CELEX: 62008CJ0120
Преюдициално запитване
.Регламенти (EИО) № 2081/92 и (EО) № 510/2006
Прилагане във времето
Член 14
Регистрация по опростената процедура
Съотношение между марки и защитени географски указания

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 14, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 2081/92 на Съвета от 14 юли
1992 година относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (OВ L 208,
стp. 1) и на член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 510/2006 на Съвета от 20 март 2006 година относно закрилата на географски
указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (OВ L 93, стp. 12; Специално издание на български език,
2007 т., глава 3, том 71, стр. 114), доколкото се отнася до защитените географски указания (наричани по-нататък ЗГУ), регистрирани
по предвидената в член 17 от Регламент № 2018/92 опростена процедура.
Запитването е отправено в рамките на спор между Bavaria NV (наричано по-нататък „Bavaria“) и Bayerischer Brauerbund eV (наричано
по-нататък „Bayerischer Brauerbund“) относно правото на Bavaria да използва марката, съдържаща думата „Bavaria“, като се има
предвид ЗГУ „Bayerisches Bier“, регистрирано с Регламент (ЕО) № 1347/2001 на Съвета от 28 юни 2001 година за допълнение на
приложението към Регламент (ЕО) № 1107/96 на Комисията относно регистрацията на географските указания и наименованията за
произход на основание процедурата, предвидена в член 17 от Регламент (ЕИО) № 2081/92 на Съвета (ОВ L 182, 2001 г., стр. 3;
Специално издание на български език 2007 г., глава 3, том 38, стр. 128).

Правна уредба

Регламент № 2081/92
Член 6 от Регламент № 2081/92 гласи:
„1.      В срок от шест месеца Комисията проверява, чрез официално проучване, дали заявлението за регистрация включва всички конкретни
данни, предвидени в член 4.
Комисията информира съответната държава членка за своите заключения.
2.      Ако, след като вземе предвид параграф 1, Комисията заключи, че името отговаря на изискванията за предоставяне на защита, тя
публикува в
Официален вестник на Европейските общности
името и адреса на заявителя, името на продукта, основните точки от заявлението, позоваванията на националните разпоредби,
регулиращи подготовката или производството на продукта, и ако е необходимо, мотивите, на които се основават изводите ѝ.
3.      Ако на Комисията не бъдат заявени никакви възражения в съответствие с член 7, името се вписва в регистър, поддържан от Комисията,
наречен „Регистър на защитените наименования за произход и на защитените географски указания“, който съдържа имената на съответните
групи и органите за контрол.
4.      Комисията публикува в Официален вестник на Европейските общности:
–        означенията, вписани в регистъра,
–        измененията в регистъра, направени в съответствие с членове 9 и 11.
5.      Ако в светлината на проучването, посочено в параграф 1, Комисията заключи, че означението не отговаря на изискванията за защита,
тя решава в съответствие с предвидената в член 15 процедура да не пристъпи към публикуването, предвидено в параграф 2 от настоящия
член.
Преди публикуването, предвидено в параграфи 2 и 4, и регистрирането, предвидено в параграф 3, Комисията може да поиска становището
на Комитета, предвиден в член 15“. [неофициален превод]
Съгласно член 13, параграф 1 от този регламент:
„Регистрираните означения са защитени от:
a)      пряко или косвено търговско използване на регистрирано наименование по отношение на продукти, които не са обхванати от регистрацията,
доколкото тези продукти са сравними с продуктите, регистрирани под това наименование, или доколкото това използване позволява
възползването от репутацията на защитеното наименование;
б)      злоупотреба, имитация или пресъздаване, дори ако е посочен истинският произход на продукта или ако защитеното наименование
е преведено или придружено от израз като „стил“, „вид“, „метод“, „начин“, „имитация“ или от подобни изрази;
в)      всяко друго фалшиво или заблуждаващо указание по отношение на мястото, откъдето продуктът идва, произхода, естеството или
съществените му качества, които се намират върху вътрешната или външната опаковка, върху рекламен материал или документи,
отнасящи се до съответния продукт, както и от използването за опаковката на продукта на съд, който може да създаде фалшива
представа за неговия произход;
г)      всяка друга практика, която би могла да заблуди потребителите по отношение на истинския произход на продукта.
Когато регистрирано наименование съдържа в себе си името на селскостопански или хранителен продукт, което се счита за родово
наименование, използването на това родово наименование върху съответния селскостопански или хранителен продукт няма да се
счита за противоречащо на параграф 1, буква а) или б)“.
Член 14 от посочения регламент гласи:
„1.      Когато наименование за произход или географско указание е регистрирано в съответствие с настоящия регламент, заявката за регистрация
на марка, която съответства на едно от положенията, посочени в член 13, и се отнася до същия вид продукт, се отхвърля, при
условие че заявката за регистрация на марката е била подадена след датата на публикуването, предвидено в член 6, параграф 2.
Марки, регистрирани в нарушение на първата алинея, се обявяват за недействителни.
Настоящият параграф се прилага също, когато заявката за регистрация на марка е подадена преди датата на публикуване на заявката
за регистрация, предвидено в член 6 параграф 2, при условие че това публикуване е направено преди регистрацията на марката.
2.      При спазване на общностното право, използването на марка, съответстваща на едно от положенията, посочени в член 13, която
е регистрирана добросъвестно преди датата на подаване на заявката за регистрация на наименованието за произход или на географското
указание, може да продължи независимо от регистрацията на наименование за произход или на географско указание, при условие
че няма основания за недействителност или отмяна, предвидени съответно в член 3, параграф 1, букви в) и ж) и в член 12, параграф 2,
буква б) от Директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки
относно марките (ОВ L 40, 1989 г., стр. 1; Специално издание на български език 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92).
3.      Не подлежи на регистрация наименование за произход или географско указание, когато предвид репутацията и известността на дадена
марка, както и продължителността на нейното използване, регистрацията може да въведе в заблуждение потребителя по отношение
на истинската същност на продукта“. [неофициален превод]
Член 17 от Регламент № 2081/92 гласи:
„В срок от шест месеца след влизането в сила на настоящия регламент държавите членки уведомяват Комисията кои от техните защитени
по закон означения, а в държавите членки, където не съществува система на защита, кои от означенията, установени чрез употребата
им, желаят да регистрират съгласно настоящия регламент.
2.      В съответствие с процедурата, предвидена в член 15, Комисията регистрира означенията, посочени в параграф 1, които са в съответствие
с членове 2 и 4. Член 7 не се прилага. Въпреки това родовите наименования не подлежат на регистрация.
3.      Държавите членки могат да запазят националната защита на означенията, за които са съобщили съгласно параграф 1 до датата,
на която се вземе решение за регистрацията им“. [неофициален превод]

Регламент (ЕО) № 1107/96
Първото и второто съображение от Регламент (ЕО) № 1107/96 на Комисията от 12 юни 1996 година относно регистрацията на географските
указания и наименованията за произход на основание процедурата, предвидена в член 17 от Регламент (ЕИО) № 2081/92 на Съвета
(ОВ L 148, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 19, стр. 44) имат следното съдържание:
„като има предвид, че съгласно член 17 от Регламент (ЕИО) № 2081/92, в рамките на шест месеца след влизането в сила на този
регламент държавите членки са изпратили на Комисията защитените по закон означения или означенията, установени чрез употребата
им, които желаят да регистрират;
като има предвид, че последвалото проучване на тези означения в съответствие с Регламент (ЕИО) № 2081/92, установи, че някои
от тях са в съответствие с разпоредбите на този регламент и могат да бъдат регистрирани и защитени в Общността като географски
указания или наименования за произход;“.
Член 1 от Регламент № 1107/96 предвижда:
Означенията, изброени в приложението, се регистрират като защитени географски указания (ЗГУ) или защитени наименования за
произход (ЗНП) съгласно член 17 от Регламент (ЕИО) № 2081/92.
Означенията, невключени в приложението, които са изпратени съгласно член 17, продължават да бъдат защитени на национално равнище
до вземане на решение за тях.“

Регламент (ЕО) № 2400/96
Първото и второто съображение от Регламент (ЕО) № 2400/96 на Комисията от 17 декември 1996 година относно вписването на някои
означения в „Регистъра на защитените наименования за произход и на защитените географски указания“, предвиден в Регламент
(ЕИО) № 2081/92 (ОВ L 327, стр. 11; Специално издание на български език 2007 г., глава 3, том 20, стр. 115) имат следното
съдържание:
„като има предвид, че съгласно член 5 от Регламент (ЕИО) № 2081/92 държавите членки са изпратили до Комисията заявления за
регистрирането на определени означения като географски указания или наименования за произход;
като има предвид, че беше установено, в съответствие с член 6, параграф 1 от същия регламент, че заявленията са в съответствие
с регламента, поради това че включват всички подробности, предвидени в член 4 от регламента;
като има предвид, че не е постъпило възражение по смисъла на член 7 от регламента, изпратено до Комисията в резултат от публикуването
на въпросните означения в
Официален вестник на Европейските общности
;
като има предвид, че като резултат от това, тези означения могат да бъдат вписани в „Регистъра на защитените наименования
за произход и защитените географски указания“ и следователно да бъдат защитени в цялата Общност като географски указания или
наименования за произход“.
Член 1 от Регламент № 2400/96 гласи:
„Означенията в приложението се вписват в „Регистъра на защитените наименования за произход и защитените географски указания“;
като защитени географски указания (ЗГУ) или защитени наименования за произход (ЗНП), както е предвидено в член 6, параграф 3
от Регламент (ЕИО) № 2081/92“.

Регламент № 692/2003
Член 1, точка 13 от Регламент (ЕО) на Съвета № 692/2003 от 8 април 2003 година за изменение на Регламент № 2081/92 (ОВ L 99,
стр. 1) гласи:
„Член 14 от Регламент (ЕО) № 2081/92 се изменя, както следва:
a)      Параграф 1 се заменя със следното:
„1.      Когато едно наименование за произход или географско указание е регистрирано в съответствие с настоящия регламент, заявка за
регистрация на търговска марка, съответстваща на една от ситуациите, посочени в член 13, и която се отнася за същия клас продукт,
ще бъде отказана, при условие че заявката за регистрация на търговската марка е била подадена след датата на подаване на заявката
за регистрация на наименованието за произход или географското указание до Комисията.
Марки, регистрирани в нарушение на първата алинея, се обявяват за недействителни
[…]“

Регламент № 510/2006
Съображения 19 и 20 от Регламент № 510/2006 гласят:
„Наименованията, вече регистрирани съгласно Регламент (ЕИО) № 2081/92 […] на датата на влизане в сила на настоящия регламент,
следва да продължат да бъдат закриляни съгласно настоящия регламент и автоматично да бъдат включени в регистъра. Следва също
така да бъде създадена разпоредба за преходните мерки, приложими при регистрацията на заявките, получени от Комисията преди
влизане в сила на настоящия регламент.
В интерес на яснота и прозрачност Регламент (ЕИО) № 2081/92 следва да бъде отменен и заменен с настоящия регламент“.
Член 4 от Регламент № 510/2006, озаглавен „Продуктова спецификация“, гласи:
„1.      За да отговаря на изискванията за защитено наименование за произход (ЗНП) или защитено географско указание (ЗГУ), земеделският
или хранителен продукт следва да съответства на определена продуктова спецификация.
2.      Продуктовата спецификация включва поне:
[…]“
Член 7 от посочения регламент, озаглавен „Възражение/решение за регистрация“, предвижда в параграф 6:
„Комисията поддържа актуализиран регистър на защитените наименования за произход и [ЗГУ]“.
Член 13 от същия регламент, озаглавен „Закрила“, предвижда в параграф 1:
„Правната закрила на регистрирани имена обхваща забрана за:
а)      всяко пряко или косвено търговско използване на регистрирано име по отношение на продукти, непокрити от регистрацията, доколкото
такива продукти са сравними с регистрираните продукти под това име или доколкото използването на името се възползва от репутацията
на защитеното име;
б)      всяка злоупотреба, имитация или пресъздаване дори когато е посочен истинският произход на продукта или ако защитеното име
е преведено или придружено от израз като „стил“, „тип“, „метод“, „както е произведено в“, „имитация“ или подобни;
в)      всяко друго фалшиво или заблуждаващо означение по отношение на произхода, естеството или съществените качества на продукта
върху вътрешната или външната опаковка, рекламен материал или документи, касаещи въпросния продукт и опаковката на продукта
в контейнер, което може да създаде погрешна представа за неговия произход;
г)      всяка друга практика, която би могла да заблуди потребителя по отношение на истинския произход на продукта.
Когато едно регистрирано наименование съдържа в себе си името на един земеделски или хранителен продукт, което се счита за
родово наименование, използването на това родово наименование върху съответния земеделски или хранителен продукт няма да се
счита противоречащо на буква а) или б) от първа алинея“.
Член 14 („Отношение между търговски марки, наименования за произход и географски указания“), параграф 1 от Регламент № 510/2006,
гласи:
„Когато едно наименование за произход или географско указание е регистрирано в съответствие с настоящия регламент, заявка
за регистрация на търговска марка, съответстваща на една от ситуациите, посочени в член 13, и която се отнася за същия клас
продукт, ще бъде отказана, при условие че заявката за регистрация на търговската марка е била подадена след датата на подаване
на заявка за регистрация до Комисията.
Търговски марки, регистрирани в нарушение на първата алинея, се заличават“.
Член 17 от този регламент, озаглавен „Преходни разпоредби“, гласи:
„1.      Наименования, които на датата на влизане в сила на настоящия регламент са изброени в приложението към Регламент (ЕО) № 1107/96
[…], и тези, изброени в приложението към Регламент (ЕО) № 2400/96 […], ще бъдат автоматично включени в регистъра, посочен
в член 7, параграф 6 от настоящия регламент. Съответните спецификации ще се приемат като спецификации, посочени в член 4,
параграф 1. Всякакви преходни разпоредби, свързани с тези регистрации, продължават да се прилагат.
2.      По отношение на висящите заявки, възраженията и исканията, получени от Комисията преди датата на влизане в сила на настоящия
регламент:
а)      процедурите в член 5 не се прилагат, без да се нарушава член 13, параграф 3, и
б)      резюмето на спецификацията, изготвено в съответствие с Регламент (ЕО) № 383/2004 на Комисията [от 1 март 2004 година за определяне
на подробни правила за прилагането на Регламент № 2081/92 относно резюмето на основните елементи на спецификацията на продукта
(ОВ L 64, стр. 16)] ще замества единния документ, посочен в член 5, параграф 3, буква в).
3.      Комисията, ако е необходимо, може да приеме други преходни разпоредби в съответствие с процедурата, посочена в член 15, параграф 2“.
Съгласно член 19 от Регламент № 510/2006:
„Регламент (ЕИО) № 2081/92 се отменя.
Позоваванията към отменения регламент се приемат като позовавания към настоящия регламент и се тълкуват в съответствие с таблицата
на съответствията в приложение III“.

Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
Bayerischer Brauerbund е германско сдружение, чиято цел е защитата на общите интереси на баварските производители на бира.
Според удостоверение, издадено от Amtsgericht München, неговият устав е от 7 декември 1917 г. Bayerischer Brauerbund е собственик
на колективните регистрирани марки „Genuine Bavarian Beer“ от 1958 г., „Bayrisch Bier“ и „Bayrisches Bier“ от 1968 г., както
и на „Reinheitsgebot seit 1516 Bayrisches Bier“ от 1985 г.
Bavaria е нидерландско търговско дружество за производство на бира, което осъществява дейност на международния пазар. Предишното
наименование на дружеството е Firma Gebroeders Swinkels, а от 1925 г. то започва да използва думата „Bavaria“ и я включва
в наименованието си през 1930 г. Bavaria е притежавало и притежава няколко марки и фигуративни елементи, които са регистрирани
и съдържат думата „Bavaria“. Датите на регистрация са през 1947 г., 1971 г., 1982 г., 1991 г., 1992 г. и 1995 г. В Германия
защитата на някои от тези марки е отказана през 1973 г., 1992 г. и 1993 г.
Означението „Bayerisches Bier“ е било предмет на двустранни споразумения за защита на указанията за произход, на наименованията
за произход и на други географски означения между, Федерална република Германия, от една страна, и Френската република (1961 г.),
Италианската република (1963 г.), Република Гърция (1964 г.), Конфедерация Швейцария (1967 г.) и Кралство Испания (1970 г.),
от друга страна.
На 28 септември 1993 г. Bayerischer Brauerbund, съгласувано с други две баварски сдружения, подава до германското правителство
заявка за регистрация на ЗГУ по силата на член 17, параграф 1 от Регламент № 2081/92. На 20 януари 1994 г. това правителство
уведомява Комисията за заявката за регистрация на ЗГУ „Bayerisches Bier“ по предвидената в тази разпоредба опростена процедура.
Между Комисията и германските власти е обменена значителна по обем информация, за да бъде попълнена преписката, като се смята,
че тя е попълнена на 20 май 1997 г. Окончателната спецификация е изпратена на Комисията с писмо от 28 март 2000 г.
Регулаторният комитет за защитените географски указания и наименования за произход провежда няколко пъти разисквания по двата
проекта за регламент на Комисията за регистрацията на „Bayerisches Bier“ като ЗГУ. Един от разискваните въпроси е съществуването
на марки, които съдържат също думите „Bayerisches Bier“ или техния превод.
Тъй като в комитета не е достигнато предвиденото в член 15, втора алинея от Регламент № 2081/92 мнозинство, същият не може
да вземе становището си в предвидения срок. Поради това Комисията преобразува последния си проект в предложение за регламент
на Съвета, а Съветът впоследствие приема Регламент № 1347/2001, с който „Bayerisches Bier“ е регистрирано като ЗГУ и е включено
в списъка с наименования в приложението към Регламент № 1107/96.
След подобни инициативи, предприети в други държави членки, Bayerischer Brauerbund иска от Landgericht München Bavaria да
бъде осъдена да се откаже от защитата на една от посочените в точка 20 от настоящото решение марки. Става въпрос за международната
марка, регистрирана под № 645 349, защитена в Германия с приоритет, считано от 28 април 1995 г.
Landgericht München уважава искането на Bayerischer Brauerbund с решение, потвърдено от апелативната инстанция Oberlandesgericht
München. Bavaria подава ревизионна жалба до запитващата юрисдикция.
При тези обстоятелства Bundesgerichtshof решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1) Прилага ли се член 14, параграф 1 от Регламент […] № 510/2006, когато защитеното указание е валидно регистрирано по опростената
процедура по член 17 от Регламент […] № 2081/92 […]?
2)      a) При утвърдителен отговор на първия въпрос, коя дата трябва да се вземе предвид при преценката на поредността във времето
на регистрацията на защитеното географско указание по смисъла на член 14, параграф 1 от Регламент […] № 510/06?
б) При отрицателен отговор на първия въпрос, коя разпоредба регламентира конфликта между географско указание, валидно регистрирано
по опростената процедура по член 17 от Регламент […] № 2081/92, и марка и според какви критерии се преценява поредността на
регистрацията на защитеното географско указание?
3)      Може ли да се приложат националните разпоредби за закрила на географските наименования, в случай че указанието „Bayerisches
Bier“ (баварска бира) отговаря на условията за регистрация според Регламент […] № 2081/92 и според Регламент […] № 510/06,
но Регламент […] № 1347/2001 е невалиден?“.
С решение на председателя на Съда от 8 май 2008 г., производството по настоящото дело е спряно до постановяване на Решението
по дело Bavaria и Bavaria Italia (Решение от 2 юли 2009 г. по дело, C‑343/07, Сборник, стр. I‑5491). Посоченото дело е образувано
въз основа на преюдициално запитване, отправено от Corte d’appello di Torino (Италия) в рамките на спор, по който наред с
други въпроси се разглежда валидността на Регламент № 1347/2001 и по който страни също са Bavaria и Bayerischer Brauerbund.

По преюдициалните въпроси
В самото начало следва да се отбележи, че ако първият и вторият въпрос предполагат валидността на Регламент № 1347/2001, третият
въпрос изхожда от предпоставката за неговата невалидност.
Ето защо третият въпрос трябва да се разгледа преди първия и втория въпрос.

По третия въпрос
С третия си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали Регламент № 1304/2001 е валиден, и при отрицателен отговор,
дали е възможно да се прилагат националните разпоредби относно закрилата на географските наименования, в случай че ЗГУ „Bayerisches
Bier“ отговаря, въпреки евентуалната невалидност на този регламент, на условията за регистрация според Регламенти № 2081/92
и № 510/2006.
От акта за преюдициално запитване се установява, че този въпрос е поставен с оглед на същите обстоятелства, които могат да
се отразят на валидността на Регламент № 1347/2001, изложени от Corte d’appello di Torino по дело Bavaria и Bavaria Italia,
което към този момент е било висящо пред Съда и е приключило с посоченото по-горе решение.
Тъй като в посоченото решение Съдът отговаря, че при разглеждането на поставения въпрос не са установени никакви обстоятелства,
които да могат да засегнат валидността на Регламент № 1347/2001, не следва да се отговаря на третия въпрос.

По първия и втория въпрос
С първите си два въпроса, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество пита Съда относно разпоредбата
и референтната дата, които трябва да се приложат, за да се разреши конфликтът между наименование, валидно регистрирано като
ЗГУ по предвидената в член 17 от Регламент № 2081/92 опростена процедура, и марка, за която заявката за регистрация е подадена
както преди регистрацията на това наименование, така и преди влизането в сила на Регламент № 692/2003.
По неприложимостта ratione temporis на член 14, параграф 1 от Регламент № 510/2006 или Регламент № 2081/92, изменен с Регламент
№ 692/2003, в спора в главното производство
Предметът, както на член 14, параграф 1 от Регламент № 2081/92 в първоначалната му редакция и в тази, произтичаща от Регламент
№ 692/2003, така и на член 14, параграф 1 от Регламент № 510/2006, е да уреди конфликта между регистрирано като ЗГУ наименование
и заявка за регистрация на марка, съответстваща на една от ситуациите, посочени в член 13, съответно от Регламент № 2081/92
и Регламент № 510/2006, и която се отнася според случая за същия вид или за същия клас продукт.
Предвиденото при наличие на такъв конфликт разрешение е отказът да се регистрира съответната марка или евентуално заличаването
на регистрираната марка, когато посочената заявка е подадена след датата, посочена съответно в тези различни разпоредби.
Както член 14, параграф 1 от Регламент № 510/2006, така и член 14, параграф 1 от Регламент № 2081/92 в редакцията, възпроизведена
в Регламент № 692/2003, предвижда, че заявката за регистрация на тази марка трябва да се отхвърли или че трябва, ако са налице
условията за това, да се заличи, когато е била подадена след датата на депозиране в Комисията на заявката за регистрация на
съответното наименование като ЗГУ.
Все пак посочените в предната точка разпоредби не могат да се прилагат с обратна сила, за да уредят конфликт като този, който
е в основата на делото в главното производство, между наименование, валидно регистрирано като ЗГУ по опростената процедура
по член 17 от Регламент № 2081/92, и марка, за която заявката за регистрация е била подадена преди влизане в сила на Регламент
№ 692/2003.
Действително от постоянната съдебна практика следва, че като общо правило принципът на правна сигурност не допуска за начален
момент на прилагане във времето на акт на Съюза да бъде определена дата, която е по-ранна от датата на неговото публикуване,
освен когато по изключение поставената цел изисква това и когато оправданите правни очаквания на заинтересованите лица са
надлежно зачетени. Във връзка с това, за да се гарантира спазването на принципите на правна сигурност и на защита на оправданите
правни очаквания материалноправните норми на Съюза следва да се тълкуват в смисъл, че се отнасят до заварени при влизането
им в сила положения само доколкото от тяхната формулировка, предназначение или структура ясно личи, че трябва да им бъде придадено
именно такова действие (вж. Решение от 24 септември 2002 г. по дело Falck и Acciaierie di Bolzano/Комисия, C‑74/00 P и C‑75/00
P, Recueil, стр. I‑7869, точка 119 и цитираната съдебна практика).
Ако принципът на правна сигурност не допуска регламент да се прилага с обратна сила, независимо от благоприятните или неблагоприятни
последици, които такова прилагане би могло да има за заинтересованото лице, същият принцип налага обикновено и освен при наличието
на изрично указание в обратен смисъл, всяко фактическо положение да бъде преценявано с оглед на правните норми, които му съответстват
по време. Ако обаче новата норма има действие само за в бъдеще, тя също се прилага, освен по изключение, по отношение на бъдещите
последици от положения, възникнали при действието на старата норма (вж. Решение от 6 юли 2006 г. по дело Kersbergen-Lap и
Dams-Schipper, C‑154/05, Recueil, стр. I‑6249, точка 42 и цитираната съдебна практика).
Следва да се отбележи обаче, че обстоятелствата в основата на спора между указанието и марката, предмет на спора в главното
производство, предхождат не само влизането в сила на Регламент № 510/2006, но също и това на Регламент № 692/2003, с който
е изменен Регламент № 2081/92. Всъщност посоченият конфликт е свързан с обстоятелството, че от една страна, след подаване
на искане от германското правителство до Комисията на 20 януари 1994 г. наименованието „Bayerisches Bier“ е регистрирано по
опростената процедура по Регламент № 2081/92 като ЗГУ с Регламент № 1347/2001, и че от друга страна, тъй като марката на Bavaria
има международна регистрация под № 645 349, същата се ползва с приоритет и на това основание със защита именно в Германия,
считано от 28 април 1995 г.
Доколкото от съдържанието, целта и структурата на Регламенти № 692/2003 и № 510/2006, по-конкретно от разгледаните по-горе
разпоредби, не следва, че трябва да им бъде придадено обратно действие, следва да се приеме, че конфликт като този между ЗГУ
и марката, предмет на спора в главното производство, трябва да бъде разрешен въз основа на член 14, параграф 1 от Регламент
№ 2081/92 в първоначалната му редакция.
Всъщност в случая трябва да се определи дали когато спорната марка Bavaria е регистрирана през 1995 г. като ЗГУ, „Bayerisches
Bier“ вече се е ползвало с приоритет, въз основа на който е могло да бъде обосновано заличаването на тази марка. Такъв въпрос
трябва да се реши с оглед на нормата, регламентираща разглеждания конфликт към момента на неговото възникване.
В това отношение е без значение, че по силата на съображение 19 и член 17 от Регламент № 510/2006 наименованията, регистрирани
като ЗГУ въз основа на Регламент № 2081/92, се ползват от въведената с Регламент № 510/2006 защита.
По приложимостта ratione materiae на член 14, параграф 1 от Регламент № 2081/92 в спора в главното производство
В самото начало следва да се припомни, че в установената с Регламент № 2081/92 система наименованията могат да се регистрират
или по обикновената процедура, посочена в член 5 и сл., или по опростената процедура, посочена в член 17. Наименованията,
регистрирани по обикновената процедура, са включени в списък в приложението към Регламент № 2400/96, докато наименованията,
регистрирани по опростената процедура, са включени в приложението към Регламент № 1107/96.
Конфликтът в основата на спора в главното производство се регламентира от член 14, параграф 1 от Регламент № 2081/92.
Всъщност посоченият член 14, параграф 1 единствен регламентира конфликтите между наименования и заявки за регистрация на марки,
тъй като параграфи 2 и 3 от този член се отнасят до различни положения.
Според предвидената в член 14, параграф 1 от Регламент № 2081/92 стълкновителна норма регистрацията на спорната марка се отказва
или, ако случаят не е такъв, регистрираната марка се заличава, ако заявката е подадена след предвидената в член 6, параграф 2
от този регламент дата на публикация. Регистрацията на марката се отказва или се заличава и ако заявката е депозирана преди
публикацията, но тази публикация е направена преди регистрацията на марката.
Следователно споменатата конфликтна норма предвижда основание за отказ на регистрацията на съответната марка или при условията
на евентуалност основание за недействителност на същата, като референтната дата за прилагането на съответната конфликтна норма
е датата на предвидената в член 6, параграф 2 от Регламент № 2081/92 публикация.
Според Комисията определянето на такава референтна дата означава, че член 14, параграф 1 от Регламент № 2081/92 не се прилага
по отношение на регистрираните по опростената процедура наименования, тъй като предвидената в член 6, параграф 2 от този регламент
публикация се прилагала само при нормалната процедура на регистрация.
Такова тълкуване не може да се приеме.
Наистина, на първо място, член 14, параграф 1 от Регламент № 2081/92 се отнася до наименованията за произход и до географските
указания, регистрирани „в съответствие с този регламент“, без да прави разграничение между използваните процедури за регистрация.
На второ място, следва да се припомни, че целта на член 17 от Регламент № 2081/92 е да се регистрират по опростена процедура
съществуващите в държавите членки наименования, които отговарят на съществените изисквания по този регламент и в същото време
вече законно са защитени или утвърдени чрез употребата.
В това отношение следва да се отбележи, че въведената с Регламент № 2081/92, и по-специално с член 17 от него, система е трябвало
да предостави на наименованията, регистрирани по опростената процедура за регистрация, същото ниво на защита като това, което
е признато за наименованията, регистрирани по нормалната процедура за регистрация.
Освен това, както се установява от второто съображение от Регламент № 1107/96 и от четвъртото съображение от Регламент № 2400/96,
регистрацията било по опростената процедура, било по нормалната процедура предполага, че съответните наименования са съобразени
с Регламент № 2081/92 и следователно могат да бъдат защитени на равнището на Съюза.
Поради това следва да се приеме, че член 14, параграф 1 от Регламент № 2081/92 се прилага също и по отношение на конфликти
между наименования, регистрирани като ЗГУ по опростената процедура.
По референтната дата по член 14, параграф 1 от Регламент № 2081/92 при конфликт с наименование, регистрирано като ЗГУ по опростената
процедура
Следва да се отбележи, че посочената в член 14, параграф 1 от Регламент № 2081/92 референтна дата се отнася до датата на публикацията,
предвидена в член 6, параграф 2 от посочения регламент, докато тази публикация не съществува в рамките на опростената процедура.
Ето защо следва да се определи релевантната референтна дата в случай на конфликт с наименование, регистрирано като ЗГУ по
опростената процедура.
В това отношение, доколкото установената с Регламент № 2081/92 система представлява еднакъв и изчерпателен режим на закрила
(вж. Решение от 8 септември 2009 г. по дело Budĕjovický Budvar, C‑478/07, Сборник, стр. I‑7721, точки 114 и 115), тя трябва
да се разглежда като завършена система, която не оставя на държавите членки възможност да попълват празноти въз основа на
тяхното национално право. Ето защо разрешението следва да се търси в светлината на структурата, както и на целите и задачите
на разглежданата разпоредба и регламент (вж. в този смисъл Решение от 30 януари 1974 г. по дело Hannoversche Zucker, 159/73,
Recueil, стр. 121, точка 4).
За целта, на първо място, следва да се отбележи, че когато става въпрос за нормалната процедура, член 14, параграф 1 от Регламент
№ 2081/92 предвижда защита на наименованията на равнището на Съюза по отношение на конкурентна марка, която започва на дата,
предхождаща регистрацията на тези наименования.
При това положение определянето на тази дата спрямо публикация на равнище на Съюза, каквато е предвидената в член 6 параграф 2
от този регламент, отговаря на изискванията на принципа на правната сигурност.
Първата публикация на равнището на Съюза на наименованията, регистрирани по опростената процедура, е тази на тяхната регистрация.
На второ място, следва да се отбележи, че според член 17, параграф 3 от Регламент № 2081/92 държавите членки могат да запазят
националната закрила на наименованията, съобщени в съответствие с параграф 1 от този член, до датата, на която ще бъде взето
решение относно регистрацията. Според член 1 от Регламент № 1107/96 наименованията, съобщени на основание споменатия член 17,
остават защитени на национално равнище до вземането на решение за тях.
При положение че за наименованията, които е трябвало да бъдат регистрирани по опростената процедура, националната защита е
продължила да действа до датата на регистрацията, определянето на датата на влизане в сила на тази регистрация като референтна
дата за тези наименования с оглед на осигурената закрила по член 14, параграф 1 от Регламент № 2081/92 отговаря на структурата
на въведената с този регламент система.
Освен това, както следва от Регламент № 1347/2001 относно ЗГУ, предмет на разглеждане в главното производство, публикацията
на регистрацията включва също и датата на влизане в сила на тази регистрация и при това положение отговаря на изискванията
за правна сигурност.
Поради това следва да се приеме, че по отношение на наименованията, регистрирани по предвидената в член 17 от Регламент № 2081/92
опростена процедура, влизането в сила на регистрацията отговаря както на целта на предвидената в член 14, параграф 1 от Регламент
№ 2081/92 референтна дата, така и на структурата на този регламент.
От това следва, че такава дата е референтната дата с оглед на разрешаването, въз основа на член 14, параграф 1 от Регламент
№ 2081/92, на конфликт с наименование, регистрирано като ЗГУ по опростената процедура.
С оглед на изложеното по-горе на първия и втория въпрос следва да се отговори, че член 14, параграф 1 от Регламент № 2081/92
се прилага за разрешаването на конфликт между наименование, валидно регистрирано по предвидената в член 17 от този регламент
опростена процедура, и марка, съответстваща на една от посочените в член 13 от него ситуации и която се отнася до същия вид
продукти, за която заявката за регистрация е подадена както преди регистрацията на това наименование, така и преди влизането
в сила на Регламент № 692/2003. Датата на влизането в сила на регистрацията на това наименование е референтната дата от гледна
точка на посочения член 14, параграф 1 в първоначалната му редакция.

По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните в главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход
на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени
за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:
Член 14, параграф 1 от Регламент (ЕИО) на Съвета № 2081/92 от 14 юли 1992 година относно закрилата на географски указания
и наименования за произход на земеделски продукти и храни се прилага за разрешаването на конфликти между наименование, валидно
регистрирано като защитено географско указание по опростената процедура, предвидена в член 17 от този регламент, и марка,
съответстваща на една от ситуациите, посочени в член 13 от същия и която се отнася до същия вид продукт, за която заявката
за регистрация е подадена както преди регистрацията на това наименование, така и преди влизането в сила на Регламент (ЕО)
№ 692/2003 на Съвета от 8 април 2003 година за изменение на Регламент № 2081/92. Датата на влизане в сила на регистрацията
на това наименование е референтната дата от гледна точка на посочения член 14, параграф 1 в първоначалната му редакция.
Подписи
*
Език на производството: немски.