CELEX: 62005CJ0205
Migráns munkavállalók szociális biztonsága
EK 39. cikk
1408/71 EGK rendelet
58. cikk
Ellátás azbesztnek kitett munkavállalók részére
Pénzbeli ellátás kiszámítása
Más tagállamban kapott munkabér figyelembevételének megtagadása

Az ítélet indoklása
1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1996. december 2‑i 118/97/EK tanácsi rendelettel (HL 1997. L 28., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 3. o.) módosított és naprakésszé tett, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14‑i 1408/71/EGK tanácsi rendeletnek (a továbbiakban: 1408/71 rendelet) a 118/97 rendelettel módosított és naprakésszé tett, az 1408/71 rendelet végrehajtására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló, 1972. március 21‑i 574/72/EGK tanácsi rendelet (a továbbiakban: 574/72 rendelet) 15. cikkének, a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29‑i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (HL L 166., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 72. o.), valamint az EK 39. cikknek az értelmezésére irányul.
2. E kérelmet a F. Nemec és a Caisse régionale d’assurance maladie du Nord‑Est (a továbbiakban: CRAM) között amiatt folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, hogy a CRAM az azbesztnek kitett munkavállalók munkavégzéssel való idő előtti felhagyása esetére szóló ellátás (a továbbiakban: ACAATA) összegének kiszámításakor megtagadta F. Nemec belgiumi munkavégzése idején kapott munkabérének figyelembevételét.
Jogi háttér
A közösségi szabályozás
Az 1408/71 rendelet
3. Az 1408/71 rendelet 1. cikke kimondja:
„E rendelet alkalmazásában:
[…]
t) ellátások és nyugdíj valamennyi ellátás és nyugdíj, azok közpénzekből fizetett valamennyi eleme, az értékállóságot biztosító növekmény és a kiegészítő ellátás a III. cím rendelkezéseire is figyelemmel, valamint a nyugdíjak helyett fizetendő pénzbeli ellátás, illetve a járulékok visszatérítésének formájában kifizetett ellátás;
[…]”
4. Az 1408/71 rendelet „Az egyenlő bánásmód elve” című 3. cikkének (1) bekezdése ekként rendelkezik:
„E rendelet különös rendelkezéseire is figyelemmel az e rendelet hatálya alá tartozó olyan személyeket, akik egy tagállam területén lakóhellyel rendelkeznek, bármely tagállam jogszabályai szerint ugyanolyan kötelezettségek terhelik és ugyanolyan előnyök illetik, mint az adott tagállam állampolgárait.”
5. E rendelet 4. cikkének (1) bekezdése e rendelet tárgyi hatályát a következőképpen határozza meg:
„E rendelet alkalmazandó a következő szociális biztonsági ágakat érintő valamennyi jogszabályra:
a) betegségbiztosítási és anyasági ellátások;
b) rokkantsági ellátások, beleértve a rokkantak keresőképességének fenntartását vagy javítását célzó ellátásokat is;
c) öregségi ellátások;
d) túlélő hozzátartozó számára nyújtott ellátások;
e) munkahelyi balesetekkel és foglalkozási megbetegedéssel kapcsolatos ellátások;
f) haláleseti juttatások;
g) munkanélküli ellátások;
h) családi ellátások.”
6. Ugyanezen 4. cikk (2) bekezdése kimondja, hogy e rendelet „alkalmazandó valamennyi, akár járulékfizetésen alapuló, akár nem járulékfizetésen alapuló általános és különleges szociális biztonsági rendszerre […]”.
7. E rendelet III. címében a munkahelyi balesetekről és foglalkozási megbetegedésekről szóló 4. fejezetben található „A pénzbeli ellátások kiszámítása” című 58. cikk, amelynek (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai előírják, hogy a pénzbeli ellátásokat az átlagkereset alapján kell kiszámítani, az átlagkeresetet kizárólag e jogszabályok szerint szerzett időszakban megállapított kereset alapján határozza meg.”
Az 574/72 rendelet
8. Az 574/72 rendelet 15. cikke „[a biztosítási] időszakok összesítésének általános szabályai[t]” mondja ki.
A 883/2004 rendelet
9. A 883/2004 rendelet 87. cikkének (1) bekezdése értelmében e rendelet „az alkalmazását megelőző időszakra vonatkozóan nem keletkeztet jogot”.
10. Ugyanezen rendelet 90. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy „[a]z 1408/71 […] rendelet e rendelet hatálybalépésének napjától hatályát veszti”.
11. A 883/2004 rendelet 91. cikke ekként rendelkezik:
„Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában  való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ezt a rendeletet a végrehajtási rendelet hatálybalépésének napjától kell alkalmazni.”
A nemzeti szabályozás
12. A társadalombiztosítás 2000. évi finanszírozásáról szóló, 1999. december 29‑i 99‑1140 törvénnyel (JORF 1999. december 30., 19706. o.) módosított, a társadalombiztosítás 1999. évi finanszírozásáról szóló, 1998. december 23‑i 98‑1194 törvény (JORF 1998. december 27., 19646. o.; a továbbiakban: 98‑1194 törvény) állapította meg az azbesztnek kitett munkavállalók és egykori munkavállalók munkavégzéssel való idő előtti felhagyásának szabályait. A 98‑1194 törvény 41. cikke ekként rendelkezik:
„I. –	A munkavégzéssel való idő előtti felhagyás esetére szóló ellátás fizetendő az azbesztet tartalmazó anyagokat gyártó létesítmények, az azbesztpelyhesítő és azbeszttel hőszigetelő létesítmények, illetve a hajógyártó és -javító létesítmények munkavállalójának és egykori munkavállalójának, amennyiben a munkavégzéssel felhagy, ha megfelel a következő feltételeknek:
1. a fent említett és a munkaügyi miniszter, a társadalombiztosításért felelős miniszter és a pénzügyminiszter közös rendeletében meghatározott jegyzéken szereplő létesítményben olyan időszakban dolgozik vagy dolgozott, amikor ott azbesztet vagy azbesztet tartalmazó anyagokat gyártottak, illetve gyártanak, használtak, illetve használnak;
2. az 1. pont szerinti létesítményben végzett munka időtartamától függően meghatározott életkort, mely ötven évnél kevesebb nem lehet, betöltötte;
[…]
Ötvenedik életévének betöltésétől kezdve jogosult a munkavégzéssel való idő előtti felhagyás esetére szóló ellátásra az a munkavállaló vagy volt munkavállaló is, akit azbeszt kiváltotta és a munkaügyi miniszter, valamint a társadalombiztosításért felelős miniszter közös rendeletében meghatározott jegyzéken szereplő foglalkozási megbetegedésben szenvedőnek ismertek el az általános szabályok alapján.
A munkavégzéssel való idő előtti felhagyás esetére szóló ellátás – a következő bekezdés rendelkezéseinek fenntartásával – nem halmozható sem a társadalombiztosítási törvénykönyv L. 131‑2. cikkében említett jövedelmekkel és ellátásokkal, sem személyes öregségi kedvezménnyel, sem rokkantsági kedvezménnyel, sem nyugdíj előtti vagy munkavégzéssel való idő előtti felhagyás esetére szóló más ellátással.
Rokkantsági nyugdíj, özvegyi nyugdíj vagy a társadalombiztosítási törvénykönyv VII. könyve 1. fejezetének 1. címében meghatározott különös szabályok alapján nyújtott személyes öregségi kedvezmény kiegészítéseként különbözeti ellátás nyújtható, az e cikkben írt feltételek szerint számított ellátás mértékéig.
II. –	Az ellátás összege számításának alapja a jogosult utolsó tizenkét munkában töltött hónapjának bruttó havi átlagkeresete, melynek számításakor, rendeletben előírt feltételek alapján, figyelmen kívül kell hagyni egyes csökkentett díjazással járó munkavégzési időszakokat. Az összeg a munka törvénykönyve L. 322‑4. cikkének második bekezdése alapján nyújtott ellátásokhoz hasonlóan újraértékelendő.
[…]
Az ellátás fizetését meg kell szüntetni, ha a jogosult megfelel a teljes öregségi nyugdíjra való jogosultság társadalombiztosítási törvénykönyv L. 351‑1. és L. 351‑8. cikkében meghatározott feltételeinek.
[…]”
13. A társadalombiztosítás 1999. évi finanszírozásáról szóló törvény 41. cikke szerinti, a munkavégzéssel való idő előtti felhagyás esetére szóló ellátás nyújtásáról szóló, 1999. március 29‑i 99‑247 rendelet (JORF 1999. március 31., 4471. o.) 2. cikke értelmében:
„Az ellátás meghatározásának alapjául szolgáló referenciakereset az érintett által az utolsó tizenkét munkában töltött hónapban kapott, a társadalombiztosítási törvénykönyv L. 242‑1. cikkében említett kereset alapján határozandó meg. E kereseteket – adott esetben a társadalombiztosítási törvénykönyv R. 351‑29‑2. cikkében meghatározott szabályok szerint újraértékelve – az ugyanezen törvénykönyv L. 241‑3. cikkében írt, az ellátásra való jogosultság megnyíltának időpontjában hatályos értékhatár kétszereséig kell figyelembe venni. A referenciakereset a keresetek így meghatározott havi átlagával egyenlő.
Az ellátás havi összege az előző bekezdésben meghatározott referenciakereset 65%‑a, de legfeljebb a társadalombiztosítási törvénykönyv L. 241‑3. cikkében írt értékhatár, amelyhez hozzáadandó a referenciakereset ezen értékhatár és ezen értékhatár kétszerese közötti részének 50%‑a.
Az ellátás legkisebb összege nem lehet kevesebb a munka törvénykönyve L. 351‑3. cikkében írt biztosítási ellátás legkisebb összegénél. Az ellátás összege nem haladhatja meg a referenciakereset összegének 85%‑át.”
14. A társadalombiztosítási törvénykönyv L. 242‑1. cikke előírja:
„A társadalombiztosítási és munkahelyibaleset-biztosítási járulék és a családi járadék számításánál keresetnek tekintendő a munkavállaló által a munkavégzésért vagy a munkavégzés alkalmával kapott pénzösszeg, így különösen a munkabér, a fizetett szabadság idejére járó távolléti díj, a munkavállalói járulék, a költségtérítés, a jutalom, a prémium és minden más pénzbeli juttatás, a természetbeni juttatás, valamint a közvetlenül vagy harmadik személy közvetítésével borravalóként kapott összeg.
[…]”
15. Az azbesztnek kitett munkavállalók munkavégzéssel való idő előtti felhagyása szabályainak végrehajtásáról szóló, 1999. június 9‑i DSS/4B/99/332. sz. körlevél célja az azbesztnek kitett munkavállalók részére járó ellátás regionális egészségbiztosító pénztárak általi megállapítása, kiszámítása és kifizetése szabályainak pontos megállapítása. E körlevél többek között azt tartalmazza, hogy e juttatás kiszámításakor a külföldön munkaviszonyban töltött időszak vonatkozásában „több eset lehetséges. Ha a kereset a társadalombiztosítási törvénykönyv L. 242‑1. cikke szerint társadalombiztosítási járulék alapját képezte, akkor a megfelelő időtartammal kell figyelembe venni. Egyéb esetekben a Franciaországban munkaviszonyban töltött utolsó év során elért keresetet kell figyelembe venni”.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
16. F. Nemec, 1954‑ben született, Franciaországban lakó francia állampolgár, több évig e tagállamban letelepedett vállalkozásnál állt munkaviszonyban. Megállapítható, hogy e munkavégzés során azbesztnek volt kitéve.
17. Miután munkaviszonyát 1994‑ben munkáltatója franciaországi tevékenységének teljes beszüntetése miatt megszüntették, F. Nemec ugyanebben az évben Belgiumban, a lakóhelyétől körülbelül tíz kilométerre lévő vállalkozásnál talált munkát. F. Nemec belgiumi munkavállalásának teljes időtartama alatt Franciaországban lakott és fizetett adót.
18. A hatáskörrel rendelkező francia hatóság 1995‑ben elismerte, hogy F. Nemec az azbesztnek történt kitettsége miatt foglalkozási megbetegedésben szenved.
19. F. Nemec 2004 márciusában benyújtott kérelme alapján a CRAM ugyanezen év májusában ACAATA megállapításáról szóló határozatot kézbesített neki. Ezen ellátás összegét a hatályos nemzeti szabályozásnak megfelelően a kérelmező Franciaországban munkaviszonyban töltött utolsó tizenkét hónapja során elért keresete alapján számították ki.
20. F. Nemec e határo zatot a commission de recours amiable de la CRAM (CRAM békéltető bizottság) előtt vitatta, előadva, hogy nem vették figyelembe a legutóbb, Belgiumban elért keresetét, amely az ACAATA számításához felhasznált összegnél magasabb volt.
21. E jogorvoslati kérelmet e commission de recours amiable a DSS/4B/99/332. sz. körlevél alapján elutasította.
22. Ezért F. Nemec eljárást indított a Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy előtt, mely bíróság eljárását felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal végett a Bíróság elé terjesztette a következő kérdést:
„A Szerződés 39. cikkében megfogalmazott szabad mozgás akadályának, a 883/2004 […] rendelet megsértésének vagy az 574/72 […] rendelet 15. cikke megsértésének minősülő hátrányos határozatot hozott‑e a CRAM az érdekelttel szemben azáltal, hogy az 1998. december 23‑i 98‑1194 törvény 41. cikke szerinti azbesztmunkás-járadék kiszámításánál a 99‑247 törvény végrehajtásáról szóló, 1999. március 29‑i rendelet 2. cikkének és az 1999. június 9‑i DSS/4B/99 332. sz. körlevélnek a rendelkezései alapján azért tagadta meg az F. Nemec által Belgiumban elért kereset figyelembevételét, mert e kereset a francia társadalombiztosítási törvénykönyv L. 242‑1. cikke értelmében nem képezett járulékalapot?”
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságáról
23. A francia kormány szerint az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlan, mert a kérdést előterjesztő bíróság nem részletezi kellő pontossággal a ténybeli és jogi hátteret, amelyben a feltett kérdés felmerült.
24. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem ugyanis nem teszi lehetővé annak meghatározását, hogy F. Nemec ki volt‑e téve azbesztnek a Francia Köztársaságtól különböző tagállamban történt munkavégzése során, valamint az előzetes döntéshozatal iránti kérelem hiányosan és csupán célzásokban említi az alkalmazandó nemzeti rendelkezéseket. A francia kormány előadja: a nemzeti bíróság nem fejtette ki sem a határozatában említett különféle közösségi rendelkezések értelmezésére vonatkozó kérdéseinek megfogalmazására vezető okokat, sem az e rendelkezések és az alapügyben alkalmazandó nemzeti jogszabályok közötti összefüggést.
25. Ebben a tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a közösségi jog nemzeti bíróság számára hasznos értelmezésének szüksége megköveteli, hogy a nemzeti bíróság meghatározza az általa felvetett kérdés ténybeli és jogszabályi hátterét, vagy legalábbis kifejtse azokat a ténybeli körülményeket, amelyeken e kérdés alapul (lásd többek között a C‑320/90– C‑322/90. sz., Telemarsicabruzzo és társai egyesített ügyekben 1993. január 26‑án hozott ítélet [EBHT 1993., I‑393. o.] 6. pontját, a C‑9/98. sz. Agostini‑ügyben 1998. július 8‑án hozott végzés [EBHT 1998., I‑4261. o.] 4. pontját, a C‑72/03. sz., Carbonati Apuani ügyben 2004. szeptember 9‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑8027. o.] 10. pontját és a C‑237/04. sz. Enirisorse‑ügyben 2006. március 23‑án hozott ítélet [EBHT 2006., I‑2843. o.] 17. pontját).
26. A Bíróság szintén megállapította: elengedhetetlen, hogy a nemzeti bíróság legalább minimális mértékben magyarázatot adjon az értelmezni kért közösségi rendelkezések kiválasztásának okáról, valamint az e rendelkezések és a jogvita során alkalmazandó nemzeti jogszabály között álláspontja szerint lehetséges összefüggésről (a C‑116/00. sz. Laguillaumie‑ügyben 2000. június 28‑án hozott végzés [EBHT 2000., I‑4979. o.] 16. pontja, a fent hivatkozott Carbonati Apuani ügyben hozott ítélet 11. pontja és a fent hivatkozott Enirisorse‑ügyben hozott ítélet 21. pontja).
27. A jelen ügyben megállapítható, hogy a Bíróság elegendő adattal rendelkezik az előterjesztő bíróság kérdésének hasznos megválaszolásához.
28. A kérdést előterjesztő bíróság egyfelől ugyanis röviden, de pontosan ismerteti az alapeljárásra okot adó tényállást és az alkalmazandó nemzeti jogi hátteret. Ezekből kitűnik, hogy e jogvita a francia jogszabályokon alapuló ellátás iránti kérelem elbírálása során keletkezett, mely ellátásra az érintett személy jogosult, és mely ellátás nyújtásának feltételeit vitathatatlanul teljesíti. Másfelől az előzetes döntéshozatalra utaló határozat kifejti a kérdést előterjesztő bíróság által értelmezni kért közösségi rendelkezések kiválasztásának okait, valamint az e rendelkezések és az e jogvitában alkalmazandó nemzeti jogszabályok közötti összefüggést is.
29. Ezért a francia kormány érvelésének nem lehet helyt adni, így az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
30. A kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, sérti‑e a 883/2004 rendeletet az F. Nemec belgiumi keresetének az ACAATA számításánál való figyelembevételét megtagadó határozat.
31. E rendelet 91. cikke alapján e rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában  való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba, de csak a végrehajtási rendelet hatálybalépésének napjától kell alkalmazni.
32. Mivel a 883/2004 rendelet végrehajtási rendeletét a mai napig nem alkották meg, szükségképpen a 1408/71 rendelet rendelkezései alkalmazandók.
33. Ebből az következik, hogy a nemzeti bíróság kérdését ez utóbbi rendelet vonatkozásában kell vizsgálni.
34. Mint azt az alapügy felei, a francia kormány és az Európai Közösségek Bizottsága kifejtették, az ACAATA‑hoz hasonló, a nemzeti jogszabályokban meghatározott feltételeket teljesítő, azbesztnek kitett volt munkavállalóknak személyes szükségleteik egyedi értékelése nélkül juttatott ellátás az 1408/71 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének a munkahelyi balesetekkel és foglalkozási megbetegedéssel kapcsolatos ellátásokat szabályozó e) pontjában említett ellátásnak tekintendő.
35. Az alapügy tárgyáról, a jogosult keresete alapján meghatározandó ACAATA számításáról szólva a CRAM, a francia kormány és az Egyesült Királyság Kormánya úgy vélik, hogy a külföldön kapott és az ezen ellátás nyújtására hatáskörrel rendelkező intézmény tagállamának jogszabályai alapján társadalombiztosítási járulék alapját nem képező kereset figyelembevételének megtagadása megfelel az 1408/71 rendelet 58. cikkének.
36. A Bíróság egy ezen 58. cikkel lényegében azonos szövegű rendelkezés kapcsán kimondta, hogy az ilyen rendelkezés nem csupán az átlagkereset referencia-időszakának megállapításához alkalmazandó jogszabályokat jelöli ki, hanem meghatározza egy bizonyos időszak – alkalmazandó nemzeti jogszabályok alapján a pénzbeli ellátások számításának alapjául szolgáló – átlagkeresetének megállapításához a hatáskörrel rendelkező intézmény által figyelembe veendő kereseteket is (lásd ilyen értelemben a 268/78. sz. Pennartz‑ügyben 1979. július 11‑én hozott ítélet [EBHT 1979., 2411. o.] 8. és 9. pontját).
37. Megállapítandó azonban, hogy az 1408/71 rendelet 58. cikke, mint egyébként e rendelet minden rendelkezése, az EK 42. cikkre tekintettel értelmezendő (lásd ilyen értelemben a C‑406/93. sz. Reichling-ügyben 1994. augusztus 9‑én hozott ítélet [EBHT 1994., I‑4061. o.] 21. pontját és a C‑251/94. sz., Lafuente Nieto ügyben 1996. szeptember 12‑én hozott ítélet [EBHT 1996., I‑4187. o.] 33. és 38. pontját).
38. A munkavállalók szabad mozgásának könnyítésére irányuló ez utóbbi rendelkezés célja többek között az, hogy a migráns munkavállalók a szabad mozgáshoz a Szerződésben biztosított joguk gyakorlása folytán se társadalombiztosítási ellátásra való jogosultságot ne veszítsenek el, se az ilyen ellátás összegének csökkenését ne szenvedjék el (lásd a fent hivatkozott Reichling‑ügyben hozott ítélet 24. pontját, a fent hivatkozott Lafuente Nieto ügyben hozott ítélet 33. és 38. pontját, a C‑31/96–C‑33/96. sz., Naranjo Arjona és társai egyesített ügyekben 1997. október 9‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑5501. o.] 20. pontját és a C‑153/97. sz., Grajera Rodríguez ügyben 1998. december 17‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑8645. o.] 17. pontját).
39. Márpedig az alapügyben vitáshoz hasonló nemzeti szabályozás alkalmas arra, hogy a migráns munkavállalókat a csak egy tagállamban munkát végzett munkavállalókhoz képest kedvezőtlen helyzetbe hozza.
40. Az alapügyben vitáshoz hasonló nemzeti szabályozás alkalmazásával ugyanis a F. Nemec-hez hasonló migráns munkavállaló esetében a több mint 10 évvel korábbi, azaz az érintett jelenlegi helyzetével semmilyen összefüggésben nem álló kereset alapján kellene kiszámítani az ACAATA‑t, míg a továbbra is Franciaországban munkát vállaló volt munkatársainál a tényleges keresetet veszik figyelembe. Az ilyen munkavállaló tehát kisebb összegű juttatást kapna, mint akkor, ha nem élt volna a szabad mozgáshoz fűződő jogával.
41. A szabad mozgáshoz való joggal élő migráns munkavállalók kedvezőtlenebb helyzetbe hozásától való tartózkodás kötelezettsége azonban nem jelenti azt, hogy az 1408/71 rendelet 58. cikkének (1) bekezdése, amely nem teszi lehetővé a más tagállamban kapott kereset figyelembevételét a pénzbeli ellátás számításánál, ellentétes lenne az EK 42. cikk céljával. E kötelezettség ugyanis csupán annyit jelent, hogy ezen ellátások ugyanazok legyenek a migráns munkavállaló számára is, mint akkor, ha nem élt volna a szabad mozgáshoz való jogával (lásd ilyen értelemben a fent hivatkozott Lafuente Nieto ügyben hozott ítélet 39. pontját, a fent hivatkozott Naranjo Arjona és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 21. pontját és a fent hivatkozott Grajera Rodríguez ügyben hozott ítélet 18. pontját).
42. Így az alapügy tárgyát képezőhöz hasonló helyzetben ugyan az 1408/71 rendelet 58. cikke (1) bekezdésének rendelkezése alapján csak a hatáskörrel rendelkező intézmény tagállamában kapott kereset vehető figyelembe, ám e kereset aktualizálandó és újraértékelendő, avégett hogy megfeleljen annak a keresetnek, amelyet az érintett a szakmai pályafutásának alakulására tekintettel ésszerűen kaphatott volna, ha továbbra is az adott tagállamban vállalt volna munkát (lásd ilyen értelemben a fent hivatkozott Lafuente Nieto ügyben hozott ítélet 40. pontját, a fent hivatkozott Naranjo Arjona és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 22. pontját és a fent hivatkozott Grajera Rodríguez ügyben hozott ítélet 19. pontját).
43. Az előterjesztett kérdésre adandó válasz tehát az, hogy az 1408/71 rendelet 58. cikkének (1) bekezdése az EK 42. cikk céljának megfelelően értelmezve azt követeli meg, hogy az alapügyben vitáshoz hasonló helyzetben az e rendelkezés értelmében vett átlagkeresetet arra a keresetre figyelemmel számítsák ki, amelyet az érintett a szakmai pályafutásának alakulására tekintettel ésszerűen kaphatott volna, ha továbbra is a hatáskörrel rendelkező intézmény tagállamában folytatta volna tevékenységét.
A költségekről
44. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
Az 1996. december 2‑i 118/97/EK tanácsi rendelettel módosított és naprakésszé tett, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14‑i 1408/71/EGK tanácsi rendelet 58. cikkének (1) bekezdése az EK 42. cikk céljának megfelelően értelmezve azt követeli meg, hogy az alapügyben vitáshoz hasonló helyzetben az e rendelkezés értelmében vett átlagkeresetet arra a keresetre figyelemmel számítsák ki, amelyet az érintett a szakmai pályafutásának alakulására tekintettel ésszerűen kaphatott volna, ha továbbra is a hatáskörrel rendelkező intézmény tagállamában folytatta volna tevékenységét.