CELEX: 62006CJ0117
Kopējā ārpolitika un drošības politika
Īpaši ierobežojoši pasākumi pret personām un organizācijām, kas ir saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban
Līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana
Regula (EK) Nr. 881/2002
2. panta 3. punkts un 4. panta 1. punkts
Aizliegums nodot saimnieciskos resursus personām, kas uzskaitītas šās regulas I pielikumā
Piemērojamība
Nekustamā īpašuma pārdošana
Līgums, kas noslēgts pirms pircēja iekļaušanas I pielikuma sarakstā
Pieteikums īpašuma tiesību nostiprināšanai zemesgrāmatā pēc minētās iekļaušanas

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 2. panta 3. punktu un 4. panta 1. punktu Padomes 2002. gada 27. maija Regulā (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu,
Al-Qaida
tīklu un
Taliban
, un ar kuru atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001, ar ko aizliedz eksportēt noteiktas preces un pakalpojumus uz Afganistānu, pastiprina lidojumu aizliegumu un attiecina uz Afganistānas
Taliban
līdzekļu un citu finanšu resursu iesaldēšanu (
OV L 139, 9. lpp.
), ko groza ar Padomes 2003. gada 27. marta Regulu (EK) Nr. 561/2003 (
OV L 82, 1. lpp.
, turpmāk tekstā – “Regula Nr. 881/2002”).
Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā, ko lūdza uzsākt Mēlendorfa un Mēlendorfa-Nīhūsa (turpmāk tekstā – “pārdevējas”) par
Grundbuchamt
[Zemesgrāmata] lēmumu, ar kuru noraidīts viņu pieteikums nostiprināt zemesgrāmatā īpašuma tiesības uz nekustamu mantu, izpildot notariāli apstiprinātu pirkuma-pārdevuma aktu.
Atbilstošās tiesību normas
Apvienoto Nāciju Drošības padomes rezolūcijas
2002. gada 16. janvārī Apvienoto Nāciju Drošības padome (turpmāk tekstā – “Drošības padome”) pieņēma Rezolūciju 1390 (2002), kurā noteica pasākumus, kas valstīm veicami attiecībā uz Osamu bin Ladenu, organizācijas
Al-Qaida
, kā arī
Taliban
dalībniekiem un citām sabiedrotajām personām, grupām, uzņēmumiem un organizācijām, kas iekļautas sarakstā, kurš izveidots, piemērojot minētās Padomes Rezolūcijas 1267 (1999) un 1333 (2000).
Saskaņā ar Rezolūcijas 1390 (2002) 2. punkta a) apakšpunta noteikumiem:
Drošības padome “
nolemj
, ka visām valstīm ir jāveic zemāk minētie pasākumi attiecībā uz Osamu bin Ladenu, organizācijas
Al-Qaida
, kā arī
Taliban
dalībniekiem un citām sabiedrotajām personām, grupām, uzņēmumiem un organizācijām, kas iekļautas sarakstā, kurš izveidots, piemērojot Rezolūcijas 1267 (1999) un 1333 (2000), un kurš periodiski ir jāatjauno Komitejai, kas izveidota, piemērojot Rezolūcijas 1267 (1999) 6. punktu, turpmāk tekstā – “Sankciju komiteja”:
a)
Nekavējoties iesaldēt līdzekļus un citus finanšu īpašumus vai saimnieciskos resursus, kas pieder šīm personām, grupām, uzņēmumiem un organizācijām, ieskaitot līdzekļus, kas ir saistīti ar īpašumu, kurš tām pieder vai ko tās vai personas, kas rīkojas to vārdā vai atbilstoši to pilnvarojumam, tieši vai netieši kontrolē, un nodrošināt, lai to pilsoņi vai personas, kas atrodas to teritorijās, tieši vai netieši nenodotu nedz šos līdzekļus, nedz citus līdzekļus, finanšu īpašumus vai saimnieciskos resursus mērķiem, kurus šādas personas cenšas sasniegt”.
2002. gada 20. decembrī Drošības padome pieņēma Rezolūciju 1452 (2002), kas paredzēta ar cīņu pret terorismu saistīto pienākumu izpildes atvieglošanai. Šīs rezolūcijas 1. punkts paredz noteiktas atkāpes un izņēmumus no līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanas pienākuma, ko uzliek Rezolūcijas 1267 (1999), 1333 (2000) un 1390 (2002) un ko valstis var veikt humanitāriem mērķiem ar nosacījumu, ka to apstiprina Sankciju komiteja.
Rezolūcijas 1452 (2002) 2. punkts nosaka:
Drošības padome “
nolemj
, ka visas valstis drīkst atļaut papildinājumus kontos, uz kuriem attiecas Rezolūcijas 1267 (1999) 4. punkta b) daļa un Rezolūcijas 1390 (2002) 1. punkts un 2. punkta a) daļa:
a)
kavējuma procentus vai citus ieņēmumus no minētajiem kontiem; vai
b)
maksājumus, kas paredzēti līgumos, nolīgumos vai saistībās, kas noslēgtas pirms dienas, kurā šiem kontiem kļuva piemērojami Rezolūciju 1267 (1999), 1333 (2000) vai 1390 (2002) noteikumi,
ar nosacījumu, ka uz minētajiem kavējuma procentiem, citiem ieņēmumiem un maksājumiem joprojām attiecas šie noteikumi”.
2004. gada 6. jūlijā Sankciju komiteja pievienoja uzvārdu “Aqeel Abdulaziz Al-Aqil” apkopotajam to fizisko personu un organizāciju sarakstam, kuru līdzekļi ir iesaldējami saskaņā ar Rezolūcijām 1267 (1999) un 1333 (2000).
Eiropas Savienības un Eiropas Kopienu tiesiskais regulējums
Lai īstenotu Rezolūciju 1390 (2002), Eiropas Savienības Padome 2002. gada 27. maijā pieņēma Kopējo nostāju 2002/402/KĀDP par ierobežojošiem līdzekļiem pret Osamu bin Ladenu, organizācijas
Al-Qaida
un
Taliban
dalībniekiem, kā arī citām sabiedrotajām personām, grupām, uzņēmumiem un organizācijām, ar kuru atceļ Kopējās nostājas 96/746/KĀDP, 1999/727/KĀDP, 2001/154/KĀDP un 2001/771/KĀDP (
OV L 139, 4. lpp.
).
Kā it īpaši izriet no tās preambulas ceturtā apsvēruma, Regula Nr. 881/2002 tika pieņemta, lai
inter alia
īstenotu Rezolūciju 1390 (2002).
Minētās regulas 1. pants nosaka:
“Šajā regulā izmanto šādas definīcijas:
[..]
2)
“saimnieciskie resursi” ir jebkāda veida – materiāli vai nemateriāli, kustami vai nekustami – aktīvi, kas nav līdzekļi, bet kurus var izmantot, lai iegūtu līdzekļus, preces vai pakalpojumus;
[..]
4)
“saimniecisko resursu iesaldēšana” ir liegums to izmantošanai, lai iegūtu līdzekļus, preces vai pakalpojumus jebkādā veidā – ne tikai tos pārdodot, iznomājot vai ieķīlājot, bet arī citādi.”
Saskaņā ar Regulas Nr. 881/2002 2. panta noteikumiem:
“1.   Iesaldē visus līdzekļus un saimnieciskos resursus, kas pieder Sankciju komitejas norādītajai un I pielikumā minētajai fiziskai vai juridiskai personai, grupai vai uzņēmumam.
2.   Līdzekļus nepadara tieši vai netieši pieejamus fiziskai vai juridiskai personai, grupai vai organizācijai, ko norādījusi Sankciju komiteja un kas minēta I pielikuma sarakstā, nedz arī pieejamus iepriekš minēto labumam.
3.   Saimnieciskos resursus nedara tieši vai netieši pieejamus fiziskai vai juridiskai personai, grupai vai organizācijai, ko norādījusi Sankciju komiteja un kas minēta I pielikuma sarakstā, nedz arī pieejamus iepriekš minēto labumam, jo tādējādi tiktu radīta iespēja šai personai, grupai vai organizācijai iegūt līdzekļus, preces vai pakalpojumus.”
Minētās regulas 4. panta 1. punkts paredz:
“Aizliegta apzināta un tīša līdzdalība darbībās, kuru mērķis vai iznākums ir tieši vai netieši apiet 2. pantu vai veicināt darījumus, kas minēti 3. pantā.”
Regulas Nr. 881/2002 7. panta 1. punkts ļauj Eiropas Kopienu Komisijai
inter alia
“grozīt vai papildināt I pielikumu, pamatojoties uz to, ko noteikusi [..] Drošības padome vai Sankciju komiteja”.
Šīs pašas regulas 9. pants ir formulēts šādi:
“Šo regulu piemēro neatkarīgi no jebkāda pirms šīs regulas stāšanās spēkā parakstīta starptautiska nolīguma vai noslēgta līguma, vai piešķirtas licences, vai atļaujas jebkādām piešķirtām tiesībām vai uzliktiem pienākumiem.”
Regulas Nr. 881/2002 I pielikumā ir “to personu, organizāciju un grupu saraksts, kas minētas 2. pantā” šajā pašā regulā.
Uzskatīdama, ka ir vajadzīga Kopienas rīcība, lai īstenotu Rezolūciju 1452 (2002), Padome 2003. gada 27. februārī pieņēma Kopējo nostāju 2003/140/KĀDP par izņēmumiem no ierobežojošajiem līdzekļiem, ko nosaka Kopējā nostāja 2002/402/KĀDP (
OV L 53, 62. lpp.
).
Regulas Nr. 561/2003 preambulas ceturtais apsvērums precizē, ka, ņemot vērā Rezolūciju 1452 (2002), ir būtiski pielāgot Kopienas noteiktos pasākumus.
Regulas Nr. 881/2002 2.a pants – noteikums, kas šajā regulā ietverts ar Regulu Nr. 561/2003 – ietver 4. punktu, kas paredz:
“Regulas [Nr. 881/2002] 2. panta 2. punktu papildus nepiemēro šādiem [iesaldēto kontu papildinājumiem]:
a)
procentiem vai citiem ieņēmumiem no minētajiem kontiem, vai
b)
maksājumiem, kas paredzēti līgumos, nolīgumos vai saistībās, kas noslēgtas pirms dienas, kad šie konti kļuva par priekšmetu [..] Drošības padomes noteikumiem rezolūcijās, kas veiksmīgi īstenotas ar Regulu (EK) Nr. 337/2000 [..], Regulu (EK) Nr. 467/2001 [..] vai šo regulu.
Šādus procentus, citus ieņēmumus un maksājumus, tāpat kā kontu, kurā tie tiek ieskaitīti, arī iesaldē.”
2004. gada 12. jūlijā Komisija pieņēma Regulu (EK) Nr. 1277/2004, ar kuru trīsdesmit septīto reizi groza Regulu Nr. 881/2002 (
OV L 241, 12. lpp.
).
Saskaņā ar Regulas Nr. 1277/2004 1. pantu un pielikuma 2. punktu Regulas Nr. 881/2002 I pielikums tika grozīts tādējādi, ka norāde “
Aqeel Abdulaziz Al-Aqil
. Dzimis 1949. gada 29. aprīlī” tika iekļauta kategorijā “Fiziskas personas”.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1277/2004 2. pantu šī regula stājas spēkā dienā, kad tā publicēta
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
, proti, 2004. gada 13. jūlijā.
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
Ar 2000. gada 19. decembra notariālu aktu tika noslēgts pirkuma-pārdevuma līgums starp pārdevējām kā civiltiesiskas sabiedrības dalībniecēm un Salemu Abdulu Gani El-Rafeju [
Salem-Abdul Ghani El-Rafei
], Kamalu Rafehu [
Kamal Rafehi
] un Agīlu A. Al-Agīlu [
Ageel A. Al-Ageel
] (turpmāk tekstā – “pircēji”), kas arī rīkojās kā civiltiesiskas sabiedrības dalībnieki.
Ar šo līgumu pārdevējas apņēmās par atlīdzību nodot pircējiem tām piederošu apbūvētu zemes gabalu, kas atrodas Berlīnē, bet pircēji apņēmās samaksāt pārdevuma cenu DEM 2375000.
Pirkuma-pārdevuma līgums paredz arī to, ka līgumslēdzējas puses vienojas par īpašuma tiesību uz nekustamo mantu nodošanu pircējiem un to nostiprināšanu zemesgrāmatā (“Grundbuch”).
Turklāt šis pats līgums noteic, ka pārdevuma cena ir jāpārskaita uz izpildītāja notāra (turpmāk tekstā – “notārs”) īpašo kontu un tad, tiklīdz īpašuma tiesības pagaidu kārtā tiek nostiprinātas zemesgrāmatā, gaidot galīgo nostiprinājumu, ir jāsamaksā pārdevējām.
2001. gada 8. martā zemesgrāmatā pagaidu kārtā tika nostiprinātas pircēju īpašuma tiesības.
Ar 2003. gada 29. oktobra lēmumu
Grundbuchamt
, kas ir
Amtsgericht Lichtenberg
[Lihtenbergas tiesa] pārziņā, noraidīja notāra 2003. gada 22. janvārī iesniegto pieteikumu par īpašuma tiesību galīgu nostiprināšanu zemesgrāmatā, jo daži dokumenti, kas tika pieprasīti 2003. gada 28. marta vēstulē, netika iesniegti paredzētajā termiņā.
2004. gada 9. decembrī notārs no jauna iesniedza pieteikumu par pircēju īpašuma tiesību galīgu nostiprināšanu zemesgrāmatā, pamatojoties uz 2004. gada 19. decembra notariālu aktu.
Ar 2005. gada 21. aprīļa lēmumu
Grundbuchamt
, konstatējusi, ka viena pircēja vārds bija iekļauts Regulas Nr. 881/2002 I pielikuma sarakstā, atteicās apmierināt šo nostiprināšanas pieteikumu, pamatojoties uz šīs regulas 2. panta 3. punktu un 4. panta 1. punktu.
2005. gada 3. maijā notārs pārsūdzēja šo lēmumu
Grundbuchamt
, kura ar 2005. gada 11. maija lēmumu nodeva šo pārsūdzību izskatīšanai
Landgericht Berlin
[Berlīnes Federālā tiesa], kas to noraidīja ar 2005. gada 27. septembra rīkojumu.
2005. gada 7. oktobrī notārs šo rīkojumu pārsūdzēja
Kammergericht Berlin
[Berlīnes Apelācijas tiesa].
Iesniedzējtiesa atzīmē, ka pārdevējas tajā apgalvo, pirmkārt, ka Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punkts, kā arī 4. panta 1. punkts un it īpaši vārdi “nedara [..] pieejamus” un “nedara pieejamus iepriekš minēto labumam”, kas ir minēti pirmajā no šīm minētajām tiesību normām, ir jāinterpretē tā, ka tie attiecas tikai uz darījumiem, kuros nav ekonomiskā līdzsvara starp abu līgumslēdzēju pušu veikumiem. Tomēr šajā gadījumā nekustamā īpašuma cena, par kuru līgumslēdzējas puses bija vienojušās, bija būtiska naudas summa, kas turklāt jau bija pārskaitīta pārdevējām.
Kammergericht Berlin
pārdevējas, otrkārt, apgalvoja, ka gadījumā, ja pirkuma-pārdevuma līgums tiek atcelts, pircējiem ir tiesības no pārdevējām saņemt atlīdzību par pārdevuma cenu, proti, ir jānodod pircējiem pārdevuma cenai līdzvērtīga summa. Tomēr šis rezultāts esot pretrunā Regulas Nr. 881/2002 preambulas septītajam apsvērumam un 2. panta 1. punktam.
Iesniedzējtiesa apgalvo, ka Vācijas tiesībās nekustamā īpašuma iegūšana nerodas tieši no notariāli apstiprināta pirkuma-pārdevuma līguma noslēgšanas starp pārdevēju un pircēju, bet, lai tas būtu spēkā, abām līgumslēdzējām pusēm turklāt ir jānoslēdz vienošanās par īpašuma tiesību nodošanu saskaņā ar
Bürgerliches Gesetzbuch
[Civillikums] (turpmāk tekstā – “
BGB
”) 925. pantu, kā arī tās ir jānostiprina zemesgrāmatā, piemērojot
BGB
873. pantu.
Turklāt minētā tiesa atzīmē, ka saskaņā ar Vācijas tiesībām, ja pastāv ierobežojums tiesībām izmantot īpašumu, kā tas ir pamata prāvā tādēļ, ka pastāv tāds pienākums iesaldēt līdzekļus, kas ir kļuvis piemērojams vienam no pircējiem, un ja šis ierobežojums rodas pēc tam, kad noslēgts gan notariāli apstiprināts pirkuma-pārdevuma līgums, gan vienošanās par īpašuma tiesību nodošanu, bet pirms ir iesniegts pieteikums to nostiprināt zemesgrāmatā,
Grundbuchamt
principā tas ir jāņem vērā.
Kammergericht Berlin
piebilst, ka juridiski šķēršļi īpašuma tiesību nostiprināšanai zemesgrāmatā neļauj izpildīt pirkuma-pārdevuma līgumu, tādēļ saskaņā ar
BGB
275. un 323. pantu pārdevējām ir jāatmaksā pircējiem pārdevuma cena.
Tomēr rodas jautājums, vai šāda atmaksa ir saderīga ar aizliegumu, ko paredz Regulas Nr. 881/2002 2. panta 2. punkts.
2006. gada 23. februāra papildu rīkojumā iesniedzējtiesa atzīmē, ka no minētās regulas 2. panta 1.–3. punkta un 4. panta l. punkta neizriet, ka pārdevējam var likt atmaksāt attiecīgās mantas pārdevuma cenu samaksātajā apmērā, ja šis pārdevējs nav zinājis par sankcijām, kas piemērotas pircējam, brīdī, kad tika noslēgts pirkuma-pārdevuma līgums, vai tad, kad saņemta darījuma summa.
Šajā pašā rīkojumā iesniedzējtiesa atzīmē, ka pastāv šaubas arī par to, vai tad, ja ir vairāki pircēji vai – kā pamata prāvā – tie ir apvienoti vienā civiltiesiskajā sabiedrībā, tiesības uz pārdevuma cenas atmaksu ir jāiesaldē pilnībā vai arī ir jāiesaldē tikai tā daļa, kas pieder pircējam, uz kuru attiecas ierobežojošie pasākumi.
Šādos apstākļos, uzskatot, ka risinājums tajā ierosinātajā lietā ir atkarīgs no Regulas Nr. 881/2002 interpretācijas,
Kammergericht Berlin
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regulas [..] Nr. 881/2002 [..] 2. panta 3. punkta un 4. panta 1. punkta noteikumi aizliedz noslēgt vienošanos par īpašuma tiesību uz nekustamu mantu nodošanu, izpildot pirkuma-pārdevuma līgumu, fiziskai personai, kas ir iekļauta minētās regulas I pielikumā?
2)
Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde: vai Regula [..] Nr. 881/2002 [..] aizliedz veikt nostiprināšanu zemesgrāmatā, kas vajadzīga īpašuma tiesību nodošanai, pat ja ir noslēgts pirkuma-pārdevuma līgums, kas to pamato, un līgumslēdzējām pusēm vienošanās par īpašuma tiesību nodošanu ir kļuvusi saistoša pirms tam, kad
Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī
ir publicēts ierobežojums tiesībām izmantot īpašumu, un ja pirms šī datuma pārdevuma cena, kas saskaņā ar šo līgumu bija jāmaksā fiziskajai personai, kas iekļauta minētās regulas I pielikumā, kā pircējai, tika
a)
pārskaitīta uz notāra īpašo kontu vai arī
b)
samaksāta pārdevējam?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar šiem diviem jautājumiem, kas ir jāizvērtē kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punkts un 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tā, ka situācijā, kurā gan nekustamā īpašuma pirkuma-pārdevuma līgums, gan vienošanās par īpašuma tiesību uz šo īpašumu nodošanu tika noslēgti pirms datuma, kurā pircējs tika iekļauts sarakstā, kas ir minētās regulas I pielikumā, un kurā arī pārdevuma cena tika samaksāta pirms šī datuma, šīs tiesību normas aizliedz, izpildot minēto līgumu, īpašuma tiesības galīgi nostiprināt zemesgrāmatā pēc minētā datuma.
Vispirms ir jāatzīmē, ka šie jautājumi ir jāizskata, ņemot vērā tikai Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punktu.
Proti, kā atzīmē ģenerāladvokāts savu secinājumu 62. punktā, lēmumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu nav nekādas norādes, kas ļautu saprast iemeslu, kādēļ minētās regulas 4. panta 1. punktam, kas attiecas uz gadījumu, kad tiek apiets tās 2. pants, varētu būt nozīme tādā situācijā, kāda ir pamata prāvā.
Kā atzīmēja Komisija, pret ko neviens neiebilda, tas, ka pircēji noslēdza attiecīgo pirkuma-pārdevuma līgumu kā civiltiesiskas sabiedrības dalībnieki, nerada šādu apiešanas risku, jo, ja būtu pieļaujams nostiprināt īpašuma tiesības zemesgrāmatā, tajā būtu jāietver visu dalībnieku uzvārdi, ieskatot tās personas uzvārdu, kas iekļauta Regulas Nr. 881/2002 I pielikuma sarakstā.
Šajā gadījumā galvenokārt rodas jautājums, vai tādos apstākļos kā pamata prāvā īpašuma tiesību galīga nostiprināšana zemesgrāmatā nozīmē, ka saimnieciskie resursi tieši vai netieši tiek darīti pieejami fiziskai vai juridiskai personai, grupai vai organizācijai, ko norādījusi Sankciju komiteja un kas minēta Regulas Nr. 881/2002 I pielikuma sarakstā, tādējādi radot tai iespēju iegūt līdzekļus, preces vai pakalpojumus šīs regulas 2. panta 3. punkta izpratnē.
Šajā sakarā vispirms ir jāatzīst, ka īpašums pamata prāvā, proti, apbūvēts zemes gabals, ir uzskatāms par saimniecisku resursu Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punkta izpratnē, jo uz šādu īpašumu skaidri attiecas “saimniecisko resursu” jēdziena definīcija, kas iekļauta minētās regulas 1. panta 2. punktā, kā uz materiāliem nekustamiem aktīviem, kas nav līdzekļi, bet kurus var izmantot, lai iegūtu līdzekļus, preces vai pakalpojumus.
No lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu arī izriet, ka viens no trim pircējiem ir fiziska persona, kas iekļauta gan sarakstā, ko izveidojusi Sankciju komiteja, gan Regulas Nr. 881/2002 I pielikuma sarakstā.
Līdz ar to vairs nerodas jautājums par to, vai īpašuma tiesību uz attiecīgo nekustamo īpašumu galīga nostiprināšana zemesgrāmatā ir uzskatāma par aktu, kas ir kvalificējams kā “tieši vai netieši darīt pieejamus” fiziskajai personai, kas iekļauta minētajos sarakstos, “[tai] radot iespēju iegūt līdzekļus, preces vai pakalpojumus” Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punkta izpratnē.
Tomēr nekas šīs tiesību normas tekstā neļauj pieņemt, ka tā nav piemērojama – kā apgalvo pārdevējas – saimniecisko resursu iegūšanai tādos īpašos apstākļos, kādi ir pamata prāvā, proti, tāda darījuma gadījumā, kurā pastāv ekonomisks līdzsvars starp abu līgumslēdzēju pušu veikumiem.
Tieši otrādi – aizliegums, kas ietverts minētajā 2. panta 3. punktā, ir formulēts pietiekami plaši, par ko liecina tādu vārdu izmatošana kā “tieši vai netieši”.
Tāpat vārdu savienojumam “darīt [..] pieejamus” ir plaša nozīme, jo tas neattiecas uz konkrētu juridisku kvalifikāciju, bet ietver jebkuru aktu, kura veikšana ir vajadzīga saskaņā ar piemērojamām valsts tiesībām, lai personai ļautu gūt iespēju pilnībā lietot attiecīgo mantu.
Ir jāatzīst, ka īpašuma tiesību uz mantu galīga nostiprināšana zemesgrāmatā ir uzskatāma par šādu aktu, jo netiek apstrīdēts, ka Vācijas tiesībās tikai pēc šāda akta pircējs var ne tikai ieķīlāt, bet arī un it īpaši atsavināt nekustamo īpašumu, uz kuru tādējādi tam tika nodotas īpašuma tiesības.
Turklāt tieši šāda veida aktus aizliedz šīs regulas 2. panta 3. punkts, jo tie ļauj personai, kas iekļauta Regulas Nr. 881/2002 I pielikuma sarakstā, iegūt līdzekļus, preces vai pakalpojumus.
Ir jāpiebilst, ka, lai interpretētu Regulu Nr. 881/2002, ir jāņem vērā arī tās Rezolūcijas 1390 (2002) teksts un mērķis, ko atbilstoši šīs regulas preambulas ceturtajam apsvērumam šī regula paredz īstenot (šajā sakarā skat. 1996. gada 30. jūlija spriedumu lietā
C-84/95
Bosphorus
,
Recueil
, I-3953. lpp.
, 13. un 14. punkts, kā arī 2006. gada 9. marta spriedumu lietā
C-371/03
Aulinger
, Krājums, I-2207. lpp.
, 30. punkts).
Tomēr saskaņā ar Rezolūcijas 1390 (2002) 2. punkta a) apakšpunktu valstīm ir pienākums “nodrošināt, lai to pilsoņi vai personas, kas atrodas to teritorijās, tieši vai netieši nenodotu nedz šos līdzekļus, nedz citus līdzekļus, [kas pieder saistītajām personām, grupām, uzņēmumiem un organizācijām, kuras ir iekļautas sarakstā, kas izveidots, piemērojot Rezolūcijas 1267 (1999) un 1333 (2000)], finanšu īpašumus vai saimnieciskos resursus mērķiem, kurus šādas personas cenšas sasniegt”.
Plašais un nepārprotamais šīs tiesību normas formulējums apstiprina, ka Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punkts ir piemērojams jebkurai saimniecisko resursu nodošanai un līdz ar to arī tādam aktam kā pamata prāvā, ar ko izpilda līgumu, kas uzliek abpusējas saistības un kas noslēgts apmaiņā pret finansiālu samaksu.
Visbeidzot, nevar apstrīdēt, ka tā aizlieguma piemērošana pamata prāvā, ko paredz Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punkts un kas ir piemērojams personai, kas tiek uzskatīta par Osamas bin Ladena,
Taliban
vai organizācijas
Al-Qaida
sabiedroto un kas piedalās terora aktu finansēšanā vai pat tos organizē, atvieglo, sagatavo, izpilda vai atbalsta, ir saistīta ar Rezolūcijas 1390 (2002) paredzēto sankciju mērķi, bet, kā izriet
inter alia
no tās preambulas trešās un devītās daļas, kā arī no tās 4. punkta, šis mērķis ir apkarot un izskaust starptautisko terorismu, tostarp liedzot starptautiskā terorisma tīkliem pieeju to finansēšanas avotiem.
Turklāt, kā pamatoti atzīmē Vācijas valdība, ja pārdevēju pieņēmums būtu jāapstiprina, katrā attiecīgajā gadījumā būtu jānosaka, vai pastāv patiess ekonomiskais līdzsvars starp abu līgumslēdzēju pušu veikumiem, un šis pieņēmums radītu patiesu risku, ka minētais aizliegums tiek apiets, un dalībvalstīm liktu risināt delikātas īstenošanas problēmas.
Kā apgalvo šī pati valdība, pat ja šāds ekonomiskais līdzsvars būtu bijis pamata prāvā, nevar izslēgt, ka aktīvi, ko saņem persona, kas iekļauta Regulas Nr. 881/2002 I pielikuma sarakstā, var radīt labākas iespējas izmantot vērtību, piemēram, vieglāku konvertējamību, vai pat, kā atzīmē ģenerāladvokāts savu secinājumu 72. punktā, iespēju ar vēlāku īpašuma nodošanas aktu iegūt summas, kas pārsniedz šī īpašuma iegūšanai iztērētās.
No iepriekš minētā ir jāsecina, ka tāds darījums kā īpašuma tiesību uz nekustamu mantu galīga nostiprināšana zemesgrāmatā ir aizliegts saskaņā ar Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punktu, jo tas, ja to būtu jāatļauj, nozīmētu saimniecisko resursu nodošanu personai, kura iekļauta minētās regulas I pielikuma sarakstā, kas tai ļautu iegūt līdzekļus, preces vai pakalpojumus.
Šo secinājumu neietekmē, pirmkārt, tas, ka pamata prāvā vairāki akti, kas attiecas uz darījumu ar nekustamo īpašumu un kas atbilstoši piemērojamām Vācijas tiesībām ir vajadzīgi, lai nodotu īpašuma tiesības uz nekustamo īpašumu, it īpaši gan pirkuma-pārdevuma līguma, gan vienošanās par īpašuma tiesību nodošanu noslēgšana, kā arī pārdevuma cenas samaksa, jau notika pirms tam, kad šis aizliegums kļuva piemērojams vienam no pircējiem pēc tā iekļaušanas minētajā sarakstā.
Regulas Nr. 881/2002 9. pants ir jāsaprot tā, ka regulā paredzētie pasākumi, tostarp saimniecisko resursu iesaldēšana, aizliedz tādus līgumu, kas noslēgti pirms minētās regulas stāšanās spēkā, izpildes aktus kā, piemēram, īpašuma tiesību galīga nostiprināšana zemesgrāmatā.
Kā ģenerāladvokāts atzīmēja savu secinājumu 78. punktā, šāda minēto pasākumu tūlītēja piemērošana turklāt ir saderīga ar Regulas Nr. 881/2002 mērķi, proti, nekavējoties personām, kas ir saistītas ar Osamu bin Ladenu,
Al-Qaida
tīklu un
Taliban
, liegt pieeju jebkādiem finansiāliem vai saimnieciskiem resursiem, lai radītu šķēršļus teroristu aktivitāšu finansēšanai, kas ir mērķis, ko nevar tik efektīvi sasniegt, ja šīm personām atļautu sekmīgi pabeigt darījumus, kas noslēgti pirms to iekļaušanas minētās regulas I pielikuma sarakstā.
Turklāt to, ka Regulas Nr. 881/2002 noteikumi ir jāpiemēro nekavējoties, apstiprina tas, ka Kopienu tiesiskajā regulējumā nav izņēmuma, kas ļautu pēc datuma, kurā šī regulas stājās spēkā, pabeigt tā līguma izpildi, kas noslēgts pirms šī datuma, piemēram, – kā pamata prāvā – īpašuma tiesību galīga nostiprināšana zemesgrāmatā, kas ir akts, ar kuru – kā jau minēts – attiecīgais īpašums tiek darīts pieejams šīs pašas regulas 2. panta 3. punkta izpratnē.
Šajā sakarā ir jāatzīst, ka Regulas Nr. 881/2002 2.a panta 4. punkta b) apakšpunkts, kas burtiski pārņem Rezolūcijas 1452 (2002) 2. punkta saturu, paredz izņēmumu no aizlieguma, kas noteikts šīs pašas regulas 2. panta 2. punktā, attiecībā uz iesaldēto kontu papildināšanu ar tādiem pārskaitījumiem, kas veicami atbilstoši līgumiem, nolīgumiem vai pienākumiem, kuri radušies pirms datuma, kurā šiem kontiem tika piemērotas Drošības padomes rezolūciju tiesību normas, kas īstenotas
inter alia
ar iepriekš minētās regulas palīdzību, un šādi pārskaitījumi arī ir jāiesaldē ar tādu pašu pamatojumu kā konti, kurus tie papildina.
Tomēr šāds izņēmums nav paredzēts Kopienu tiesiskajā regulējumā attiecībā uz aizliegumu, ko paredz Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punkts un kas attiecas uz tādu saimniecisko resursu kā pamata prāvā nodošanu. Turklāt šis izņēmums nav ietverts arī attiecīgajās Drošības padomes rezolūcijās.
Secinājumu, kas attiecas uz aizlieguma, ko paredz Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punkts, piemērojamību tādā gadījumā kā pamata prāvā neietekmē arī grūtības, kas atbilstoši iesniedzējtiesas teiktajam rodas tādēļ, ka nav iespējams galīgi nostiprināt zemesgrāmatā īpašuma tiesības uz attiecīgo nekustamo īpašumu.
Kā atzīmē iesniedzējtiesa – no piemērojamajām valsts tiesībām izriet, ka, tā kā šādas nostiprināšanas neesamība liedz izpildīt pirkuma-pārdevuma līgumu, pārdevējām ir jāatmaksā pircējiem saņemtā nekustamā īpašuma pārdevuma cena. Tomēr rodas jautājums par šādas atmaksas saderību ar aizliegumu, ko paredz Regulas Nr. 881/2002 2. panta 2. punkts.
Šajā sakarā ir jānorāda, ka, ja šādas grūtības rodas, jo tās, ņemot vērā valsts tiesības, izriet no Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punkta piemērošanas sekām, tās nekādā gadījumā neietekmē atbildi uz jautājumu par to, vai Kopienu tiesībās aizliegums, ko paredz šī tiesību norma, ir piemērojams tādā gadījumā, kāds ir pamata prāvā.
Katrā ziņā minētā īpašuma pārdevuma cenas atmaksa, ko paredz valsts tiesības, šķiet, ir atļauta saskaņā ar Regulas Nr. 881/2002 2.a panta 4. punkta b) apakšpunktu. Šī tiesību norma paredz izņēmumu no aizlieguma, ko nosaka šīs pašas regulas 2. panta 2. punkts, ar nosacījumu, ka ir izpildīti šī izņēmuma īstenošanas nosacījumi, tostarp arī atmaksāto līdzekļu iesaldēšana.
Turklāt attiecībā uz jautājumu par to, vai gadījumā, ja ir vairāki pircēji un it īpaši ja tie apvienojas civiltiesiskā sabiedrībā, attiecīgās mantas pārdevuma cenas atmaksa ir jāiesaldē pilnībā vai tikai tā daļa, kas pieder pircējam, kam piemērojami ierobežojošie pasākumi, ir jāatzīst, ka runa ir arī par tāda aizlieguma īstenošanu, ņemot vērā valsts tiesības, ko paredz Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punkts.
Tomēr, kā jau nospriests šī sprieduma 69. punktā, šāds jautājums, kas attiecas uz tādu valsts tiesību normu piemērojamību, kuras attiecas uz minētā aizlieguma piemērošanas sekām, neietekmē minētā 2. panta 3. punkta interpretāciju, kas Tiesai būtu jāsniedz.
Sakarā ar šo aspektu ir jāatzīmē, ka saskaņā ar Regulas Nr. 881/2002 8. pantu Komisija un dalībvalstis viena otru informē
inter alia
par šīs regulas īstenošanas problēmām.
Visbeidzot, pārdevējas un notārs tiesas sēdē apgalvoja, ka prāvā, kura ir ierosināta iesniedzējtiesā, Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punktā paredzētā aizlieguma piemērošana nav saderīga ar īpašnieku pamattiesībām izmantot savus īpašumus.
Šajā sakarā ir jāatzīst, ka šajā gadījumā runa nav par personas, kas iekļauta Regulas Nr. 881/2002 I pielikumā esošajā sarakstā, tiesību uz īpašumu iespējami nesamērīgu aizskārumu tādēļ, ka šajā regulā attiecībā uz šo personu ir paredzēti ierobežojoši pasākumi.
Apgalvotais tiesību uz īpašumu aizskārums netieši ietekmē citu personu, kas nav iekļautas minētajā sarakstā, tiesības uz īpašumu tāda atmaksāšanas pienākuma dēļ, kas saskaņā ar piemērojamām valsts tiesībām rastos tādēļ, ka nav iespējams galīgi nostiprināt zemesgrāmatā īpašuma tiesības uz nekustamo mantu, piemērojot Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punktu.
Tādējādi jautājums par to, vai, ņemot vērā pamata prāvas īpatnības, šāds atmaksāšanas pienākums ir uzskatāms par tiesību uz īpašumu iespējami nesamērīgu aizskārumu, neietekmē jautājumu par Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punkta piemērojamību tādā situācijā kā pamata prāvā. No tā izriet, ka šis jautājums attiecas uz valsts tiesībām un tas nav jāizvērtē šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu ietvaros.
Tomēr, runājot par Regulas Nr. 881/2002 piemērošanu, ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru prasības, kas izriet no pamattiesību aizsardzības Kopienu tiesību sistēmā, ir saistošas arī dalībvalstīm, kad tās īsteno Kopienu tiesisko regulējumu, un tādēļ tām ir pienākums, ciktāl iespējams, piemērot šo tiesisko regulējumu, ievērojot minētās prasības (skat.
inter alia
2003. gada 10. jūlija spriedumu apvienotajās lietās
C-20/00 un C-64/00
Booker Aquaculture
un
Hydro Seafood
,
Recueil
, I-7411. lpp.
, 88. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi iesniedzējtiesai ir jāizvērtē, vai, ņemot vērā pamata prāvas īpatnības, iespējamā pārdevēju saņemto naudas summu atmaksāšana ir uzskatāma par to tiesību uz īpašumu nesamērīgu aizskārumu, un, ja tas tā ir, jāpiemēro ciktāl iespējams attiecīgais valsts tiesiskais regulējums, ievērojot minētās prasības, kas izriet no Kopienu tiesībām.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Regulas Nr. 881/2002 2. panta 3. punkts ir jāinterpretē tā, ka situācijā, kurā gan nekustamā īpašuma pirkuma-pārdevuma līgums, gan vienošanās par īpašuma tiesību uz šo mantu nodošanu ir noslēgti pirms datuma, kurā pircējs iekļauts minētās regulas I pielikuma sarakstā, un pārdevuma cena arī ir samaksāta pirms šī datuma, šī tiesību norma aizliedz, izpildot minēto līgumu, īpašuma tiesību galīgu nostiprināšanu zemesgrāmatā pēc šī datuma.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

2. panta 3. punkts Padomes 2002. gada 27. maija Regulā (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu,
Al-Qaida
tīklu un
Taliban
, un ar kuru atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001, ar ko aizliedz eksportēt noteiktas preces un pakalpojumus uz Afganistānu, pastiprina lidojumu aizliegumu un attiecina uz Afganistānas
Taliban
līdzekļu un citu finanšu resursu iesaldēšanu, ko groza ar Padomes 2003. gada 27. marta Regulu (EK) Nr. 561/2003, ir jāinterpretē tā, ka situācijā, kurā gan nekustamā īpašuma pirkuma-pārdevuma līgums, gan vienošanās par īpašuma tiesību uz šo mantu nodošanu ir noslēgti pirms datuma, kurā pircējs iekļauts Regulas Nr. 881/2002, ko groza ar Regulu Nr. 561/2003, I pielikuma sarakstā, un pārdevuma cena arī ir samaksāta pirms šī datuma, šī tiesību norma aizliedz, izpildot minēto līgumu, īpašuma tiesību galīgu nostiprināšanu zemesgrāmatā pēc šī datuma.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.