CELEX: 62007CJ0321
Direktiv 91/439/EEG
Innehav av körkort från olika medlemsstater
Giltigheten av ett körkort som utfärdats före tidpunkten för en stats anslutning
Indragning av ett andra körkort som utfärdats av bosättningsmedlemsstaten
Erkännande av ett körkort som utfärdats före den tidpunkt då det andra körkortet utfärdades, vilket sedermera dragits in med anledning av att dess innehavare ansetts olämplig
Utgången av den spärrtid som följer av att ett körkort dragits in

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 1.2, 8.2 och 8.4 i rådets direktiv 91/439/EEG av den 29 juli 1991 om körkort (
EGT L 237, s. 1
; svensk specialutgåva, område 7, volym 4, s. 22), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 av den 29 september 2003 (
EUT L 284, s. 1
) (nedan kallat direktiv 91/439).
Begäran har framställts i ett förfarande mellan Karl Schwarz och Staatsanwaltschaft Mannheim om ett körkort som Karl Schwarz erhöll i Österrike före denna stats anslutning till Europeiska unionen och innan ett tyskt körkort, som dragits in i Tyskland på grund av alkoholförtäring, utfärdades.
Tillämpliga bestämmelser
Gemenskapslagstiftningen
Körkort har blivit föremål för harmonisering genom rådets första direktiv 80/1263/EEG av den 4 december 1980 om införande av ett gemenskapskörkort (
EGT L 375, s. 1
, svensk specialutgåva, område 7, volym 2 s. 171). Nämnda direktiv infördes i enlighet med vad som framgår av första skälet bland annat för att ge ett bidrag till en förbättrad trafiksäkerhet samt för att underlätta den fria rörligheten för personer som bosätter sig i en annan medlemsstat än den där de genomgick sitt körkortsprov eller som flyttar inom Europeiska gemenskapen.
I enlighet med artikel 1.1 i direktiv 80/1263 ger ett nationellt körkort som införts efter gemenskapsmallen i princip innehavaren rätt att framföra fordon i såväl nationell som internationell trafik.
I enlighet med artikel 8.1 första stycket i direktivet ska, om innehavaren av ett giltigt nationellt körkort eller ett giltigt körkort enligt EG-mall, som utfärdats av en medlemsstat, bosätter sig i en annan medlemsstat, detta körkort förbli giltigt där under högst ett år efter det att bosättningsorten ändrats. Under denna tid får medlemsstaten, på hans begäran och mot inlämnande av körkortet, utfärda ett körkort enligt EG-mall.
I artikel 8.1 andra stycket i direktiv 80/1263 anges att den medlemsstat som verkställer utbytet ska sända tillbaka det gamla körkortet till myndigheterna i den medlemsstat där det utfärdades.
För det fall att ett körkort som utfärdats i tredjeland byts ut föreskrivs i artikel 8.3 i direktiv 80/1263 bland annat att körkort enligt EG-mall endast kan utfärdas om det körkort som utfärdats av tredjeland inlämnas till de ansvariga myndigheterna i den medlemsstat som utfärdar det nya körkortet.
Första skälet i direktiv 91/439, genom vilket direktiv 80/1263 upphävdes från och med den 1 juli 1996, har följande lydelse:
”För genomförandet av den gemensamma transportpolitiken, för att bidra till att förbättra trafiksäkerheten och för att öka rörligheten för personer som bosätter sig i en annan medlemsstat än den där de har godkänts i ett förarprov bör det finnas ett nationellt körkort enligt en gemenskapsmall som erkänns ömsesidigt av medlemsstaterna utan att behöva bytas ut.”
Enligt nionde skälet i direktiv 91/439 utgör skyldigheten att byta ut körkortet inom ett år efter byte av permanent bosättningsort ett hinder för individers fria rörlighet som inte kan accepteras med tanke på de framsteg som gjorts i fråga om den europeiska integrationen.
I sista skälet i direktiv 91/439 anges följande:
”Av skäl som har samband med trafiksäkerheten och vägtrafiken bör det dessutom finnas möjlighet för medlemsstaterna att, för körkortsinnehavare som har sin permanenta bosättningsort inom deras territorium, tillämpa sina nationella bestämmelser om indragning, tillfälligt återkallande och ogiltigförklarande av körkort.”
I artikel 1 i direktiv 91/439 föreskrivs följande:
”1.   I enlighet med bestämmelserna i detta direktiv skall medlemsstaterna införa nationella körkort i överensstämmelse med den gemenskapsmall som beskrivs i bilaga 1 eller 1 a.
2.   Körkort som är utfärdade av medlemsstaterna skall erkännas ömsesidigt.
3.   Om innehavaren av ett giltigt nationellt körkort förlägger sin permanenta hemvist till en annan medlemsstat än den som har utfärdat körkortet får värdmedlemsstaten för körkortsinnehavaren tillämpa sina nationella bestämmelser om giltighetstid, hälsokontroller och skatter, och får på körkortet föra in all information som är nödvändig för administrativa syften.”
Enligt artikel 7.1 i direktiv 91/439 får körkort dessutom endast utfärdas till:
”a)
sökande som har godkänts i ett körprov och ett kunskapsprov samt uppfyller de medicinska krav som fastställs i bilaga 2 och 3,
b)
sökande med permanent bosättningsort inom den medlemsstat som utfärdar körkortet eller som kan intyga att de har studerat där i minst sex månader.”
Enligt punkt 14 i bilaga 3 till direktivet, som har rubriken ”Minimikrav i fråga om fysisk eller psykisk lämplighet att föra motordrivna fordon”, utgör alkoholkonsumtion en stor fara för trafiksäkerheten och det är, med tanke på problemets omfattning, mycket viktigt att läkarna visar stor uppmärksamhet.
I punkt 14.1 i bilaga 3 till direktiv 91/439 anges följande:
”Körkort får inte utfärdas eller förnyas för sökande eller förare som är beroende av alkohol eller inte är i stånd att avstå från att föra fordon i alkoholpåverkat tillstånd.
För sökande eller förare som tidigare har varit beroende av alkohol får körkort utfärdas eller förnyas efter en intygad avhållsamhetsperiod, om detta stöds av ett läkarutlåtande och på villkor att regelbundna hälsokontroller genomförs.”
Artikel 7.5 i direktiv 91/439 har följande lydelse:
”Det är inte tillåtet att inneha körkort i mer än en medlemsstat.”
I artikel 8 i direktivet föreskrivs följande:
”1.   Om innehavaren av ett giltigt nationellt körkort utfärdat av en medlemsstat har förlagt sin permanenta bosättningsort till en annan medlemsstat, får han begära att hans körkort skall bytas ut mot ett likvärdigt körkort. Den medlemsstat som verkställer utbytet skall om det behövs kontrollera att det inlämnade körkortet fortfarande är giltigt.
2.   Om inte annat följer av tillämpningen av territorialprincipen i straffrätt och ordningsbestämmelser får den medlemsstat där innehavaren av ett körkort som har utfärdats av en annan medlemsstat har sin permanenta bosättningsort tillämpa sina nationella bestämmelser om begränsning, återkallande, indragning och annullering i fråga om körkort och, om det behövs, byta ut körkortet i detta syfte.
…
4.   En medlemsstat får vägra att erkänna giltigheten av ett körkort som har utfärdats av en annan medlemsstat om innehavaren inom den förstnämnda medlemsstatens territorium är föremål för någon av de åtgärder som anges i punkt 2.
…
6.   Om en medlemsstat byter ut ett körkort som har utfärdats av ett tredje land mot ett körkort enligt gemenskapsmallen skall utbytet samt förnyanden eller utbyten som sker senare antecknas på det nya körkortet.
Ett sådant utbyte får endast göras om det körkort som har utfärdats av det tredje landet har inlämnats till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat som gör utbytet. Om innehavaren av ett körkort som har utfärdats på detta sätt flyttar till en annan medlemsstat behöver inte artikel 1.2 tillämpas.”
I enlighet med artikel 10 i direktiv 91/439 ska medlemsstaterna med Europeiska gemenskapernas kommissions samtycke fastställa regler för överensstämmelsen mellan de kategorier av körkort som utfärdats före genomförandet av detta direktiv, och de körkort som anges i artikel 3.
I artikel 12 i direktiv 91/439 anges följande:
”1.   Efter samråd med kommissionen skall medlemsstaterna före den 1 juli 1994 anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 juli 1996.
…
3.   Medlemsstaterna skall bistå varandra vid genomförandet av detta direktiv och skall om så behövs utbyta upplysningar om de körkort de har registrerat.”
I artikel 1 i kommissionens beslut 2000/275/EG av den 21 mars 2000 om regler för överensstämmelse mellan vissa kategorier av körkort (
EGT L 91, s. 1
), i dess lydelse enligt kommissionens beslut 2002/256/EG av den 25 mars 2002 (
EGT L 87, s. 57
) föreskrivs att detta beslut ska gälla för alla giltiga körkort som utfärdats i medlemsstaterna och som fortfarande är i omlopp.
I artikel 2 i nämnda beslut föreskrivs att tabeller över regler för överensstämmelse mellan de kategorier av körkort som utfärdats i medlemsstaterna före genomförandet av direktiv 91/439, och de harmoniserade kategorier som anges i artikel 3 i direktiv 91/439, fastställs i bilagan till detta beslut.
Den nationella lagstiftningen
I 28 § punkterna 1, 4 och 5 i förordningen om personers tillträde till vägtrafik (körkortsförordning) (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Straßenverkehr (Fahrerlaubnis-Verordnung)) av den 18 augusti 1998 (BGBl. 1998 I, s. 2214, nedan kallad FeV), föreskrivs följande:
”1)   Innehavare av ett giltigt körkort som är utfärdat inom [unionen] eller [Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (nedan kallat EES)], som har sin permanenta bosättningsort i den mening som avses i 7 § punkterna 1 eller 2 i Tyskland, får – med förbehåll för den begränsning som föreskrivs i punkterna 2–4 – framföra motordrivna fordon i detta land i enlighet med den behörighet som följer av nämnda körkort. De villkor som är förknippade med ett utländskt körkort ska även iakttas i Tyskland. Bestämmelserna i förevarande förordning ska tillämpas på dessa körkort om inte annat föreskrivs.
…
4)   Behörigheten enligt punkt 1 gäller inte för innehavare av ett körkort som utfärdats inom [unionen] eller [EES],
…
3.
om, i Tyskland, domstol har beslutat att körkortet tillfälligt eller slutgiltigt ska dras in eller en förvaltningsmyndighet har fattat ett omedelbart verkställbart eller slutgiltigt beslut om indragning, om utfärdande av körkort har nekats genom ett lagakraftvunnet beslut eller om körkortet inte har dragits in endast på grund av att innehavaren under tiden har förklarat sig avstå från körkortet,
…
5)   Rätt att i Tyskland använda körkort som har utfärdats inom [unionen] eller [EES] enligt ett av de i punkt 4.3 och 4.4 angivna besluten ska beviljas efter ansökan när grunderna för indragningen eller spärrtiden inte längre föreligger.”
Enligt 69 § strafflagen (Strafgesetzbuch) ska domstolen dra in körkortet om det av gärningen framgår att den berörda personen inte är lämpad att framföra motordrivna fordon. I enlighet med 69a § i samma lag ska domstolen samtidigt besluta om att nytt körkort inte får utfärdas under en period på mellan sex månader och fem år (spärrtid). Under vissa omständigheter kan spärrtid på obegränsad tid beslutas.
Den myndighet som enligt 46 § FeV har att utfärda körkort ska även dra in detsamma om det visar sig att innehavaren är olämplig att framföra fordon.
I 11 § FeV, som har rubriken ”Lämplighet”, anges följande:
”1)   Den som ansöker om körkort måste uppfylla de nödvändiga kraven på fysisk och psykisk lämplighet. Dessa krav är i synnerhet inte uppfyllda om det föreligger en sådan sjukdom eller annan brist som avses i bilagorna 4 och 5, varvid det är uteslutet att sökanden är lämpad att framföra motordrivna fordon eller denna lämplighet är villkorad. …
2)   Om det framkommer omständigheter som innebär att en sökandes fysiska eller psykiska lämplighet kan ifrågasättas, kan körkortsmyndigheten besluta att den berörda ska förete ett läkarutlåtande i syfte att underlätta handläggningen av ett beslut om utfärdande eller förlängning av körkort eller om fastställande av begränsningar eller villkor. …
3)   Körkortsmyndigheten kan besluta att ett utlåtande från ett officiellt erkänt organ för fastställande av lämplighet att framföra motordrivna fordon (ett medicinsk–psykologiskt utlåtande) ska företes i syfte att klarlägga sådana tvivel angående lämpligheten som avses i punkt 2, [bland annat]
…
4.
vid grova eller upprepade överträdelser av vägtrafikbestämmelser eller vid överträdelser som har samband med vägtrafik eller lämpligheten att framföra motordrivna fordon …
eller
5.
när körkort utfärdas igen,
…
b)
när körkortet dragits in av något av de skäl som avses i punkt 4.
…
8)   Om den berörda personen inte låter sig undersökas eller inom utsatt tid inte inkommer med det begärda utlåtandet till körkortsmyndigheten kan nämnda myndighet fastställa att nämnda person inte är lämpad att framföra motordrivna fordon. …”
I 13 § FeV, som har rubriken ”Lämplighet vid alkoholproblem”, ges körkortsmyndigheten under vissa omständigheter rätt att kräva in ett medicinsk-psykologiskt utlåtande som underlag för ett beslut om utfärdande eller förlängning av körkort eller om fastställande av begränsningar eller villkor i fråga om behörigheten att framföra motordrivna fordon. Detta aktualiseras bland annat när det enligt ett läkarutlåtande eller på grund av vissa omständigheter föreligger misstankar om alkoholmissbruk eller när vägtrafikbestämmelser vid upprepade tillfällen har åsidosatts under alkoholpåverkan.
I 20 § punkt 1 FeV föreskrivs att när ett körkort utfärdas igen efter att ha varit indraget ska bestämmelserna avseende det första utfärdandet tillämpas. Även om körkortsmyndigheten enligt 20 § punkt 2 kan avstå från att ånyo genomföra de undersökningar som är kopplade till utfärdandet av körkort, när det inte föreligger några tecken på att den sökande inte längre har de kunskaper eller förmågor som krävs, påverkar ett sådant beslut enligt 20 § punkt 3 inte skyldigheten att komma in med det medicinsk-psykologiska utlåtande som avses i 11 § punkt 3 första stycket moment 5 FeV.
Enligt 21 § punkt 1 i lagen om vägtrafik (Straßenverkehrsgesetz, nedan kallad StVG) ska den som framför ett fordon utan att inneha nödvändig förarbehörighet dömas till fängelse i högst ett år eller böter.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Den 28 oktober 1964 utfärdade Verkehrsamt Wien (vägtrafiktjänsten i Wien, Österrike) ett körkort med behörighet att framföra fordon i kategorierna A och B till Karl Schwarz.
Karl Schwarz lät år 1968 skriva över sitt österrikiska körkort i ett tyskt körkort med behörighet att framföra fordon i kategorierna 1 och 3. Han tilläts behålla det österrikiska körkortet.
Den 9 maj 1988 avstod Karl Schwarz från sitt tyska körkort och återlämnade detsamma.
Efter det att Karl Schwarz klarat en medicinsk och psykologisk undersökning utfärdade Ordnungsamt i Mannheim (Tyskland) den 3 maj 1994 ett nytt tyskt körkort till honom. Han tilläts behålla sitt österrikiska körkort.
Karl Schwarz dömdes den 1 december 1997 av Amtsgericht Mannheim till 40 dagsböter om 50 DEM för att alkoholpåverkad ha framfört ett fordon. Han förlorade sin förarbehörighet och hans körkort drogs in med en spärrtid på sex månader.
Den 24 juli 2000 ansökte Karl Schwarz ånyo om körkort med behörighet att framföra fordon i kategori 3, hos Ordnungsamt i Mannheim. Ansökan avslogs den 2 april 2001 med motiveringen att sökanden inte hade inkommit med det nödvändiga lämplighetsintyget.
Den 11 april 2005 upptäcktes att Karl Schwarz framförde ett fordon utan att ha erforderligt körkort. Den 30 januari 2006 dömdes han av denna anledning till 30 dagsböter om 25 euro av Amtsgericht Mannheim. Karl Schwarz betalade det fastställda bötesbeloppet för att undvika att dömas till fängelse vilket hade blivit följden om han inte hade betalat böterna.
Karl Schwarz gjorde i detta avseende gällande att han inte hade haft möjlighet att överklaga denna dom eftersom den sändes till honom i Wien och kom honom till handa för sent.
Vid en trafikkontroll den 23 december 2005, uppvisade Karl Schwarz sitt österrikiska körkort. Genom dom av den 22 juni 2006 friade Amtsgericht Mannheim Karl Schwarz från åtalet att ha framfört ett fordon utan att inneha giltigt körkort, vilket är förbjudet enligt 21 § punkt 1 StVG.
Staatsanwaltschaft Mannheim överklagade nämnda dom till Landgericht Mannheim och yrkade att Karl Schwarz skulle fällas till ansvar för att ha framfört ett fordon utan att inneha giltigt körkort.
Mot denna bakgrund beslutade Landgericht Mannheim att vilandeförklara målet och ställa följande två tolkningsfrågor till domstolen:
”1.
Är det, i motsats till bestämmelserna i artikel 7.5 i direktiv 91/439/EEG, enligt gemenskapsrätten tillåtet för en unionsmedborgare att inneha ett giltigt tyskt körkort och ett ytterligare körkort som utfärdats i en annan medlemsstat, varvid båda körkorten erhölls innan [tredje]staten blev medlem i Europeiska unionen och – i förekommande fall –,
2.
innebär ett beslut om indragning av det senare erhållna andra tyska körkortet på grund av rattfylleri, som meddelats innan [FeV] trädde i kraft den 1 januari 1999, att giltigheten av det första utländska körkortet, vilket utfärdats tidigare, inte längre måste erkännas i Tyskland efter det att [tredje]staten har blivit medlem i Europeiska unionen, även om den tyska spärrtiden redan har löpt ut?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första frågan
Den nationella domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 7.5 i direktivet 91/439 ska tolkas på så sätt att den utgör hinder för att en medborgare i en medlemsstat, som innehar ett gemenskapskörkort som utfärdats av nämnda medlemsstat, även innehar ett annat körkort som utfärdats tidigare av en annan medlemsstat, när de två körkorten har erhållits före den senare statens anslutning till unionen.
Parternas yttranden
Karl Schwarz och kommissionen anser att det är möjligt att inneha två körkort, det ena utfärdat av bosättningsmedlemsstaten och det andra utfärdat av en annan medlemsstat före denna stats anslutning till unionen, även om ett sådant innehav skulle stå i strid med artikel 7.5 i direktiv 91/439. En sådan situation kan nämligen, även om den inte enligt nämnda direktiv är önskvärd, inte upphöra förrän ett centralt system för hantering av körkort för samtliga medlemsstater har inrättats.
Även den tyska regeringen anser att det i princip är möjligt att inneha två körkort som utfärdats av två medlemsstater, när de två körkorten har erhållits före en av dessa staters anslutning till unionen.
Den tyska regeringen har emellertid påpekat att det enligt nationell rätt kan vara så att ett körkort som utfärdats av ett tredjeland har blivit ogiltigt där innan det tredjelandet anslutit sig till unionen. Så är fallet i en situation som den som är aktuell vid den nationella domstolen, där tysk rätt är tillämplig. Enligt den tillämpliga rätten ska en förare som innehar ett giltigt körkort som utfärdats i tredjeland inte ha rätt att använda sig av detta körkort om mer än 12 månader förflutit sedan föraren bosatte sig i Tyskland.
Ett eventuellt nytt utfärdande av körkortet från år 1964 skulle under alla omständigheter strida mot artikel 7.5 i direktiv 91/439, vars syfte är att hindra innehav av två giltiga körkort.
Den italienska regeringen har angett att giltighetstiden av det österrikiska körkortet sannolikt inte var begränsad. Den har vidare överlämnat åt EG-domstolen att avgöra huruvida artikel 7.5 i direktiv 91/439, vid innehav av två körkort, ska tolkas så att medlemsstaten i fråga är tvungen att – i förekommande fall genom att använda sig av förfarandet för ömsesidigt bistånd – antingen låta det första körkortet automatiskt förfalla eller att det andra
ex novo
blir ogiltigt.
Den portugisiska regeringen har angett att i enlighet med artikel 7.5 i direktiv 91/439 kan rätten att framföra fordon i en medlemsstat endast göras gällande med stöd av ett enda gemenskapskörkort. Följaktligen ska eventuella begränsande åtgärder återverka på detta enda körkort. Ett enda körkort gör att det från administrativ synpunkt är möjligt att kontrollera och att verkställa eventuella sanktioner. Förbundsrepubliken Tyskland skulle följaktligen, för att på ett riktigt sätt införliva direktiv 91/439, ha varit tvungen att säkerställa att varje förare bosatt i Tyskland endast innehade ett gemenskapskörkort.
Domstolens svar
— Inledande anmärkningar
Av den nationella domstolens formulering av frågan rörande tolkningen av artikel 7.5 i direktiv 91/439 framgår att de två körkorten är giltiga samtidigt.
Den tyska regeringen har gjort gällande att enligt tysk rätt borde Karl Schwarz ha förlorat sin rätt att använda sitt österrikiska körkort, vilket utfärdades år 1964 och skrevs över år 1968, 12 månader efter det att Karl Schwarz bosatt sig i Tyskland.
Det ska erinras om att domstolen endast är behörig att pröva gemenskapsrättsliga bestämmelser och inte kan uttala sig om nationell rätt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 juni 2006 i mål
C-453/04, innoventif, REG 2006, s. I-4929
, punkt 29).
Inom ramen för ett förfarande enligt artikel 234 EG är domstolen under alla förhållanden endast behörig att uttala sig om tolkningen eller giltigheten av en gemenskapsrättsakt utifrån de faktiska omständigheter som angetts av den nationella domstolen (se dom av den 16 mars 1978 i mål
104/77, Oehlschläger, REG 1978, s. 791
, punkt 4, och av den 11 september 2008 i mål
C-11/07, Eckelkamp, REG 2008, s. I-6845
, punkt 52).
Det framgår emellertid av beslutet om hänskjutande att Karl Schwarz tilläts behålla sitt österrikiska körkort när detta skrevs över i ett tyskt körkort år 1968, liksom då ett tyskt körkort utfärdades år 1994, samt att det österrikiska körkortet förblev giltigt.
Vad gäller giltigheten av det tyska körkort som utfärdats år 1994 uppkommer frågan om tillämpning av direktiv 80/1263, och särskilt artikel 8.3 i nämnda direktiv. I nämnda bestämmelse föreskrivs att när en medlemsstat byter ut ett körkort som utfärdats av tredjeland mot ett körkort enligt EG-mall, kan detta byte endast göras om det körkort som utfärdats av tredjelandet inlämnas till de ansvariga myndigheterna i den medlemsstat som utfärdar det nya körkortet.
I en situation som den som är aktuell i målet vid den nationella domstolen är, i den mån som utfärdandet av ett tyskt körkort år 1994 i likhet med vad den tyska regeringen har hävdat inte utgjorde någon överskrivning eller ett utbyte av det österrikiska körkortet utan ett utfärdande av ett nytt körkort enligt tysk rätt, bestämmelserna om utbyte av körkort inte tillämpliga.
Artikel 7.5 i direktiv 91/439, enligt vilken det inte är tillåtet att inneha körkort i mer än en medlemsstat, saknade vidare betydelse när det tyska körkortet utfärdades år 1994, eftersom direktivet inte skulle börja tillämpas förrän den 1 juli 1996 då direktiv 80/1263 upphörde att gälla (se dom av den 29 oktober 1998 i mål
C-230/97, Awoyemi, REG 1998, s. I-6781
, punkt 33).
Även om det antas att utfärdandet av ett tyskt körkort i maj 1994 – i motsats till vad den tyska regeringen har gjort gällande – inte skulle betraktas som utfärdandet av ett nytt körkort utan som ett utbyte av ett gällande körkort, kan den omständigheten att en medborgare i en medlemsstat är innehavare av två körkort inte vara till nackdel för denne. Detta gäller även om det andra körkortet har utfärdats till följd av en oegentlighet genom att den utfärdande medlemsstaten åsidosatt gemenskapsrätten och underlåtit att återsända det körkort som utfärdats tidigare av en annan medlemsstat till myndigheterna i den senare. Innehavare av ett sådant körkort kan nämligen inte drabbas av påföljder från en medlemsstat för åsidosättande av de skyldigheter som nämnda medlemsstat har enligt gemenskapsrätten.
— Tillämpningen av artikel 7.5 i direktiv 91/439
I artikel 7.5 i direktiv 91/439 föreskrivs att det inte är tillåtet att inneha körkort i mer än en medlemsstat. Härav framgår att medlemsstaterna inte får utfärda ett gemenskapskörkort när den som ansökt om ett sådant körkort redan innehar ett annat körkort som utfärdats i en annan medlemsstat.
I artikel 7.5 i direktiv 91/439 fastställs visserligen principen om ett enda gemenskapskörkort (se domarna av den 26 juni 2008 i de förenade målen
C-329/06 och C-343/06, Wiedemann och Funk, REG 2008, s. I-4635
, punkt 70, samt i de förenade målen
C-334/06–C-336/06, Zerche m.fl., REG 2008, s. I-4691
, punkt 67), men denna bestämmelse utgör icke desto mindre endast hinder för att utfärda ett andra gemenskapskörkort från och med det datum då bestämmelsen har trätt i kraft, det vill säga den 1 juli 1996 då direktiv 80/1263 upphörde att gälla.
Artikel 7.5 i direktiv 91/439 utgör emellertid inte hinder för att en medborgare i en medlemsstat fortsätter att inneha mer än ett giltigt körkort när ett av dessa körkort har utfärdats i en medlemsstat före dess anslutning i den mån ett sådant körkort fortfarande är giltigt.
I en sådan situation påverkar nämnda bestämmelse således inte giltigheten av ett av körkorten, för det fall det föreligger två giltiga körkort. Genom bestämmelsen inrättas i ett sådant fall inte någon prioritetsordning och den innebär inte heller att det första körkortet automatiskt ska återkallas eller att det andra blir ogiltigt.
När det första körkortet har utfärdats av en stat före dess anslutning till unionen innebär artikel 7.5 i direktiv 91/439, för det fall innehavaren har två giltiga körkort, varken att det körkort som utfärdats tidigare av nämnda stat före dess anslutning automatiskt ska återkallas eller att det körkort som utfärdats senare i en annan medlemsstat, före anslutningen, blir ogiltigt.
Av vad som anförts följer att den första frågan ska besvaras på följande sätt. Artikel 7.5 i direktiv 91/439 ska tolkas på så sätt att den inte utgör hinder för att en medborgare i en medlemsstat samtidigt innehar två giltiga körkort varav det ena är ett gemenskapskörkort och det andra har utfärdats av en annan medlemsstat, när de två körkorten har erhållits före den senare statens anslutning till unionen.
Den andra frågan
Den nationella domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida artiklarna 1, 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439 utgör hinder för att en medlemsstat vägrar att erkänna den förarbehörighet som följer av ett körkort som har utfärdats av en annan stat före dess anslutning till unionen för det fall detta körkort har utfärdats tidigare än ett körkort som utfärdats i den första medlemsstaten, i vilken det andra körkortet har dragits in på grund av att dess innehavare har ansetts olämplig att framföra fordon och spärrtiden, som följer av att körkortet dragits in, har löpt ut.
Parternas yttranden
Karl Schwarz har anmärkt att för att en medlemsstat ska kunna vägra att erkänna ett körkort som utfärdats i en annan medlemsstat måste ett beslut om detta fattas av den behöriga nationella myndigheten för vägtrafik, något som inte är fallet i målet vid den nationella domstolen.
Den nationella domstolen har inte behörighet i ovannämnda avseende och kan således inte döma Karl Schwarz för olovlig körning. Indragningen av hans tyska körkort år 1997, åtföljt av en spärrtid, kan för övrigt inte motivera, efter utgången av nämnda spärrtid, en i tiden obegränsad vägran att erkänna hans österrikiska körkort som utfärdades år 1964.
Kommissionen har påpekat att ett körkort som utfärdats i en medlemsstat efter indragningen av ett första körkort i en annan medlemsstat inte måste erkännas av den senare medlemsstaten om det andra körkortet har utfärdats under spärrtiden i den medlemsstat som har dragit in det första körkortet.
Det är däremot möjligt att ånyo framföra ett fordon med stöd av ett andra körkort som utfärdats av en medlemsstat efter det att spärrtiden löpt ut. Vad gäller ett körkort som har utfärdats före spärrtiden, och inte under denna period, har kommissionen anmärkt att innehavaren av ett sådant körkort vanligtvis inte har några anmärkningar vid tiden för dess utfärdande och att körkortet följaktligen ska erkännas om det inte föreligger särskilda hinder.
I ett fall som det som är aktuellt i målet vid den nationella domstolen saknar såväl den omständigheten att Republiken Österrike ännu inte hade anslutit sig till unionen som den att ett körkort som utfärdats senare i Tyskland har dragits in betydelse för skyldigheten att erkänna ett giltigt körkort som har utfärdats i Republiken Österrike efter den spärrtid som följde på indragningen.
Mot bakgrund av det svar som den tyska regeringen har föreslagit på den första frågan, har nämnda regering endast i andra hand gjort gällande att direktiv 91/439 inte utgör hinder för bestämmelsen i 28 § FeV. Karl Schwarz har på grundval av nämnda bestämmelse vägrats rätten att framföra fordon med stöd av sitt österrikiska körkort så länge som han inte, genom att förete ett medicinsk-psykologiskt utlåtande, har visat att skälen för att dra in ett tyskt körkort som utfärdats senare inte längre föreligger. Indragningen av ett tyskt körkort skulle vara verkningslös om myndigheterna var skyldiga att erkänna ett utländskt körkort som utfärdats tidigare.
Enligt artikel 8.2 i direktiv 91/439 kan vidare en medlemsstat vidta sanktionsåtgärder mot ett agerande som ägt rum efter det att ett utländskt körkort erhållits.
I motsats till en person som har erhållit ett nytt körkort i en annan medlemsstat efter indragningen av det tyska körkortet, har den berörde inte vid två tillfällen visat sin lämplighet att framföra fordon. Artikel 8.1 i direktiv 80/1263 och artikel 7.5 i direktiv 91/439 visar just gemenskapslagstiftarens önskan att förhindra dubbel behörighet att framföra fordon.
Den tyska regeringen har även hävdat att indragningen av ett nationellt körkort ska göra det möjligt att bestrida giltigheten av ett tidigare erhållet utländskt körkort eftersom syftet med direktiv 91/439, att främja trafiksäkerheten, kräver att det ska vara förbjudet för en person som inte är lämplig att framföra fordon på allmän väg.
Den tyska regeringen har slutligen påpekat att den omständigheten att spärrtiden har löpt ut saknar betydelse i målet vid den nationella domstolen, då den tilltalade inte erhållit ett nytt körkort vid utgången av spärrtiden. Denna omständighet har heller inte inneburit någon orimlig menlig inverkan på Karl Schwarz rättigheter, eftersom ingenting hindrar honom att efter spärrtidens utgång skaffa ett nytt körkort.
Den italienska regeringen har även gjort gällande att det inte finns några hinder för att tillämpa artikel 8.2 i direktiv 91/439 som innebär att den medlemsstat där innehavaren av ett körkort som har utfärdats av en annan medlemsstat har sin permanenta bosättningsort får tillämpa sina nationella bestämmelser om begränsning, återkallande, indragning och annullering i fråga om körkort.
I målet vid den nationella domstolen har Karl Schwarz inte, efter det att hans tyska körkort dragits in, underkastats någon prövning av sin lämplighet som förare som förordnats av myndigheterna i en annan medlemsstat. Det har således inte skett någonting efter beslutet att dra in hans körkort som visar att han återfått sin lämplighet som förare. Han har vidare möjlighet att i enlighet med 28 § punkt 5 FeV göra en ny ansökan om körkort.
Domstolens svar
Det framgår av första skälet i direktiv 91/439 att den allmänna principen om ömsesidigt erkännande av körkort som är utfärdade av medlemsstaterna, vilken anges i artikel 1.2 i direktivet, har införts särskilt för att öka rörligheten för personer som bosätter sig i en annan medlemsstat än den där de har godkänts i ett förarprov (dom av den 29 april 2004 i mål
C-476/01, Kapper, REG 2004, s. I-5205
, punkt 71, domen i de ovannämnda förenade målen Wiedemann och Funk, punkt 49, och i de ovannämnda förenade målen Zerche m.fl., punkt 46, samt dom av den 20 november 2008 i mål
C-1/07, Weber, REG 2008, s. I-8571
, punkt 26).
Enligt fast rättspraxis stadgas i nämnda artikel 1.2 ett formlöst ömsesidigt erkännande av körkort som utfärdats av medlemsstaterna. I denna bestämmelse åläggs medlemsstaterna en klar och precis skyldighet, som innebär att medlemsstaterna inte har något utrymme att efter eget skön bedöma vilka åtgärder som ska vidtas för att iaktta denna (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Awoyemi, punkterna 41 och 42, dom av den 10 juli 2003 i mål
C-246/00, kommissionen mot Nederländerna, REG 2003, s. I-7485
, punkterna 60 och 61, domen i det ovannämnda målet Kapper, punkt 45, i de ovannämnda förenade målen Wiedemann och Funk, punkt 50, och Zerche m.fl., punkt 47, i det ovannämnda målet Weber, punkt 27, samt beslut av den 6 april 2006 i mål C-227/05, Halbritter, punkt 25, och av den 28 september 2006 i mål C-340/05, Kremer, punkt 27).
Den utfärdande medlemsstaten är skyldig att kontrollera att de minimivillkor som uppställs i gemenskapsrätten, bland annat villkoren avseende bosättning och lämplighet i artikel 7.1 i direktiv 91/439, är uppfyllda och att det därmed är motiverat att utfärda ett körkort (se domarna i de ovannämnda förenade målen Wiedemann och Funk, punkt 52, och Zerche m.fl., punkt 49).
När myndigheterna i en medlemsstat har utfärdat ett körkort i enlighet med artikel 1.1 i direktiv 91/439 har de andra medlemsstaterna inte rätt att kontrollera att de villkor för utfärdande som uppställs i nämnda direktiv har iakttagits. Innehav av ett körkort som har utfärdats av en medlemsstat måste nämligen anses utgöra bevis för att körkortsinnehavaren vid tidpunkten för utfärdandet uppfyllde nämnda villkor (domarna i de ovannämnda förenade målen Wiedemann och Funk, punkt 53, och Zerche m.fl., punkt 50).
Det ska i förevarande fall noteras att de körkort som utfärdades i Österrike mellan den 1 januari 1956 och den 1 november 1997 anges i de tabeller över regler för överensstämmelse som återfinns i bilaga till beslut 2000/275, i dess lydelse enligt beslut 2002/256.
Medlemsstaterna ges emellertid i artikel 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439, som det framgår av sista skälet i direktivet, under vissa omständigheter och särskilt av skäl som har samband med vägtrafiksäkerheten möjlighet att tillämpa sina nationella bestämmelser om begränsning, återkallande, indragning och annullering i fråga om körkort för körkortsinnehavare som har sin permanenta bosättningsort inom deras territorium.
Den möjlighet som föreskrivs i artikel 8.2 i direktiv 91/439 kan utnyttjas med anledning av den berörda personens agerande efter det att en annan medlemsstat utfärdade körkortet (se, för ett liknande resonemang, domarna i de ovannämnda förenade målen Wiedemann och Funk, punkt 59, och Zerche m.fl., punkt 56, samt besluten i det ovannämnda målet Halbritter, punkt 38, och i det ovannämnda målet Kremer, punkt 35, och beslut av den 3 juli 2008 i mål C-225/07, Möginger, punkt 36).
Den medlemsstat där den berörda personen har sin permanenta bosättningsort kan visserligen inte med stöd av artikel 8.2 i direktiv 91/439 vägra att erkänna ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat endast på grund av att innehavaren av detta körkort tidigare haft ett körkort som dragits in i den förstnämnda medlemsstaten. Enligt denna bestämmelse får likväl, om inte annat följer av tillämpningen av territorialprincipen i straffrätt och ordningsbestämmelser, den medlemsstaten tillämpa sina nationella bestämmelser om begränsning, återkallande, indragning och annullering i fråga om körkort om det är motiverat med hänsyn till innehavarens agerande efter det att körkortet utfärdats (se domarna i de ovannämnda förenade målen Wiedemann och Funk, punkt 66, och Zerche m.fl., punkt 63).
Enligt artikel 8.4 första stycket i direktiv 91/439 får en medlemsstat vägra att erkänna giltigheten av ett körkort som har erhållits i en annan medlemsstat av en person som inom den förstnämnda medlemsstatens territorium är föremål för en åtgärd avseende begränsning, återkallande, indragning eller annullering i fråga om körkort.
Domstolen har slagit fast att bestämmelserna i artiklarna 1.2 och 8.4 i direktiv 91/439 inte utgör hinder för en medlemsstat att, när en person har fått sitt körkort indraget i denna medlemsstat och en spärrtid bestämts, vägra erkänna ett nytt körkort som har utfärdats av en annan medlemsstat under spärrtiden (domarna i de ovannämnda förenade målen Wiedemann och Funk, punkt 65, och Zerche m.fl., punkt 62, samt beslutet i det ovannämnda målet Möginger, punkt 38).
Det medgivande som föreskrivs i artikel 8.4 i direktiv 91/439 utgör emellertid ett undantag från den allmänna principen om ömsesidigt erkännande av körkort och ska av denna anledning tolkas restriktivt (se domarna i de ovannämnda förenade målen Wiedemann och Funk, punkt 60, och Zerche m.fl., punkt 57, och domen i det ovannämnda målet Weber, punkt 29).
Domstolen har emellertid funnit att artikel 8.4 i direktivet inte kan åberopas av en medlemsstat för att på obestämd tid vägra att erkänna ett körkort som vid ett senare tillfälle, det vill säga efter det att spärrtiden löpt ut, har utfärdats av en annan medlemsstat, när körkortsinnehavaren inom den förstnämnda statens territorium har varit föremål för åtgärder avseende indragning eller annullering av ett körkort som har utfärdats av denna medlemsstat (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Kapper, punkt 76; domarna i de ovannämnda förenade målen Wiedemann och Funk, punkt 63, och Zerche m.fl., punkt 60, samt besluten i det ovannämnda målet Halbritter, punkt 28, och i det ovannämnda målet Kremer, punkt 29).
När en persons körkort har dragits in i en medlemsstat får således nämnda medlemsstat enligt bestämmelserna i artikel 8.4 i direktiv 91/439 i princip inte vägra att erkänna det körkort som därefter har utfärdats av en annan medlemsstat till samma person vid en tidpunkt då ingen spärrtid förelåg (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Kapper, punkt 76; domarna i de ovannämnda förenade målen Wiedemann och Funk, punkt 64, och Zerche m.fl., punkt 60, samt besluten i de ovannämnda målen Halbritter, punkt 27, Kremer, punkt 29, och Möginger, punkt 44).
I förevarande mål, liksom i de mål som avgjordes genom de domar och beslut som angetts i föregående punkt, har det aktuella körkortet utfärdats och använts vid en tidpunkt då ingen spärrtid förelåg.
Det återstår emellertid att pröva huruvida den omständigheten att ett körkort har utfärdats av en medlemsstat innan ett körkort utfärdats av en annan medlemsstat och följaktligen innan det senare körkortet dragits in, inverkar på den sistnämnda medlemsstatens skyldighet att erkänna det körkort som utfärdats av den förstnämnda medlemsstaten.
Även om det är riktigt att ett körkort såsom det aktuella österrikiska körkortet har utfärdats vid en tidpunkt då ingen spärrtid förelåg och att dess innehavare haft tillgång till körkortet under nämnda period, har nämnda körkort nämligen, till skillnad från vad som var fallet i de ovannämnda domarna och besluten, erhållits innan och inte efter det att det tyska körkortet utfärdades och följaktligen före indragningen av nämnda körkort.
Som generaladvokaten har påpekat i punkt 40 i sitt förslag till avgörande syftar direktiv 91/439 till att göra en avvägning mellan dels den i punkt 74 ovan påtalade principen om ömsesidigt erkännande som underlättar den fria rörligheten för personer, dels direktivets syfte att bidra till att förbättra vägtrafiksäkerheten, bland annat genom att medlemsstaterna med stöd av artikel 8.2 och 8.4 i direktivet tillåts att under vissa omständigheter tillämpa sina nationella bestämmelser om indragning, återkallande och annullering av körkort.
Domstolen har således slagit fast att en medlemsstat inom sitt territorium inte får vägra att erkänna den behörighet att framföra motordrivna fordon som följer med ett körkort som har utfärdats av en annan medlemsstat och därmed giltigheten av nämnda körkort, då innehavaren av detsamma inte är underkastad villkoren i den förstnämnda medlemsstaten för utfärdande av ett nytt körkort efter indragning av ett körkort som erhållits tidigare, inklusive prövningen av vederbörandes lämplighet i samband med vilken det fastställs att grunderna för indragningen inte längre föreligger (se domarna i de ovannämnda förenade målen Wiedemann och Funk, punkt 64, och Zerche m.fl., punkt 61, samt besluten i de ovannämnda målen Halbritter, punkt 32, och Kremer, punkt 38).
I nämnda mål hade förare som ansetts olämpliga att framföra fordon, och därför fått sina körkort indragna i en medlemsstat, kunnat visa att de åter var lämpliga genom en lämplighetsprövning som genomförts av den andra medlemsstaten i samband med att körkort sedermera utfärdades.
Den utfärdande medlemsstaten ska nämligen vid detta tillfälle, såsom angetts i punkt 76 i förevarande dom, kontrollera huruvida sökanden i enlighet med artikel 7.1 i direktiv 91/439 uppfyller minimikraven i fråga om fysisk och psykisk lämplighet för att framföra fordon.
Under sådana omständigheter som dem som är aktuella i målet vid den nationella domstolen innebär indragning av ett körkort som utfärdats av en medlemsstat att innehavarens lämplighet att framföra fordon ifrågasätts. Följaktligen ifrågasätts underförstått även det körkort som en annan medlemsstat har utfärdat tidigare till nämnde innehavare.
Som den tyska regeringen och den italienska regeringen har påpekat, och i motsats till vad som var fallet i besluten i de ovannämnda målen Halbritter och Kremer, skedde emellertid ingen kontroll av innehavarens lämplighet att framföra fordon av en annan medlemsstat, efter en tidigare indragning av det tyska körkortet. Det har följaktligen inte på något sätt visats att innehavaren, i enlighet med lämplighetskraven i direktiv 91/439, är lämplig att framföra fordon och ge sig ut i trafiken.
Det skulle äventyra vägtrafiksäkerheten om en nationell åtgärd att dra in ett körkort, som den som vidtagits i målet vid den nationella domstolen, kunde kringgås genom att innehavaren ges möjlighet att åberopa ett körkort som har utfärdats innan det körkort som dragits in på grund av innehavarens bristande lämplighet utfärdades, utan att det visas att den som uppvisar det äldre körkortet, vid den tidpunkt då detta körkort görs gällande, är lämplig att framföra fordon i enlighet med direktiv 91/439.
Det skulle vidare vara paradoxalt att ålägga en medlemsstat att erkänna rätten att framföra fordon till följd av ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat före ett körkort som utfärdats av den första medlemsstaten när det sistnämnda körkortet har dragits in på grund av att dess innehavare är olämplig att framföra fordon. Om en medborgare i en medlemsstat är innehavare av ett enda körkort som utfärdats i en annan medlemsstat, får den första medlemsstaten nämligen i enlighet med artikel 8.2 i direktiv 91/439 gentemot denne tillämpa sina nationella bestämmelser om indragning för exempelvis bristande lämplighet att framföra fordon.
Av vad som anförts följer att artiklarna 1, 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439 inte utgör hinder för en medlemsstat att vägra erkänna den förarbehörighet som följer av ett körkort som har utfärdats av en annan stat före dess anslutning till unionen, för det fall detta körkort har utfärdats tidigare än ett körkort som utfärdats av den första medlemsstaten, i vilken det andra körkortet har dragits in på grund av att dess innehavare har ansetts olämplig att framföra fordon. Den omständigheten att denna vägran sker efter det att spärrtiden, som följer av att körkortet dragits in, har löpt ut saknar i detta avseende betydelse.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tredje avdelningen) följande:

1)
Artikel 7.5 i rådets direktiv 91/439/EEG av den 29 juli 1991 om körkort, i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 av den 29 september 2003, ska tolkas på så sätt att den inte utgör hinder för att en medborgare i en medlemsstat samtidigt innehar två giltiga körkort varav det ena är ett gemenskapskörkort och det andra har utfärdats av en annan medlemsstat, när de två körkorten har erhållits före den senare statens anslutning till Europeiska unionen.

2)
Artiklarna 1, 8.2 och 8.4 i direktiv 91/439, i dess lydelse enligt förordning nr 1882/2003, utgör inte hinder för en medlemsstat att vägra att erkänna den förarbehörighet som följer av ett körkort som har utfärdats av en annan stat före dess anslutning till Europeiska unionen, för det fall detta körkort har utfärdats tidigare än ett körkort som utfärdats av den första medlemsstaten, i vilken det andra körkortet har dragits in på grund av att dess innehavare har ansetts olämplig att framföra fordon. Den omständigheten att denna vägran sker efter det att spärrtiden, som följer av att körkortet dragits in, har löpt ut saknar i detta avseende betydelse.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.