CELEX: 62007CJ0430
Решение 2000/764/EО
Eпидемиологично изследване и наблюдение на спонгиформната енцефалопатия по говедата
Регламент (EО) № 2777/2000
Мерки за подпомагане на пазара
Ветеринарни мерки
Участие на Общността във финансирането на част от разходите за тестовете
Директива 85/73/ЕИО
Възможност за държавите-членки да финансират частта, която не се поема от Общността, чрез събирането на национални такси за инспекция на меса или за борба срещу епизоотии

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 2 от Регламент (EО) № 2777/2000 на Комисията от 18 декември 2000 година за извънредни мерки за подпомагане на пазара на говеждо и телешко месо (
OВ L 321, стр. 47
), изменен с Регламент № (EО) № 111/2001 на Комисията от (
OВ L 19, стр. 11
, наричан по-нататък „Регламент № 2777/2000“), до валидността на споменатия член 2, параграф 2, както и до тълкуването на член 5, параграф 4, втора алинея от Директива 85/73/EИО на Съвета от относно финансирането на ветеринарните инспекции и проверки, посочени в директиви 89/662/ЕИО, 90/425/ЕИО, 90/675/ЕИО и 91/496/ЕИО (
OВ L 32, стр. 14
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 5, стр. 12), изменена и консолидирана с Директива 96/43/ЕО на Съвета от (
OВ L 162, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 19, стр. 61, наричана по-нататък „Директива 85/73“).
Запитването е направено в рамките на производство по спор между Exportslachterij J. Gosschalk & Zoon BV (наричано по-нататък „Gosschalk“) и Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (Министър на земеделието, на природното богатство и на качеството на храните) по повод финансирането на тестове за изследване за спонгиформната енцефалопатия по говедата (наричана по-нататък „СЕГ“), извършени между май и декември 2001 г. върху животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца от стопанството на Gosschalk.
Правна уредба
Общностна правна уредба
Що се отнася до инспекцията „ante mortem“, приложение I, глава VI към Директива 64/433/ЕИО на Съвета относно санитарните условия за производство и пускане на пазара на пресни меса (
OВ 121, 1964 г., стр. 2012
), изменена с Директива 95/23/EО на Съвета от 22 юни 1995 година (
OВ L 243, стр. 7
, наричана по-нататък „Директива 64/433“) гласи:
„[…]
27.
Чрез инспекцията трябва да може да се установи:
a)
дали животните са засегнати от трансмисивна за човека и животните болест или дали разкриват симптоми, или са в общо състояние, което буди съмнения за появата на такава болест;
[…]“ [неофициален превод]
Член 1 от Директива 85/73 гласи:
„Държавите членки гарантират в съответствие с разпоредбите, определени в приложение А, че се събира такса на Общността, която покрива разходите, извършени при инспекциите и проверките на продуктите, изброени в същото приложение, включително и тези за гарантиране на защитата на животните в кланиците, съобразно изискванията на Директива 93/119/ЕИО.“
Член 4 от Директива 85/73 предвижда:
„1.   Докато се приемат разпоредбите, регулиращи таксите на Общността, държавите членки осигуряват финансирането на инспекциите и проверките, които не са включени в членове 1, 2 и 3.
2.   За целите на параграф 1 държавите членки могат да събират национални такси в съответствие с принципите, приети за таксите на Общността.“
Член 5 от споменатата директива гласи:
„1.   Таксите на Общността се определят по такъв начин, че покриват разходите на компетентния орган по отношение на:
—
разходи за заплати и социално осигуряване, свързани с инспекционната служба,
—
административни разходи, извършени при провеждането на инспекциите и проверките, които може да включват разходи за вътрешно обучение на инспекторите,
за проверките и инспекциите, посочени в членове 1, 2 и 3.
2.   Не се разрешава пряко или непряко възстановяване на таксите, предвидени в настоящата директива. Евентуалното прилагане от държава членка на фиксираната средна стойност, предвидено в приложения А, Б и В, не се счита за непряко възстановяване при оценката на индивидуални случаи.
3.   Държавите членки имат право да събират сума, надвишаваща таксите на Общността, при условие че общата сума за таксите, събирани от всяка държава членка, не надвишава реалните разходи по инспекцията.
4.   […]
Настоящата директива не възпрепятства възможността държавите членки да събират такси за борба с епизоотични и ензоотични болести.“
Съгласно приложение A, глава 1 към Директива 85/73 относно таксите за меса, предмет на директиви 64/433, 71/118/ЕИО, 91/495/ЕИО и 92/45/ЕИО:
„Таксата, посочена в член 1, се фиксира в съответствие с член 5, параграф 1, както следва:
1.
Без да се засягат точки 4 и 5, държавите членки събират за инспекционни разходи за клане следните фиксирани суми:
a)
говеждо и телешко:
—
възрастни говеда: 4,5 [евро] на животно,
—
млади говеда: 2,5 [евро] на животно;
[…]“
Решение 98/272/EО на Комисията от 23 април 1998 година относно епидемиологичен мониторинг на трансмисивните спонгиформни енцефалопатии и за изменение на Решение 94/474/EО (
OВ L 122, стр. 59
) налага по-специално на държавите членки да въведат годишна програма за мониторинг при условията, предвидени в приложението към него, предназначена да сигнализира за нови случаи на болни животни.
Приложение IV A към Решение 98/272, изменено с Решение 2000/374/EО на Комисията от 5 юни 2000 година (
OВ L 135, стр. 27
), възпроизвежда трите теста, разкриващи отлична чувствителност и специфичност за изследване на трансмисивните спонгиформни енцефалопатии при животните през клиничната фаза на болестта.
Съгласно посоченото приложение одобрените методи за споменатото изследване са следните:
„1.
Имуноблоттинг тест, основаващ се на западната блоттинг процедура за изследване за протеазо-резистентен фрагмент PrPRes (
Prionics Check
Test);
2.
Химиолуминесцентeн ELISA тест, включващ екстракционна процедура и ELISA техника, с използване на разширен химиолуминесцентен реагент (Enfer test);
3.
Сандвич имуноанализ за PrPRes, извършван след денатуриращи и концентриращи стъпки (CEA test).“ [неофициален превод]
По силата на Решение 2001/8/EО на Комисията от 29 декември 2000 година за изменение на Решение 2000/764/EО относно откриването на спонгиформната енцефалопатия по говедата и за актуализиране на приложение IV към Решение 98/272 (
OВ L 2, 2001 г., стр. 28
и поправка
OВ L 31, 2001 г., стр. 23
), в сила от , тестът CEA, включен в приложение IV A, точка 3 към Решение 98/272, се нарича тест „Bio-Rad“, а във френската езикова редакция посоченото приложение IV A става приложение IVbis към него.
Член 38 от Регламент (EО) № 1254/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно общата организация на пазара на говеждо и телешко месо (
OВ L 160, стр. 21
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 28, стр. 80) гласи:
„1.   Когато на пазара на Общността се регистрира чувствително повишение или спад на цените и има вероятност тази ситуация да продължи, като така предизвика смущения или заплаши да предизвика смущения на пазара, могат да се вземат необходимите мерки.
2.   Подробните правила за прилагането на настоящия член се приемат от Комисията в съответствие с процедурата, предвидена в член 43.“
Член 1 от Регламент (EО) № 1258/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно финансирането на общата селскостопанска политика (
OВ L 160, стр. 103
) гласи:
„[…]
2.   Секцията „гарантиране“ [на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието] финансира:
[…]
б)
интервенционни мерки за регулиране на селскостопанските пазари;
[…]
г)
финансовото участие на Общността за определени ветеринарни мерки, мерки за ветеринарен контрол, програми за унищожаване и мониторинг на болести по животните (ветеринарни мерки) и фитосанитарни мерки;
[…]“ [неофициален превод]
Съгласно член 3 от Регламент № 1258/1999:
„[…]
2.   По силата на член 1, параграф 2, буква г) се финансират ветеринарните и фитосанитарни мерки, предприети съгласно общностните норми.
[…]“ [неофициален превод]
Член 1 от Решение 2000/764/EО на Комисията от 29 ноември 2000 година относно откриването на спонгиформната енцефалопатия при животните от рода на едрия рогат добитък и за изменение на Решение 98/272 (
OВ L 305, стр. 35
), изменено с Решение 2001/8/EО, гласи:
„1.   Държавите членки гарантират, че всички животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца:
—
които подлежат на „специално неотложно клане“ по смисъла на член 2, буква н) от Директива 64/433[…] или
—
са заклани в съответствие с разпоредбите на приложение I, глава VI, точка 28, буква в) от Директива 64/433,
се изследват чрез някой от бързите тестове, посочени в приложение IV
а
към Решение 98/272[…], считано от 1 януари 2001 година.
Разпоредбите на настоящия параграф се прилагат и спрямо животните, посочени в първа алинея, придобити с цел унищожаването им в съответствие с Регламент […] № 2777/2000.
2.   Държавите членки гарантират, че от 1 януари 2001 година животните от рода на едрия рогат добитък на възраст над [30] месеца, умрели във фермата или по време на транспортиране, но които не са заклани за човешка консумация, се изследват в съответствие с разпоредбите на приложение I, част A от Решение 98/272[…].
3.   Държавите членки гарантират, че най-късно от 1 юли 2001 година животните от рода на едрия рогат добитък на възраст над [30] месеца, които подлежат на редовно клане за човешка консумация, се изследват чрез някой от одобрените бързи тестове, посочени в приложение IV [а] към Решение 98/272[…]
[…]“ [неофициален превод]
Считано от 1 юли 2001 година, Решение 2000/764 се отменя от Регламент (EО) № 1248/2001 на Комисията от за изменение на приложения III, Х и ХI към Регламент (ЕО) № 999/2001 на Европейския парламент и на Съвета относно епидемиологично наблюдение и изследване на трансмисивните спонгиформни енцефалопатии (
OВ L 173, стр. 12
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 38, стр. 64).
Член 12 от Решение 2000/773/EО на Комисията от 30 ноември 2000 година за одобрение на програмите за мониторинг на СЕГ, представени от държавите членки за 2001 година и за определяне на финансовото участие на Общността (
OВ L 308, стр. 35
), одобрява програмата, представена от Кралство Нидерландия, и определя финансово участие на Общността за тази държава членка в максимален размер от 1260000 евро.
Член 17 от Решение 2000/773 гласи:
„Финансовото участие на Общността покрива освен мерките, предвидени в програмите, одобрени в членове 2—16, и тестовете, извършени в съответствие с член 1, параграф 3 от Решение 2000/764[…], при условие че държавата членка, която ги изпълнява, представи на Комисията изменена програма най-късно до 15 юни 2001 година.“ [неофициален превод]
Член 18 от Решение 2000/773 предвижда:
„Финансовото участие на Общността в програмите, одобрени в членове 2—16, се определя на 100% от цената за закупуване [без данък добавена стойност (наричан по-нататък „ДДС“)] на диагностични комплекти и реактиви на стойност до 30 евро на тест за тестовете, извършени между 1 януари и върху животните, посочени в член 1, параграфи 1 и 2 от Решение 2000/764[…]“ [неофициален превод]
Съображения 1—3 от Регламент № 2777/2000 гласят:
„(1)
Общностният пазар на говеждо и телешко месо се намира понастоящем в дълбока криза, дължаща се на загубата на доверие в говеждото и телешкото месо от страна на потребителите вследствие на появата на нови случаи на [СЕГ]. Напоследък консумацията и производството намаляха до безпрецедентни равнища, като доведоха до значителен спад в производствените цени. […] При тези обстоятелства член 38, параграф 1 от Регламент […] № 1254/1999 предвижда предприемането на извънредни мерки за подпомагане на пазара на говеждо и телешко месо с цел възстановяване на равновесието му. Една от тези мерки трябва да бъде въвеждането на режим, предвиждащ извеждане от производството на месо на животните, които в обичайни условия биха довели до значителен излишък на пазара в рамките на режим на изкупуване, последвано от унищожаването им.
(2)
Решение 2000/764[…] установява специални норми за изследването на животните на възраст над [30] месеца за откриването на СЕГ, и по-специално одобрени методи за това изследване. В съответствие с това решение, считано най-късно от 1 юли 2001 година, всички животни на възраст над [30] месеца, предназначени за редовно клане за човешка консумация, трябва да преминат през тест за откриването на СЕГ. До тази дата извеждането на животни от посочения по-горе пазар следва да се съсредоточи върху животните на тази възраст, които при клане не подлежат на тест за откриването на СЕГ, и да се разрешат за човешка консумация в Общността и третите страни единствено месата от животни, чийто резултат от теста е отрицателен.
(3)
С оглед на бързо подобряване на положението на пазара на говеждо и телешко месо, следва междувременно да се стимулира доброволното изследване при животните на възраст над [30] месеца. Вследствие на това трябва да се приемат разпоредби за съвместно общностно финансиране на необходимите тестове, като в същото време се гарантира, че няма да се допусне двойно плащане от общностния бюджет.“ [неофициален превод]
По смисъла на член 2 от Регламент № 2777/2000:
„1.   Месата с произход от животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над [30] месеца и заклани в Общността след 1 януари 2001 г. могат да бъдат разрешени за човешка консумация в Общността или за износ в трети страни единствено ако имат отрицателен резултат от одобрения бърз тест за [СЕГ], посочен в приложение [IV а] към Решение 98/272[…].
2.   Общността участва във финансирането на посочените в параграф 1 тестове. Финансовото участие на Общността възлиза на 100% от разходите (без ДДС) за закупуване на диагностични комплекти и реактиви на стойност до 15 евро на тест, що се отнася до тестовете, направени върху животни, заклани преди влизането в сила на програмата за задължително изследване, предвидена в член 1, параграф 3 от Решение 2000/764[…], и при всички положения преди 1 юли 2001 година.
От съвместното финансиране се изключват тестовете, извършени върху:
—
животните, посочени в член 1, параграф 1 от Решение 2000/764[…],
—
животните, ползващи се от режима на изкупуване, предвиден в член 3, параграф 3 от настоящия регламент.
Държавите членки приемат необходимите мерки за избягване на двойното плащане от общностния бюджет.“ [неофициален превод]
Член 3 от Регламент № 2777/2000 предвижда:
„1.   Държавите членки изкупуват всяко животно на възраст над [30] месеца, представено от производител или негов представител, за клане и пълно унищожаване, без да го подлагат на тест, визиран в член 2, параграф 1.
[…]
4.   Държавите членки, които могат по задоволителен начин да докажат пред Комисията наличието на достатъчен капацитет да подложат на тестовете, посочени в член 2, параграф 1, редовното производство за клане на животни на възраст над [30] месеца, могат да получат разрешение от Комисията съгласно процедурата, посочена в член 43 от Регламент […] № 1254/1999, да прекъснат прилагането на режима за изкупуване, предвиден в параграф 1, освен в случай на приемане на решението, посочено в параграф 3.
[…]“ [неофициален превод]
Съгласно член 11 от Регламент№ 2777/2000, последният се прилага от 1 януари 2001 г. до
На основание член 3, параграф 4 от Регламент № 2777/2000 на 3 януари 2001 година Комисията приема Решение 2001/3/EО за определяне на специални мерки в сектора на говеждото и телешкото месо по отношение на Дания и Нидерландия на основание Регламент (EО) № 2777/2000 (
OВ L 1, стр. 23
), по смисъла на което:
„[…] на Нидерландия се разрешава да прекъсне прилагането на режима за изкупуване, предвиден в Регламент […] № 2777/2000.“ [неофициален превод]
Национална правна уредба
От акта за преюдициално запитване е видно, че по силата на член 68, параграф 1 от Закона от 26 март 1920 година за държавния ветеринарен контрол [Wet van , houdende bepalingen tot regeling van het Veeartsenijkundig Staatstoezicht (наричан по-нататък „Закон за ветеринарния контрол“)] в редакцията му, приложима към фактите по главното производството, е забранен износът или опитът за износ на пресни меса, или представянето им за превоз с оглед на износа им, освен ако стоката се придружава в съответствие с установените от министъра правила от един или няколко знака или документа, поставени или издадени вследствие на проверка, извършена по решение на властите, свидетелстващи, че изискванията за износ на министъра са били спазени.
По силата на член 73 от този закон в случай на проверка, извършена по решение на властите по смисъла на членове 68 и 69 от споменатия закон, се събира обезщетение за разноските по проверката в съответствие с таблица, установена от министъра.
Изискванията, посочени в член 68, параграф 1 от Закона за ветеринарния контрол, са формулирани в Правилник от 1985 година за износа на пресни меса и на месни изделия (Regeling uitvoer vers vlees en vleesbereidingen 1985). С оглед изпълнението на Решение 2000/764 последният е изменен на 21 декември 2000 г.
Член 2, параграф 1, буква ш) от посочения правилник гласи, че месото не може да е от животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца, на които не е бил направен одобрен тест за изследване за СЕГ или за които резултатът от теста е бил положителен.
Обяснителният меморандум за изменението, посочено в точка 27 от настоящото решение, указва, що се отнася до Регламент № 2777/2000:
„Резултат от факта, че Нидерландия разполага с достатъчен капацитет за извършване на тестовете, е, че тя се освобождава от прилагането на регламента на Европейската комисия, с който се приемат извънредни мерки за подпомагане на пазара на говеждо и телешко месо. Този регламент по принцип предвижда задължителното изкупуването на всички животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца, които не са преминали тест за откриването на СЕГ. Тъй като конкретно Нидерландия има капацитет да подложи всички животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца на споменатия тест, няма причина да се изкупуват всички животни от рода на едрия рогат добитък, които не са преминали тест“.
Тарифата за обезщетенията, посочени в член 73 от Закона за ветеринарния контрол, фигурира в Правилника от 1993 година за определяне на тарифа за инспекциите на месата и месните изделия (Regeling tarieven keuring vlees en vleesprodukten 1993).
От становищата, представени от нидерландското правителство, е видно, че на основание на тази уредба през периода от 1 януари до разходите за тестовете за изследване на СЕГ се поемат изцяло от националните власти, при условие че Общността участва във финансирането на диагностичните комплекти и реактиви на стойност до 15 евро на тест. От за тези тестове за откриване се събира такса по тарифа в размер на 70 NLG (31,76 EUR) на животно по силата на член 3б от Правилника за определяне на тарифа за инспекциите на месата и месните изделия. От разходите за необходимите тестове се прехвърлят изцяло върху икономическите оператори. Общият разход за бърз тест за изследване за СЕГ е средно 198,35 NLG (90 EUR) на животно. Тази сума обхваща разходите за материали, за вземането и транспорта на пробите, както и за извършването на тестовете.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
Между май и декември 2001 г. в рамките на инспекция на меса, предназначени за износ, Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees (национална служба по инспекция на месото и селскостопанските животни) извършва поредица от бързи тестове за изследване за СЕГ върху животните от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца в стопанството на Gosschalk.
С фактури, изпратени на Gosschalk между феврурари и април 2002 г., нидерландските власти искат от последното да заплати такса от 31,76 EUR на тест за изследване за СЕГ в общ размер от 1681279,12 EUR, от които 92675,68 EUR за тестовете, направени през май и юни 2001 г.
Gosschalk подава жалби по административен ред срещу посочените фактури, които са отхвърлени. В рамките на подадената впоследствие жалба пред Rechtbank Zutphen тези жалби по административен ред са обявени за недопустими, тъй като посочената юрисдикция приема, че фактурите не представляват административни актове, които подлежат на обжалване.
През май 2004 г. Gosschalk подава жалба срещу решението на Rechtbank Zutphen пред Raad van State, който с решение от 3 ноември 2004 година обявява жалбата за обоснована, отменя обжалваното съдебно решение и връща делото за разглеждане на Rechtbank Zutphen. С решение от последният обявява жалбата на Gosschalk за необоснована и отхвърля искането за обезщетение.
Gosschalk обжалва решението пред Raad van State, който решава да спре производството и да постави по отношение на тестовете за изследване за СЕГ, извършени през май и юни 2001 г., преюдициални въпроси от първи до четвърти, а по отношение на тестовете, осъществени през периода 1 май — — петия въпрос, формулирани по следния начин:
„1)
Представляват ли тестове по смисъла на член 2, параграф 1 от Регламент № 2777/2000 […] проведените тестове за изследване за СЕГ, които след 1 януари 2001 г. са задължителни по смисъла на Правилника от 1985 г. за износа на прясно месо и месни изделия […], приет с оглед на прилагането на член 1, параграф 3 от Решение 2000/764 […]?
2)
При утвърдителен отговор, трябва ли член 2, параграф 1 от Регламент № 2777/2000 да се разглежда като интервенционна мярка за регулиране на пазара на говеждо и телешко месо (мярка за подпомагане на пазара) по смисъла на член 1, параграф 2, буква б) от Регламент № 1258/1999 […] или като определена ветеринарна мярка по смисъла на буква г) от разпоредбата, или представлява едновременно и двете?
3)
В случай че въпросната мярка представлява (и) мярка за подпомагане на пазара, означава ли това предвид Решение на Съда от 30 септември 2003 г. по дело Германия/Комисия (
С-239/01, Recueil, стр. I-10333
), че проведените тестове е трябвало да се финансират изключително от Общността и поради това член 2, параграф 2 от Регламент № 2777/2000, доколкото в него се предвижда, че Общността поема само част от разходите за тестовете за изследване за СЕГ, е невалиден, тъй като противоречи на Регламент № 1254/1999?
4)
В случай че член 2, параграф 2 от Регламент № 2777/2000 е валиден, допуска ли този регламент държавите членки да прехвърлят разходите за проведените тестове за изследване за СЕГ в тежест на икономическите оператори?
5)
Следва ли член 5, параграф 4, втора алинея от Директива 85/73[…] да се тълкува в смисъл, че тази директива не допуска държава членка да събира такса за разходите за проведените тестове за изследване за СЕГ? При утвърдителен отговор, на какви изисквания трябва да отговаря таксата за тестовете за изследване за СЕГ?“
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали член 2, параграф 1 от Регламент № 2777/2000 трябва да се тълкува в смисъл, че визирани от тази разпоредба са тестовете за изследване за СЕГ, които се извършват задължително в Нидерландия по силата на националното законодателство за прилагане на член 1, параграф 3 от Решение 2000/764 върху всички животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца, представени за редовно клане за човешка консумация през май и юни 2001 г.
В това отношение следва да се констатира, че както член 1 от Решение 2000/764, така и член 2 от Регламент № 2777/2000 открояват като одобрени бързи тестове за изследване за СЕГ тестовете, посочени в приложение IVа към Решение 98/272, а именно тестовете „Prionics Check“, „Enfer“ и „Bio-Rad“. Следователно технически става въпрос за едни и същи тестове.
Що се отнася до обхвата на задължението за извършване на тези тестове, следва, от една страна, да се отбележи, че от член 1, параграф 3 от Решение 2000/764, прието на 29 ноември 2000 г. и в сила от , следва, че държавите членки трябва да гарантират, че всички животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца, предназначени за човешка консумация, подлежат на един от посочените тестовете най-късно от
От друга страна Регламент № 2777/2000, приет на 18 декември 2000 г. и също в сила от , предоставя на държавите членки възможността или да подложат на тест за изследване за СЕГ редовното производство за клане на животни от рода на едрия рогат добитък, отговарящи на предвиденото условие за възраст, ако разполагат с необходимите технически капацитет и средства, или да въведат смесена система, съчетаваща специалния режим за изкупуване, приключващ с унищожаване на животните, и доколкото е в техните възможности — изследването, което позволява пускането на месото на пазара, ако резултатът от тестовете е отрицателен.
От разпоредбите на споменатия регламент следва, че макар да е вярно, че за да се допринесе за възстановяване на равновесието на пазара на говеждо и телешко месо и за нарастване на доверието на потребителите, на държавите членки е оставена възможността за избор, що се отнася до режима, който следва да се приложи за периода, съответстващ на май и юни 2001 г., остава фактът, че независимо от избраната система всички животни, чието месо е предназначено за човешка консумация, задължително е трябвало да бъдат подложени на тест за изследване за СЕГ.
Следователно за да се определи дали задължително провежданите в Нидерландия през споменатия период тестове представляват тестове по смисъла на член 2, параграф 1 от Регламент № 2777/2000, няма значение фактът, че задължението за провеждане на тестовете е наложено от национален законодател, който е решил да изтегли по-рано, на 1 януари 2001 г., прилагането на член 1, параграф 3 от Решение 2000/764, след като на съответната държава членка е било разрешено да прекъсне прилагането на специалния режим за изкупуване по силата на член 3, параграф 4 от Регламент № 2777/2000, или че това задължение произтича от член 2, параграф 1 от последния регламент, прилаган в държава членка, която, тъй като не разполага с достатъчен капацитет да подложи всички животни на тест, също е прилагала споменатия режим на изкупуване, при положение че единствено месото, чийто резултат от някой от трите теста е отрицателен, е можело да бъде разрешено за консумация и че тези три теста технически са били едни и същи.
Следователно на първия въпрос трябва да се отговори, че член 2, параграф 1 от Регламент № 2777/2000 трябва да се тълкува в смисъл, че с тази разпоредба се визират задължително проведените в Нидерландия през май и юни 2001 г. тестове за изследване за СЕГ върху цялото количество месо с произход от животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца, заклани за човешка консумация.
По втория и третия въпрос
С втория и третия си въпрос, които следва да се разгледат заедно, за да определи кой трябва да поеме финансирането за тестовете за изследване за СЕГ, запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали член 2, параграф 1 от Регламент № 2777/2000 трябва да се тълкува в смисъл, че забраната за пускане на пазара на месо от животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца, чийто резултат от тест за изследване за СЕГ не е бил отрицателен, която той налага от 1 януари 2001 г., представлява по-скоро интервенционна мярка за регулиране на пазара на говеждо и телешко месо по смисъла на член 1, параграф 2, буква б) от Регламент № 1258/1999 или определена ветеринарна мярка по смисъла на член 1, параграф 2, буква г), или представлява едновременно и интервентционна мярка, и ветеринарна мярка. В случай че споменатата разпоредба въвеждала интервенционна мярка, запитващата юрисдикция поставя въпроса и относно валидността на член 2, параграф 2 от Регламент № 2777/2000, доколкото предвижда, че Общността финансира само част от разходите за тестовете.
От акта за запитване е видно, че тези въпроси се поставят предвид посоченото по-горе Решение по дело Германия/Комисия, в което Съдът е постановил, че всички общностни мерки за подпомагане, предназначени за регулиране на пазара на говеждо и телешко месо, трябва да се финансират изключително от Общността.
В самото начало следва да се констатира, че Регламент № 2777/2000 е приет от Комисията на основание член 38, параграф 2 от Регламент № 1254/1999, който оправомощава последната да приеме подробни правила за регулирането на пазара на говеждо и телешко месо в съответствие с процедурата в рамките на комитета по член 43 от регламента.
Регламент № 2777/2000 предвижда някои мерки за бързо подобряване на положението на пазара на говеждо и телешко месо, който в края на 2000 г. се намира в дълбока криза, дължаща на загубата на доверие от страна на потребителите.
На първо място, от първото съображение от регламента е видно, че за предотвратяване на значителни излишъци на пазара Регламент № 2777/2000 въвежда извънредна мярка за подпомагане на пазара на говеждо и телешко месо на основание член 38, параграф 1 от Регламент № 1254/1999 с оглед възстановяване на равновесието на този пазар.
Всъщност по силата на член 3, параграф 1 от Регламент № 2777/2000 държавите членки са длъжни при определени условия да изкупят за клане и пълно унищожаване всяко представено им от производител животно, без да го подлагат на тест за изследване за СЕГ, с изключение на животните, посочени в член 1, параграф 1, първо тире от Решение 2000/764, които при всички положения подлежат на такъв тест. Все пак от член 1, параграф 1, втора алинея от Решение 2000/764 следва, че ако отговарят на условието за възраст, придобитите за унищожаване животни също трябва да се подложат на тест.
На второ място, от текста на член 2, параграф 1 от Регламент № 2777/2000 следва, че за да могат да бъдат разрешени за човешка консумация в Общността или за износ към трети страни, датата, от която месата с произход от животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца, заклани в Общността, трябва да са с отрицателен резултат от одобрения бърз тест за СЕГ, е била изтеглена на 1 януари 2001 г.
На трето място, от трето съображение от Регламент 2777/2000 следва, че за да стимулира през съответния период, а именно 1 януари — , доброволното изследване като алтернатива на режима за изкупуване от държавата членка, член 2, параграф 2 от този регламент предвижда съвместното общностно финансиране на тестовете за изследване за СЕГ, като финансовото участие е определено на 100% от разходите без ДДС за закупуване на диагностични комплекти и реактиви на стойност до 15 евро на тест.
На четвърто място, член 3, параграф 4 от Регламент № 2777/2000, предвид една от крайните му цели, а именно след 1 януари 2001 г. единствено месата с произход от животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца, чийто резултат от теста за изследване за СЕГ е отрицателен, да могат да бъдат разрешени за човешка консумация, предвижда възможността за държавите членки, които разполагат с достатъчен капацитет, за да подложат на тестовете редовното производство за клане на животни на възраст над 30 месеца, да прекъснат прилагането на специалния режим за изкупуване, предвиден в посочения член 3, параграф 1.
Следва обаче да се добави, че приемането на Регламент № 2777/2000 на основание член 38, параграф 1 от Регламент № 1254/1999 не означава, че всички мерки, които той предвижда, съставляват интервенционни мерки за регулиране на един от селскостопанските пазари по смисъла на член 1, параграф 2, буква б) от Регламент № 1258/1999, в конкретния случай този на говеждо и телешко месо.
Всъщност, от една страна, първото съображение от Регламент № 2777/2000 се позовава на член 38, параграф 1 от Регламент № 1254/1999 единствено що се отнася до въвеждането на специалния режим на изкупуване на животните, последвано от унищожаване.
От друга страна, от второ съображение и от член 2 от Регламент № 2777/2000 следва, че изтеглянето на животните от пазара, визирано в рамките на посочения специален режим на изкупуване, е трябвало да се прилага в съчетание със специалните норми за изследване за СЕГ, установени с Решение 2000/764, както и с одобрените методи за изследване, предвидени с Решение 98/272.
Освен това следва да се припомни, че с оглед мониторинга и ликвидирането на СЕГ в Общността, Решение 2000/764, прието, както е видно от позоваванията в него, на основание по-специално на Директива 89/662/EИО на Съвета от 11 декември 1989 година относно ветеринарните проверки по отношение на търговията вътре в Общността с оглед доизграждането на вътрешния пазар (
OВ L 395, стр. 13
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 7, стр. 202), предвижда животните от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца да бъдат подложени през 2001 г. на някой от одобрените бързи тестове, посочени в приложение IVа към Решение 98/272, в рамките на две разделени във времето фази.
Така, по силата на член 1, параграфи 1 и 2 от Решение 2000/764 първата фаза, започнала на 1 януари 2001 г., засяга всички животни от рода на едрия рогат добитък, които след навършването на възраст над 30 месеца са представени за специално неотложно клане, включително и тези, които са придобити за унищожаване в съответствие с Регламент № 2777/2000 или които при клане имат клинични прояви, както и произволна извадка от животни от рода на едрия рогат добитък, умрели във фермата.
Втората фаза, която е трябвало да започне по принцип най-късно на 1 юли 2001 г., по силата на член 1, параграф 3 от Решение 2000/764 засяга всички животни от рода на едрия рогат добитък, които, понеже отговарят и на условието за възраст, подлежат на редовно клане за човешка консумация.
Следователно член 2, параграф 1 от Регламент № 2777/2000 единствено изтегля към 1 януари 2001 г. определената към от Решение 2000/764 дата, от която всички животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца и заклани в Общността за човешка консумация, е трябвало да се подложат на един от тестовете за изследване за СЕГ, посочени в приложение IVа към Решение 98/272, като на пазара могат да бъдат пуснати единствено месата, чийто резултат от споменатите тестове е бил отрицателен.
От това следва, че задължението за подлагане на животните от рода на едрия рогат добитък на тестове за изследване за СЕГ представлява ветеринарна мярка, която се вписва в програмите за ликвидиране и мониторинг на тази болест. По силата на член 3, параграф 2 от Регламент № 1258/1999, що се отнася до подобна мярка, общностното финансиране се предоставя на основание член 1, параграф 2, буква г) от същия регламент.
При тези обстоятелства не е необходимо да се проверява дали член 2, параграф 2 от Регламент № 2777/2000, доколкото същият предвижда, че Общността финансира само отчасти разходите за тестовете за изследване за СЕГ, е невалиден, тъй като е в противоречие с Регламент № 1254/1999.
Предвид изложеното, на втория и третия въпрос следва да се отговори, че член 2, параграф 1 от Регламент № 2777/2000 трябва да се тълкува в смисъл, че забраната за пускане на пазара на месо от животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца, чийто резултат от тест за изследване за СЕГ не е бил отрицателен, която той налага от 1 януари 2001 г., представлява ветеринарна мярка по смисъла на член 1, параграф 2, буква г) от Регламент № 1258/1999, която се вписва в програмите за ликвидиране и мониторинг на СЕГ.
По четвъртия и петия въпрос
С четвъртия и петия си въпрос, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали член 2, параграф 2 от Регламент № 2777/2000, както и член 4 и член 5, параграф 4, втора алинея от Директива 85/73 трябва да се тълкуват в смисъл, че държавите членки могат чрез налагането на такса на икономическите оператори да им прехвърлят разходите за провеждането на тестовете за изследване за СЕГ, и ако това е така, според какви критерии.
В това отношение следва да се поясни, че Решение 2000/773 определя финансовото участие на Общността в програмите за мониторинг на СЕГ от държавите членки за 2001 г. От една страна, що се отнася до животните, посочени в член 1, параграфи 1 и 2 от Решение 2000/764, а именно тези, които са представени за специално неотложно клане, придобитите с цел тяхното унищожаване в съответствие с Регламент № 2777/2000, животните с клинични прояви при клането, както и животните, умрели във фермата и попадащи в произволната извадка, член 18 от Решение 2000/773 определя размера на участието за всеки тест на 100% от цената за закупуване без ДДС на диагностични комплекти и реактиви на стойност до 30 евро.
От друга страна, член 17 от Решение 2000/773 полага принципа за участие на Общността във финансирането на проведените тестове в съответствие с член 1, параграф 3 от Решение 2000/764, а именно по отношение на животните от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца, представени за редовно клане за човешка консумация, без обаче да определя размера му.
Освен това от член 2 от Регламент № 2777/2000 е видно, че до влизането в сила на програмата за задължително изследване, предвидена в член 1, параграф 3 от Решение 2000/764, и във всички случаи преди 1 юли 2001 г., Общността е трябвало да изплати участие, възлизащо на 100% от разходите без ДДС, за закупуването на диагностични комплекти и реактиви на стойност до 15 евро на тест за тестовете, проведени върху животни, предназначени за човешка консумация.
Следователно от текста на членове 17 и 18 от Решение 2000/773, както и от този на член 2 от Регламент № 2777/2000 е видно, че те полагат единствено принципа на съвместно общностно финансиране на разноските за тестовете, като освен това последните два от тези членове посочват продуктите, обхванати от финансирането, с указване на максималния размер, който може да се изплати в зависимост от животните, които трябва да се подложат на тестовете. В тези текстове обаче не се споменава нито по какъв начин трябва да бъдат финансирани разходите, които не се покриват, нито кой е крайният отговорник за плащането им.
В това отношение следва да се отбележи, че Директива 85/73 установява хармонизирани норми за финансиране на здравните инспекции и проверки на животни и продукти с животински произход, проведени от ветеринарни лекари с цел гарантиране както на общественото здраве, така и на здравето на животните. По силата на член 1 от тази директива държавите членки гарантират в съответствие с разпоредбите, определени в приложение А, че се събира такса на Общността, която покрива разходите, извършени при инспекциите и проверките на продуктите, предназначени за човешка консумация, изброени в същото приложение.
В глава I от приложение A към Директива 85/73 фигурират таксите за видовете прясно месо, които попадат по-специално в обхвата на Директива 64/433. Що се отнася до говеждото и телешкото месо, държавите членки събират за инспекционни разходи за клане фиксирани такси в размер на 4,5 евро на животно за възрастни говеда и 2,5 евро на животно за млади говеда.
Трябва обаче да се констатира, че макар да е вярно, че в точка 27, буква a) от приложение I, глава VI към Директива 64/433 се предвижда, че чрез здравна инспекция „ante mortem“ трябва да може да се установи дали животните са засегнати от трансмисивна за човека и животните болест, дали разкриват симптоми или са в общо състояние, което буди съмнения за появата на такава болест, остава фактът, че СЕГ не е включена сред болестите, изброени в член 5 от тази директива, които извършените във връзка с животни от рода на едрия рогат добитък ветеринарни инспекции и проверки имат за цел да открият.
От това следва, че разноските за тестове за изследване за СЕГ не попадат в приложение A към Директива 85/73, която се отнася до таксите на Общността за инспекционни разходи за клане. Следователно тъй като не са хармонизирани, дължимите за тези тестове суми е можело да бъдат определени във всяка държава членка в зависимост от разходите по дейностите, свързани с провеждането им.
Всъщност, от една страна, член 4, параграф 1 от Директива 85/73 предвижда, че докато се приемат разпоредбите, регулиращи таксите на Общността, държавите членки осигуряват финансирането на инспекциите и проверките, които не са включени в член 1 от директивата.
От друга страна, по силата на член 5, параграф 4, втора алинея от нея, Директива 85/73 не възпрепятства възможността държавите членки да събират такси за борба с епизоотични и ензоотични болести.
Както от текста, така и от структурата на разпоредбите на Директива 85/73 следва, че като национални такси в приложното поле на член 4 от нея попадат таксите, определени от държавите членки за здравните инспекции и проверки, които макар да са свързани с клането на животни, предназначени за човешка консумация — в конкретния случай животни от рода на едрия рогат добитък, — съответстват на прегледи, дори на тестове като теста за изследване за СЕГ, които не са предвидени от Директива 64/433, докато таксите по член 5, параграф 4, втора алинея от Директива 85/73 са таксите, събирани от държавите членки за борба с епизоотични и ензоотични болести извън клането.
В главното производство, що се отнася до тестовете за изследване за СЕГ, чието извършване е задължително съгласно член 1, параграфи 1 и 2 от Решение 2000/764, следва да се констатира, че макар да се провеждат при клане, тези тестове имат за цел да потвърдят, че животни от рода на едрия рогат добитък от някои рискови групи са заразени с тази болест и че тяхното месо не е предназначено за човешка консумация. Следователно чрез вписването си в борбата с епизоотична болест, таксите, които държавите членки могат да налагат за финансиране на подобни тестове, попадат в приложното поле на член 5, параграф 4, втора алинея от Директива 85/73.
От друга страна, тестовете за изследване за СЕГ, предвидени както в член 1, параграф 3 от Решение 2000/764, така и в член 2, параграф 1 от Регламент № 2777/2000, са свързани с клането на животни от рода на едрия рогат добитък, предназначени за човешка консумация, и следователно могат да се финансират чрез събирането на национални такси по смисъла на член 4 от Директива 85/73.
Що се отнася до критериите, които трябва да се вземат предвид при налагането на подобни такси, а именно таксите в главното производство, предназначени за финансирането на тестовете за изследване за СЕГ, от член 4 от Директива 85/73 е видно, че след като не са налице такси на Общността, държавите членки могат да събират национални такси в съответствие с принципите, приети за таксите на Общността.
В това отношение от член 5, параграфи 1—3 от Директива 85/73 е видно, че що се отнася до техния размер, таксите на Общността се определят така, че да покриват разходите на компетентния орган по отношение на разходи за заплати и социално осигуряване, както и административни разходи, извършени при провеждането на инспекциите и проверките; общата сума за таксите да не може да надвишава реалните разноски по инспекцията; и да не се разрешава пряко или непряко възстановяване на такива такси.
Следва да се приеме, че същите принципи се прилагат по аналогия, когато, както е в главното производство, държавите членки събират национални такси по смисъла на член 4 от Директива 85/73 като таксите, предназначени да покриват разходите за извършване на тестове за изследване за СЕГ върху животни от рода на едрия рогат добитък, представени за клане за човешка консумация.
Следва да се добави, че член 5, параграф 4, втора алинея от Директива 85/73 не налага на държавите членки да спазват принципите, приети за таксите на Общността, когато събират такса за борба с епизоотични и ензоотични болести като таксата, предназначена да покрива разходите за извършване на тестове за изследване за СЕГ върху животните от рода на едрия рогат добитък, посочени в член 1, параграфи 1 и 2 от Решение 2000/764.
Предвид изложените съображения на четвърти и пети въпрос следва да се отговори, че член 2, параграф 2 от Регламент № 2777/2000, както и член 4 и член 5, параграф 4, втора алинея от Директива 85/73 трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат държавите членки да събират национални такси, предназначени да финансират разходите за извършване на тестовете за изследване за СЕГ. Общата сума на таксите във връзка с клането на животни от рода на едрия рогат добитък, предназначени за човешка консумация, трябва да се определя в съответствие с принципите, приети за таксите на Общността, според които, от една страна, тази сума не трябва да надвишава направените разноски, които покриват разходите за заплати и социално осигуряване, както и административните разноски, свързани с провеждането на подобни тестове, и според които, от друга страна, не се разрешава прякото или непряко възстановяване на таксите.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:

1)
Член 2, параграф 1 от Регламент (EО) № 2777/2000 на Комисията от 18 декември 2000 година за извънредни мерки за подпомагане на пазара на говеждо и телешко месо, изменен с Регламент (EО) № 111/2001 на Комисията от , трябва да се тълкува в смисъл, че с тази разпоредба се визират задължително проведените в Нидерландия през май и юни 2001 г. тестове за изследване за спонгиформна енцефалопатия по говедата върху цялото количество месо с произход от животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца, заклани за човешка консумация.

2)
Член 2, параграф 1 от Регламент № 2777/2000, изменен с Регламент № 111/2001, трябва да се тълкува в смисъл, че забраната за пускане на пазара на месо от животни от рода на едрия рогат добитък на възраст над 30 месеца, чийто резултат от тест за изследване за спонгиформна енцефалопатия по говедата не е бил отрицателен, която той налага от 1 януари 2001 г., представлява ветеринарна мярка по смисъла на член 1, параграф 2, буква г) от Регламент (ЕО) № 1258/1999 на Съвета от относно финансирането на общата селскостопанска политика, която се вписва в програмите за ликвидиране и мониторинг на спонгиформната енцефалопатия по говедата.

3)
Член 2, параграф 2 от Регламент № 2777/2000, изменен с Регламент № 111/2001, както и член 4 и член 5, параграф 4, втора алинея от Директива 85/73/ЕИО на Съвета от 29 януари 1985 година относно финансирането на ветеринарните инспекции и проверки, посочени в директиви 89/662/ЕИО, 90/425/ЕИО, 90/675/ЕИО и 91/496/ЕИО, изменена и консолидирана с Директива 96/43/EO на Съвета от , трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат държавите членки да събират национални такси, предназначени да финансират разходите за извършване на тестовете за изследване за спонгиформна енцефалопатия по говедата. Общата сума на таксите във връзка с клането на животни от рода на едрия рогат добитък, предназначени за човешка консумация, трябва да се определя в съответствие с принципите, приети за таксите на Общността, според които, от една страна, тази сума не трябва да надвишава направените разноски, които покриват разходите за заплати и социално осигуряване, както и административните разноски, свързани с провеждането на подобни тестове, и според които, от друга страна, не се разрешава прякото или непряко възстановяване на таксите.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: нидерландски.