CELEX: 62007TJ0089
Viešieji paslaugų pirkimai
Bendrijos viešųjų pirkimų konkurso procedūra
Europos Parlamento narių pervežimas automobiliais ir mikroautobusais su vairuotoju sesijų Strasbūre laikotarpiais
Dalyvio pasiūlymo atmetimas
Pareiga motyvuoti
Atsisakymas nurodyti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą
Ieškinys dėl žalos atlyginimo

Teisinis pagrindas
Europos Parlamento tarnybų sudaromoms viešojo paslaugų pirkimo sutartims taikomos 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (
OL L 248, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 74, toliau – Finansinis reglamentas) pirmos dalies V antraštinės dalies nuostatos bei 2002 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2342/2002, nustatančio išsamias Finansinio reglamento įgyvendinimo taisykles (
OL L 357, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 145; toliau – Įgyvendinimo taisyklės), pirmos dalies V antraštinės dalies nuostatos. Šios nuostatos pagrįstos šios srities Bendrijos direktyvomis, visų pirma, dėl paslaugų pirkimo – 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyva 92/50/EEB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (
OL L 209, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 322) su vėlesniais pakeitimais, padarytais visų pirma 1997 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/52/EB (
OL L 328, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 3 t., p. 3), kuri panaikinta ir pakeista 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (
OL L 134, p. 114
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 132).
Pagal Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalį:
„Susitariančioji institucija visiems kandidatams arba konkurso dalyviams, kurių pasiūlymai arba paraiškos buvo atmestos, praneša motyvus, kuriais remiantis buvo priimtas sprendimas, ir visiems konkurso dalyviams, kurių paraiškos yra priimtinos ir kurie raštu prašo tokios informacijos, praneša apie laimėjusios paraiškos charakteristikas ir santykinius pranašumus bei konkurso dalyvio, kuris laimėjo konkursą, pavadinimą.
Tačiau tam tikros informacijos negalima atskleisti, jei toks atskleidimas trukdytų taikyti teisės aktus, prieštarautų viešiesiems interesams arba kenktų teisėtiems valstybinių ar privačių įmonių verslo interesams, arba iškraipytų tarp jų sąžiningą konkurenciją.“
Bylos aplinkybių atsiradimo momentu taikomos redakcijos Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalyje numatyta:
„3.   Visoms Bendrijos institucijoms savo sąskaita sudarant viešųjų pirkimų sutartis pagal finansinio reglamento 105 straipsnį, susitariančiosios institucijos kaip įmanoma greičiau, vėliausiai per savaitę po sprendimo priėmimo, vienu metu individualiai kiekvienam nelaimėjusiam dalyviui ar kandidatui apie priimtą sprendimą praneša laišku ar faksu arba elektroniniu būdu, kad jų pasiūlymas ar prašymas dalyvauti neatrinkti, kiekvienu atveju nurodydamos pasiūlymo ar prašymo dalyvauti atmetimo priežastis.
Susitariančios institucijos, nelaimėjusiems kandidatams ar dalyviams siųsdamos pranešimus apie prašymų dalyvauti ar pasiūlymų atmetimą, kartu siunčia sprendimą apie konkurso laimėtoją, nurodydamos, kad pateikiamas sprendimas neįpareigoja atitinkamos susitariančiosios institucijos.
Nelaimėję dalyviai ar kandidatai gali prašyti papildomos informacijos apie atmetimo priežastis, pateikdami raštišką prašymą laišku, faksu ar elektroniniu būdu, o kiekvienas dalyvis, pateikęs priimtiną pasiūlymą, gali gauti informaciją apie laimėjusio pasiūlymo savybes bei pranašumus ir sužinoti laimėtojo pavadinimą, nepažeidžiant Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalies antros pastraipos nuostatų. Susitariančiosios institucijos atsako ne vėliau kaip per penkiolika kalendorinių dienų, skaičiuojant nuo prašymo gavimo dienos. <…>“
Faktinės bylos aplinkybės
Ieškovė
VIP Car Solutions SARL
yra bendrovė, nuomojanti prabangius automobilius su vairuotoju.
2006 m. rugsėjo 16 d.
Europos Sąjungos Oficialiojo leidinio
priede (OL S 177) paskelbęs apie pirkimą Parlamentas pradėjo konkurso procedūrą PE/2006/06/UTD/1 dėl pervežimo automobiliais ir mikroautobusais paslaugų (įskaitant vairuotojų paslaugas) teikimo Europos Parlamento nariams sesijų metu Strasbūre (toliau – konkursas).
Skelbimo apie konkursą IV.2.1 punkte numatyta, kad sutartis turėjo būti sudaroma su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu asmeniu, pasiūlymus vertinant pagal tokius kriterijus, kuriems suteiktas lyginamasis svoris: kaina (55%), suteikiamų naudoti automobilių parkas (kiekybės ir kokybės požiūriu) (30%), automobiliams taikomos arba būdingos priemonės, skirtos aplinkosaugos reikalavimams įvykdyti (7%), socialinės politikos priemonės personalo atžvilgiu (6%) ir pasiūlymo apipavidalinimas (2%).
Nustatyta galutinė pasiūlymų arba paraiškų dalyvauti priėmimo data – 2006 m. spalio 27 diena. Per nustatytą terminą pateikti trys pasiūlymai, tarp jų ir ieškovės. 2006 m. lapkričio 6 d. vokų atplėšimo komisija visus tris pasiūlymus paskelbė atitinkančius konkurso reikalavimus.
2006 m. lapkričio 30 d. Pasiūlymų vertinimo komitetas (toliau – vertinimo komitetas) pasiūlė pirkimo laimėtoju pripažinti kitą nei ieškovė dalyvį, surinkusį iš viso 566 balų, paskirstytų taip: 290 balų už kainą, 180 balų už automobilių parką, 42 balai už aplinkosaugos priemones, 36 balai už socialinę politiką ir 18 balų už pasiūlymo apipavidalinimą.
Ieškovė atsidūrė antroje vietoje, surinkusi iš viso 504 balus, paskirstytus taip: 343,5 balo už kainą, 135 balų už automobilių parką, 0 balų už aplinkosaugos priemones, 18 balų už socialinę politiką ir 8 balai už pasiūlymo apipavidalinimą.
2007 m. sausio 3 d. Parlamentas konkurso laimėtoju pripažino vertinimo komiteto pasiūlytą dalyvį (toliau – laimėjęs dalyvis).
2007 m. sausio 9 d. Parlamentas ieškovei išsiuntė elektroninį laišką, kuriame nurodė:
„Priede rasite laišką dėl Jūsų pateikto pasiūlymo. Šio laiško originalą gausite registruotu paštu. Prašome Jūsų patvirtinti, kad gavote šį (elektroninį laišką).“
Šiuo nepasirašytu laišku, kuriame nenurodyta data ir kuris pridėtas prie elektroninio laiško, Parlamentas informavo ieškovę apie sprendimą, kad jos pasiūlymas šiame konkurse nebuvo pripažintas laimėjusiu (toliau – ginčijamas sprendimas).
Ginčijamame sprendime, be kita ko, numatyta:
„Jūsų pasiūlymo atmetimo priežastys yra šios: pasiūlymas nėra ekonomiškai naudingiausias, atsižvelgiant į sutarties sudarymo kriterijus.
Pranešame, kad Jūs galite gauti papildomos informacijos apie Jūsų pasiūlymo atmetimo priežastis, nepažeidžiant galimybės teisme pareikšti ieškinį.
Jei raštu pateiksite prašymą, galėsite gauti informaciją apie laimėjusio pasiūlymo savybes bei santykinius pranašumus ir sužinoti pirkimo laimėtojo pavadinimą.
Vis dėlto tam tikros informacijos nebus galima atskleisti, jei toks atskleidimas trukdytų taikyti teisės aktus, prieštarautų viešiesiems interesams arba kenktų teisėtiems viešųjų ar privačių įmonių verslo interesams arba iškraipytų sąžiningą konkurenciją tarp jų <…>“.
2007 m. sausio 10 d. elektroniniu laišku ieškovė atsakė taip:
„Patvirtiname, kad gavome Jūsų (elektroninį laišką) dėl mūsų pasiūlymo atmetimo. Vis dėlto, kaip Jūs siūlote, norėtume gauti informaciją apie laimėjusio pasiūlymo savybes bei santykinius pranašumus ir sužinoti pirkimo laimėtojo pavadinimą. Kadangi mūsų pasiūlymas nėra ekonomiškai naudingiausias, gal galėtumėte nurodyti, kokį valandos įkainį pasiūlė laimėjusi bendrovė (?)“
2007 m. sausio 15 d. laišku ieškovė dar kartą paprašė Parlamento jai atsiųsti informaciją apie laimėjusio pasiūlymo savybes bei santykinius pranašumus, pirkimo laimėtojo pavadinimą bei jo pasiūlytą kainą. Ji pažymėjo, kad iki šiol negavo registruoto laiško, kuriuo patvirtinama, kad jos pasiūlymas atmestas.
2007 m. sausio 23 d. laišku, atsakydamas į ieškovės 2007 m. sausio 10 d. elektroninį laišką ir remdamasis Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalimi, Parlamentas priminė šiame konkurse taikomus sutarties sudarymo kriterijus, kuriems suteiktas lyginamasis svoris, ir toliau teigė:
„Kadangi laimėjęs pasiūlymas surinko daugiausia balų pagal visus pirmiau nurodytus kriterijus <…> (566), jam skirta pirma vieta.
Pranešame, kad, nepaisant šiek tiek mažesnės kainos, Jūsų pasiūlymas surinko 504 balus ir todėl jam skirta antra vieta.“
Šiame laiške Parlamentas taip pat nurodė ieškovei sutarties laimėtojo pavadinimą.
2007 m. sausio 24 d. Parlamentas ieškovei išsiuntė laiško, kuriuo ją informavo apie sprendimą atmesti jos pasiūlymą, originalą.
2007 m. sausio 31 d. el. laišku Parlamentas paklausė ieškovės, ar ji tą laišką gavo. Tos pačios dienos elektroniniu laišku ieškovė atsiuntė neigiamą atsakymą.
2007 m. kovo 1 d. laišku ieškovė per savo advokatą pažymėjo, jog konkurse ji pasiūlė ypatingą kainą, ir paprašė perduoti laimėjusio dalyvio pasiūlymo kopiją, kad galėtų sužinoti jo pasiūlytą kainą.
2007 m. kovo 20 d. ieškovės patarėjui adresuotu laišku Parlamentas, remdamasis Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalimi, atmetė šį prašymą ir pridūrė:
„<…> Pranešame, kad per 48 dienas nuo šio pirkimo sutarties pasirašymo
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
paskelbsime skelbimą apie sutarties sudarymą, kuriame bus nurodyti pagrindiniai duomenys, įskaitant sumokėtą kainą.
Mes atsižvelgėme į tai, kad Jūsų „klientė žino, jog pasiūlė ypatingą kainą“.
Bet kuriuo atveju turime priminti, kad kaina nebuvo vienintelis sutarties sudarymo kriterijus. Mūsų institucijai ypač svarbūs kokybės ir funkciniai kriterijai, kurių pagrindu galime rinktis mokėti didesnę kainą.
Taigi įvertinę kainą kaip „šiek tiek mažesnę“ turėjome omeny būtent šį konkurso aspektą; visų pirma norime pažymėti, kad nors Jūsų klientės pasiūlymas kainos požiūriu buvo įvertintas aukščiausiu balu, jis negalėjo laimėti pirkimo dėl vertinimo komiteto, atsižvelgiant į visus specifikacijose išvardytus kriterijus, skirto bendro balų skaičiaus. Kaip jai jau buvo pranešta, jos pasiūlymas iš viso surinko 504 balus, o laimėtojo pasiūlymas – 566.“
2007 m. kovo 23 d. laiške ieškovė pažymėjo, jog kadangi vertinant pasiūlymus kainos kriterijui suteiktas 55% lyginamasis svoris, skirti sutarties kitam nei ji dalyviui buvo neįmanoma, o dėl atsisakymo nurodyti laimėtojo pasiūlytą kainą ji negalėjo iki termino pareikšti ieškinį Pirmosios instancijos teisme pabaigos patikrinti, kokiomis sąlygomis nustatytas laimėtojas.
2007 m. balandžio 7 d. Oficialiojo leidinio priede (OL S 69) paskelbta apie sutarties sudarymą. Šiame skelbime nurodyta laimėjusio dalyvio pasiūlyta kaina – 26 eurai už valandą ne pagal grafiką ir 37,50 euro už valandą pagal grafiką.
Procesas ir šalių reikalavimai
Ši byla pradėta ieškiniu, pateiktu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2007 m. kovo 23 dieną.
Vienam kolegijos nariui negalint dalyvauti nagrinėjant bylą, Pirmosios instancijos teismo pirmininkas, remdamasis Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 32 straipsnio 3 dalimi, paskyrė į kolegiją kitą teisėją.
Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Pirmosios instancijos teismas (šeštoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas Procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, pasiūlė bylos šalims pateikti dokumentus. Bylos šalys tai padarė per nustatytą terminą.
Per 2008 m. gruodžio 9 d. posėdį šalys buvo išklausytos ir atsakė į Pirmosios instancijos teismo pateiktus klausimus.
Ieškinyje ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
—
pripažinti ieškinį priimtinu,
—
panaikinti ginčijamą sprendimą,
—
panaikinti visus po ginčijamo sprendimo priimtus aktus,
—
priteisti iš Parlamento 500000 eurų žalos atlyginimą,
—
priteisti iš Parlamento 5000 eurų sumą kaip kitas su byla susijusias išlaidas,
—
priteisti iš Parlamento bylinėjimosi išlaidas.
Dublike ieškovė papildomai Pirmosios instancijos teismo prašo:
—
nurodyti Parlamentui surengti teisės aktų reikalavimus atitinkantį konkursą.
Atsiliepime į ieškinį Parlamentas Pirmosios instancijos teismo prašo:
—
atmesti ieškinį dėl panaikinimo,
—
atmesti ieškinį dėl žalos atlyginimo,
—
atmesti prašymą priteisti iš Parlamento 5000 eurų sumą kaip kitas su byla susijusias išlaidas,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Triplike Parlamentas papildomai Pirmosios instancijos teismo prašo:
—
atmesti prašymą nurodyti jam surengti teisės aktų reikalavimus atitinkantį konkursą.
Per teismo posėdį atsakydama į Pirmosios instancijos teismo pateiktą klausimą ieškovė atsisakė ieškinio reikalavimo, kuriuo prašė priteisti iš Parlamento 5000 eurų sumą kaip kitas su byla susijusias išlaidas; šis faktas pažymėtas posėdžio protokole.
Dėl teisės
Dėl prašymo panaikinti ginčijamą sprendimą
Ieškovė remiasi iš esmės dviem pagrindais, susijusiais su, pirma, pareigos motyvuoti pažeidimu ir, antra, atsisakymo nurodyti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą neteisėtumu.
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu
— Šalių argumentai
Ieškinyje ieškovė nurodo, kad pagal konkurso sąlygas kainos kriterijui suteiktas 55% lyginamasis svoris, t. y. daugiau nei pusė visų sutarties sudarymo kriterijų svorio. Ji pabrėžia, kad pasiūlė mažiausią kainą – 31,70 euro už valandą. Tačiau ji surinko tik 504 balus, o laimėjęs dalyvis – 566 balus. Ieškovė teigia nesuprantanti tokio balų skirtumo, nes kainos požiūriu ji pateikė geriausią pasiūlymą. Jos nuomone, remiantis matematiniais skaičiavimais kitas dalyvis pirkimo laimėti negalėjo.
Dublike ieškovė pabrėžia, kad Parlamentas pripažįsta padaręs klaidą apskaičiuodamas bendrą jos balų sumą, o tai parodo vertinimo komiteto neatidumą.
Dėl automobilių parko kriterijaus ieškovė pažymi, kad Parlamentas savavališkai du trečdalius galutinio balo suteikė kiekybiniam aspektui ir tik trečdalį – kokybiniam. Tačiau jai nebuvo pranešta apie tokį balų paskirstymą, kuris, jos manymu, yra nepagrįstas, nes nuosavybės teisių į automobilius turėjimas nėra svarbiau už jų kokybę. Kadangi pagal kokybės kriterijų visi dalyviai įvertinti vienodai, ieškovės ir laimėjusio dalyvio balų skirtumas turėjo būti mažesnis.
Dėl aplinkosaugos priemonių kriterijaus ieškovė mano, jog ji negalėjo gauti nulio balų. Kaip ir laimėjusiam dalyviui, jai taikomi Prancūzijos teisės aktai dėl vežimo prabangiais automobiliais bendrovių, kuriuose numatyta, jog automobiliai turi būti nepriekaištingos techninės būklės ir kasmet tikrinami. Tai reiškia, kad visi jos automobiliai yra neseniai pagaminti ir juose įrengti kietųjų dalelių filtrai. Todėl 42 balų skirtumo negali pateisinti vienintelė aplinkybė, jog dalyvis yra pasirašęs Paryžiaus merijos kovos su tarša chartiją.
Dėl socialinės politikos kriterijaus ieškovė tvirtina, jog viena iš dviejų laimėjusio dalyvio sudarytų neterminuotų darbo sutarčių iš tikrųjų yra dėl veiklos masto padidėjimo sudaryta terminuota darbo sutartis ar net laikinoji sutartis. Minėta sutartis vadinasi „Neterminuota periodinio darbo sutartis“, tačiau šie du terminai vienas kitam prieštarauja. Be to, ieškovės ir laimėjusio dalyvio darbo sutartys patvirtintos nacionalinės prabangių automobilių bendrovių profesinės sąjungos. Todėl dviejų dalyvių balų skirtumas nėra objektyviai pateisinamas.
Galiausiai pasiūlymo apipavidalinimo kriterijus susijęs su pasiūlymo forma, o ne jo turiniu. Taigi laimėjusio dalyvio pasiūlymas negali būti „neabejotinai pranašesnis“ vertinant pagal šį kriterijų. Be to, ieškovė ne tik pateikė savo pasiūlymą tinkama forma, bet ir vienintelė jį pateikė DVD forma. Tačiau ji buvo įvertinta mažesniu balu nei laimėjęs dalyvis.
Atsiliepime į ieškinį Parlamentas pažymi, kad kitų kriterijų, neskaitant kainos, lyginamasis svoris yra 45% ir todėl jie galėjo turėti įtakos įvairių pasiūlymų vertinimo rezultatui. Jo tvirtinimu, pasiūlymus jis išnagrinėjo objektyviai.
Šiuo klausimu Parlamentas teigia, kad vertinimo komitetas kiekvieną kriterijų įvertino nuo 1 iki 10, o gautą įvertinimą padaugino iš to kriterijaus procentinio dydžio. Pagrindinių dviejų kriterijų – kainos ir automobilių parko kiekybinio aspekto – atveju vertinimo komitetas, siekdamas objektyvumo, nusprendė įvertinti dabartinę sutartį, kuri yra neutrali sudarytinos sutarties atžvilgiu, ir šį objektyvų įvertinimą padauginti iš ankstesnio kontrahento kainos (kiekio) ir kiekvieno iš dalyvių siūlomos kainos (kiekio) santykio.
Taigi dėl kainos vertinimo komitetas nusprendė, kad dabartinės sutarties kainą, t. y. 33 eurus, reikėtų laikyti pagrįsta ir įvertino ją 6. Kadangi ieškovės ir laimėjusio dalyvio pasiūlytos valandos kainos atitinkamai buvo 31,70 ir 37,50 euro, gauti tokie rezultatai:
—
ieškovė: 33: 31,70 x 6 x 55 = 343,5 balo,
—
laimėjęs dalyvis: 33: 37,5 x 6 x 55 = 290,4 balo.
Dėl automobilių parko kriterijaus vertinimo komitetas nusprendė, jog kiekybinis aspektas yra esminis ir suteikė jam du trečdalius įvertinimo, t. y. 20 balų. Ankstesnio kontrahento turimų 60 automobilių parkas įvertintas 6. Ieškovės atveju vertinimo komitetas atsižvelgė į 70 transporto priemonių parką (60 automobilių ir 10 mikroautobusų), o laimėjusio dalyvio atveju – į 60 transporto priemonių parką. Kad pasiūlymus būtų galima palyginti, taip pat buvo atsižvelgta į galimybę tiesiogiai naudoti transporto priemones. Šiuo aspektu ieškovės automobilių parkui skirtas koeficientas 0,5, nes 67 iš 70 transporto priemonių turėjo būti nuomojamos iš kitos bendrovės. Atsižvelgiant į tai, gauti tokie rezultatai:
—
ieškovė: 70: 60 x 6 x 0,5 x 20 = 70 balų,
—
laimėjęs dalyvis: 60: 60 x 6 x 1 x 20 = 120 balų.
Dėl automobilių parko kokybinio kriterijaus reikia pasakyti, kad ir ieškovė, ir laimėjęs dalyvis buvo įvertinti 10, todėl, atsižvelgus į šio kriterijaus lyginamąjį svorį, skirti tokie balai:
—
ieškovė: 6 x 10 = 60 balų,
—
laimėjęs dalyvis: 6 x 10 = 60 balų.
Parlamentas pripažįsta, kad vertinimo komitetas padarė klaidą, nes vertindamas ieškovės automobilių parką skyrė 135 balus. Iš tiesų šis skaičius turėjo būti 130, o tai reiškia, kad ieškovė būtų iš viso surinkusi 499 balus, o ne 504.
Dėl aplinkosaugos priemonių kriterijaus Parlamentas nurodo, kad vien laimėjęs dalyvis pateikė įrodymų, t. y. kad jis laikėsi Paryžiaus merijos kovos su tarša chartijos, o jo automobiliai buvo nauji ir turėjo kietųjų dalelių filtrus. Dėl šių priežasčių skirti tokie balai:
—
ieškovė: 0 x 7 = 0 balų,
—
laimėjęs dalyvis: 6 x 7 = 42 balai.
Dėl socialinės politikos kriterijaus Parlamentas nurodo, kad laimėjęs dalyvis siūlė dviejų tipų neterminuotas darbo sutartis, kurių vienos skirtos periodiniam personalui, o ieškovės vairuotojai įdarbinti vien pagal terminuotas darbo sutartis. Parlamentas iš to padarė išvadą, kad, atsižvelgiant į šio kriterijaus lyginamąjį svorį, šių dviejų pasiūlymų skirtumą atspindi toks balų paskirstymas:
—
ieškovė: 3 x 6 = 18 balų,
—
laimėjęs dalyvis: 6 x 6 = 36 balai.
Galiausiai dėl pasiūlymo apipavidalinimo kriterijaus buvo pažymėta, kad laimėjusio dalyvio pasiūlymas buvo neabejotinai pranašesnis ir, atsižvelgiant į šiam kriterijui suteiktą lyginamąjį svorį, skirti tokie balai:
—
ieškovė: 4 x 2 = 8 balai,
—
laimėjęs dalyvis: 9 x 2 = 18 balų.
Taigi kiekvienam pasiūlymui skirtas toks bendras balų skaičius:
—
ieškovė: 343 + 70 + 60 + 0 + 18 + 8 = 499 balai,
—
laimėjęs dalyvis: 290 + 120 + 60 + 42 + 36 + 18 = 566 balai.
Parlamentas pažymi, jog atsakingasis leidimus duodantis pareigūnas patikrinęs pastebėjo, kad laimėjusio dalyvio automobilių parką sudarė 70 transporto priemonių, todėl iš tiesų jam turėtų būti skirti 586 balai.
Parlamentas iš to padarė išvadą, kad laimėjusio dalyvio pasiūlymas buvo aiškiai kokybiškai pranašesnis už ieškovės pasiūlymą, kuris buvo geresnis tik kainos požiūriu. Šiuo klausimu Parlamentas primena, kad sutartis turėjo būti sudaroma su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu dalyviu. Kadangi pasirinkta ne automatinio laimėtojo nustatymo procedūra, per kurią dalyviai būtų vertinami pagal vienintelį kainos kriterijų, sutartis negalėjo būti iš karto skirta už mažiausios kainos pasiūlymą.
Triplike Parlamentas priduria, jog panašu, kad ieškovė painioja objektyvumo trūkumą ir perkančiosios organizacijos diskreciją, kurios atžvilgiu Pirmosios instancijos teismas teprivalo patikrinti, ar nėra akivaizdžios vertinimo klaidos.
Remdamasis Teisingumo Teismo praktika Parlamentas dėl automobilių parko kriterijaus pažymi, kad vertinimo komitetas gali iš anksto nustatytiems sutarties sudarymo kriterijaus elementams suteikti konkretų svorį paskirstydamas jiems balus, kuriuos perkančioji organizacija už šį kriterijų numatė rengdama specifikacijas ar skelbimą apie pirkimą, su sąlyga, kad toks sprendimas, pirma, nekeičia specifikacijose ar skelbime apie pirkimą apibrėžtų sutarties sudarymo kriterijų, antra, neapima elementų, kurie, jei apie juos būtų žinoma rengiant pasiūlymus, būtų galėję daryti įtaką tokiam pasiūlymų rengimui, ir, trečia, nebuvo priimtas atsižvelgiant į elementus, galinčius daryti diskriminacinį poveikį vienam iš pasiūlymus pateikusių dalyvių. Tačiau ieškovė neįrodo, jog nagrinėjamu atveju šios sąlygos nebuvo įvykdytos.
Dėl aplinkosaugos priemonių kriterijaus Parlamentas pažymi, jog ieškovės pasiūlyme nenurodyta, kaip ji atitinka šį kriterijų, ir tai pateisina nulinį jos įvertinimą.
Galiausiai dėl paskutinio sutarties sudarymo kriterijaus Parlamentas teigia, kad pasiūlymo pateikimas DVD savaime nepateisina to, kad ieškovės pasiūlymas būtų laikomas geriau apipavidalintu nei laimėjusio dalyvio pasiūlymas. Lemiamas veiksnys yra pasiūlymo patrauklumas ir įtikinamumas, o ne laikmenos tipas.
— Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Pirmiausia reikia priminti, kad Parlamentas, kaip ir kitos institucijos, priimdamas sprendimą dėl sutarties sudarymo konkurso būdu turi plačią diskreciją dėl elementų, į kuriuos reikia atsižvelgti. Todėl atliekant tokios diskrecijos įgyvendinimo teisminę kontrolę turi būti tik patikrinama, ar laikytasi procedūros ir motyvavimo taisyklių, ar tiksliai nustatytos faktinės aplinkybės ir ar nebuvo padaryta akivaizdžios vertinimo klaidos bei piktnaudžiauta įgaliojimais (pagal analogiją žr. 2002 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Tideland Signal prieš Komisiją
, T-211/02, Rink. p. II-3781, 33 punktą ir 2008 m. rugsėjo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
, T-465/04, 45 punktą).
Pagal konkurso administracinių sąlygų specifikacijų 1 straipsnį sudarant aptariamo pirkimo sutartį taikomos Finansinio reglamento ir jo įgyvendinimo taisyklių nuostatos.
Todėl, kalbant apie ginčijamo sprendimo, kuriuo Parlamentas atmetė ieškovės pasiūlymą, motyvus, pažymėtina, kad jis šiuo atveju turėjo taikyti Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalį ir Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalį.
Iš šių straipsnių ir Pirmosios instancijos teismo praktikos matyti, kad Parlamentas įvykdo pareigą motyvuoti, jei jis pašalintiems dalyviams paprasčiausiai nedelsdamas nurodo priežastis, dėl kurių atmesti jų pasiūlymai, o paskui priimtinus pasiūlymus pateikusiems ir to aiškiai prašiusiems dalyviams per 15 kalendorinių dienų nuo rašytinio prašymo gavimo dienos nurodo laimėjusio pasiūlymo savybes ir santykinius pranašumus bei laimėtojo pavadinimą (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 56 punkte minėto 2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
, T-465/04, 47 punktą).
Toks būdas atitinka EB 253 straipsnyje įtvirtintos pareigos motyvuoti siekį: aiškiai ir nedviprasmiškai atspindėti teisės akto autoriaus argumentus ir taip leisti suinteresuotiesiems asmenims sužinoti priemonės priėmimo priežastis, kad galėtų apginti savo teises, taip pat suteikti Bendrijos teismui galimybę vykdyti sprendimo teisėtumo priežiūrą (56 punkte minėto Sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
, T-465/04 48 punktas).
Be to, reikia pažymėti, kad tokiais atvejais kaip šis, kai Bendrijos institucija turi plačią diskreciją, Bendrijos teisės sistemos suteiktų garantijų užtikrinimas administracinėse procedūrose turi dar didesnę svarbą. Tarp šių garantijų visų pirma yra kompetentingos institucijos pareiga pakankamai motyvuoti savo sprendimus. Tik taip Bendrijos teismas gali patikrinti, ar įvykdytos faktinės ir teisinės sąlygos, nuo kurių priklauso diskrecijos įgyvendinimas (1991 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Technische Universität München
, C-269/90, Rink. p. I-5469, 14 punktas; 2002 m. kovo 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Le Canne prieš Komisiją
, T-241/00, Rink. p. II-1251, 53 ir 54 punktai ir 56 punkte minėto 2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
, T-465/04, 54 punktas).
Taip pat primintina, kad motyvavimo reikalavimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes, visų pirma į teisės akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį ir adresatų bei kitų su teisės aktu tiesiogiai ir konkrečiai susijusių asmenų suinteresuotumą gauti paaiškinimus (1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France
, C-367/95 P, Rink. p. I-1719, 63 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
Pagaliau pareiga motyvuoti yra esminis procedūrinis reikalavimas, kurį reikia atskirti nuo motyvavimo pagrįstumo klausimo, susijusio su ginčijamo akto teisėtumu iš esmės (2001 m. kovo 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Prancūzija prieš Komisiją
, C-17/99, Rink. p. I-2481, 35 punktas ir 2008 m. lapkričio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
, T-406/06, 47 punktas).
Šiuo klausimu reikia atsižvelgti į tai, kad ieškinyje ieškovė iš esmės nurodo pareigos motyvuoti pažeidimą, nes ji negali suprasti, kodėl nelaimėjo pirkimo, nors pasiūlė mažiausią kainą, o kainos kriterijus sudarė 55% pasiūlymų įvertinimo. Taip pat reikia pažymėti, kad savo atsiliepime į ieškinį Parlamentas suprato ieškovės argumentus taip, kad ši jį kaltina nenurodžius ginčijamo sprendimo, kuriuo atsisakyta ieškovę pripažinti pirkimo laimėtoja, motyvų.
Bet kuriuo atveju, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, ginčijamo sprendimo motyvai turi leisti Bendrijos teismui vykdyti šio sprendimo teisėtumo priežiūrą, o suinteresuotajam asmeniui – suteikti informaciją, būtiną įvertinti, ar sprendimas pagrįstas. Vadinasi, motyvavimo nebuvimas ar nepakankamas motyvavimas, trukdantys teismui vykdyti priežiūrą, yra imperatyvūs pagrindai, kuriuos gali ir net privalo savo iniciatyva nurodyti Bendrijos teismas (1997 m. vasario 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Daffix
, C-166/95 P, Rink. p. I-983, 23 ir 24 punktai ir 2008 m. rugsėjo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš Teisingumo Teismą
, T-272/06, 27 ir 28 punktai bei juose nurodyta teismų praktika).
Todėl, kadangi ieškovė šiuo atveju pateikė priimtiną pasiūlymą Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalies prasme, norint nustatyti, ar Parlamentas įvykdė Finansiniame reglamente ir Įgyvendinimo taisyklėse įtvirtintą pareigą motyvuoti, reikia išnagrinėti ne tik ginčijamą sprendimą, bet ir 2007 m. sausio 23 d. laišką, kuriuo ieškovei atsakyta į jos aiškų prašymą suteikti papildomos informacijos apie sprendimą sudaryti aptariamą sutartį.
Tačiau pirmiausia reikia konstatuoti, kad ginčijamame sprendime Parlamentas paprasčiausiai nurodė ieškovės pasiūlymo atmetimo priežastis, kaip numatyta Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje. Jis nurodė, jog ieškovės pasiūlymas „nėra ekonomiškai naudingiausias, atsižvelgiant į sutarties sudarymo kriterijus“.
Paskui 2007 m. sausio 23 d. laiške Parlamentas tik pažymėjo:
„Kadangi laimėjęs pasiūlymas surinko daugiausia balų pagal visus pirmiau nurodytus kriterijus <…> (566), jam skirta pirma vieta.
Pranešame, kad, nepaisant šiek tiek mažesnės kainos, Jūsų pasiūlymas surinko 504 balus ir todėl jam skirta antra vieta.“
Taigi Parlamentas atsakė per Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalyje nustatytą terminą, tačiau nesuteikė ieškovei jokios informacijos apie laimėjusio pasiūlymo savybes bei santykinius pranašumus, išskyrus tai, kad jos pasiūlyta kaina buvo šiek tiek mažesnė, nors tai padaryti privalėjo pagal Finansinio reglamento ir Įgyvendinimo taisyklių nuostatas.
Toks atsakymas taip aiškiai ir nedviprasmiškai neatspindi Parlamento argumentų, kad, pirma, leistų suinteresuotiesiems asmenims sužinoti priemonės priėmimo priežastis, kad jie galėtų apginti savo teises, ir, antra, suteiktų Bendrijos teismui galimybę vykdyti sprendimo teisėtumo priežiūrą.
Be to, šios bylos aplinkybėmis ši informacija buvo juo labiau būtina, nes ieškovės pasiūlyta kaina buvo mažesnė nei laimėjusio dalyvio pasiūlyta kaina, o kainos kriterijaus lyginamasis svoris sudarė 55% galutinio pasiūlymų įvertinimo. Taigi ieškovė neturėjo jokios informacijos, leidžiančios jai suprasti, kodėl šiame konkurse jos pasiūlymas nebuvo pripažintas laimėjusiu.
Pridurtina, kad atsakydamas į ieškovės 2007 m. kovo 1 d. laišką Parlamentas 2007 m. kovo 20 d. išsiuntė jai dar vieną laišką.
Šiuo atžvilgiu iš nusistovėjusios teismų praktikos išplaukia, kad kai atitinkama institucija, gavusi ieškovo prašymą, pateiktą prieš pareiškiant ieškinį, suteikti papildomų paaiškinimų apie sprendimą, išsiunčia laišką praėjus Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalyje nustatytam terminui, į šį laišką taip pat galima atsižvelgti nagrinėjant, ar konkrečiu atveju motyvavimas buvo pakankamas. Pareiga motyvuoti turi būti vertinama atsižvelgiant į informaciją, kurią ieškovė turėjo pareikšdama ieškinį, tačiau turėtina omenyje, kad institucija neturi teisės pradinių motyvų pakeisti visiškai naujais (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 56 punkte minėto 2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
, T-465/04, 59 punktą).
Tačiau reikia konstatuoti, kad 2007 m. kovo 20 d. laiške nėra informacijos apie laimėjusio pasiūlymo savybes bei santykinius pranašumus. Parlamentas paprasčiausiai pakartojo tai, ką jau buvo nurodęs ieškovei 2007 m. sausio 23 d. laiške.
Galiausiai reikia pažymėti, kad informaciją apie ginčijamo sprendimo motyvus Parlamentas pateikė vykstant teisminiam procesui. Atsiliepime į ieškinį jis detaliai nurodo ieškovei ir laimėjusiam dalyviui skirtus balus pagal kiekvieną sutarties sudarymo kriterijų ir priežastis, kurios, jo manymu, pagrindžia tokį įvertinimą.
Vis dėlto aplinkybė, jog Parlamentas šio sprendimo priežastis nurodė vykstant šiam procesui, nekompensuoja to, kad pradinis ginčijamo sprendimo motyvavimas buvo nepakankamas. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką motyvai negali būti pirmą kartą ir
a posteriori
nurodyti Bendrijos teisme, išskyrus ypatingas aplinkybes, kurių – nesant jokios skubos – šioje byloje nėra (šiuo klausimu žr. 1992 m. liepos 2 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Dansk Pelsdyravlerforening prieš Komisiją
, T-61/89, Rink. p. II-1931, 131 punktą ir 2008 m. rugsėjo 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
DC-Hadler Networks prieš Komisiją
, T-264/06, 34 punktą).
Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, kad sprendime, kuriuo Parlamentas atsisakė ieškovę pripažinti pirkimo laimėtoja, nenurodyti motyvai pagal Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalį ir Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalį.
Todėl pirmąjį ieškinio pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.
Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su atsisakymo nurodyti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą neteisėtumu
— Šalių argumentai
Ieškovė tvirtina, kad atsisakymas nurodyti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą yra neteisėtas. Visų pirma, šio dalyvio pasiūlyta kaina nepatenka į Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalies antros pastraipos taikymo sritį, nes jos atskleidimas laimėjusiam dalyviui žalos nepadarytų. Be to, atsižvelgiant į skaidrumo reikalavimus, esant tokios vertės pirkimui būtų normalu žinoti konkrečias pasiūlymo atmetimo priežastis.
Be to, ieškovė pabrėžia, kad laimėjusio dalyvio pasiūlyta kaina turėjo būti paskelbta Oficialiojo leidinio priede per 48 dienas nuo sutarties pasirašymo. Vadinasi, šios kainos paskelbimas negali pažeisti teisėtų laimėjusio dalyvio verslo interesų arba pakenkti sąžiningai konkurencijai.
Dėl Parlamento atsisakymo patenkinti ieškovės prašymą taip pat tapo trumpesnis terminas pareikšti ieškinį Pirmosios instancijos teisme.
Parlamentas atsikirsdamas nurodo, kad Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalyje neįtvirtinta absoliuti pareiga nurodyti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą. „Laimėjusio pasiūlymo savybės bei santykiniai pranašumai“ veikiau yra lyginamasis pasiūlymų apibūdinimas. Todėl perkančioji organizacija išlaiko diskreciją spręsti, kokią informaciją nelaimėjusiam dalyviui ji turi pateikti.
Be to, būtų pagrįsta manyti, kad kaina yra vienas elementų, kurių atskleidimas gali pakenkti teisėtiems įmonės verslo interesams Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalies antros pastraipos prasme. Taigi ji turėtų būti nurodoma tik kraštutiniu atveju. Vis dėlto Parlamentas pripažįsta, kad laimėjusio dalyvio pasiūlyta kaina buvo paskelbta Oficialiojo leidinio priede pateiktame skelbime apie sutarties sudarymą.
Maža to, atsisakymas nurodyti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą netrukdė ieškovei pareikšti ieškinio Pirmosios instancijos teisme per nustatytą terminą.
Pirmosios instancijos teismui per posėdį pateikus klausimą Parlamentas išplėtojo savo argumentus nurodydamas, kad iki skelbimo apie sutarties sudarymą publikavimo dar buvo galima panaikinti pirkimą remiantis prieš pasirašant sutartį pareikštais prieštaravimais. Tokiu atveju kainos nepaskelbimas leistų užtikrinti, kad kiti dalyviai nesužinotų šio laimėjusio dalyvio pasiūlymo elemento ir taip šis galėtų iš naujo pateikti pasiūlymą tokiomis pačiomis sąlygomis.
— Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Pirmiausia primintina, kad, ieškovei 2007 m. sausio 10 d. pateikus prašymą suteikti papildomos informacijos, Parlamentas tenurodė, kad laimėjusio dalyvio pasiūlyta kaina buvo šiek tiek didesnė nei jos. Ši kaina – 26 eurai už valandą ne pagal grafiką ir 37,50 euro už valandą pagal grafiką – viešai paskelbta 2007 m. balandžio 7 d. skelbime apie sutarties sudarymą.
Tačiau pagal Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą, nelaimėjusiam dalyviui raštu paprašius, Parlamentas privalėjo pranešti jam apie laimėjusio pasiūlymo savybes ir santykinius pranašumus.
Taigi, ieškovei pateikus rašytinį prašymą, Parlamentas privalėjo jai pranešti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą, kuri yra viena iš laimėjusio pasiūlymo savybių bei santykinių pranašumų, juo labiau kad šios bylos aplinkybėmis šis kriterijus sudarė 55% pasiūlymų įvertinimo.
Šios išvados negali paneigti nė vienas iš Parlamento nurodytų argumentų.
Pirma, argumentas, jog perkančioji organizacija išlaiko diskreciją, nepateisina Parlamento atsisakymo nelaimėjusiam, rašytinį prašymą pateikusiam dalyviui nurodyti laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą. Šiuo aspektu Parlamentas negali paprasčiausiai tvirtinti, kad kaina nėra laimėtojo pasiūlymo savybių ir santykinių pranašumų sudėtinis elementas, kai, kaip minėta pirmiau, nagrinėjamu atveju šis kriterijus sudarė 55% pasiūlymų įvertinimo.
Antra, pagal Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą tam tikros informacijos negalima atskleisti, jei toks atskleidimas trukdytų taikyti teisės aktus, prieštarautų viešiesiems interesams arba kenktų teisėtiems valstybinių ar privačių įmonių verslo interesams ar iškraipytų tarp jų sąžiningą konkurenciją. Vis dėlto atsiliepime į ieškinį Parlamentas nepaaiškina, kaip šiuo konkrečiu atveju laimėjusio dalyvio pasiūlytos kainos atskleidimas galėtų pakenkti jo verslo interesams, ir, beje, pabrėžia, kad ši kaina buvo nurodyta skelbime apie sutarties sudarymą.
Trečia, argumentas, jog, kaip leidžiama pagal Finansinio reglamento 101 straipsnį, iki sutarties pasirašymo perkančioji organizacija gali nuspręsti atsisakyti pirkimo arba panaikinti pirkimo procedūrą, šios bylos aplinkybėmis neatleidžia Parlamento nuo pareigos pranešti ieškovei laimėjusio dalyvio pasiūlytą kainą. Pritarus tokiam argumentui netektų prasmės Finansinio reglamento 101 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje ir Įgyvendinimo taisyklių 149 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta pareiga motyvuoti.
Tokiomis aplinkybėmis antrąjį ieškinio pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, ginčijamą sprendimą reikia panaikinti.
Dėl prašymo panaikinti po ginčijamo sprendimo priimtus aktus
Trečiuoju reikalavimu ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo panaikinti visus po ginčijamo sprendimo priimtus aktus.
Šiuo klausimu primintina, kad pagal Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmą pastraipą, Pirmosios instancijos teismui taikomą pagal to paties statuto 53 straipsnio pirmą pastraipą ir pagal Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą, ieškinyje turi būti nurodytas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Šios nuorodos turi būti pakankamai aiškios ir tikslios, kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Pirmosios instancijos teismas – vykdyti teisminę kontrolę. Siekiant užtikrinti teisinį saugumą bei gerą teisingumo vykdymą, būtina, kad esminės ieškinį pagrindžiančios faktinės ir teisinės aplinkybės būtų nurodytos – kad ir glaustai, tačiau nuosekliai ir suprantamai – pačiame ieškinio tekste (1993 m. balandžio 28 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
De Hoe prieš Komisiją
, T-85/92, Rink. p. II-523, 20 punktas ir 2005 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
Internationaler Hilfsfonds prieš Komisiją
, T-294/04, Rink. p. II-2719, 23 punktas).
Nagrinėjamu atveju ieškovė nepatikslina, kokius aktus siekiama panaikinti trečiuoju reikalavimu, ir nepateikia jokių argumentų, kad pagrįstų savo prašymą.
Todėl trečiasis reikalavimas turi būti atmestas kaip nepriimtinas.
Dėl prašymo atlyginti žalą
Šalių argumentai
Ieškinyje ieškovė prašo priteisti iš Parlamento 500000 eurų žalos atlyginimo.
Dublike ieškovė nurodo, jog ji atitinka visas sąlygas, kad būtų pripažinta pirkimo laimėtoja. Taigi Parlamentas pažeidė visas teisės normas, reglamentuojančias pirkimo laimėtojo nustatymą, ir todėl ieškovės prašymas atlyginti žalą yra priimtinas.
Dėl patirtos žalos ieškovė tvirtina ekonomine prasme patyrusi nuostolių dėl to, kad nelaimėjo pirkimo. Ji negavo naudos, kurios teisėtai galėjo tikėtis gauti.
Parlamentas teigia, kad ieškovės prašymas atlyginti žalą yra nepriimtinas.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką ieškinyje dėl Bendrijos institucijos sukeltos žalos atlyginimo turi būti pateikti įrodymai, leidžiantys nustatyti veiksmus, kuriais ieškovas kaltina instituciją, priežastis, dėl kurių jis teigia, kad tarp veiksmų ir jo tariamai patirtos žalos yra priežastinis ryšys, ir žalos pobūdį bei apimtį (1997 m. liepos 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Guérin automobiles prieš Komisiją
, T-38/96, Rink. p. II-1223, 42 punktas ir 2005 m. vasario 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Chiquita Brands ir kt. prieš Komisiją
, T-19/01, Rink. p. II-315, 65 punktas).
Tačiau nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad ieškinyje nurodytam prašymui atlyginti žalą, išreikštam vienu reikalavimu, trūksta elementaraus konkretumo.
Net darant prielaidą, kad ieškinyje esama informacijos, leidžiančios nustatyti veiksmus, kuriais kaltinamas Parlamentas, jame nieko nenurodyta nei apie tariamai patirtos žalos pobūdį ir dydį, nei apie priežastis, dėl kurių ieškovė mano, jog esama priežastinio ryšio tarp minėtų veiksmų ir šios žalos.
Be to, net ir darant prielaidą, kad jai būtų pripažinta galimybė ištaisyti šį trūkumą dublike, ji iš tiesų net nebandė to padaryti.
Vadinasi, kiek tai susiję su prašymu atlyginti žalą, ieškinys netenkina Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkte nustatytų sąlygų.
Tokiomis aplinkybėmis prašymas atlyginti žalą turi būti pripažintas nepriimtinu.
Dėl prašymo nurodyti Parlamentui surengti teisės aktų reikalavimus atitinkantį konkursą
Dublike ieškovė prašė, kad Pirmosios instancijos teismas nurodytų Parlamentui surengti teisės aktų reikalavimus atitinkantį konkursą.
Tačiau pagal Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą nurodyti ginčo dalyką ir pateikti reikalavimus ieškovas privalo ieškinyje. Nors pagal to paties reglamento 48 straipsnio 2 dalį tam tikromis aplinkybėmis per procesą leidžiama pateikti naujus teisinius pagrindus, ši nuostata jokiu atveju negali būti aiškinama kaip leidžianti ieškovui pateikti Pirmosios instancijos teismui naujus reikalavimus ir taip pakeisti ginčo dalyką (1992 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Asia Motor France ir kt. prieš Komisiją
, T-28/90, Rink. p. II-2285, 43 punktas ir 2001 m. liepos 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
T. Port prieš Tarybą
, T-2/99, Rink. p. II-2093, 34 punktas; pagal analogiją taip pat žr. 1979 m. rugsėjo 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, 232/78, Rink. p. 2729, 3 punktą).
Darytina išvada, jog reikalavimas, kad Pirmosios instancijos teismas nurodytų Parlamentui surengti konkursą, gali būti tik atmestas kaip nepriimtinas.
Papildomai reikia priminti, kad, pareiškus EB 230 straipsniu grindžiamą ieškinį dėl panaikinimo, Bendrijos teismo kompetencija apsiriboja vien ginčijamo sprendimo teisėtumo kontrole ir kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką, įgyvendindamas savo įgaliojimais, Pirmosios instancijos teismas negali įpareigoti Bendrijos institucijų atlikti tam tikrų veiksmų (1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimas
DSM prieš Komisiją
, C-5/93 P, Rink. p. I-4695, 36 punktas ir 2000 m. vasario 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
ADT Projekt prieš Komisiją
, T-145/98, Rink. p. II-387, 83 punktas). Ginčijamo sprendimo panaikinimo atveju atitinkama institucija pagal EB 233 straipsnį privalo imtis būtinų priemonių, kad būtų įvykdytas teismo sprendimas dėl panaikinimo (1998 m. sausio 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Ladbroke Racing prieš Komisiją
, T-67/94, Rink. p. II-1, 200 punktas ir 56 punkte minėto 2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
, T-465/04, 35 punktas).
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Parlamentas pralaimėjo bylą, jis turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal ieškovės reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (šeštoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti sprendimą, kuriuo Europos Parlamentas atsisakė
VIP Car Solutions SARL
pripažinti pirkimo, dėl kurio paskelbtas konkursas PE/2006/06/UTD/1, laimėtoja.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Priteisti iš Parlamento bylinėjimosi išlaidas.

Meij
Vadapalas
Moavero Milanesi
Paskelbta 2009 m. gegužės 20 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.