas, pētījumi, pilnveidošanās un specializēšanās,
kas sagatavo svarīgāku pienākumu veikšanai nekā konkursa paziņojumā minētie darbi, piemēram, universitātes profesora, vadošā
pētnieka vai komandas pētnieka pienākumu veikšanai, kā arī visas studijas, pētījumi, pilnveidošanās un specializēšanās, kas
sagatavo vadības, projektēšanas un studiju pienākumu veikšanai, kuriem vajadzīgas akadēmiskas zināšanas vai līdzvērtīga darba
pieredze. Šādas darbības esot jākvalificē kā atsevišķa darba pieredze, kas ir “saistīta ar darba pienākumu raksturu” konkursa
paziņojuma izpratnē, ja tās ir saimnieciskas darbības EK līguma un Kopienu judikatūras par iekšējā tirgus brīvībām izpratnē.
Šajā lietā, sadarbojoties ar
SNS
un it īpaši ar
NEST
, no 2001. gada 1. februāra līdz 2004. gada 30. aprīlim prasītājs esot veicis pētniecību, nepārtraukti izmantojot konkursa
paziņojumā minēto eksperimentālo tehniku, šādi sagatavojoties citu, nevis tehnisko darbinieku pienākumu veikšanai un atbildībai.
Prasītāja
SNS
veikto pētījumu un apgūtās pilnveidošanās mācību programmas priekšnosacījums esot bijusi māka rīkoties ar konkursa paziņojumā
minēto eksperimentālo tehniku, un tās neesot mācības, studijas vai pētījumi, kas “sagatavo” šīs tehnikas izmantošanai. Tas,
pēc prasītāja domām, attiecoties gan uz laika posmu, kad viņš studēja pētniecības doktorantūrā
SNS
un
NEST
, gan uz nākamo laika posmu, kad viņam bija līgums par pētniecības veikšanu.
Tādējādi, kvalificējot attiecīgās darbības kā “papildu mācību, studiju vai pētniecības laika posmus”, kas sagatavo konkursa
paziņojumā noteikto pienākumu izpildei, iecēlējinstitūcija esot pārkāpusi konkursa paziņojumā noteikto tiesisko regulējumu
un pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
Runājot par prasītāja veikto darbību saimniecisko raksturu, viņš pētnieciskās doktorantūras laikā esot saņēmis ikgadēju pārskaitījumu
EUR 8000 apmērā (“
contributo didattico
”), proti, EUR 690 mēnesī kā atlīdzību par pētniecību, precizējot, ka tādus uzturēšanās izdevumus, kas saistīti ar ēdnīcas
izmantošanu un dzīvesvietu,
SNS
īpaši apmaksāja un pārbaudīja atsevišķi, bet par mācībām un eksperimentālo iekārtu izmantošanu nebija jāmaksā. Prasītājs
šajā sakarā atgādina, ka saskaņā ar judikatūru darba attiecību
sui generis
juridiskais raksturs un atalgojuma līdzekļu izcelsme vai to ierobežotais lielums neietekmē darba ņēmēja statusu Kopienu tiesību
izpratnē (it īpaši skat. Tiesas 1982. gada 23. marta spriedumu lietā 53/81
Levin
,
Recueil
, 1035. lpp., 16. punkts, un 2004. gada 7. septembra spriedumu lietā C‑456/02
Trojani
, Krājums, I‑7573. lpp., 16. punkts).
Turklāt līgumā par pētniecības veikšanu bija paredzēta pētniecības stipendija (
assegno di ricerca
), kas bija noteikta EUR 15 493,71 apmērā gadā, proti, EUR 1291,15 mēnesī, kas atbilda parastai akadēmiska pētnieka algai
Itālijā. Starp veiktajiem pētījumiem un par tiem pārskaitīto atalgojumu pastāvot abpusēja saite.
Prasītājs piebilst, ka Itālijas tiesību aktos, uz kuriem ietverta atsauce līguma par pētniecības veikšanu 2. punktā, ir paredzēts
iekasēt sociālās iemaksas par jebkuru darbu, kas veikts turpinātas un koordinētas sadarbības formā, bet bez pakļautības attiecībām,
kā tas bija šajā lietā. Saskaņā ar šiem tiesību aktiem, kas ir it īpaši piemērojami doktorantūras stipendijām, līguma par
pētniecības veikšanu subjekts kā visi doktoranti netiek uzskatīts par studentu, bet gan par neatkarīgu darbinieku, kurš nav
pakļauts sava darba devēja norādījumiem.
Pakārtoti prasītājs apgalvo, ka, pat ievērojot piemērojamo valsts tiesību kvalifikāciju, pētniecības doktorantūrā veiktā darbība
saskaņā ar Itālijas tiesībām tiek uzskatīta par intelektuālu neatkarīgu profesionālu darbību.
Prasītājs secina, ka darbs, ko viņš ir veicis pētnieciskās doktorantūras un līguma par pētniecības veikšanu laikā, ir jākvalificē
kā darba pieredze konkursa paziņojuma izpratnē.
Atbildot uz prasītāja galvenokārt izvirzītajiem argumentiem, Komisija uzskata, ka viņa iesniegtie apliecinājumi apstiprinot,
ka viņa pētnieciskās doktorantūras un līguma par pētniecības veikšanu laikā veiktās darbības ir studijas un pētniecība, nevis
darba pieredze konkursa paziņojuma izpratnē. Atlases komisija tāpēc esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, izvērtējot
prasītāja darba pieredzi, lai viņu pielaistu pie attiecīgā konkursa. Atbilstoši spriedumam lietā
Luxem
/Komisija (minēts iepriekš, 23. punkts) iecēlējinstitūcija, īstenojot savu kompetenci, esot bijusi spiesta neievērot atlases
komisijas lēmumu.
It sevišķi nevienā no prasītāja iesniegtajiem apliecinājumiem neesot norādīts, ka viņš tiešām laika posmā no 2001. gada 1. februāra
līdz 2004. gada 31. janvārim būtu veicis algotu darbu. Turklāt prasītāja iesniegtajā
SNS
direktora 2001. gada 29. janvāra vēstulē esot lietota īpaša terminoloģija (“studenti”, “studiju stipendija”, “studijas”,
“studiju plāns”), kas ir raksturīga augstākās izglītības iegūšanai.
Runājot par prasītāja attiecīgajos laika posmos saņemtā “atalgojuma” raksturu, Komisija uzskata, ka tā ir studiju stipendija,
kas izslēdz iespēju uzskatīt, ka prasītāja un
SNS
attiecības varētu tikt uzskatītas par darba tiesiskajām attiecībām.
Runājot it īpaši par līgumu par pētniecības veikšanu, Komisija apgalvo, ka saskaņā ar līguma noteikumiem ar to nodibinātajām
sadarbības attiecībām nav pakļautības darba attiecību rakstura. Prasītājs minot tikai līguma 2. punktu par pienākumiem maksāt
nodokļus un sociālā nodrošinājuma iemaksas, aizmirstot minēt tā 1. punktu, kurā skaidri norādīts, ka šis līgums nevar radīt
darba tiesiskās attiecības.
Atbildot uz prasītāja pakārtoti izvirzītajiem argumentiem, Komisija apgalvo, ka konkursa paziņojumā minētās prasības gan par
darba pieredzes ilgumu, gan raksturu esot atkarīgas no iecēlējinstitūcijas izvēles un minētajā paziņojumā iezīmētajā apmērā
– no atlases komisijas plašās rīcības brīvības. Valsts tiesības esot svarīgas tikai tiktāl, ciktāl tās ir skaidri minētas
konkursa paziņojumā, kas šajā lietā tā neesot bijis.
Katrā ziņā pat Itālijas tiesību aktu aspektā studijas doktorantūrā nevarot uzskatīt par īstu darba pieredzi, jo ir atzīts,
ka šo studiju mērķis ir paplašināt studentu zināšanas ar studiju un pētniecības palīdzību. No
SNS
2006. gada 16. jūnija vēstules faktiski izrietot, ka “[d]uring this whole period [the applicant] has carried out experimental
research work [..] [d]uring his first and second year at [SNS], [the applicant] also attended about 150 hours of formal courses
and successfully passed the subsequent examinations; [t]his together with his technical and scientific achievements allow
him to be entitled to apply for the ‘Diploma di Perfezionamento’ of [SNS]” (Visā šajā laika posmā [prasītājs] veica eksperimentālās
pētniecības darbu [..]. Pirmajos divos gados [
SNS
] [prasītājs] arī apmeklēja 150 oficiālas mācību stundas un veiksmīgi nokārtoja vēlākos eksāmenus. Tas kopā ar viņa sasniegumiem
tehniskajā un zinātniskajā ziņā viņam dod tiesības pretendēt uz [
SNS
] pilnveidošanās diplomu).
Pat ja būtu pieļaujami argumentēt atbilstoši valsts tiesībām, tas prasītājam nekādi nevarot palīdzēt, jo Itālijas tiesību
aktos pētniecības doktorantiem nav piešķirta neatkarīga darbinieka kvalifikācija. Tas, ka uz pētniecības doktorantu var attiekties
sociālā nodrošinājuma sistēma, nepierādot, ka ieinteresētā persona šajā akadēmiskajā darbībā faktiski būtu guvusi darba pieredzi,
jo tās pienākumos galvenokārt bija studēt un veikt pētniecību, kas tai ļāva pēc trīs gadiem iegūt akadēmisko grādu pētniecības
doktorantūrā.
Visbeidzot, runājot par līgumu par pētniecības veikšanu, tas attiecoties tikai uz pētniecību, nevis darba tiesiskajām attiecībām.
Civildienesta tiesas vērtējums
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka konkursu atlases komisijām principā ir rīcības brīvība kandidātu iepriekšējās darba pieredzes
kā nosacījuma pielaišanai pie konkursa izvērtēšanā gan attiecībā uz tās raksturu un ilgumu, gan attiecībā uz lielāku vai mazāku
saistību ar ieņemamo amatu (Pirmās instances tiesas 2000. gada 21. novembra spriedums lietā T‑214/99
Carrasco Benítez
/Komisija,
Recueil FP
, I‑A‑257. un II‑1169. lpp., 70. punkts; 2004. gada 25. marta spriedums lietā T‑145/02
Petrich
/Komisija,
Recueil FP
, I‑A‑101. un II‑447. lpp., 34. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā
Ricci
/Komisija, 45. punkts). Veicot likumības pārbaudi, Kopienu tiesai ir tikai jāpārliecinās, ka šīs brīvības izpildē nav pieļauta
acīmredzama kļūda (Tiesas 1987. gada 4. februāra spriedums lietā 417/85
Maurissen
/Revīzijas palāta,
Recueil
, 551. lpp., 14. un 15. punkts; Pirmās instances tiesas 1990. gada 13. decembra spriedums lietā T‑115/89
González
Holguera
/Parlaments,
Recueil
, II‑831. lpp., publicēti fragmenti, 54. punkts; iepriekš minētais spriedums lietā
Wolf
/Komisija, 68. punkts; 1999. gada 11. februāra spriedums lietā T‑244/97
Mertens
/Komisija,
Recueil

FP
, I‑A‑23. un II‑91. lpp., 44. punkts; iepriekš minētais spriedums lietā
Carrasco Benítez
/Komisija, 71. punkts; 2002. gada 28. novembra spriedums lietā T‑332/01
Pujals Gomis
/Komisija,
Recueil

FP
, I‑A‑233. un II‑1155. lpp., 41. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā
Ricci
/Komisija, 45. punkts).
Tādi paši principi attiecas uz iecēlējinstitūcijas veikto atlases komisijas lēmumu pārbaudi attiecībā uz pielaišanas pie konkursa
nosacījumiem (iepriekš minētais spriedums lietā
Ricci
/Komisija, 46. punkts). Tādējādi iecēlējinstitūcijai, īstenojot savu kompetenci, ir pienākums nerīkoties atbilstoši konkursa
atlases komisijas lēmumam, ja tajā ir pieļauta acīmredzama kļūda prasītās darba pieredzes vērtējumā. Tādējādi, ja atlases
komisija kļūdas pēc ļauj kandidātam piedalīties konkursā un vēlāk viņu ietver piemēroto kandidātu sarakstā, iecēlējinstitūcijai
jāatsakās šo kandidātu iecelt amatā, izdodot lēmumu, kurā norādīts pamatojums, kas ļauj Civildienesta tiesai izvērtēt tā pamatotību
(iepriekš minētie spriedumi lietā
Ricci
/Komisija, 35. punkts, un lietā
Luxem
/Komisija, 23. punkts).
Tādējādi šajā lietā Civildienesta tiesai, salīdzinot konkursa paziņojuma prasības un norādes, kas izriet no prasītāja iesniegtajiem
apliecinošajiem dokumentiem, ir jāpārliecinās, vai atlases komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu prasītāja darba pieredzes
vērtējumā. Šajā pārbaudē vienlaikus tiks noskaidrots, vai apstrīdētais lēmums, kas atšķiras no atlases komisijas nostājas,
ir pamatots.
No konkursa paziņojuma A sadaļas II 2. punkta izriet, ka, lai kandidāts tiktu pielaists, viņam pēc valsts diploma vai sertifikāta
par otrā līmeņa augstāko izglītību iegūšanas ir jābūt vismaz četru gadu pilna darba laika darba pieredzei, turklāt diviem
no tiem ir jābūt saistītiem ar minētā paziņojuma A sadaļas I punktā minēto darba pienākumu raksturu.
Jāatgādina, ka šajā lietā iecēlējinstitūcija par prasītāja darba pieredzi ir atzinusi trīs gadu un septiņu mēnešu laika posmu,
proti, divus gadus akadēmisko studiju saskaņā ar konkursa paziņojuma A sadaļas II 2. punktu saistībā ar ieinteresētās personas
fizikas studijām no 1993. gada septembra līdz 1998. gada augustam un vienu gadu un septiņu mēnešu laika posmu saistībā ar
tās algoto darbu no 1998. gada augusta līdz 2000. gada martam
UAM
.
Tiesvedība it īpaši attiecas uz diviem citiem prasītāja darbības laika posmiem:
–        pirmkārt, uz darbību pētnieciskajā doktorantūrā
NEST
no 2001. gada 1. februāra līdz 2004. gada 30. janvārim un,
–        otrkārt, uz laika posmu, kurā viņš saskaņā ar līgumu par pētniecības veikšanu, kas bija noslēgts ar
SNS
, strādāja no 2004. gada 2. februāra līdz 2004. gada 30. aprīlim, kas bija konkursa pieteikšanās termiņš.
Pirms jautājuma par to, vai attiecīgie laika posmi attiecas uz darba pieredzes jēdzienu konkursa paziņojuma izpratnē, izskatīšanas
jāpārbauda, vai tos var uzskatīt par tādiem “specializācijas un profesionālās pilnveidošanās prakses” vai papildu “mācību,
studiju vai pētniecības” laika posmiem konkursa paziņojuma A sadaļas II 2. punkta otrās daļas izpratnē, kurus var pielīdzināt
maksimāli divu gadu darba pieredzei. Šajā lietā iecēlējinstitūcija attiecībā uz diviem gadiem jau ir ņēmusi vērā prasītāja
fizikas studiju gadus no 1993. gada septembra līdz 1998. gada augustam.
Šajā sakarā strīdīgie laika posmi nevar atbilst konkursa paziņojuma A sadaļas II 2. punkta otrās daļas prasībām, jo, kā pareizi
norādījis prasītājs, tajos kā tādos nevarēja notikt sagatavošana šīs pašas sadaļas I punktā minēto pienākumu izpildei. Jāatgādina,
ka konkurss EPSO/B/23/04 bija paredzēts tehnisko darbinieku pieņemšanai darbā pakāpēs B 5/B 4 (vēlāk saskaņā ar Civildienesta
noteikumu XIII pielikuma 12. panta 3. punktu sauktā par pakāpi B*3, pēc tam – AST 3). Šajos apstākļos nav iespējams apgalvot,
ka studijas doktorantūrā vai pēc universitātes pabeigšanas veikta pētniecība “sagatavo” tādu AST 3 funkciju grupas pienākumu
veikšanai, kuri saskaņā ar Civildienesta noteikumu I pielikumu atbilst, piemēram, “tehniskā asistenta” pienākumiem.
Tāpēc ir jāpārbauda, vai prasītāja apstrīdētajos laika posmos veiktās darbības, nepieļaujot acīmredzamu kļūdu, var tikt ietvertas
darba pieredzes jēdzienā vārda tiešākajā nozīmē konkursa paziņojuma A sadaļas II 2. punkta pirmās daļas izpratnē. Komisija
uzskata, ka tie nav algota vai neatalgota darba laika posmi, bet acīmredzami – studiju laika posmi; prasītājs uzskata, ka
attiecīgie laika posmi acīmredzami ir neatalgota darba laika posmi.
Šajā sakarā jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru prasītās darba pieredzes jēdziens ir jāinterpretē, ņemot vērā tikai tos attiecīgā
konkursa mērķus, kādi izriet no veicamo uzdevumu vispārīgā apraksta (iepriekš minētais spriedums lietā
Ricci
/Komisija, 52. punkts). Konkursa paziņojuma interpretācija, ņemot vērā valsts tiesību aktu īpatnības, nenovēršami ietvertu
atšķirīgu attieksmi pret dažādas pilsonības kandidātiem, it īpaši ievērojot atšķirības dažādu valstu pēcdiploma studiju sistēmās
(pēc analoģijas skat. iepriekš minētos spriedumus lietā
Sparr
/Komisija, 18. punkts, un lietā
Wolf
/Komisija, 74. punkts).
Runājot, pirmkārt, par 36 mēnešu laika posmu pētniecības doktorantūrā, ir noskaidrots, ka, pat ja prasītājs, kā izriet no
lietas materiāliem, šajā laika posmā ir apmeklējis 150 mācību stundas, viņš ir veicis augsta līmeņa pētījumus
NEST
vārdā kā fizikas pirmā līmeņa augstākās izglītības diploma un vielu zinātnes pirmā līmeņa augstākās izglītības diploma ieguvējs
pusvadītāju un nanozinātnes jomās, kas ir darbības, kas ir tieši saistītas ar konkursa paziņojuma A sadaļas I punktā minēto
pienākumu raksturu.
Šādas darbības, kas, kā Komisija atzina tiesas sēdē, ir līdzīgas tām darbībām, ko varētu veikt KPC, ir jāuzskata par ietilpstošām
prasītajā darba pieredzē konkursa paziņojuma izpratnē, ja:
–        pirmkārt, tās ir reālas un efektīvas, izslēdzot pētījumus, kas veikti studiju laikā, ja tie ir tik nenozīmīgi, ka veido tikai
pakārtotas vai blakus darbības, un,
–        otrkārt, tās ir atalgotas, turklāt atalgojuma lielums, pat ja tas ir mazāks par minimālo algu, nevar ietekmēt darba pieredzes
kvalifikāciju (pēc analoģijas par reālas un efektīvas saimnieciskās darbības kvalifikāciju darba ņēmēju pārvietošanās brīvības
aspektā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Trojani
, 16. punkts).
Arī algota vai neatalgota darba tiesisko attiecību
sui generis
juridiskais raksturs valsts tiesību aspektā nevar būt izšķirošs prasītās darba pieredzes kvalifikācijā konkursa paziņojuma
izpratnē ne vairāk kā atalgojuma līdzekļu avots vai nosaukums.
Nav apstrīdēts, ka prasītājs 36 mēnešus patiešām ir veicis augsta līmeņa pētniecību kopīgā pētniecības uzņēmumā, par to saņemot
kaut arī mazu, tomēr īstu atlīdzību EUR 690 apmērā mēnesī, turklāt
SNS
tieši apmaksāja viņa uzturēšanās izdevumus.
Pat ņemot vērā laiku, ko prasītājs veltīja 150 mācību stundām, atlases komisija šādu darbības laika posmu varēja likumīgi,
nepieļaujot acīmredzamu kļūdu vērtējumā, ņemt vērā, lai aprēķinātu darba pieredzi kā laika posmu vismaz piecu mēnešu pilna
darba laika apmērā, proti, laika posmu, kas prasītājam pietrūka, lai sasniegtu četru gadu darba pieredzi (pēc analoģijas skat.
Pirmās instances tiesas 2006. gada 31. janvāra spriedumu lietā T‑293/03
Giulietti
/Komisija, Krājums‑CDL, II‑A‑2‑19. lpp., 72. punkts).
Tas vien, ka attiecīgās pētnieciskās darbības varēja veicināt prasītāja izglītību un dot viņam iespēju vēlāk iegūt doktora
grādu, nevar liegt kvalificēt tās par darba pieredzi konkursa paziņojuma izpratnē.
Otrkārt, tāds pats secinājums vēl jo vairāk ir izdarāms attiecībā uz trim mēnešiem no 2004. gada februāra līdz aprīlim, kad
prasītājam ar
SNS
bija noslēgts līgums par pētniecības veikšanu un viņš saņēma atlīdzību aptuveni EUR 1290 mēnesī.
Ņemot vērā iepriekš minēto un ievērojot lietas apstākļus, jāuzskata, ka iecēlējinstitūcija nepareizi ir uzskatījusi, ka atlases
komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā gan attiecībā uz konkursa paziņojuma tekstu, gan attiecīgo darbību raksturu,
prasītāja darba pieredzes aprēķinos ņemot vērā viņa darbības laika posmus pētniecības doktorantūrā un saskaņā ar līgumu par
pētniecības veikšanu no 2001. gada februāra līdz 2004. gada aprīlim. Tādējādi apstrīdētais lēmums ir jāatceļ bez vajadzības
izvērtēt abus pārējos prasības pamatojumā izvirzītos pamatus.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Civildienesta tiesas Reglamenta 122. pantam minētā reglamenta otrās sadaļas astotās nodaļas noteikumi par tiesāšanās
izdevumiem un tiesai radītajiem izdevumiem ir piemērojami vienīgi lietām, kuras Civildienesta tiesā ir ierosinātas, sākot
no šī reglamenta spēkā stāšanās dienas, proti, 2007. gada 1. novembra. Attiecīgie Pirmās instances tiesas Reglamenta noteikumi
šajā jomā ir piemērojami
mutatis mutandis
lietām, kuras tiek izskatītas Civildienesta tiesā pirms šī datuma.
Atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisijai spriedums
nav labvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar prasītāja prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
CIVILDIENESTA TIESA (otrā palāta)
nospriež:
1)
atcelt Eiropas Kopienu Komisijas Kopīgā pētniecības centra (KPC) ģenerāldirektora 2006. gada 7. aprīļa lēmumu neņemt vērā
Paskuāla Garsijas kandidatūru amatam, par kuru izdots paziņojums par vakanci COM/2005/2969, un ievietot piezīmi atklātā konkursa EPSO/B/23/04
rezerves sarakstā, informējot dienestus par to, ka prasītājs neatbilst nosacījumiem, lai tiktu pielaists pie minētā atklātā
konkursa;
2)
Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Van Raepenbusch
Boruta
Kanninen
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2008. gada 22. maijā.
Sekretārs

Priekšsēdētājs
W. Hakenberg

S. Van Raepenbusch
Šī nolēmuma teksts, kā arī tajā minēto un Krājumā vēl nepublicēto Kopienu tiesu nolēmumu teksti ir pieejami Tiesas interneta
vietnē www.curia.europa.eu
*
Tiesvedības valoda – franču.