CELEX: 62006CJ0144
Apelācija
Kopienas preču zīme
Regula (EK) Nr. 40/94
7. panta 1. punkta b) apakšpunkts
Reģistrācijas atteikums
Grafiska preču zīme
Taisnstūra veida tabletes sarkanā un baltā krāsā ar zilu, ovālu vidu attēlojums
Atšķirtspēja

Ar savu apelācijas sūdzību
Henkel KGaA
(turpmāk tekstā – “
Henkel
”) lūdz atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2006. gada 17. janvāra spriedumu lietā T-398/04
Henkel
/ITSB (Krājumā nav publicēt) (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru noraidīta tās prasība atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2004. gada 4. augusta lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), ar kuru noraidīts preču zīmes reģistrācijas pieteikums.
Atbilstošās tiesību normas
Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (
OV 1994, L 11, 1. lpp.
) nosaka:
“1.   Nereģistrē:
[..]
b)
preču zīmes, kam nav atšķirīgu īpašību [atšķirtspējas].”
Prāvas priekšvēsture
1998. gada 28. septembrī
Henkel
saskaņā ar Regulu Nr. 40/94 iesniedza ITSB Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu.
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir grafisks apzīmējums (turpmāk tekstā – “pieteiktā preču zīme”), kas attēlots šādi:
Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta preču zīmes reģistrācija, ietilpst 1., 3. un 21. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām (turpmāk tekstā – “Nicas nolīgums”) un attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 3. klasē, atbilst šādam aprakstam: “Izstrādājumi trauku un veļas mazgāšanai”.
Henkel
prasīja atzīt prioritātes tiesības, pamatojoties uz Vācijā 1998. gada 18. jūnijā iesniegtu reģistrācijas pieteikumu, kas attiecās uz reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei identisku preču zīmi.
Pēc 1999. gada 1. oktobra lēmuma, ar kuru pārbaudītājs noraidīja reģistrācijas pieteikumu atbilstoši Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un d) apakšpunktam,
Henkel
1999. gada 19. novembrī saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 57.–59. pantu iesniedza ITSB apelācijas sūdzību.
Ar apstrīdēto lēmumu ITSB Apelāciju otrā padome šo apelāciju noraidīja. Būtībā tā uzskatīja, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei nebija atšķirtspējas Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē attiecībā uz visām reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm.
Prasība Pirmās instances tiesā un pārsūdzētais spriedums
Lai panāktu apstrīdētā lēmuma atcelšanu, 2004. gada 8. oktobrī
Henkel
cēla prasību Pirmās instances tiesā. Pamatojot savu prasību,
Henkel
izvirzīja divus pamatus. Pirmās instances tiesa tos noraidīja un attiecīgi noraidīja arī prasību.
Atbilstoši pirmajam pamatam, kas saistīts ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, ITSB esot pieļāvis kļūdas, piemērojot atšķirtspējas novērtējuma kritērijus.
Vispirms
Henkel
pārmeta, ka ITSB neesot pārbaudījis atšķirtspējas pastāvēšanu reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī un ka tas nekonstatēja tirgoto preču ierasto formu tirgū līdz šim datumam. Turpinot, saskaņā ar
Henkel
viedokli ITSB neesot varējis apgalvot, ka apzīmējuma atšķirīgās krāsas atbilda dažādām aktīvajām vielām, jo krāsas un krāsu kombinācijas paliek sabiedrības brīvā izvēlē.
Turpinot
Henkel
atzīmēja, ka neesot ņemts vērā
Bundespatentgericht
(Federālā Patentu tiesa) rīkojums, ar kuru nolemts, ka
Deutsches Patent- und Markenamt
(Vācijas Patentu un preču zīmju birojs) pieteiktais apzīmējums bija apveltīts ar atšķirtspēju attiecībā uz izstrādājumiem veļas mazgājamajām mašīnām un trauku mazgājamajām mašīnām.
Visbeidzot
Henkel
atgādināja, ka ITSB bija reģistrējis vairākus apzīmējumus, kas ir līdzīgi pieteiktajai preču zīmei.
Savukārt Pirmās instances tiesā ITSB apgalvoja, ka patērētājs uztver attiecīgo apzīmējumu nevis kā preces komerciālās izcelsmes norādi, bet gan kā preces attēlu. Kas attiecas uz
Bundespatentgericht
lēmumu, tas esot pienācīgi ņemts vērā, taču neesot bijis ITSB saistošs. Attiecībā uz agrāko lēmumu praksi ITSB atgādināja, ka Kopienu tiesām ir pienākums autonomi lemt par tajās iesniegto prasību un, konkrētāk, tām nekādi nav saistoši iepriekšēji prettiesiski lēmumi. Turklāt
Henkel
norādītie gadījumi neesot salīdzināmi ar izskatāmo lietu.
Pirmās instances tiesa konstatēja, ka
Henkel
bija savu pamatu aprobežojusi ar “izstrādājumiem trauku un veļas mazgāšanai” un ka šīs preces bija plaša patēriņa preces, attiecībā uz kurām patērētāja uzmanības līmenis, izdarot pirkumu, nav augsts. Kas attiecas uz pieteiktās preču zīmes atšķirtspēju, Pirmās instances tiesa, pēc tam, kad tā bija atgādinājusi tiesību principus, kas noteikti šīs jomas judikatūrā, atgādināja, ka šādas atšķirtspējas novērtējums nevar izraisīt atšķirīgu iznākumu tādas trīsdimensionālas preču zīmes gadījumā, kuru veido pašas preces attēlojums, un tādas grafiskas preču zīmes gadījumā, ko veido realitātei atbilstošs šīs pašas preces attēls.
Pirmās instances tiesa pēc tam, kad tā bija norādījusi, ka, lai novērtētu pieteiktās preču zīmes atšķirtspēju, ir jāvērtē šī attēla radītais kopējais iespaids, kas nav nesavienojams ar to veidojošo elementu vērtējumu (1997. gada 11. novembra spriedums lietā
C-251/95
SABEL
,
Recueil
, I-6191. lpp.
, 23. punkts, un 2004. gada 16. septembra spriedums lietā
C-329/02 P
SAT.1
/ITSB, Krājums, I-8317. lpp.
, 35. punkts), veica preču zīmes elementu analīzi, kam sekoja vērtējums preču zīmei kopumā. Pēc tam Pirmās instances tiesa nolēma, ka pieteiktā preču zīme neļauj atšķirt attiecīgo preci no citu uzņēmumu precēm.
Pirmās instances tiesa piebilda, ka šo vērtējumu neliek apšaubīt ne tas, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī
Henkel
bija vienīgā sabiedrība, kas pārdeva preces ar pieteiktā apzīmējuma formu, ne agrākas reģistrācijas. Kas attiecas uz valsts [preču zīmes] reģistrāciju, Pirmās instances tiesa uzsvēra, ka to var ņemt vērā, taču tā nav saistoša ITSB, jo Kopienas preču zīmju režīms ir autonoma sistēma, ko veido normu kopums un kurai ir īpaši mērķi; tās piemērošana ir neatkarīga no visām valstu sistēmām, un to, vai apzīmējumu var reģistrēt kā Kopienas preču zīmi, ir jāvērtē, pamatojoties vienīgi uz atbilstošo Kopienu tiesisko regulējumu.
Kas attiecas uz ITSB lēmumiem par reģistrāciju, Pirmās instances tiesa atgādināja – pat ja faktiskie vai juridiskie apstākļi, kas ietverti agrākajā lēmumā, varētu kalpot par argumentiem par labu pamatam, kas saistīts ar Regulas Nr. 40/94 normas pārkāpumu, tomēr Apelāciju padomju lēmumu likumība ir jāizvērtē, pamatojoties tikai uz šo regulu, kā to ir interpretējusi Kopienu tiesa, nevis uz Apelāciju padomju agrākās lēmumu prakses pamata. Turklāt saskaņā ar Pirmās instances tiesas viedokli
Henkel
norādītās preču zīmes nebija pilnībā salīdzināmas ar apskatāmo preču zīmi vai nu tādēļ, ka nesakrita attiecīgās preces, vai arī tādēļ, ka attiecīgie apzīmējumi ietvēra elementus, kas nebija ģeometriskas pamatformas.
Otrais pamats bija saistīts ar rīcības brīvības ļaunprātīgu izmantošanu un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu. Faktiski
Henkel
norādīja, ka, noraidot pieteiktās preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, vienlaikus reģistrējot salīdzināmas preču zīmes, ITSB esot ļaunprātīgi izmantojis savu rīcības brīvību un pārkāpis vienlīdzīgas attieksmes principu. Turklāt
Henkel
atzīmēja – ja tā paciestu šādu situāciju, par to nesaņemot kompensāciju pašas preču zīmes reģistrācijas veidā, tā ciestu diskrimināciju, kas ir pretrunā ar EKL 28. pantā paredzēto preču brīvas aprites principu.
Henkel
tāpat piebilda, ka Regulas Nr. 40/94 izvirzīto saskaņošanas mērķi – kas izriet no regulas pirmā un trešā apsvēruma – ir iespējams sasniegt tikai tad, ja vienotās materiālo tiesību normas tiek interpretētas vienotā veidā.
ITSB norādīja – tā kā lēmums par reģistrāciju ietilpst saistošajā kompetencē, lēmuma likumību nevarot apšaubīt, balstoties uz ITSB līdzšinējo lēmumu praksi, neatkarīgi no tā, vai šī prakse bijusi likumīga vai nē.
Pirmās instances tiesa atgādināja, ka lēmumi, ko Apelāciju padomes pieņem saskaņā ar Regulu Nr. 40/94 attiecībā uz apzīmējuma kā Kopienas preču zīmes reģistrēšanu, tiek pieņemti, realizējot saistošo kompetenci, nevis rīcības brīvību (2005. gada 15. septembra spriedums lietā
C-37/03 P
BioID
/ITSB, Krājums, I-7975. lpp.
, 47. punkts). Tā nolēma, ka
Henkel
otrais izvirzītais pamats patiesībā neattiecās uz ITSB piešķirtās rīcības brīvības ļaunprātīgu izmantošanu, bet gan uz to, ka ITSB atļāva kā preču zīmes reģistrēt salīdzināmus apzīmējumus, vienlaikus noraidot attiecīgās preču zīmes reģistrācijas pieteikumu. Saskaņā ar Pirmās instances tiesas viedokli šis pamats tādēļ nav nodalāms no daļas argumentu, kurus
Henkel
izvirzījusi, pamatojot pirmo pamatu, un tādēļ tam neesot nozīmes.
Lietas dalībnieku prasījumi
Apelācijas sūdzībā
Henkel
lūdz Tiesu:
—
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
—
atcelt apstrīdēto lēmumu;
—
piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
ITSB lūdz Tiesu:
—
noraidīt apelācijas sūdzību;
—
piespriest
Henkel
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
Lietas dalībnieku argumenti
Savu apelāciju pamatojot,
Henkel
izvirza vienu vienīgu pamatu, kas saistīts ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, kas izpaudies kā no tiesību un faktu viedokļa nepareizs novērtējums prasībām, kas saistītas ar pieteiktās preču zīmes atšķirtspēju.
Henkel
uzskata, ka Tiesai jāsniedz juridiski pareizs vērtējums tiesību jautājumiem, kas rodas šīs lietas apstākļu rezultātā, jo Pirmās instances tiesa neesot pareizi piemērojusi juridisko jēdzienu “preču zīme bez atšķirtspējas”.
Saskaņā ar
Henkel
viedokli Pirmās instances tiesa esot kļūdaini nolēmusi, ka pieteiktajai preču zīmei nebija pietiekamas atšķirtspējas Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē. Saskaņā ar šo normu tiek prasīts tikai minimāls atšķirtspējas līmenis (2001. gada 20. septembra spriedums lietā
C-383/99 P
Procter & Gamble
/ITSB,
Recueil
, I-6251. lpp.
, 40. punkts). Līdz ar to ir vienīgi jāizvērtē, vai pieteiktā preču zīme var identificēt preci, attiecībā uz kuru iesniegts reģistrācijas pieteikums, kā tādu, kuras avots ir viens noteikts uzņēmums, un attiecīgi atšķirt šo preci no citu uzņēmumu precēm (1999. gada 4. maija spriedums apvienotajās lietās
C-108/97 un C-109/97
Windsurfing Chiemsee
,
Recueil
, I-2779. lpp.
, 46. punkts).
Henkel
uzskata, ka attiecīgajā tirgū katrs ražotājs izmantojot atšķirīgas krāsas, lai atšķirtu savas preces no savu konkurentu precēm. Šī iemesla dēļ preces attēlojums vienmēr uzkrītošā veidā esot izvietots uz preces iepakojuma priekšdaļas, un sabiedrība šo konkrēto preces attēlojumu uztverot kā norādi par šīs preces ražotāju.
Henkel
uzskata, ka neesot pareiza Pirmās instances tiesas nostāja, ka uzmanības līmenis, ko vidusmēra patērētājs pievērš preces ārējam izskatam, nav augsts gadījumos, kad prece parasti tiek pārdota iesaiņojumā, uz kura izvietota arī vārdiska informācija par attiecīgās preces sastāvu un izmantošanu. Neesot pareizi arī apgalvot, ka tās ir lētas plaša patēriņa preces, kuras iegādājoties patērētāji nepievēršot augstu uzmanību un padziļināti neizvērtējot preci. Saskaņā ar
Henkel
viedokli sabiedrība no grafiskā apzīmējuma, kas ir strīda pamatā, saņemot daudz informācijas, kas nozīmīgi pārsniedzot to informācijas daudzumu, kas parasti nepieciešams, lai noteiktu preces izcelsmi.
Turklāt
Henkel
savā replikas rakstā norāda, ka Pirmās instances tiesa ir sagrozījusi faktus, nolemjot, ka attiecīgā preču zīme bija viens no visacīmredzamākajiem preces noformējuma variantiem. Faktiski attiecīgais apzīmējums neesot tādas formas, ko varētu uzskatīt par tā “iespējamu formu”, ievērojot, ka tā atsevišķie slāņi ir savstarpēji skaidri nošķirti to krāsu dēļ, kuras izvēlētas pilnīgi brīvi, un mazgāšanas līdzekļiem neparastās tumšās krāsas un ovālās formas klātesamību.
ITSB uzskata, ka prasība ir nepieņemama. Tas norāda, ka
Henkel
neprecizē, kāda būtu Pirmās instances tiesas pieļautā tiesību kļūda, un ka iebildumi attiecas uz patērētāju uztveres vērtējuma rezultātu. Saskaņā ar ITSB viedokli ir jāuzskata, ka šis process ir tāds, kas attiecas uz faktu konstatēšanu, un nevis tāds, kas ietilpst juridiskas kvalifikācijas ietvaros. Faktu un pierādījumu vērtējums, izņemot gadījumu, kad fakti un pierādījumi tikuši sagrozīti vai viltoti, nav tiesību jautājums, kas kā tāds ir pakļauts Tiesas kontrolei apelācijas ietvaros.
ITSB apgalvo, ka dažādās izvirzītās problēmas (it īpaši, vai šā brīža prakse tirgū ir tāda, ka tablešu forma un krāsa ir izcelsmes norāde, vai sabiedrība no preces attēla gūst informāciju par tās komerciālo izcelsmi, vai ir iespējams no pieredzes secināt, ka vidusmēra patērētāja uzmanības līmenis, ko tas pievērš preces ārējam izskatam, nav augsts tajos gadījumos, kad prece tiek pārdota iesaiņojumā, uz kura ir izvietota arī vārdiska informācija par preces sastāvu un paredzēto izmantošanu) ir faktu jautājums. Turklāt ITSB uzskata, ka Pirmās instances tiesa nav nedz sagrozījusi faktus, nedz neievērojusi apzīmējuma individuālās iezīmes (it īpaši preces trešo krāsu).
Visbeidzot, ITSB uzskata, ka saskaņā ar Tiesas Reglamenta 42. pantu nevar izskatīt noteiktas
Henkel
iebildes, kas izvirzītas tās replikas rakstā, jo tās nav iesniegtas laikus. Katrā gadījumā šīs iebildes neesot pamatotas pēc būtības.
Tiesas vērtējums
Pirmkārt,
Henkel
Pirmās instances tiesai pārmet, ka tā esot juridiski nepareizi novērtējusi prasības par pieteiktās preču zīmes atšķirtspēju.
Saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu nereģistrē preču zīmes, kam nav atšķirtspējas.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru preču zīmes atšķirtspēja minētā panta izpratnē nozīmē, ka šī preču zīme ļauj identificēt preci, attiecībā uz kuru pieteikta reģistrācija, kā tādu, ko piedāvā konkrēts uzņēmums, un tādējādi atšķirt šo preci no citu uzņēmumu precēm. (skat. 2004. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās
C-473/01 P un C-474/01 P
Procter & Gamble
/ITSB,
Recueil
, I-5173. lpp.
, 32. punkts, un 2004. gada 21. oktobra spriedumu lietā
C-64/02 P ITSB/
Erpo Möbelwerk
, Krājums, I-10031. lpp.
, 42. punkts).
Šī atšķirtspēja ir jāvērtē, pirmkārt, saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem pieteikta reģistrācija, un otrkārt, saistībā ar to, kā tos uztver konkrētā sabiedrības daļa (iepriekš minētais 2004. gada 29. aprīļa spriedums apvienotajās lietās
Procter

& Gamble
/ITSB, 33. punkts, un 2006. gada 22. jūnija spriedums lietā
C-25/05 P
Storck
/ITSB, Krājums, I-5719. lpp.
, 25. punkts).
Tāpat saskaņā ar pastāvīgo judikatūru trīsdimensiju preču zīmju, ko veido pašas preces forma, atšķirtspējas vērtējuma kritēriji neatšķiras no kritērijiem, ko piemēro citām preču zīmju kategorijām. Tomēr, piemērojot šos kritērijus, ir jāņem vērā fakts, ka vidusmēra patērētāja uztvere, sastopoties ar trīsdimensiju preču zīmi, ko veido pašas preces forma, ne vienmēr ir tāda pati, kā sastopoties ar vārdisku vai grafisku preču zīmi, ko veido apzīmējums, kas nav atkarīgs no apzīmēto preču veidola. Vidusmēra patērētāji nav pieraduši izdarīt pieņēmumus par preču izcelsmi, balstoties uz preču vai to iesaiņojuma formu bez jebkādiem grafiskiem vai teksta elementiem, un šādas trīsdimensiju preču zīmes atšķirtspēja varētu būt grūtāk nosakāma nekā vārdiskas vai grafiskas preču zīmes atšķirtspēja (2004. gada 7. oktobra spriedums lietā
C-136/02 P
Mag Instrument
/ITSB, Krājums, I-9165. lpp.
, 30. punkts, kā arī iepriekš minētais spriedums lietā
Storck
/ITSB, 26. un 27. punkts).
Pastāvot šiem apstākļiem, atšķirtspēja Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir tikai preču zīmei, kas būtiski atšķiras no nozarē pastāvošas normas vai ieražas un kura tādēļ var pildīt būtisko izcelsmes norādes funkciju (2006. gada 12. janvāra spriedums lietā
C-173/04 P
Deutsche SiSi-Werke
/ITSB, Krājums, I-551. lpp.
, 31. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā
Storck
/ITSB, 28. punkts).
Šī judikatūra, kas ir attīstīta attiecībā uz trīsdimensiju preču zīmēm, ko veido pašas preces forma, ir piemērojama arī gadījumā, ja, kā tas ir šajā lietā, reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir grafiska preču zīme, ko veido minētās preces divdimensiju attēls. Šādā gadījumā preču zīmi vēl jo vairāk neveido apzīmējums, kas nav atkarīgs no tā apzīmējamās preces aspektiem (iepriekš minētais spriedums lietā
Storck
/ITSB, 29. punkts).
Jāatgādina, ka, lai novērtētu, vai preču zīmei ir vai nav atšķirtspēja, ir jāņem vērā tās radītais kopējais iespaids. Tas tomēr nenozīmē, ka sākumā nav jāveic secīgs izvērtējums šajā preču zīmē izmantotajiem attēlošanas elementiem. Visaptverošajā vērtējumā var būt lietderīgi izvērtēt visus elementus, kas veido attiecīgo preču zīmi (šajā sakarā skat. 2005. gada 30. jūnija spriedumu lietā
C-286/04 P
Eurocermex
/ITSB, Krājums, I-5797. lpp.
, 22. un 23. punkts, kā arī tajos minēto judikatūru).
No pārsūdzētā sprieduma izriet, ka Pirmās instances tiesa ir pareizi identificējusi un izskatāmajā lietā piemērojusi judikatūrā noteiktos kritērijus.
Pirmās instances tiesa pamatoti ir vispirms apskatījusi dažādus elementus, kas veido pieteiktās preču zīmes attēloto aspektu, tādus kā tabletes forma un krāsas, lai turpinājumā izvērtētu tās kopējo iespaidu ar mērķi novērtēt, vai šī preču zīme pilda savu izcelsmes norādes funkciju vai ne.
Tādējādi pēc tam, kad tā pārsūdzētā sprieduma 32.–35. punktā bija secīgi pārbaudījusi pieteiktās preču zīmes taisnstūra formu, tās divkrāsainos slāņus un tās zilo, ovālo vidu, kas novietots tabletes augšējās sarkanās virsmas vidū, Pirmās instances tiesa nolēma, ka ar šiem elementiem nepietiek, lai preču zīmei piešķirtu atšķirtspēju.
Kas attiecas uz šo elementu visaptverošo vērtējumu, Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 39. punktā ir nospriedusi, ka “attiecīgā apzīmējuma radītais kopējais iespaids aprobežojas ar izstrādājuma trauku vai veļas mazgājamajai mašīnai tabletes formas attēlu, kurā vairākas aktīvās ķīmiskās vielas ir sagrupētas dekoratīvā un pievilcīgā veidā divos krāsainos slāņos – sarkanā un baltā, no kuriem sarkano slāni papildina zils, ovāls vidus. Ievērojot, ka patērētājs nav radis preces formā un krāsās atpazīt preces komerciālās izcelsmes norādi [..], tā kā divu slāņu klātbūtne un ovālā vidus citā krāsā pievienošana ir viens no acīmredzamākajiem risinājumiem izstrādājuma trauku vai veļas mazgājamās mašīnai attēlošanai tabletes formā [..] un tā kā attiecībā uz pamatkrāsām, kas parasti tiek izmantotas attiecīgajā sektorā, izvēlētās krāsas nav tādas, kas pēc sava rakstura pievērstu patērētāju uzmanību [..], apzīmējuma kopējais iespaids mērķauditorijai nenorādīs, ka preces konkrētais attēlojums atklāj tās komerciālo izcelsmi. Tāpēc pieteiktā preču zīme šo preču samērā informētam, uzmanīgam un apdomīgam vidusmēra patērētājam bez analītiska vai salīdzinoša vērtējuma un īpašas uzmanības pievēršanas neļauj attiecīgo preci atšķirt no citu uzņēmumu precēm [..]”.
No tā izriet, pirmkārt, ka Pirmās instances tiesa, vērtējot reģistrācijai pieteiktās preču zīmes atšķirtspēju, pareizi balstījās uz kopējo iespaidu, ko rada šīs preču zīmes forma un krāsu salikums, un, otrkārt, ka tā konstatēja, ka pieteiktā preču zīme neļauj atšķirt preci no konkurentu, kuri darbojas šajā sektorā, precēm.
No tā izriet – nolemjot, ka preču zīmei, par kuru iesniegts reģistrācijas pieteikums, nebija atšķirtspējas Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, Pirmās instances tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu attiecībā uz šo normu un atbilstošo Tiesas judikatūru.
Tāpēc šis iebildums ir jānoraida kā nepamatots.
Otrkārt, kas attiecas uz iebildi par to, kā Pirmās instances tiesa faktiski piemēroja kritērijus, kas izriet no Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un minētās judikatūras, ir jānorāda, ka tas ietver faktu vērtējumus.
Konkrētāk, tas, vai pastāv vai nepastāv būtiska atšķirība šī sprieduma 37. punkta izpratnē, ir faktu vērtējums.
Tikai Pirmās instances tiesa ir kompetenta, pirmkārt, konstatēt faktus, izņemot, ja tās konstatējumu būtiskas neprecizitātes izriet no tai iesniegtajiem lietas materiāliem, un, otrkārt, novērtēt šos faktus. Faktu vērtējums līdz ar to, izņemot tai iesniegto pierādījumu sagrozīšanas gadījumā, nav tiesību jautājums, kurš pakļauts Tiesas kontrolei apelācijas ietvaros (šajā sakarā skat. 2002. gada 19. septembra spriedumu lietā
C-104/00 P
DKV
/ITSB,
Recueil
, I-7561. lpp.
, 22. punkts, kā arī 2004. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās
C-456/01 P un C-457/01 P
Henkel
/ITSB,
Recueil
, I-5089. lpp.
, 41. punkts).
Šajā sakarā ir jānorāda, ka
Henkel
tikai replikas stadijā pirmo reizi apgalvoja, ka Pirmās instances tiesa ir sagrozījusi faktus vai pierādījumus. Līdz ar to, ievērojot Reglamenta 42. panta 2. punktu, kas apelācijas procesam ir piemērojams saskaņā ar šī paša Reglamenta 118. pantu, faktu sagrozīšana izskatāmajā lietā nevar būt pieņemams pamats.
Jāpiebilst, ka pārsūdzētajā spriedumā ietvertais konstatējums attiecībā uz konkrētās sabiedrības daļas iezīmēm un patērētāju uzmanību, uztveri vai attieksmi arī ietilpst faktu vērtējumu jomā.
Šajos apstākļos iebilde, ka Pirmās instances tiesa esot no faktu viedokļa nepareizi novērtējusi prasības attiecībā uz pieteiktās preču zīmes atšķirtspēju, uzskatāma par nepieņemamu.
Visbeidzot,
Henkel
Pirmās instances tiesai pārmet, ka tā nelēma par jautājumu, vai, lai novērtētu atšķirtspēju, datums, kas jāņem vērā, ir datums, kad iesniegts preču zīmes reģistrācijas pieteikums, vai tiesas lēmuma datums.
Henkel
apgalvo, ka tā pastāvīgi vērsa uzmanību uz to, ka tā bija pirmā sabiedrība, kas ieviesa un pārdeva mazgāšanas līdzekļus tabletes formā, kas ir strīda priekšmets. Reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datumā sabiedrībai neesot bijis ne mazāko grūtību konkrēto preci “trauku un veļas mazgāšanas līdzekļa tablete” asociēt ar tās ražotāju –
Henkel
.
Ir jānorāda, ka Pirmās instances tiesa uz šo iebildi ir sniegusi atbildi pārsūdzētā sprieduma 41. un 42. punktā, norādot, ka pieteiktās preču zīmes nespēju
a priori
un neatkarīgi no tās izmantošanas Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkta izpratnē norādīt preces izcelsmi, neiespaido tas, cik daudzas līdzīgas tabletes jau pārdotas tirgū un ka šādos apstākļos nav jālemj par to, kurš brīdis ir jāņem vērā, vērtējot attiecīgās preču zīmes atšķirtspēju.
Jākonstatē, ka
Henkel
nav savu iebildi pamatojis ne ar kādiem apstākļiem, kas pierādītu, ka Pirmās instances tiesa šo jautājumu izlēmusi nepareizi. Līdz ar to šis iebildums ir noraidāms.
Tādējādi, tā kā
Henkel
pamats daļēji ir nepamatots un daļēji – nepieņemams, apelācija ir noraidāma.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 118. pantu, lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā ITSB ir prasījis piespriest
Henkel
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā spriedums tai nav labvēlīgs, tai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nolemj:

1)
apelācijas sūdzību noraidīt;

2)
Henkel KGaA
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.