CELEX: 62006CJ0262
Telekomunikacijų sektorius
Universaliosios paslaugos ir paslaugų gavėjų teisės
"Įpareigojimų", kurie turi būti išlaikyti pereinamuoju laikotarpiu, sąvoka
Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 27 straipsnio pirmoji pastraipa ir Direktyvos 2002/22/EB (Universaliųjų paslaugų direktyva) 16 straipsnio 1 dalies a punktas
Balso telefonijos paslaugų teikimo tarifai
Pareiga gauti administracinį leidimą

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (Pagrindų direktyva) (
OL L 108, p. 33
, toliau – Pagrindų direktyva) 27 straipsnio pirmosios pastraipos ir 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/22/EB dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis (Universaliųjų paslaugų direktyva) (
OL L 108, p. 51
, toliau – Universaliųjų paslaugų direktyva) 16 straipsnio 1 dalies a punkto išaiškinimo.
Šis prašymas buvo pateiktas byloje tarp Vokietijos Federacinės Respublikos, atstovaujamos
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen
(Federalinė elektros energijos, dujų, telekomunikacijų, pašto ir geležinkelių agentūra, toliau – reguliavimo institucija) ir
Deutsche Telekom AG
(toliau –
Deutsche Telekom
) nagrinėjant kasacinį skundą dėl 2004 m. birželio 8 d. Sprendimo, kuriuo reguliavimo institucija pripažino, kad
Deutsche Telekom
taikomiems tarifams ir su jais susijusių paslaugų teikimo sąlygų nuostatų turiniui kai kurių pasiūlymų paketų atveju taikoma pareiga gauti leidimą pagal 1996 m. liepos 25 d. Telekomunikacijų įstatymo (
Telekommunikationsgesetz
, BGBl., 1996 I, p. 1120, toliau – TKG 1996) 25 straipsnio 1 dalį.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
1998 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/10/EB dėl atvirojo tinklo teikimo (ATT) nuostatos taikymo balso telefonijai ir universaliųjų telekomunikacijų paslaugų konkurencinėje aplinkoje (
OL L 101, p. 24
) 17 straipsnyje nurodyti tokie tarifų nustatymo principai:
„1.   Nepažeisdamos specialiųjų 3 straipsnio nuostatų dėl tarifų prieinamumo arba 6 dalies nuostatų, nacionalinės reguliavimo institucijos užtikrina, kad šio straipsnio nuostatas atitiktų arba balso telefonijos paslaugų teikėjai, turintys didelę įtaką rinkoje, arba teikėjai, paskirti pagal 5 straipsnį ir turintys didelę įtaką rinkoje.
2.   Naudojimosi viešuoju fiksuoto telefono ryšio tinklu ir viešojo fiksuoto telefono ryšio paslaugomis tarifai turi atitikti pagrindinius Direktyvos 90/387/EEB II priede nurodytus orientavimosi į sąnaudas principus.
3.   Nepažeidžiant (1997 m. birželio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos) Direktyvos 97/33/EB dėl tinklų sujungimo (siekiant užtikrinti universaliąsias paslaugas ir sąveiką taikant atvirojo tinklo teikimo (ATT) principus (
OL L 199, p. 32
)) 7 straipsnio 3 dalies, prieigos prie viešojo fiksuoto telefono ryšio tinklo ir naudojimosi juo tarifai nepriklauso nuo vartotojų naudojamo taikomosios programos tipo, išskyrus atvejus, kai jie reikalauja skirtingų paslaugų ar papildomų paslaugų.
4.   Remiantis Bendrijos teise, papildomų paslaugų, teikiamų kartu su prijungimu prie viešojo fiksuoto telefono ryšio tinklo ir viešojo fiksuoto telefono ryšio paslaugomis, tarifai turi būti pakankamai atskirti, kad vartotojas neturėtų mokėti už papildomas paslaugas, kurios nėra būtinos prašomai paslaugai.
5.   Tarifų pakeitimai įsigalioja tik pasibaigus nacionalinės reguliavimo institucijos nustatytam atitinkamam viešo išankstinio pranešimo terminui.
6.   Nepažeisdama 3 straipsnio dėl prieinamų kainų, valstybė narė gali leisti nacionalinei reguliavimo institucijai netaikyti šio straipsnio 1, 2, 3, 4 ar 5 dalių tam tikroje geografinėje vietovėje, kai nustatoma, jog konkurencija viešojo fiksuoto telefono ryšio paslaugų rinkoje faktiškai egzistuoja.“
Remiantis 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/19/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimo ir prieigos prie jų (Prieigos direktyva) (
OL L 108, p. 7
, toliau – Prieigos direktyva) dvylikta konstatuojamąja dalimi, siekiant užtikrinti esamų susitarimų tęstinumą ir išvengti teisinio vakuumo, naujojoje telekomunikacijų reguliavimo sistemoje turi būti išlaikomi ankstesne reguliavimo sistema nustatyti įpareigojimai, kol jie nebus peržiūrėti.
Pagrindų direktyvos 16 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad po to, kai priimama ar atnaujinama rekomendacija, nacionalinės reguliavimo institucijos kuo skubiau atlieka atitinkamų rinkų analizę atidžiai atsižvelgdamos į gaires. Valstybės narės užtikrina, kad ši analizė atitinkamais atvejais būtų atliekama kartu su nacionalinėmis konkurencijos institucijomis.
Pagrindų direktyvos 27 straipsnio pirmojoje pastraipoje nustatyta:
„Valstybės narės visus įpareigojimus pagal nacionalinę teisę, nurodytus (Prieigos direktyvos) 7 straipsnyje ir (Universaliųjų paslaugų direktyvos) 16 straipsnyje, palieka galioti, kol nacionalinė reguliavimo institucija pagal šios direktyvos 16 straipsnį nuspręs dėl tų įpareigojimų.“
Prieigos direktyvos 7 straipsnis suformuluotas taip:
„Ankstesnių įpareigojimų dėl prieigos ir sujungimo persvarstymas
1.
Valstybės narės išlaiko visus įmonėms, teikiančioms viešuosius ryšių tinklus ir (arba) paslaugas, taikomus įpareigojimus, susijusius su prieiga ir sujungimu, kurie galiojo prieš šios direktyvos įsigaliojimą pagal Direktyvos (97/33) 4, 6, 7, 8, 11, 12 ir 14 straipsnius, Direktyvos (98/10) 16 straipsnį ir (1992 m. birželio 5 d. Tarybos) direktyvos 92/44/EEB (dėl atvirojo tinklo teikimo nuostatos taikymo skirtosioms linijoms (
OL L 165, p. 27
)) 7 ir 8 straipsnius tol, kol tie įpareigojimai bus persvarstyti ir pagal šio straipsnio 3 dalį priimtas sprendimas.
2.
Komisija pradinėje rekomendacijoje dėl atitinkamų produktų ir paslaugų rinkų ir sprendime, įvardijančiame transnacionalines rinkas, kurie bus priimti pagal (Pagrindų direktyvos) 15 straipsnį, nurodo atitinkamas rinkas, kuriose taikomi 1 dalyje minėti įpareigojimai.
3.
Valstybės narės užtikrina, kad kuo greičiau po šios direktyvos įsigaliojimo, paskui – periodiškai, nacionalinės reguliavimo institucijos atliktų rinkos analizę pagal (Pagrindų direktyvos) 16 straipsnį ir spręstų, ar šiuos įpareigojimus palikti, keisti arba panaikinti. Šiuo įpareigojimų pakeitimu arba panaikinimu suinteresuotos šalys apie tai turi būti informuojamos prieš protingą terminą.“
Universaliųjų paslaugų direktyvos 16 straipsnyje nustatyta:
„Įpareigojimų persvarstymas
1.
Valstybės narės išlaiko visus įpareigojimus, susijusius su:
a)
mažmeniniais viešojo telefono ryšio tinklo prieigos ir naudojimo tarifais, taikomais pagal Direktyvos (98/10) 17 straipsnį;
b)
operatoriaus pasirinkimu ar išankstiniu pasirinkimu pagal Direktyvą (97/33);
<…>“
Nacionalinės teisės aktai
TKG 1996 24 straipsnyje, be kita ko, numatyta, kad tarifai turi būti orientuoti į efektyvaus paslaugų teikimo sąnaudas ir atitikti šiuos reikalavimus: į juos neturi būti įtraukta papildomų mokesčių vien dėl to, kad paslaugų teikėjas atitinkamoje telekomunikacijų rinkoje užima dominuojančią padėtį BGBl. 1989 I, p. 2486 paskelbtos redakcijos Įstatymo dėl konkurencijos apribojimų (
Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen
) 19 straipsnio prasme, juose neturi būti nuolaidų, sumažinančių kitų įmonių konkuravimo telekomunikacijų rinkoje galimybes, ir jie neturi suteikti vartotojams pranašumų kitų panašių ar tokių pačių telekomunikacijų paslaugų vartotojų atitinkamoje telekomunikacijų rinkoje atžvilgiu, išskyrus atvejus, kai tai objektyviai pateisinama.
TKG 1996 25 straipsnyje nustatyta:
„1.   Remiantis šio įstatymo 24 ir 27–31 straipsniais, jeigu licencijos turėtojas atitinkamoje rinkoje užima dominuojančią padėtį Įstatymo dėl konkurencijos apribojimų 22 straipsnio prasme, reikalingas reguliavimo institucijos leidimas taikyti tarifus ir su jais susijusių paslaugų teikimo sąlygų nuostatas dėl pasiūlymų, susijusių su perdavimo būdais ir balso telefonija pagal 6 straipsnyje nurodytas 3 ir 4 licencijų klases.
2.   Kitų nei nurodytos 1 dalyje telekomunikacijų paslaugų, kurias teikia įmonės, atitinkamoje rinkoje užimančios dominuojančią padėtį Įstatymo dėl konkurencijos apribojimų 19 straipsnio prasme, tarifams ir su jais susijusių paslaugų teikimo sąlygų nuostatoms, remiantis 24 straipsniu, 27 straipsnio 4 dalimi ir 31 straipsniu, taikoma 30 straipsnyje numatyta procedūra.
3.   1 ir 2 dalys pagal analogiją taikomos įmonės, su licencijos turėtoju 1 dalies prasme arba su įmone 2 dalies prasme sudarančios vieną įmonę, tarifams ir su jais susijusių paslaugų teikimo sąlygų nuostatoms. Vieną įmonę sudaro įmonės, susijusios Įstatymo dėl konkurencijos apribojimų 36 straipsnio 2 dalies ir 37 straipsnio 1 bei 2 dalių prasme.“
2004 m. birželio 22 d. Telekomunikacijų įstatymo (
Telekommunikationsgesetz
) (BGBl. 2004 I, p. 1190), iš dalies pakeisto 2005 m. liepos 7 d. Įstatymu (BGBl. 2005 I, p. 1970, toliau – TKG 2004), 150 straipsnis tarifus reglamentuoja taip:
„1.   Reguliavimo institucijos iki įsigaliojant šiam įstatymui priimti sprendimai dėl pripažinimo, kad subjektai užima dominuojančią padėtį atitinkamoje rinkoje, ir su jais susiję įpareigojimai lieka galioti, kol jie pakeičiami naujais sprendimais pagal šio įstatymo 2 dalį. Tai taip pat galioja ir tuomet, kai sprendimai dėl pripažinimo, kad subjektai užima dominuojančią padėtį atitinkamoje rinkoje, yra administracinio akto motyvuose. Pirmas sakinys atitinkamai taikomas (TKG 1996) 36 ir 37 straipsniuose bei 39 straipsnio antroje alternatyvoje nurodytiems įpareigojimams.
<…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2003 m.
Deutsche Telekom
pardavė įvairių telekomunikacijų paslaugų pasiūlymų paketų, kuriuos sudarė ir paslaugos, kurioms taikoma TKG 1996 25 straipsnio 1 dalyje numatyta pareiga gauti reguliavimo institucijos leidimą, ir paslaugos, kurioms tokia pareiga netaikoma.
Gavusi skundų, reguliavimo institucija 2003 m. gruodžio mėn. pradėjo tyrimą, siekdama patikrinti, ar tokia pareiga apskritai taikoma šiems paketams.
2004 m. birželio 8 d. Sprendimu reguliavimo institucija pripažino, kad taikomiems tarifams ir su jais susijusių paslaugų teikimo sąlygų nuostatoms taikoma TKG 1996 25 straipsnyje numatyta pareiga gauti leidimą.
Dėl šio sprendimo
Deutsche Telekom
pateikė skundą
Verwaltungsgericht Köln
ir kartu paprašė taikyti laikinąsias apsaugos priemones.
2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendimu šis teismas patenkino
Deutsche Telekom
skundą, motyvuodamas tuo, kad TKG 2004 150 straipsnio 1 dalyje numatyta pereinamojo laikotarpio nuostata susijusi tik su įpareigojimais, nereikalaujančias įgyvendinančio akto, kurie taikomi savaime, t. y. kriterijais, kurių TKG 1996 25 straipsnio 1 dalis neatitinka.
Dėl šio sprendimo reguliavimo institucija pateikė kasacinį skundą
Bundesverwaltungsgericht
, kuris nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar (Pagrindų direktyvos) 27 straipsnio pirmoji pastraipa ir (Universaliųjų paslaugų direktyvos) 16 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinami taip, kad reikia palikti laikinai galioti anksčiau galiojusioje valstybės vidaus teisėje nustatytą teisinę pareigą gauti leidimą taikyti tarifus už balso telefonijos paslaugas galutiniams paslaugų gavėjams, kurias teikia dominuojančią padėtį šioje rinkoje užimančios įmonės, ir taip pat su tuo susijusį, pareigą gauti leidimą nustatantį administracinį aktą?
Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai:
2.
Ar Bendrijos teisė draudžia palikti toliau galioti tokią pareigą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Pagrindų direktyvos 27 straipsniu ir Universaliųjų paslaugų direktyvos 16 straipsniu siekiama palikti laikinai galioti anksčiau galiojusioje valstybės vidaus teisėje numatytą įstatyminę pareigą gauti leidimą tam tikriems telefonijos tarifams, kuriuos taiko įmonė, užimanti dominuojančią padėtį atitinkamoje rinkoje, ir su tuo susijusį, pareigą gauti leidimą nustatantį administracinį aktą.
Yra aišku, kad nacionalinė reguliavimo institucija nepriėmė jokio sprendimo pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnį, nes vykstant procesui prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme atitinkamos balso telefonijos paslaugų rinkos tyrimas nebuvo užbaigtas.
Dėl Pagrindų direktyvos 27 straipsnio ir Universaliųjų paslaugų direktyvos 16 straipsnio aiškinimo
Kalbant apie pažodinį Pagrindų direktyvos 27 straipsnio aiškinimą, reikia pažymėti, kad turi būti paliekami galioti „visi įpareigojimai“ pagal nacionalinę teisę, nurodyti Prieigos direktyvos 7 straipsnyje ir Universaliųjų paslaugų direktyvos 16 straipsnyje. Pastarajame 7 straipsnyje minimi įmonėms, teikiančioms viešuosius ryšių tinklus ir (arba) paslaugas, taikomi su prieiga ir sujungimu susiję įpareigojimai, kurie galiojo prieš šios direktyvos įsigaliojimą. Universaliųjų paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies a punktas numato visų įpareigojimų, susijusių su mažmeniniais viešojo telefono ryšio tinklo prieigos ir naudojimo tarifais, išlaikymą.
Tai reiškia, kad, kaip savo išvados 30 punkte pažymėjo generalinis advokatas, visi taip nurodyti ir valstybės narės teisės aktais, ankstesniais nei Pagrindų direktyva, Prieigos direktyva, Universaliųjų paslaugų direktyva ir 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/20/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų leidimo (Leidimų direktyva) (toliau – naujoji reguliavimo sistema), nustatyti įpareigojimai turi būti laikinai išlaikomi, neatsižvelgiant į jų pobūdį.
Aplinkybė, kad sprendimą nutraukti šią laikiną padėtį, kuris priimamas atlikus Pagrindų direktyvos 16 straipsnyje minėtą rinkos tyrimą, turi priimti reguliavimo institucija, nekeičia šio aiškinimo, nes ši institucija tik vykdo galiojančiais teisės aktais nustatytą pareigą, kuri išplaukia iš naujosios reguliavimo sistemos. Iš tiesų būtent ši sistema nustato įpareigojimus, kurie bus pakeisti, išlaikyti arba panaikinti.
Toks aiškinimas taip pat atitinka naujosios reguliavimo sistemos atsiradimą ir struktūrą.
Kalbant apie šios sistemos atsiradimą, yra aišku, kad 2000 m. liepos 12 d. Pasiūlyme dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (COM(2000) 393 galutinis) jokios aiškios pereinamojo laikotarpio nuostatos nebuvo.
2001 m. sausio 24 d. Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonės, susijusios su „Pasiūlymu dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos“ (
OL C 123, p. 56
) 4.4 punkte užsimenama apie būtinybę „aiškiai nurodyti, kad dabartiniu metu galiojantys teisės aktai turi būti taikomi, tik kol laukiama pirmojo pagal naująją direktyvą atlikto rinkų tyrimo išvadų“.
Šis pasiūlymas buvo perimtas Bendrojoje pozicijoje (EB) Nr. 38/2001, kurią 2001 m. rugsėjo 17 d. priėmė Taryba dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (Pagrindų direktyva) (
OL C 337, p. 34
), iš kurios matyti, jog Taryba buvo susirūpinusi teisinio aiškumo užtikrinimu ir tuo, kad būtų labiau atsižvelgta į situacijų valstybėse narėse įvairovę.
Iš to matyti, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas akivaizdžiai neketino apriboti Pagrindų direktyvos 27 straipsnio pirmojoje pastraipoje nurodytų įpareigojimų kategorijų.
Kalbant apie naujosios reguliavimo sistemos struktūrą, reikia konstatuoti, pirma, kad įpareigojimus įmonėms, užimančioms dominuojančią padėtį atitinkamose rinkose, ankstesnėje reguliavimo sistemoje nustatė patys teisės aktai, o naujojoje reguliavimo sistemoje kompetenciją apibrėžti atitinkamą rinką ir joje taikyti reguliavimo priemones turi nacionalinės reguliavimo institucijos. Be to, šios institucijos dalyvauja atliekant rinkos tyrimą ir nustato įmones, užimančias joje dominuojančią padėtį.
Antra, Prieigos direktyvos 7 straipsnyje, be kitų įpareigojimų, taikomų prieš įsigaliojant šiai direktyvai ir kuriuos valstybės narės palieka galioti, minimas Direktyvos 97/33 4 straipsnis, kuris tiesiogiai sukuria įpareigojimus operatoriams, ir šios direktyvos 6–8, 11, 12 bei 14 straipsniai, Direktyvos 98/10 16 straipsnis ir Direktyvos 92/44 7 bei 8 straipsniai, kuriais valstybėms narėms deleguojamas minėtų nuostatų įgyvendinimas, užtikrinamas arba valstybės valdžios institucijų, arba nacionalinių reguliavimo institucijų.
Trečia ir galiausiai reikia pabrėžti, kad Universaliųjų paslaugų direktyvos dvidešimt aštuntoje konstatuojamojoje dalyje teigiama, jog iki to laiko, kai nacionalinės reguliavimo institucijos nustatys, kad tokių nuostatų nebereikia, nes jų teritorijoje jau veikia pakankama konkurencinė rinka, būtina užtikrinti, kad ir toliau būtų taikomos Bendrijos telekomunikacijų teisėje, ypač Direktyvoje 92/44, nustatytos nuostatos dėl skirtųjų linijų paslaugų.
Pirmiausia šis tęstinumo tikslas yra aiškiai įgyvendintas Universaliųjų paslaugų direktyvos VII priedu, susijusiu su minimaliais skirtųjų linijų rinkinio reikalavimais, nurodytais šios direktyvos 18 straipsnyje, ir šios direktyvos 16 straipsnio 1 dalies c punktu, numatančiu įpareigojimų, susijusių su skirtosiomis linijomis ir įtvirtintų Direktyvos 92/44 3, 4, 7 ir 10 straipsniuose, nurodančiuose, kad įpareigojimus turi nustatyti valstybės narės, ir pastarosios direktyvos 6 ir 8 straipsniuose, kurių reguliavimo pobūdis negali būti ginčijamas, išlaikymą.
Toliau Universaliųjų paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies a ir b punktai numato įpareigojimų, susijusių ir su Direktyvoje 98/10 paminėtais mažmeniniais tarifais, ir su Direktyvoje 97/33 nurodytų operatorių atranka arba išankstine atranka, išlaikymą.
Iš to, kas pasakyta, išplaukia, kad pirmiau nurodyti įpareigojimai yra susiję ir su individualiais aktais, ir su reguliavimo priemonėmis, taikomomis institucijos, kurios paskyrimas priklauso nuo kiekvienai valstybei narei būdingos konstitucinės sąrangos.
Galiausiai šį aiškinimą patvirtina nagrinėjamų nuostatų tikslo analizė.
Iš tiesų Prieigos direktyvos dvylikta konstatuojamoji dalis ir 7 straipsnis numato būtinybę išvengti bet kokio teisinio vakuumo tarp ankstesnės ir naujosios reguliavimo sistemos. Šiuo tikslu numatyta palikti galioti visus esamus įpareigojimus, neatsižvelgiant į tai, koks jų pagrindas.
Todėl, aiškiai darant nuorodą į Prieigos direktyvos 7 straipsnį ir Universaliųjų paslaugų direktyvos 16 straipsnį, Pagrindų direktyvos 27 straipsniu buvo tikrai siekta to paties tikslo, būtent užtikrinti tęstinumą tarp ankstesnės ir naujosios reguliavimo sistemos, neatsižvelgiant į tai, koks yra operatoriams nustatytų įpareigojimų pobūdis ir pagrindas.
Dėl TKG 1996 25 straipsnio 1 dalies
TKG 1996 25 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad tarifams, kuriuos įmonės, atitinkamoje rinkoje užimančios dominuojančią padėtį, taiko galutiniams vartotojams už balso telefonijos paslaugas, reikalaujama iš anksto gauti leidimą remiantis šio įstatymo 24 ir 27–31 straipsniais.
Direktyvos 98/10 17 straipsnio, aiškiai perimto Universaliųjų paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies a punktu, kurį nurodo Pagrindų direktyvos 27 straipsnis, 1 dalyje apibrėžiamas nacionalinių reguliavimo institucijų vaidmuo ir licencijos gavėjų, užimančių dominuojančią padėtį rinkoje, pareiga laikytis joje numatytų nuostatų. Šio 17 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad naudojimosi viešuoju fiksuoto telefono ryšio tinklu ir viešojo fiksuoto telefono ryšio paslaugomis tarifai turi atitikti pagrindinius orientavimosi į sąnaudas principus.
Pagal TKG 1996 24 straipsnį tarifai turi būti nustatyti atsižvelgiant į efektyvaus paslaugų teikimo sąnaudas ir atitikti reikalavimus, nurodytus šio straipsnio 2 dalyje, kuri, be kita ko, numato, kad į tarifus neturi būti įtraukta papildomų mokesčių vien dėl to, jog paslaugų teikėjas atitinkamoje telekomunikacijų rinkoje užima dominuojančią padėtį.
Iš to išplaukia, kad tokia nuostata, kokia yra TKG 1996 25 straipsnis, kuri nustato bendrą pareigą gauti leidimą ir kartu daro nuorodą į orientavimosi į sąnaudas principą, esantį tokioje nuostatoje, koks yra šio įstatymo 24 straipsnis, gali būti laikoma įgyvendinančia Direktyvos 98/10 17 straipsnį.
Iš to, kas pasakyta, aišku, kad tokia pareiga, kokią numato TKG 1996 25 straipsnis, yra įpareigojimas Universaliųjų paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies a punkto prasme ir dėl to turi būti laikinai išlaikoma.
Tiesa,
Deutsche Telekom
teigia, kad nacionalinė reguliavimo institucija, atsisakydama atlikti atitinkamos rinkos tyrimą, galėtų taip pavėlinti naujų Bendrijos taisyklių taikymo pradžią. Tačiau tokiu atveju nacionalinės valdžios institucijos ir prireikus kompetentingi teismai iš to turėtų padaryti išvadas, o Komisija – vykdyti savo įgaliojimus, siekdama užtikrinti visišką Bendrijos teisės taikymą.
Atsižvelgiant į visus pirmiau pateiktus svarstymus, į pirmąjį pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Pagrindų direktyvos 27 straipsnio pirmoji pastraipa ir Universaliųjų paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinami taip, jog reikia palikti laikinai galioti valstybės vidaus teisėje prieš įsigaliojant naujajai reguliavimo sistemai nustatytą teisinę pareigą gauti leidimą taikyti tarifus už balso telefonijos paslaugas galutiniams paslaugų gavėjams, kurias teikia įmonės, užimančios dominuojančią padėtį rinkoje, kokia numatyta TKG 1996 25 straipsnyje, ir taip pat su tuo susijusius, pareigą gauti leidimą nustatančius administracinius aktus.
Atsižvelgiant į pirmojo prejudicinio klausimą atsakymą, nėra būtina atsakyti į antrąjį klausimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (Pagrindų direktyva) 27 straipsnio pirmoji pastraipa ir 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/22/EB dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis (Universaliųjų paslaugų direktyva), 16 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinami taip, kad reikia palikti laikinai galioti valstybės vidaus teisėje prieš įsigaliojant iš šių direktyvų išplaukiančiai reguliavimo sistemai nustatytą teisinę pareigą gauti leidimą taikyti tarifus už balso telefonijos paslaugas galutiniams paslaugų gavėjams, kurias teikia įmonės, užimančios dominuojančią padėtį šioje rinkoje, kokia numatyta 1996 m. liepos 25 d. Telekomunikacijų įstatymo (
Telekommunikationsgesetz
) 25 straipsnyje, ir taip pat su tuo susijusius, pareigą gauti leidimą nustatančius administracinius aktus.

Parašai.
(
)	Proceso kalba: vokiečių.