CELEX: 62004TJ0249
Javni uslužbenci
Uradniki
Ničnostna tožba
Odškodninska tožba

1.
Postopek – Zastopanje strank
2.
Uradniki – Tožba – Odškodninska tožba – Predhodni postopek
(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)
3.
Uradniki – Tožba – Pravni interes
(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)
4.
Uradniki – Tožba – Odškodninski zahtevek, povezan s predlogom za razglasitev ničnosti
(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)
5.
Uradniki – Ocena – Obstoj razhajanj med uradnikom in njegovim nadrejenim
(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 14 in 43)
6.
Uradniki – Ocena – Karierno ocenjevalno poročilo
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)
7.
Uradniki – Ocena – Karierno ocenjevalno poročilo
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)
8.
Uradniki – Ocena – Karierno ocenjevalno poročilo
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)
9.
Uradniki – Ocena – Karierno ocenjevalno poročilo
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)
1.
Postopkovna pravila, ki se uporabljajo pred Sodiščem prve stopnje, ne nasprotujejo temu, da stranka da enotno pooblastilo
za več zadev, ki tečejo pred tem sodiščem in v katerih namerava sodelovati, in da posledično zadevni zastopnik v okviru več
tožb predloži isto pooblastilo.
(Glej točko 22.)
2.
Uradnik, ki želi izpodbijati akt, ki posega v njegov položaj, lahko pri organu za imenovanja neposredno vloži pritožbo v smislu
člena 90(2) Kadrovskih predpisov in nato, če je njegova pritožba zavrnjena, pri Sodišču prve stopnje vloži tožbo, v kateri
predlaga razglasitev ničnosti akta, ki posega v položaj, plačilo odškodnine ali oboje.
Če pa uradnik zatrjuje škodo, ki ni posledica akta, ki posega v položaj, lahko začne postopek le tako, da pri organu za imenovanja
vloži zahtevo v smislu člena 90(1) Kadrovskih predpisov, katere morebitna zavrnitev bo odločba, ki posega v njegov položaj,
zoper katero bo lahko vložil pritožbo, ki bo, če bo primerno, predmet ničnostne tožbe in/ali odškodninske tožbe.
Uradnikovo uveljavljanje pravice do pomoči ni usmerjeno proti aktu, ki posega v položaj, in ga torej ni mogoče opredeliti
kot pritožbo na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov. Gre za zahtevo na podlagi člena 90(1) Kadrovskih predpisov ne glede
na njeno ime, uradnikova izbira tega imena pa ne more zavezovati Sodišča prve stopnje.
(Glej točke od 30 do 32.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 14. februar 2005, Ravailhe proti Odboru regij, T-406/03, ZOdl. JU, str. I-A-19 in II-79,
točka 41 in navedena sodna praksa; Sodišče prve stopnje, 13. julij 2006, Andrieu proti Komisiji, T-285/04, ZOdl. JU, str. I-A-2-161
in II-A-2-775, točka 133 in navedena sodna praksa.
3.
Da lahko upokojeni uradnik nadaljuje tožbo za razglasitev ničnosti odločbe organa za imenovanja, mora ohraniti osebni interes
za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe.
Karierno ocenjevalno poročilo kot notranji dokument, katerega glavni namen je upravi zagotoviti redne informacije o opravljanju
dela njenih uradnikov, ima pomembno vlogo v poteku kariere uradnika, zlasti na področju premestitve in napredovanja. Posledično
praviloma vpliva na interes ocenjevane osebe samo do prenehanja njenega delovnega razmerja.
Tako je nedopusten predlog za razglasitev ničnosti kariernega ocenjevalnega poročila, ki ga vloži uradnik, ki je bil po vložitvi
tožbe upokojen in mu je bila dodeljena pokojnina zaradi popolne trajne invalidnosti, kadar je odločba o upokojitvi postala
dokončna in kadar nič ne kaže na verjetnost izboljšanja njegovega zdravstvenega stanja, ki bi omogočilo njegovo vrnitev na
delovno mesto v službi institucije.
Vendar zainteresirana oseba, čeprav nima več zakonitega interesa za razglasitev ničnosti poročila, ohrani interes, da predlaga
sodno odločbo o zakonitosti poročila v okviru predloga za povrnitev poklicne, telesne in nepremoženjske škode, za katero meni,
da jo je utrpela zaradi ravnanja zadevne institucije.
(Glej točke od 36 do 38 in 47.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 13. december 1990, Moritz proti Komisiji, T‑20/89, Recueil, str. II-769, točka 18; Sodišče
prve stopnje, 15. februar 1995, Moat proti Komisiji, T‑112/94, RecFP, str. I-A-37 in II-135, točka 26; Sodišče prve stopnje,
29. maj 1997, Contargyris proti Svetu, T-6/96, RecFP, str. I-A-119 in II‑357, točka 32; Sodišče prve stopnje, 30. november 1998,
N proti Komisiji, T‑97/94, RecFP, str. I-A-621 in II-1879, točki 25 in 26 ter navedena sodna praksa.
4.
Izrecni cilj pravila sodne prakse, da nedopustnost predloga za razglasitev ničnosti povzroči nedopustnost odškodninskega zahtevka,
tesno povezanega s predlogom za razglasitev ničnosti, je preprečiti, da uradnik, ki ni pravočasno izpodbijal odločbe organa
za imenovanja, ki posega v njegov položaj, obide to prekluzijo z vložitvijo zaradi ugotovitve odgovornosti, ki temelji na
domnevni nezakonitosti te odločbe.
Posledično v okviru predloga za povrnitev domnevno utrpele škode zaradi nezakonitosti kariernega ocenjevalnega poročila, pravočasno
izpodbijanega z ničnostno tožbo, dejstvo, da je predlog za razglasitev ničnosti postal nedopusten po vložitvi tožbe iz razloga,
neodvisnega od volje tožeče stranke, in sicer njene upokojitve, ne povzroči nedopustnosti odškodninskega zahtevka. Posledica
tega, da se odškodninski zahtevek razglasi za dopusten, namreč ni, da se tožeči stranki omogoči, da obide prekluzijo, povezano
s tem, da ni upoštevala ustreznega postopka, ko je predlagala razglasitev ničnosti akta, katerega nezakonitost zatrjuje.
(Glej točke 43, 44 in 46.)
Napotitev na: Sodišče, 15. december 1966, Schreckenberg proti Komisiji, 59/65, Recueil, str. 785, 797; Sodišče, 12. december 1967,
Collignon proti Komisiji, 4/67, Recueil, str. 469, 480; Sodišče, 22. oktober 1975, Meyer-Burckhardt proti Komisiji, 9/75,
Recueil, str. 1171, točka 11; Sodišče, 7. oktober 1987, Schina proti Komisiji, 401/85, Recueil, str. 3911, točki 10 in 13;
Sodišče, 14. februar 1989, Bossi proti Komisiji, 346/87, Recueil, str. 303, točki 31 in 34; Sodišče prve stopnje, 6. april
2006, Camós Grau proti Komisiji, T-309/03, ZOdl., str. II-1173, točka 76.
5.
Čeprav ni mogoče izključiti, da lahko razhajanja med uradnikom in njegovim nadrejenim povzročajo razdraženost pri nadrejenem,
ta možnost kot taka ne pomeni, da nadrejeni ne more več objektivno presojati delovne uspešnosti zainteresirane osebe.
Poleg tega pa v okviru sistema ocenjevanja, ki ga je Komisija vzpostavila s Splošnimi določbami za izvajanje člena 43 Kadrovskih
predpisov, celo če je nadrejeni razdražen zaradi ocenjevanega uradnika, posredovanje soocenjevalca in potrjevalca uravnovesi
učinek te okoliščine. Sistem, v katerem je predvideno posredovanje potrjevalca v postopku ocenjevanja, je namreč treba šteti
za zagotovilo, ki nevtralizira morebitno tveganje navzkrižja interesov pri ocenjevalcu.
(Glej točki 71 in 75.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 23. februar 2001, De Nicola proti EIB, združene zadeve T-7/98, T-208/98 in T-109/99, RecFP,
str. I-A-49 in II-185, točka 188; Sodišče prve stopnje, 12. julij 2005, De Bry proti Komisiji, T-157/04, ZOdl. JU, str. I-A-199
in II-901, točka 46.
6.
Sodišče prve stopnje s svojo presojo ne more nadomestiti presoje oseb, pristojnih za oceno dela ocenjevane osebe. Institucije
Skupnosti imajo namreč široko diskrecijsko pravico pri ocenjevanju dela svojih uradnikov. Vrednostne sodbe o uradnikih v kariernih
ocenjevalnih poročilih so izključene iz sodnega nadzora, ki se izvaja samo v zvezi z morebitnimi formalnimi nepravilnostmi,
očitno napačno ugotovljenim dejanskim stanjem v ocenah uprave in morebitno zlorabo pooblastil.
(Glej točko 78.)
Napotitev na: zgoraj navedena sodba Andrieu proti Komisiji, točka 99 in navedena sodna praksa.
7.
Dejstvo, da se ocenjevalec v komentarjih, navedenih v kariernem ocenjevalnem poročilu, ni skliceval niti na samoocenitev ocenjevanega
uradnika niti na notranje poročilo o delu njegove službe, ne more dokazati pomanjkanja nepristranskosti ocenjevalca in ne
more biti očitna napaka pri presoji, ki jo opravi zadevna institucija.
Po eni strani okoliščina, da v komentarjih niso ponovljeni vsi deli samoocenitve, namreč kot taka ne more zadostovati za dokaz,
da institucija ni upoštevala vseh upoštevnih podatkov zadeve. Ocenjevalno obdobje bi namreč izgubilo ves pomen, če bi ocenjevani
uradnik v njem imel prevladujočo vlogo, ocenjevalec pa bi moral le ovreči trditve tega uradnika.
Po drugi strani poročilo, ki je bilo sestavljeno za druge namene in ne za ocenjevanje uradnikov, na splošno ni element, ki
ga mora ocenjevalec upoštevati pri sestavi kariernega ocenjevalnega poročila.
(Glej točke od 81 do 83.)
Napotitev na: zgoraj navedena sodba Andrieu proti Komisiji, točka 92.
8.
Uprava je dolžna zadostno in podrobno obrazložiti ocenjevalna poročila. Posebno pozornost mora nameniti obrazložitvi nekaterih
položajev.
Ocenjevalcu ni treba navesti podrobnejše obrazložitve v kariernem ocenjevalnem poročilu, tako da navede konkretne primere
v podporo svojim vrednostnim sodbam. Prav tako mu ni treba obrazložiti odločitve, da odstopa od samoocenitve, ki jo je pripravil
ocenjevani uradnik.
(Glej točki 84 in 86.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 30. september 2004, Ferrer de Moncada proti Komisiji, T-16/03, ZOdl. JU, str. I-A-261
in II-1163, točke 49, 50, 53 in 54.
9.
Različne kategorije ocenjevanja v kariernem ocenjevalnem poročilu niso popolnoma neodvisne druga od druge. Usposobljenost
in vedenje uradnika bosta namreč seveda vplivala na njegovo učinkovitost. Vendar − ker lahko na splošno na kakovost dela vplivajo
drugi dejavniki − ni izključeno, da je uradnik pri opravljanju svojega dela manj uspešen na enem področju kot na drugih ter
da posledično karierno ocenjevalno poročilo lahko vsebuje pozitivno oceno v eni rubriki in zelo negativne ocene v drugih rubrikah.
(Glej točko 87.)