CELEX: 61981CJ0320
Tjenestemænd
tilpasning af justeringskoefficient

1 Ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 24 . december 1981, har Silverio Acerbis og 485 andre tjenestemaend ved Kommissionen, der alle goer tjeneste ved Det Faelles Forskningscenter i Ispra ( Varese, Italien ), anlagt sag med paastand om annullation af deres loensedler for maanederne februar-marts 1981, der indeholder de af Kommissionen foretagne loenefterbetalinger med virkning fra 1 . juli 1980 i medfoer af Raadets forordning ( Euratom, EKSF, EOEF ) nr . 397/81 af 10 . februar 1981 om fastsaettelse af loentabeller samt af oevrige loenelementer for tjenestemaend og oevrige ansatte i De Europaeiske Faellesskaber ( EFT L 46, s . 1 ). Annullationspaastanden stoettes paa, at det tildelte beloeb var utilstraekkeligt .
2 Raadet udstedte den 20 . januar 1981 forordning ( Euratom, EKSF, EOEF ) nr . 187/81 om tilpasning af vederlag og pensioner til tjenestemaend og oevrige ansatte i De Europaeiske Faellesskaber samt om justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner ( EFT L 21, s . 18 ), og fraveg herved det forslag til forordning, som Kommissionen havde fremsat den 9 . december 1980 paa grundlag af undersoegelser, som De Europaeiske Faellesskabers Statistiske Kontor havde foretaget i medlemsstaterne .
3 Paa grundlag af denne forordning, der foreskrev en forhoejelse af den maanedlige grundloen og pensionerne for Faellesskabernes tjenestemaend og oevrige ansatte med et fast nettobeloeb, blev der ved den foernaevnte forordning nr . 397/81 for Italien fastsat én faelles justeringskoefficient med en sats paa 75,3% med virkning fra 1 . januar 1980 .
4 Sagsoegerne mener, at den paagaeldende sats er ulovlig i to henseender, dels fordi den er fastsat for hele Italien alene paa grundlag af prisudviklingen i hovedstaden uden hensyntagen til de saerligt hoeje leveomkostninger i Varese, dels fordi den er utilstraekkelig, selv paa grundlag af de i Rom anvendte priser .
5 Sagsoegerne har fremfoert fire anbringender mod lovligheden af den ved forordningerne nr . 187/81 og nr . 397/81 foretagne fastsaettelse af denne sats :
- tilsidesaettelse af tjenestemandsvedtaegtens artikel 64 ( herefter benaevnt vedtaegten ), hvorefter justeringskoefficienten skal fastsaettes afhaengig af de forskellige tjenestesteders levevilkaar;
- tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 65, stk . 2 : forhoejelsen af den italienske justeringskoefficient skete for sent og var utilstraekkelig;
- tilsidesaettelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling : sagsoegerne er blevet forskelsbehandlet i forhold til andre tjenestemaend, der goer tjeneste paa andre tjenestesteder;
- tilsidesaettelse af "forventningsprincippet", fordi der ikke er blevet taget hensyn til den undersoegelse, der blev gennemfoert af Faellesskabernes Statistiske Kontor i oktober 1980 .
6 Sagsoegerne har nedlagt paastand om, at Domstolen :
- annullerer den foretagne loenefterbetaling med virkning fra 1 . juli 1980;
- fastslaar, at faellesskabsinstitutionerne er forpligtet til at traeffe de foranstaltninger, der foelger af den paastaaede annullation, og navnlig til at foretage en ny loenefterbetaling med virkning fra 1 . juli 1980 under anvendelse af den korrekte justeringskoefficient;
- subsidiaert afsiger kendelse om udsaettelse af naervaerende sag, indtil der er afsagt dom i sag 158/79, Roumengous Carpentier mod Kommissionen .
7 Sagsoegerne har i replikken desuden nedlagt paastand om erstatning .
8 I henhold til parternes samstemmende paastande har Domstolen ( Tredje Afdeling ) den 20 . januar 1982 besluttet at udsaette sagen paa afsigelse af dom i en raekke sager, der frembyder lighedspunkter med den foreliggende sag .
9 Ved dom af 6 . oktober 1982, Kommissionen mod Raadet ( 59/81, Sml . s . 3329 ), har Domstolen annulleret forordning nr . 187/81 samt en raekke bestemmelser i forordning nr . 397/81 som vaerende i strid med vedtaegtens artikel 65, stk . 1 og 2 . Som foelge af denne dom og efter forslag fra Kommissionen af 29 . oktober 1982 har Raadet den 22 . november 1982 udstedt forordning ( EKSF, EOEF, Euratom ) nr . 3139/82 om aendring af grundloenstabellerne og om tilpasning fra 1 . april 1980 af justeringskoefficienterne for vederlag og pensioner ( EFT L 331, s . 1 ).
10 Ved forordning ( EOEF, Euratom, EKSF ) nr . 3681/83 af 19 . december 1983 om aendring af de for Italien gaeldende justeringskoefficienter ( EFT L 368, s . 1 ) har Raadet med virkning fra 1 . januar 1976 forhoejet justeringskoefficienten for Italien og fastsat en hoejere justeringskoefficient for Varese end for Rom . Paa grundlag af denne forordning har Kommissionen foretaget loenefterbetaling til samtlige tjenestemaend .
11 Ved domme af 15 . januar 1985 i sagerne Roumengous Carpentier mod Kommissionen ( 158/79, Sml . s . 39 ) og Battaglia mod Kommissionen ( 737/79, Sml . s . 71 ), og i de forenede sager Amesz m.fl . mod Kommissionen ( 532/79, 534/79, 567/79, 600/79, 618/79, 660/79 og 543/79, Sml . s . 55 ) har Domstolen tilkendt morarenter med 6% pro anno af loenefterbetaling, beregnet fra den dato, da sagsoegerne i disse sager havde indgivet administrativ klage, idet Domstolen samtidig forkastede en erstatningspaastand .
12 Som foelge af denne dom har Kommissionen i henhold til beslutning af 31 . juli 1981 udbetalt morarenter til samtlige tjenestemaend, der goer tjeneste i Ispra, af de beloeb, der er forbundet med den forhoejelse af justeringskoefficienten for Italien, der blev indfoert ved foernaevnte forordning nr . 3681/83 .
13 Raadet har herefter den 26 . november 1986 udstedt forordning ( EOEF, Euratom, EKSF ) nr . 3619/86 om korrigering af de justeringskoefficienter, der blandt andet anvendes paa vederlag og pensioner til De Europaeiske Faellesskabers tjenestemaend og oevrige ansatte i Italien ( EFT L 336, s . 1 ), hvorved Raadet paa ny fraveg Kommissionens forslag . Efter at Kommissionen havde anlagt soegsmaal, har Domstolen annulleret den paagaeldende forordning som vaerende i strid med vedtaegtens artikel 64 ( dom af 28 . juni 1988, Kommissionen mod Raadet, 7/87, Sml . s . 3401 ).
14 Raadet har draget konsekvenserne af denne dom i forordning ( EKSF, EOEF, Euratom ) nr . 3294/88 af 24 . oktober 1988 om korrigering af de justeringskoefficienter, hvormed vederlag og pensioner til tjenestemaend og oevrige ansatte i De Europaeiske Faellesskaber blandt andet korrigeres i Italien ( EFT L 293, s . 1 ); ved denne forordning blev der med virkning fra 1 . januar 1981 indfoert en saerlig justeringskoefficient for Varese .
15 Sagsoegerne i den foreliggende sag har ikke anfaegtet nogen af de naevnte foranstaltninger, der er blevet truffet efter annullationen af de foernaevnte forordninger nr . 187/81 og nr . 397/81 .
16 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, de relevante retsforskrifter, Domstolens domme herom, retsforhandlingernes forloeb, samt parternes anbringender og argumenter, henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
17 Den ovennaevnte redegoerelse for sagens forhistorie rejser spoergsmaalet om, hvorvidt tvistens genstand i den foreliggende sag stadig bestaar .
18 Det bemaerkes herom, at sagsoegernes soegsmaal tilsigter annullation af deres loensedler for maanederne februar-marts 1981 . Disse loensedler udgoer individuelle forvaltningsakter, der er truffet til gennemfoerelse af de ovennaevnte forordninger nr . 187/81 og nr . 397/81, der ifoelge sagsoegerne var ulovlige, for saa vidt som de ikke tog hensyn til leveomkostningerne i Varese og fastsatte en justeringskoefficient for hele Italien paa et utilstraekkeligt niveau .
19 Det fremgaar imidlertid af det ovenfor anfoerte, at de paagaeldende forordninger, der blev annulleret ved Domstolens dom, i mellemtiden er blevet afloest af andre forordninger . Disse retsakter, der derefter er blevet afloest af andre retsakter, indfoerte med tilbagevirkende kraft aendrede ordninger, baade hvad angaar vederlagenes og pensionernes niveau for De Europaeiske Faellesskabers tjenestemaend og oevrige ansatte, og hvad angaar de herfor gaeldende justeringskoefficienter, og indebar, at der skete en fornyet udstedelse af de hermed forbundne loensedler .
20 Foelgelig er de i denne sag anfaegtede loensedler ophoert med at eksistere paa det tidspunkt, da de blev afloest af nye loensedler . Formaalet med denne sag, nemlig annullation af disse loensedler, er saaledes allerede opnaaet, hvorfor det maa fastslaas, at sagen er blevet uden genstand .
21 Sagsoegerne har i retsmoedet for Domstolen erkendt, at deres principale paastand er blevet opfyldt . De mener imidlertid, at deres erstatningspaastand, der blev fremsat i replikken, og som tilsigter fuldstaendig erstatning for det tab, de led paa grund af den forsinkelse, hvormed foranstaltningerne blev truffet, og for pengenes vaerdiforringelse, ikke er blevet opfyldt .
22 Kommissionen har ikke blot bestridt denne paastands grundlag, men ogsaa dens antagelse til realitetsbehandling under henvisning til, at paastanden er fremsat for sent .
23 Denne indsigelse boer tages til foelge . Paastanden er foerst blevet fremsat i replikken . Den maa derfor afvises fra realitetsbehandling i medfoer af artikel 19 i EOEF-statutten for Domstolen og artikel 38 i procesreglementet .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
24 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den tabende part til at afholde sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom . I henhold til procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne imidlertid selv de udgifter, de har afholdt i sager anlagt af de ansatte ved Faellesskaberne .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( Fjerde Afdeling )
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Hver part betaler sine omkostninger .