CELEX: 62004CJ0507
Неизпълнение на задължения от държава-членка
Опазване на дивите птици
Директива 79/409/ЕИО
Мерки за транспониране

С исковата си молба Комисията на Европейските общности иска от Съда да установи, че Република Австрия не е изпълнила задължениятаси
по член 1, параграфи 1 и 2, член 5, член 6, параграф 1, член 7, параграфи 1 и 4, член 8, член 9, параграфи 1 и 2, както и
по член 11 от Директива 79/409/ЕИО на Съвета от 2 април 1979 година относно опазването на дивите птици (ОВ L 103, стр. 1;
Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 77, наричана по-нататък „директивата“).

Правна уредба

Общностна правна уредба
Съгласно член 1, параграф 1 от директивата тя се отнася до опазването на всички видове естествено срещащи се в диво състояние
птици на европейската територия на държавите-членки, за които е в сила Договорът за ЕИО. Нейният предмет е защитата, управлението
и контролът на тези видове, като тя определя правилата за тяхното използване. Параграф 2 от този член уточнява, че директивата
се прилага за птиците, както и за техните яйца, гнезда и местоообитания.
Член 5 от директивата гласи:
„Без да се засягат членове 7 и 9, държавите-членки предприемат необходимите мерки за създаване на обща система за защита на
всички видове птици, посочени в член 1, като по-специално забраняват:
а)      умишленото убиване или ловене по какъвто и да е метод;
б)      умишленото разрушаване или увреждане на техните гнезда или яйца, или преместването на техните гнезда;
в)      събиране на техните яйца от дивата природа и тяхното запазване дори в случаите, когато те са празни;
г)      умишленото обезпокояване на тези птици, по-специално през периода на размножаване и отглеждане на малките, доколкото обезпокояването
има значение от гледна точка на целите на настоящата директива;
д)      държането на птици от видовете, чиито ловуване и плен са забранени.“
Член 6, параграф 1 от директивата забранява търговията с видовете защитени птици със следната формулировка:
„Без да се засягат разпоредбите на параграфи 2 и 3, държавите-членки забраняват за всички видове, посочени в член 1, продажбата,
транспорта с цел търговия, съхраняването с цел търговия и предлагането за продажба на живи или мъртви птици или каквито и
да е ясно различими части или продукти от такива птици.“
Приложение III, части І и ІІот директивата съдържа списък на видовете, по отношение на които, в съответствие с член 6, параграфи
2 и 3 от тази директива, при определени условия не се прилага забраната за продажба.
Член 7 от директивата урежда лова на защитените видове птици. Параграф 1, първо изречение от този член гласи:
„Поради своето популационно състояние, географско разпространение и репродуктивен потенциал в границите на Общността видовете,
изброени в приложение ІІ, могат да бъдат ловувани в съответствие с националното законодателство.“
Член 7, параграф 4 от директивата предвижда:
„Държавите-членки гарантират, че практиката на ловуване, включително ловуване със соколи, ако такова се практикува, се извършва
в съответствие с действащите национални мерки, отговаря на принципите на разумно използване и екологично балансиран контрол
на съответните видове птици и че относно популациите на тези видове, по-специално мигриращите видове, тази практика е в съответствие
с мерките, произтичащи от член 2. Те вземат необходимите мерки по-специално видовете, за които е приложимо правото за лова,
да не се ловуват в сезона на отглеждане на малките, нито по време на различните етапи на размножаване. По-специално те вземат
необходимите мерки видовете мигриращи птици, за които са в сила разпоредбите за лова, да не се ловуват по време на размножителния
им период или при завръщането им в местата за отглеждане на малките. Държавите-членки изпращат на Комисията цялата необходима
информация по практическото приложение на техните ловни разпоредби.“
Член 8 от директивата разпорежда:
„1.      По отношение на лова, плена и убиването на птици по силата на настоящата директива, държавите-членки забраняват използването
на всички средства, мерки и методи, и по-специално изброените в приложение ІV, буква а), които се използват за широкомащабно
или неизбирателно ловене или убиване на птици, или такова, което би предизвикало изчезване на даден вид.
2.      Освен това държавите-членки забраняват всякакъв лов чрез използването на транспортни средства и при условията, посочени в
приложение ІV, буква б).“
Съгласно член 9, параграф 1 от директивата:
„Държавите-членки могат да приемат дерогация от разпоредбите на членове 5, 6, 7 и 8 в случаите, когато няма друго задоволително
разрешение, поради следните причини:
a)      –       в интерес на общественото здраве и безопасност,
–        в интерес на безопасността на въздушния транспорт,
–        за да се предотвратят сериозните увреждания върху селскостопанските култури и животни, горите, рибните стопанства и водите,
–        за защита на флората и фауната;
б)      за целите на научните изследвания и обучението, за повторното заселване, за повторно въвеждане и за размножаването, необходимо
за тези цели;
в)      да разрешат, при строго контролирани условия и избирателно, плена, държането или други видове благоразумно използване на малък
брой от определени видове птици.“
Съгласно член 9, параграф 2 от директивата дерогациите трябва да определят:
„–      видовете, които са предмет на дерогацията,
–        разрешените средства, мерки и методи за плен или убиване,
–        условията на риск, времето и територията, за които могат да бъдат предоставени подобни дерогации,
–        органа, оправомощен да обяви, че необходимите условия са осигурени, и да реши кои средства, мерки и методи могат да бъдат
използвани, в какви граници и от кого,
–        контрола, който ще бъде осъществен.“
Член 11 от директивата налага на държавите-членки да следят въвеждането на видове птици, които не се срещат естествено в диво
състояние на европейската територия на държавите-членки, да не нанася вреда на местната флора и фауна.

Законови и подзаконови разпоредби на различните австрийски провинции, чието съответствие с разпоредбите на директивата се
оспорва
Провинция Долна Австрия
Отнася се до следните разпоредби: § 17, параграф 5, § 18, както и § 20, параграф 4 и § 21 от Закона за защитата на природата
на Долна Австрия (Niederösterreichisches Naturschutzgesetz 2000, LGBl. (Niederösterreich) 87/00, наричан по-нататък „Nö NSchG“),
§ 95 от Закона за лова на Долна Австрия (Niederösterreichisches Jagdgesetz 1974, LGBl. (Niederösterreich) 76/74, наричан по-нататък
„Nö JagdG“) и § 22 от Правилника за лова на Долна Австрия (Niederösterreichische Jagdverordnung, LGBl. (Niederösterreich)
28/77, наричан по-нататък „Nö JagdVO“).
§ 17 от Nö NSchG предвижда:
„[…]
5.      Засаждането и разпространението на растения, които не са с местен произход и не са адаптирани към съответния район, както
и въвеждането и разпространението в незатворени пространства на животни, които не са с местен произход, подлежи на разрешение
от правителството. Разрешението се отказва, когато трайно се засягат местните адаптирани популации, естествените (генетични)
характеристики на местните животински и растителни видове или красотата и характеристиките на пейзажа.
[…]“.
§ 18 от Nö NSchG гласи:
„1.      Цел на нормите в областта на защитата на видовете е закрилата и поддържането на дивите видове фауна и флора в тяхното природно
и историческо разнообразие. Защитата на видовете включва:
1)      защитата на животните, на растенията и на техните екосистеми срещу посегателствата, дължащи се на човека, и по-конкретно на
неговата намеса;
2)      защитата, поддържането, развитието и възстановяването на местообитанията на дивите видове фауна и флора, както и запазването
на техните условия на живот и
3)      въвеждането на изместени животни и растения в подходящи биотопи в района на тяхното естествено разпространение.
2.      Правителството на провинцията обявява с правилник за напълно или — когато това е достатъчно за запазване на вида — за частично
или временно защитени видове дивите растения или дивите животни, които не могат да бъдат ловувани, чиято популация е необходимо
да се защитава или поддържа:
1)      поради редкия им характер или поради заплахата, надвиснала над тяхната популация;
2)      по научни съображения или по съображения, свързани с културата на страната;
3)      поради тяхната полезност или поради значението им за екосистемата, или
4)      с цел запазване на разнообразието или на спецификата на природата и на пейзажите. Правилникът може да определи животинските
или растителни видове, чиято популация на територията на провинцията е застрашена от изчезване.
3.      Видове, които не са естествено срещащи се на територията на провинцията, могат с приемането на правилник да бъдат приравнени
към специално защитени естествено срещащи видове на тази територия, когато това е необходимо за защита на популацията в нея,
с цел на територията, по отношение на която се прилага настоящият закон, да се ограничат или изключат причините, които са
в основата на намаляването на популацията на тези видове, заплашващо нейното съществуване, и когато посочените видове:
1)      са специално защитени в друга провинция на Австрия или в тяхната страна на произход;
2)      са посочени и определени за такива в международна конвенция, по която Република Австрия е страна, или
3)      по потвърдена информация са застрашени от изчезване, без да бъдат защитени в тяхната страна на произход.
4.      По отношение на специално защитените видове в приложение на параграфи 2 и 3 е забранено:
[…]
2)      да се преследват, да се обезпокояват умишлено, да се залавят, да се държат в плен, да се нараняват или да се убиват животни,
да се придобиват, държат, предават, превозват или предлагат за продажба, независимо дали са живи или мъртви;
3)      да се увреждат, да се разрушават или да се преместват яйца, ларви, какавиди на пеперуди или гнезда на тези животни, или техни
места за отглеждане на малките, размножаване, мръстене или убежище, както и
4)      да се смущават биотопите, местата за размножаване и местообитанията на видовете, застрашени от изчезване и посочени в правилника,
по-конкретно с фотографиране или заснемане на филми.
5.      В отсъствието на друго задоволително разрешение е разрешено от октомври до края на февруари да се преместват, увреждат или
развалят места за размножаване или гнезда на специално защитени животни, когато в тях няма малки и се намират в сграда.
6.      Когато това е необходимо, правилникът може също така да определи мерки за защита на местообитанието и за опазване и увеличаване
на популацията на специално защитените видове, както и да забрани или да ограничи дейности, които могат да доведат до още
по-голямо намаляване на популациите.
[…]“.
§ 20 от Nö NSchG гласи:
„[…]
4)      Правителството на провинцията може да реши да предостави дерогации от § 18 по-конкретно за научни или педагогически цели,
когато няма основание за опасение, че от това произтича опасност за защитената флора и фауна, […]. В разрешението трябва да
се посочват поне:
1.      видовете, които са предмет на дерогацията;
2.      средствата, съоръженията и методите за улавяне и за убиване и
3.      контролът, който следва да бъде упражняван.“
§ 21 от Nö NSchG има следната редакция:
„1.      Без да се засяга действието на специалните норми, предвидени в разпоредбите на настоящия закон или на приетите по неговото
приложение административни правилници и решения, по принцип не се засягат мерки, свързани с използването на терените за търговски
цели […]. Тази дерогираща разпоредба не се прилага в случаите, в които защитени растения и животни или защитени местообитания
се засягат умишлено или в които застрашени от изчезване растения и животни […] са засегнати от мерки.
2.      Без да се засяга действието на специалните норми, предвидени в разпоредбите на настоящия закон или на приетите по неговото
приложение административни правилници и решения, по принцип не се засягат мерки, свързани с модерното и устойчиво земеделско
или горско ползване на земите в рамките на земеделско или горско стопанство […]. Тази дерогираща разпоредба не се прилага,
когато защитените растения и животни или защитените местообитания се засягат умишлено или застрашените от изчезване растения
и животни […] са засегнати от мерки.
3.      Счита се модерно и устойчиво земеделското или горско ползване, ако дейностите в земеделско или горско стопанство служат за
производството или за получаването на растителни или животински продукти и са организирани в съответствие с обичайните за
един район и определен момент процеси или на базата на традиционния опит и ако посоченото ползване, адаптирано към природните
условия, устойчиво гарантира постижения в една добре функционираща система, без да изчерпва основите на производството и без
да оказва неправомерно въздействие върху природата и пейзажите.“
§ 95 от Nö JagdG предвижда:
„1.      Всички неизбирателни методи на лов са забранени; забранено е по-специално:
[…]
3)      да се ловува през нощта […]; от тази забрана за лов е освободен ловът […] на глухар и на тетрев, на диви гъски, на диви патици
и на бекаси;
4)      за залавяне или за убиване на дивеча да се използват съоръжения за осветяване на мишените;
[…]
8)      като живи примамки да се използват ослепени или осакатени животни, както и упойваща стръв; да се използват звукозаписи, електрически
или електронни уреди, които могат да убиват или да зашеметяват; да се използват огледала или други заслепяващи средства, експлозиви
или неизбирателни мрежи; да се обгазява или опушва;
9)      да се ловува пернат дивеч с помощта на примки, намазани с клей, на рибарски кукички, на мрежи или на капани;
10)      да се ловува от въздухоплавателни средства, от движещи се моторни превозни средства или от кораби, движещи се със скорост
над 5 km/h.
[…]“.
§ 22 от Nö JagdVO гласи:
„1)      Следният дивеч по принцип може да бъде преследван, улавян или убиван само през посочените по-долу периоди:
[…]
15.      глухар, от 1 до 31 май в четни години;
16.      тетрев, от 1 до 31 май в нечетни години;
[…]
18.      глухар мелез, от 1 януари до 31 декември;
[…]
22.      горски бекас, от 1 септември до 31 декември и от 1 март до 15 април;
[…]“.
Провинция Бургенланд
Отнася се до следните разпоредби: § 16, § 16a и § 16б от Закона за защита на природата и поддържането на пейзажите на Бургенланд
(Burgenländisches Naturschutz- und Landschaftspflegegesetz, LGBl. (Burgenland) 27/1991, наричан по-нататък „Bgld NSchLPflG“),
§ 88a, параграфи 1 и 2, както и § 88б от Закона за лова на Бургенланд (Burgenländisches Jagdgesetz 1988, LGBl. (Burgenland)
11/1989, наричан по-нататък „Bgld JagdG“), § 76, параграф 1 от Правилника за лова на Burgenland (Burgenländische Jagdverordnung,
LGBl. (Burgenland) 24/1989, наричан по-нататък „Bgld JagdVO“), както и § 2 и § 6 от Правилника за защитата на видовете на
Бургенланд (Burgenländische Artenschutzverordnung 2001, LGBl. (Burgenland) 36/2001, наричан по-нататък „Bgld ArtenschutzVO“).
§ 16 от Bgld NSchLPflG предвижда:
„1.      Доколкото не се считат за дивеч или не се уреждат от правото уреждащо риболова, защитени са:
a)      дивите животни […], както и животните, посочени в приложение I към Директива 79/409/ЕИО, в приложения II, IV и V към Директива
92/43/ЕИО, в приложения II и III към Бернската конвенция, както и видовете, изброени в приложения I и II към Бонската конвенция;
б)      без да се засяга действието на разпоредбата на буква a), всички други видове диви птици са защитени, с изключение на обикновения
скорец
(Sturnus vulgaris)
, съгласно § 88a [от Bgld JagdG], […]
2.      По отношение на защитените или застрашени животински видове правителството на провинцията определя с правилник:
a)      изключения […];
б)      мерките и методите за залавяне, забранени с цел защита на популацията на видовете;
в)      мерки, които трябва да се предприемат, с цел да се благоприятства обновяването на популацията на защитените видове; […]
г)      видовете, по отношение на които за целите на защитата е забранено преместването, увреждането или разрушаването на гнездата
и на местата за отглеждане на малките, на местата за ухажване, за размножаване, за почивка и за зимуване (подслоняващи гнездо
дървета, кухи дървета, скали и стени за отглеждане на малките, обрасли с тръстики места, леговища и сходни места) и
[…]
4.      Забранено е да се преследват, обезпокояват, залавят, превозват, задържат в плен, нараняват, убиват, държат, преместват или
увреждат по друг начин защитени животни във всички стадии на тяхното развитие. Забранено е да се предлагат за продажба, да
се придобиват или да се предават такива животни или части от тях, независимо от тяхното състояние, възраст или стадий на развитие.
Забранено е също публично да се обявява намерение за продажба или за придобиване на такива животни.
5.      Всяко лице, което е притежател или собственик на животни, принадлежащи към защитени видове (включително и на части от такива
животни и независимо от стадия на развитие на тези животни), трябва по искане на властите да представи доказателство за техния
произход. Защитени животни, които са намерени мъртви или в състояние, изискващо грижи, са собственост на провинцията и трябва
незабавно да бъдат предадени на властите или на посочена от тях научна институция.
[…]“.
§ 16a от Bgld NSchLPflG предвижда:
„1.      Правителството на провинцията осигурява или възстановява достатъчно разнообразие и площ за местообитанията на видовете, посочени
в Директива 79/409/ЕИО и Директива 92/43/ЕИО […]. Това предполага на първо място следните мерки:
a)      създаването на защитени територии […] или сключването на конвенции, както и отпускането на помощи […];
б)      поддръжката и благоустройството, насочени в зависимост от защитата на местообитанията, които се намират във или извън специално
защитените територии;
в)      възстановяването на разрушените местообитания;
г)      създаването на местообитания;
д)      поддръжката, възстановяването и подобряването на екологичните процеси, които обуславят естественото развитие на местообитанията.
2.      Правителството на провинцията осъществява наблюдение и документира състоянието на опазване на видовете, посочени в директивите
[?]
3.      Правителството на провинцията приема с правилник мерки за изследване, контрол или опазване с цел предотвратяване на отрицателното
въздействие върху защитените видове на неволното залавяне или убиване.
[…]“.
§ 16б от Bgld NSchLPflG предвижда:
„Като се съобразява със съответните им нужди от защита, правителството на провинцията взема специални мерки за защита на редовно
завръщащите се мигриращи видове по отношение на техните райони на размножаване, линеене, зимуване и на почивка по време на
техните миграционни маршрути, както и на тяхната непосредствена среда. За тази цел то обръща особено внимание на защитата
на влажните зони и особено на влажните зони от международно значение.“
§ 88a от Bgld JagdG гласи:
„1)      За защита на лозите (параграф 2) е разрешена борбата с обикновения скорец през периода от 15 юли до 30 ноември.
2)      Необходимостта от тази мярка следва да бъде установена с правилник на правителството на провинцията в случаите, в които е
предвидима масова поява на обикновени скорци в лозята […]“.
§ 88б от Bgld JagdG разпорежда:
„[…]
2)      Горският бекас може да се ловува от 1 март до 15 април (пролетен лов).“
Съгласно § 76 от Bgld JagdVO:
„1. Изброените по-долу животни, които могат да бъдат ловувани, не могат да бъдат преследвани, залавяни или убивани в периодите
на биологичен покой, посочени по-долу:
[…]
2      Пернат дивеч:
[…]
д)      Диви гълъби:
Гривяк и гугутка, от 16 април до 30 юни,
Гургулица, от 1 ноември до 30 юни;
е)      Бекаси:
Горски бекас, от 1 януари до 28 февруари и от 16 април до 30 септември,
[…]
[…]“.
§ 2 от Bgld ArtenschutzVO гласи:
„1.      Забранено е увреждането на местата за отглеждане на малките, размножаване, почивка и зимуване на следните видове:
обикновен пчелояд
(merops apiaster)
синявица (
coracias garrulus
)
чавка (
corvus monedula
)
земеродно рибарче
(alcedo atthis)
[…]
речна рибарка (
sterna hirundo
)
брегова лястовица
(riparia riparia)
белогръб кълвач (
dendrocopos leucotos
)
бял щъркел (
ciconia ciconia
)
папуняк (
upupa epops
)
[…]
2.      Забранено е по-специално:
1)      да се отместват скали, стени или виещи се растения, които служат за местообитания на видовете, посочени в § 2, параграф 1,
или те да бъдат изкачвани в периода на размножаване;
[…]“.
§ 6 от Bgld ArtenschutzVO разпорежда:
„Използването за селскостопански или за горскостопански цели съгласно § 19 [от Bgld NSchLPflG] е разрешено. Разпоредбите на
настоящия правилник не засягат правомерното упражняване на лов и риболов.“
Провинция Каринтия
Отнася се до следните разпоредби: § 3, § 51, параграфи 1—5, § 59, параграф 1, и § 68, параграф 1 от Закона за лова на Каринтия
(Kärntner Jagdgesetz 2000, LGBl. (Kärnten) 21/2000, наричан по-нататък „KrntJagdG“), както и § 9, параграф 2 от Правилника
за лова на Каринтия (Kärntner Jagdgesetz 2000 — Durchführungsverordnung, LGBl. (Kärnten) 132/1991, наричан по-нататък „KrntJagdVO“).
§ 3 от KrntJagdG предвижда:
„1.      Ловът се упражнява по подходящ начин и в съответствие с обичаите, при отчитане на принципите на доброто управление на лова.
Забранено е застрашаването на популацията на даден вид дивеч чрез неподходящо упражняване на лов. Освен това ловът трябва
да бъде упражняван така, че да не се намалява положителното въздействие на гората от общ интерес, и по-конкретно да се предотвратява
причиняването от дивеча на щети, застрашаващи гората [?]
2.      Добро управление на лова е налице тогава, когато упражняването му, включително и управлението на ловното стопанство, води
до постигането и опазването на здрава, с разнообразни видове и приспособена както към мащабите, така и към характеристиките
на ловния район популация на дивеча. В това отношение трябва да се вземат под внимание една балансирана екосистема, нуждите
на земеделието и на горското стопанство, както и благоустройство, съответстващо на принципите на екологията на дивеча. Доброто
управление на лова включва също така защитата на дивеча в съответствие с подзаконовата уредба.
[…]“.
§ 51 от KrntJagdG разпорежда:
„1.      Ловът е забранен през цялата година по отношение на […]
2.      Във връзка с видовете дивеч, които не са посочени в параграф 1, правителството на провинцията урежда с правилник какъв дивеч
не може да бъде ловуван през цялата година или в определени периоди (периоди на забрана на лова), като взема предвид принципите
на добро управление на лова (§ 3), на опазването на застрашените видове дивеч, с отчитане на тяхната възраст, пол и биологически
специфики. […].
3.      При сериозно застрашаване на популациите на дивеча, дължащо се на загуби на дивеч, причинени от извънредни метеорологични
условия, природни бедствия, епидемии и т.н., в интерес на доброто управление на лова правителството на провинцията може да
удължи периода на забрана на лова за цялата територия на провинцията, в определени административни райони или в определени
ловни райони, или да приеме правилник за забрана на лова за някои видове дивеч през цялата година. Този правилник се отменя
след отпадане на причината, която е била в основата на неговото приемане.
4.      По отношение на определени видове дивеч правителството на провинцията може да удължи периодите на забрана, определени в приложение
на параграф 1 или 2, и то по отношение на всички ловни райони или по отношение на някои от тях, или пък — доколкото не става
дума за видове дивеч, посочени в параграф 4а — да ги отмени или да ги съкрати, когато това изглежда оправдано в интерес на
добро управление на лова, предвид местните или климатичните условия. Такива правилници могат да бъдат приемани за максимален
срок от две години.
4a.      За да позволи избирателно и в ограничен брой убиването, улавянето или държането на защитените през цялата година видове пернат
дивеч […], правителството на провинцията може — доколкото не е налице друго задоволително разрешение — да отмени или да съкрати
определения по силата на параграф 1 период на биологичен покой по отношение на този дивеч, и то в интерес на общественото
здраве, обществената сигурност или сигурността на въздухоплаването, за предотвратяване на значителни вреди на културите, на
добитъка, на горите, на риболовните зони и водните басейни, за защита на дивата фауна и флора или за целите на изследванията,
на повторното заселване, за повторното въвеждане, както и за и за размножаването,  необходимо за тази цел. Освен това тази
уредба може да бъде приета само при условие че популациите на видовете, изброени в правилника, остават в благоприятно състояние
на опазване въпреки премахването или съкращаването на периода на биологичен покой. Доколкото не става дума за защитен през
цялата година вид пернат дивеч, подобна уредба може да бъде приета и когато са изпълнени другите условия за целите на защитата
на собствеността изобщо или за опазване на естественото меостообитание. Тази уредба може да бъде приета за максимален срок
от две години.
5.      Освен това правителството на провинцията може да спре за подходящ период от време във всички ловни райони от един административен
район или в някои от тях прилагането на периода на забрана, от който се ползва определен вид дивеч — с изключение на посочените
в параграф 4а видове дивеч — когато интересите на добро управление на лова или на селското или горското стопанство налагат
това. Прилагането на периода на забрана за видовете дивеч, посочени в параграф 4а, може обаче да бъде временно спряно единствено
когато това се оказва необходимо с оглед защита на някой от посочените в параграф 4а интереси, при липса на друго задоволително
разрешение и доколкото са изпълнени условията, прогласени в параграф 4а, второ изречение.
[…]“.
§ 59 от KrntJagdG гласи:
„1.      Лицето, придобило право на лов, е задължено да вписва отстреляните, уловени или убити по друг начин животни в своя ловен район
през ловната година в списък на убития дивеч, като за всеки ловен район се води отделен списък; когато за граничещи помежду
си ловни райони е приет единен ловен план, вписването се прави в единен списък на убития дивеч. […]
2.      За поддържане на списъка на убития дивеч следва да се използва утвърденият с правилник от бюрото на ловното сдружение на Каринтия
формуляр. При приемането на посочения правилник следва да се взема под внимание съдържанието и целта на списъка на убития
дивеч.
[…]“.
Съгласно § 68 от KrntJagdG:
„1)      Забранено е:
[…]
19.      да се разрушават гнездата и местата за снасяне на яйца на пернатия дивеч или да се вземат яйцата без разрешение […], както
и да се обезпокояват местата за размножаване на пернатия дивеч в размножителния период и в периода на отглеждане на малките;
[…]“.
§ 9 от KrntJagdVO има следната редакция:
„[…]
2)      Посоченият по-долу дивеч може да се ловува само през посочените периоди (ловните сезони) и трябва да се опазва извън тези
периоди :
[…]
–        глухар, от 10 до 31 май;
–        тетрев, от 10 до 31 май;
[…]
–        лиска, от 16 август до 31 януари;
–        горски бекас, от 1 септември до 31 декември и от 16 март до 10 април;
–        гривяк и гугутка, от 1 август до 31 декември и от 16 март до 10 април;
–        черна врана, от 1 юли до 15 март;
–        сойка, от 1 юли до 15 март;
–        сврака, от 1 юли до 15 март.
[…] “.
Провинция Горна Австрия
Отнася се до следните разпоредби: § 27, параграфи 1 и 2 от Закона на Горна Австрия за защита на природата и на пейзажите (Oberösterreichisches
Natur- und Landschaftschutzgesetz, 2001, LGBl. (Oberösterreich) 129/2001, наричан по-нататък „Oö NSchG“), § 48, параграфи
1—4, както и § 60, параграф 3 от Закона на Горна Австрия за лова (Oberösterreichisches Jagdgesetz, LGBl. (Oberösterreich)
32/1964, наричан по-нататък „Oö JagdG“), § 5, параграф 2 и § 11 от Правилника на Горна Австрия относно защитата на видовете
(Oberösterreichische Artenschutzverordnung, LGBl. (Oberösterreich) 73/2003, наричан по-нататък „Oö ArtenschutzVO“), както
и § 1 от Правилника на Горна Австрия относно периодите на защита на животните, които могат да бъдат ловувани (Oberösterreichische
Schonzeitenverordnung, LGBl. (Oberösterreich) 30/1990, наричан по-нататък „Oö SchonzeitenVO“).
§ 27 от Oö NSchG предвижда:
„1.      Дивите растения и гъби, както и дивите животни, които не могат да бъдат ловувани, могат да бъдат обект на специална защита
с правилник на правителството на провинцията, доколкото засегнатият вид е рядък за местния пейзаж, неговото съществуване е
застрашено или неговото поддържане по съображения за екологично равновесие представлява обществен интерес, ако други обществени
интереси не надделяват над тези интереси за защита. Тази разпоредба не засяга действието на която и да е друга законова разпоредба
в обратен смисъл.
2.      Във всеки правилник, посочен в параграф 1, следва да се уточни, като се вземат предвид членове 5—7 и член 9 от директивата
„птици“, както и членове 12 и 13 от директивата „местообитания“:
1)      напълно или частично защитените видове;
2)      територията и периода на защита;
3)      мерките, насочени към защита на дивото или отгледано потомство, на защитените растения, гъби или животни;
4)      мерките, насочени към защита на ограничените местообитания на защитените растения, гъби или животни.“
§ 48 от Oö JagdG разпорежда:
„1)      За целите на управлението на ловното стопанство […] ловът трябва да бъде закрит, доколкото това е необходимо, като се вземат
предвид нуждите, свързани със селскостопанското инженерство. С правилник и след изслушване на консултативната комисия на провинцията
по въпросите на лова правителството на провинцията определя периодите на забрана за различните видове дивеч, като при необходимост
ги разграничава по възраст и пол, или изцяло преустановява лова на определени видове дивеч.
2)      През периода на забрана животните от съответния вид не могат да бъдат ловувани, улавяни или убивани.
3)      Забранено е да се преместват, увреждат или разрушават местата за снасяне и гнездата на пернатия дивеч; на лицето, което има
право на лов, обаче е разрешено да събира яйца на пернатия дивеч за целите на изкуственото им отглеждане, с оглед те да бъдат
измътени.
4)      В периода на забрана правителството на провинцията може да разреши залавянето на дивеч с оглед отглеждането му, както и убиването
на дивеч за научни цели или за изследване.
[…]“.
§ 60 от Oö JagdG гласи:
„[…]
3.      В жилищните здания и в търговските сгради, както и в затворените семейни градини, притежателят може да улавя или да убива
и да придобива […] големи ястреби, мишелови и ястреби, ако това е необходимо за предотвратяването на сериозни вреди, по-конкретно
на културите, на домашния добитък и на други форми на собственост.“
§ 5 от Oö ArtenschutzVO има следната редакция:
„Защитени са […]:
2)      видовете диви птици, които не се ловуват и които са естествено срещащи се на европейската територия на държавите — членки
на Европейския съюз (член 1 от Директива 79/409/ЕИО […], с изключение на свраката
(Pica pica),
сойката
(Garrulus glandarius),
черната врана
(Corvus corone corone
) и сивата врана
(Corvus corone cornix)
.
[…]“.
Съгласно § 11 от Oö ArtenschutzVO:
„Избирателното улавяне [на екземпляри] от видовете […] за традиционните изложби на пойни птици може да се разреши само в рамките
на административния район […], извън териториите на защита на птиците (член 4, параграф 1, четвърто изречение от директивата
„птици“), и държането им може да бъде разрешено само в районите […], и то единство при следните условия:
[…]“.
§ 1от Oö SchonzeitenVO предвижда:
„1.      Посочените по-долу животни, които могат да бъдат ловувани, не могат да бъдат ловувани, улавяни или убивани през посочения
период на биологичен покой:
[…]
Глухар, глухар мелез и тетрев:
–        мъжки, от 1 юни до 30 април;
–        женски, през цялата година.
[…]
Горски бекас, от 1 май до 30 септември.
[…]
2.      Първият и последният ден от всеки период на биологичен покой се включват в него.“
Провинция Залцбург
Отнася се до следните разпоредби: § 3, § 54, параграф 1, § 59, § 60, параграфи 3a и 4a, § 72, параграф 3, както и § 103 и
§ 104 от Закона за лова на Залцбург (Salzburger Jagdgesetz 1993, LGBl. (Salzburg) 100/1993, наричан по-нататък „Sbg JagdG“),
§ 34 от Закона на Залцбург за защита на природата (Salzburger Naturschutzgeset 1999, LGBl. (Salzburg) 73/1999, наричан по-нататък
„Sbg NSchG“) и § 1 от Правилника на Залцбург относно периодите на биологичен покой (Salzburger Schonzeiten-Verordnung, LGBl.
(Salzburg) 53/1996, наричан по-нататък „Sbg SchonzeitenVO“).
§ 3 от Sbg JagdG предвижда:
„Правото на лов трябва да се упражнява при спазване на принципите на отговорен лов [?] по начин, позволяващ
a)      да се опазва здравото поколение на дивеча от различни видове, подходящо за наличните местообитания;
б)      да се запазват природните основи на живота на дивеча;
в)      да не се засяга положителното въздействие на гората в общ интерес, и по-конкретно да се предотвратява причиняването от дивеча
на вреди, застрашаващи гората;
г)      да не се засяга общият интерес за защита на природата и на пейзажите;
д)      да се опазва дивата фауна в нейното разнообразие, като съществен компонент на местната природа и като елемент на природната
екосистема;
е)      да се засяга във възможно най-малка степен ползването на земите за селскостопански или горскостопански цели в съответствие
с уредбата.“
§ 54 от Sbg JagdG гласи:
„1)      За изброените по-долу видове дивеч периодите на биологичен покой се определят с правилник на правителството на провинцията:
[…] глухар, глухар мелез, тетрев, фазан, гривяк, гугутка, зеленоглава патица, кафявоглава потапница, качулата потапница, посевна
гъска, сива гъска, горски бекас, лиска, черна врана, сива врана, гарван, сврака, сойка, речна чайка, сива чапла, голям корморан.
В периодите на биологичен покой (включително първият и последният ден) тези видове дивеч не могат да бъдат преследвани, улавяни
или убивани […]. При определяне на периодите на биологичен покой трябва да се държи сметка за биологическите особености на
посочените видове в перспективата на устойчиво опазване, както и за изискванията на земеделието и на горското стопанство.
Периодите на биологичен покой могат също така да бъдат определяни отделно в зависимост от възрастта и от пола. За видовете
птици, които според приложение II към директивата „птици“ […] не се считат за видове, които могат да бъдат ловувани в Австрия,
могат да бъдат определяни периоди за лов само ако са изпълнени условията, предвидени в § 104, параграф 4. По отношение на
всички видове птици е необходимо да се следи периодът на биологичен покой да включва сезона на отглеждане на малките, различните
стадии на размножаване и на отглеждане на малките, както и — по отношение на мигриращите птици — пътят за завръщане до мястото
за отглеждане на малките.
[…]“.
§ 59 от Sbg JagdG разпорежда:
„1.      […]. Освен това [екземплярите от] видове диви птици, които не са посочени в приложение II към директивата „птици“ като видове,
които могат да бъдат ловувани в Австрия, могат да бъдат убивани единствено в рамките на ловен план. Правителството на провинцията
има правото да уреди с правилник, че някои други видове дивеч също могат да бъдат ловувани само в рамките на ловен план, когато
това е необходимо за постигането и опазването на популацията на дивеча в съответствие с принципите по § 3. […]
2.      Планирането на разрешените за улов екземпляри винаги трябва да отчита броя на животните, убити през предходните години, доказаният
брой на животни, умрели от естествена смърт или случайно, обхватът и развитието на щетите, причинени на гората от дивеча,
както и здравословното състояние и структурата на популацията на дивеча.
3.      Правителството на провинцията приема по-конкретните разпоредби, които са необходими за изготвянето и приемането на ловния
план […]“.
§ 60 от Sbg JagdG има следната редакция:
„[…]
3a.      По отношение на видовете птици, посочени в § 59, параграф 1, второ изречение, не може да бъде определян минимален брой екземпляри
за улов. Правителството на провинцията определя с правилник и като прилага mutatis mutandis § 104, параграф 4, максималният
брой разрешени за улов екземпляри и тяхното разпределение между ловните райони. Преди приемането на този подзаконов акт то
изслушва Ловната федерация на Залцбург, Земеделската и горската камара на провинция Залцбург, както и омбудсмана по въпросите
на околната среда на провинцията. Максималният брой разрешени за улов екземпляри се определя по начин, по който да се получи
или да се опази на територията на провинцията популация от съответния вид птици съгласно принципите, прогласени в § 3, без
да бъдат причинявани неприемливи щети.
[…]
4a.      В годишния ловен план се посочва за всеки вид дивеч максималният брой разрешени или минималният брой [наложени] екземпляри
за улов, или и двете, като при необходимост те се разпределят по пол и възрастова група, както и разпределението на тези разрешени
за улов екземпляри между различните ловни райони […]“.
§ 72 от Sbg JagdG предвижда:
„[…]
3.      Използването на капани за убиване на дивеча по принцип е забранено. Правителството на провинцията може обаче да реши да разпореди
на собствениците на лова или на общностите по опазване да използват такива капани, когато:
a)      човешкият живот или здраве са застрашени от диви животни и тази заплаха не може да бъде предотвратена по друг начин или
б)      обществени интереси със сравнимо значение не могат да бъдат защитени по друг начин.
[…]“.
§ 103 от Sbg JagdG гласи:
„1.      Посочените по-долу видове дивеч се ползват със специална защита, и то във всички стадии на своя живот:
[…]
б)      всички видове пернат дивеч.
2.      Следните разпоредби за защита се прилагат по отношение на видовете дивеч, посочени в параграф 1;
a)      забранени са всички форми на умишлено ловене или убиване на взети от природата животни;
б)      забранено е умишленото обезпокояване на тези видове, особено в периодите на размножаване, отглеждане на малките, зимуване
и миграция;
в)      забранено е умишленото разрушаване, увреждане или преместване на местата за размножаване, на гнездата или на местата за почивка;
г)      забранено е събирането на яйцата в природата и задържането им, дори и в случаите, в които те са празни;
д)      забранено е държането, транспортирането, търговията или размяната, както и предлагането за продажба на екземпляри, живи или
мъртви, от видовете […], взети от природата. Тази забрана се простира и към всеки продукт, произведен на животинска основа,
както и към всяка стока, в случая, в който от оправдателния документ, от опаковката, от етикета или от всички други обстоятелства
е видно, че става дума за части от съответното животно или за продукти, произведени на неговата основа;
е)      забранена е продажбата на екземпляри, живи или мъртви, от видовете […] взети от природата, както и транспортирането, държането
с цел продажба и предлагането за продажба на такива екземпляри; тази забрана се прилага и по отношение на разпознаваемите
части от тези животни и по отношение на продуктите, получени на основата на тези животни.
3.      Когато дейности, свързани със селскостопански или горскостопански цели, застрашават яйцата, собственикът на лова може да ги
премести или да ги вземе с оглед на изкуственото им мътене, щом като яйцата не могат да бъдат спасени по друг начин“ .
§ 104 от Sbg JagdG разпорежда:
„[…]
4.      Органът може да разреши други дерогации от забраните, предвидени в § 103, параграф 2, когато това не поставя в опасност съответния
вид и не съществува друго задоволително разрешение за постигане на посочената цел. Тези дерогации се предоставят само за следните
цели:
a)      защитата на други диви животни или растения и опазването на естествените им местообитания;
б)      за предотвратяване на сериозни вреди на културите, добитъка, горите, рибарниците, както и — по отношение на косматия дивеч —
на други елементи на собственост;
в)      общественото здраве и обществената сигурност или — по отношение на косматия дивеч — поради други наложителни причини от значителен
обществен интерес, включително и такива от социален или стопански характер, или с положителни последици за околната среда;
г)      изследването и обучението;
д)      увеличаване на популацията на тези видове или нейната релокализация, както и отглеждането, необходимо за тези цели;
е)      търговията с малък брой животни (или с част от животни или с продукти, изработени на животинска основа) от видове пернат дивеч,
чието ловене и убиване е разрешено в приложение на параграф 1.“
§ 34 du Sbg NSchG има следната редакция:
„1.      Компетентните органи по въпросите на защитата на природата могат при поискване да решат да предоставят дерогации от предвидените
забрани […]. В тези случаи разрешението може […] да бъде предоставено само за мерки, насочени към една от следните цели:
[…]
2)      производството на напитки;
[…]
3.      Дерогации се предоставят в приложение на параграф 1 само когато целта, преследвана от съответната дейност, не може да бъде
постигната с други средства по задоволителен начин и когато животинските или растителните популации, срещащи се в района,
няма да пострадат от тази дейност.“
§ 1 от Sbg SchonzeitenVO предвижда:
„За изброените по-долу видове периодите на биологичен покой, които включват първия и последния ден, се определят, както следва:
Видове дивеч                            Период на биологичен покой
[…]
Глухар                                                        1.6 — 30.4
Глухар мелез                                                       16.6 — 30.4
Тетрев                                                       16.6 — 30.4
[…]
Горски бекас                                                       1.1 — 28.2
16.4 — 30.9
[…]“.
Провинция Тирол
Отнася се до следните разпоредби: § 1, параграф 1 от Втори правилник за прилагане на Закона за лова на Тирол (Zweite Durchführungsverordnung
zum Tiroler Jagdgesetz, 1983, LGBl. (Tirol) 16/1995, наричан по-нататък „DurchfVO Tiroler JagdG“) и § 4, параграф 3 от Правилника
на Тирол за защита на природата (Tiroler Naturschutzverordnung, 1997, LGBl. (Tirol) 95/1997, наричан по-нататък „Tiroler NSchVO“).
§ 1 от DurchfVO Tiroler JagdG предвижда:
„1.      Ако не е приета разпоредба в обратен смисъл […], изброените по-долу видове дивеч могат да бъдат ловувани само през посочените
периоди (ловни сезони):
[…]
9)      Глухар, само през нечетни години, от 1 до 15 май ;
10)      Тетрев, от 10 до 31 май;
[…]“.
§ 4 от Tiroler NSchVO предвижда:
„[…]
2.      Забранено е:
a)      обезпокояването, преследването, ловенето, държането, запазването живи или мъртви, превозването, предлагането, продажбата,
придобиването или умишленото убиване на птиците от защитените видове;
[…]
3)      Предвидената в параграф 2, буква a) забрана не се отнася до прогонването на враните, на обикновените скорци и на косовете
от земеделските и горските култури, както и от частните градини.“
Провинция Форарлберг
Отнася се до § 27, параграф 1 от Правилника за лова на Форарлберг (Vorarlberger Jagdverordnung, LGBl. (Vorarlberg) 24/1995,
наричан по-нататък „Vlbg JagdVO“), който предвижда:
„1)      Могат да бъдат ловувани през посочените по-долу периоди, включително първият и последният ден:
[…]
в)      тетрев                                              11.05 — 31.05
[…]“.
Провинция Виена
Отнася се до следните разпоредби: § 69, параграф 1 от Закона за лова на Виена (Wiener Jagdgesetz, LGBl. (Wien) 6/1948, наричан
по-нататък „Wiener JagdG“) и § 1, параграф 1 от Правилника на Виена относно периодите на биологичен покой (Wiener Schonzeitenverordnung,
LGBl. (Wien) 26/1975, наричан по-нататък „Wiener SchonzeitenVO“).
§ 69 от Wiener JagdG предвижда:
„1.      Като се отчитат изискванията на селскостопанското инженерство, с правилник се определят съгласно принципите на доброто управление
на лова периодите на биологичен покой за различните животински видове, които могат да бъдат ловувани […], като евентуално
те се разграничават по възраст и по пол. По време на своя период на биологичен покой дивечът не може нито да бъде преследван,
нито залавян, нито убиван. Първият и последният ден се включват в периода на биологичен покой.
[…]“.
§ 1 от Wiener SchonzeitenVO предвижда:
„1)      Посочените по-долу животни, които могат да бъдат ловувани, не могат да се преследват, залавят или убиват през посочените периоди
на биологичен покой, както следва:
[…]
12.      Горски бекас, от 16 април до 15 октомври;
[…]“.

Досъдебна процедура
На 13 април 2000 г. Комисията изпраща до Република Австрия официално уведомително писмо във връзка с определен брой законови
и подзаконови разпоредби на провинциите на тази държава-членка, които по нейна преценка не отговарят на изискванията за пълно
и правилно транспониране на директивата.
Република Австрия отговаря с писмо от 26 юли 2000 г., в което съобщава за изменението на някои текстове, като същевременно
оспорва позицията на Комисията относно правилното транспониране на разпоредбите на директивата.
На 17 октомври 2003 г. Комисията изпраща мотивирано становище, като отправя покана към Република Австрия да предприеме необходимите
мерки, за да се съобрази с него в двумесечен срок. От това становище е видно, че Комисията вече не поддържа някои първоначално
формулирани твърдения за нарушения.
С писмо от 23 декември 2003 г. Република Австрия отговаря на посоченото становище, като посочва, че се предвиждат други законови
и подзаконови промени, съответстващи на правните разбирания на Комисията, като същевременно поддържа определен брой аргументи
в подкрепа на становището, поддържано в нейния отговор на официалното уведомително писмо.
При тези условия Комисията решава да предяви настоящия иск.

Производство пред Съда
В своята искова молба Комисията излага тридесет и девет съображения за наличие на неизпълнение на задължения от ответника.
В писмената си защита ответникът признава основателността на тринадесет от тях. Освен това той приема, че две други съображения
са частично основателни.
В хода на производството пред Съда Комисията оттегля напълно или частично редица съображения за наличие на неизпълнение, преценявайки
че някои разпоредби от директивата междувременно са били правилно транспонирани в някои провинции.
Предметът на иска, какъвто е на настоящия етап от производството, се отнася обаче до транспонирането на същите разпоредби
като посочените в исковата молба, поставяща начало на производството.

По иска

По неоспорените съображения за наличие на неизпълнение
Предмет на твърденията за нарушения на Комисията
–       Нарушение на член 1, параграфи 1 и 2 от директивата в Каринтия, Долна Австрия и Щирия
Комисията изразява становище, че от приложение 1 относно § 1 на Правилника за защитата на животинските видове на Каринтия
(Kärntner Tierartenschutzverordnung, наричан по-нататък „KrntTaSchVO“) е видно, че черната врана, сивата врана, сойката, чавката,
свраката, домашното врабче и домашният гълъб не са защитени видове, въпреки че става дума за диви птици. Изискваната от директивата
защита обаче би трябвало по принцип да се простира по отношение на всички видове птици, естествено срещащи се в диво състояние
на европейската територия на държавите-членки.
Комисията изтъква, че съгласно § 3, параграф 5 от Правилника за защитата на дивите растения и животни на Долна Австрия (Niederösterreichische
Verordnung über den Schutz wildwachsender Pflanzen und freilebender Tiere, наричан по-нататък „Nö NSchVO“) с пълна защита
се ползват единствено „местните“ видове птици. Така че пет вида, принадлежащи към тази категория, а именно черната врана,
сивата врана, чавката, домашното врабче и домашният гълъб, били изключени от системата за защита, предвидена от директивата.
Комисията поддържа, че според § 4 от Правилника на Щирия за защита на природата (Steiermärkische Naturschutzverordnung, наричан
по-нататък „StmkNSchVO“) обикновеният скорец, домашното врабче, домашният гълъб и гарванът, дори когато става дума за местни
видове, са изключени от защитата, изисквана от директивата, между 1 юли и 31 януари.
–       Нарушение на член 5 от директивата в Каринтия, Долна Австрия и в Щирия
Комисията отбелязва, че от приложение 1 към KrntTaSchVO е видно, че черната врана, сивата врана, сойката, чавката, свраката,
домашното врабче и домашният гълъб не са защитени по начина, предвиден в директивата.
Комисията изтъква, че съгласно § 3, параграф 5 от Nö NSchVO са защитени единствено „местните“ видове птици. Освен това пет
от тези видове, а именно черната врана, сивата врана, чавката, домашното врабче и домашният гълъб, били изключени от системата
за защита, изисквана от директивата. Всъщност общата система за защита, предвидена в § 18, параграфи 4 и 5 от Nö NSchVO, не
се прилагала към тези видове.
Комисията изтъква, че § 13е от Закона за защита на природата на Щирия (Steiermärkisches Naturschutzgesetz) предвижда приемането
на правилници за защита на птиците, попадащи в приложното поле на директивата. Въз основа на тази разпоредба обаче не бил
приет нито един правилник. Нещо повече, обикновеният скорец, домашното врабче, домашният гълъб и враната — дори и в случаите,
когато става дума за местни видове — били защитени само от 1 февруари до 30 юни.
–       Нарушение на член 7, параграф 1 от директивата в Долна Австрия
Комисията отбелязва, че от § 3, параграф 5, както и от § 4, точки 1 и 2 от Nö NSchVO е видно, че черната врана, сивата врана,
чавката и домашното врабче са напълно изключени от защитата, изисквана от директивата, така както са изключени частично сойката
и свраката. Тази правна уредба обаче представлявала неизпълнение на член 7, параграф 1 от директивата, който предвижда, че
могат да бъдат ловувани само видовете, изброени в приложение ІІ към нея.
–       Нарушение на член 7, параграф 4 от директивата в Щирия
Комисията подчертава, че свързаните разпоредби на § 49, параграф 1 от Закона за лова на Щирия (Steiermärkisches Jagdgesetz,
наричан по-нататък „Stmk JagdG“) и на § 1, параграф 1 от Правилника на Щирия за ловните периоди (Steiermärkische Jagdzeitenverordnung)
определят периоди за лов, несъвместими с разпоредбите на директивата по отношение на определени видове, а именно глухар (от
1 до 31 май вместо от 1 октомври до 28 февруари), тетрев (от 1 до 31 май вместо от 21 септември до 31 март) и горски бекас
(от 16 март до 15 април и от 1 септември до 31 декември вместо от 11 септември до 19 февруари).
–       Нарушение на член 9, параграфи 1 и 2 от директивата в Щирия
Комисията преценява, че § 62, параграф 2 от Stmk JagdG и § 5, параграф 1 от Stmk NSchVO не вземат под внимание разпоредбите
на член 9 от директивата, като се има предвид, че те предвиждат обща дерогация от системата за защита, предвидена в директивата
по отношение на преместването на гнездата и прогонването от местата за размножаване на защитените видове, които се намират
в частните градини и сгради.
Република Австрия посочва, че измененията, необходими за привеждане в съответствие с разпоредбите на директивата на всички
посочени национални правни актове, са в процес на подготовка.
Съображения на Съда
По отношение на твърдението за нарушение, отправено от Комисията във връзка със съответствието на системата за защита на домашния
гълъб в Каринтия с член 5 от директивата, следва да се отбележи, че по смисъла на точка 44 от исковата молба този вид попадал
в приложното поле на директивата, докато по смисъла на точка 47 от тази искова молба посоченият вид не принадлежал към дивите
птици.
Следователно е видно, че посочената искова молба съдържа противоречие в това отношение и поради това не отговаря на изискванията
на член 38, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник. Следователно искът е недопустим, доколкото се отнася до системата
за защита на домашния гълъб в Каринтия.
По отношение на останалата част следва да се напомни, че според постоянната съдебна практика наличието на неизпълнение на
задължения от държава-членка трябва да се преценява с оглед на положението към момента на изтичането на срока, даден в мотивираното
становище, а последващи законодателни или подзаконови промени не могат да се вземат предвид от Съда (вж. по-конкретно Решение
от 30 май 2002 г. по дело Комисия/Италия, C‑323/01, Recueil, стр. I‑4711, точка 8 и Решение от 27 октомври 2005 г. по дело
Комисия/Люксембург, C‑23/05, Recueil, стр. I‑9535, точка 9).
Предвид нотификацията за мотивираното становище от 17 октомври 2003 г. и срока, определен в това становище, оспорваните вътрешноправни
разпоредби е трябвало да бъдат приведени в съответствие с изискванията на директивата най-късно до 17 декември 2003 г.
От писменото становище на Република Австрия във връзка с посочените по-горе съображения за наличие на неизпълнение обаче е
видно, че тази държава-членка приема, че мерките, необходими за правилно транспониране на директивата, не са били приети в
предписания срок.
Следователно е оправдано искът да се разглежда като основателен по отношение на посочените съображения за наличие нанеизпълнение,
с изключение на твърдението за нарушение във връзка със системата за защита на домашния гълъб в Каринтия, което е недопустимо.

По оспорените съображения за наличие нанеизпълнение на задълженията
Нарушение на член 1, параграфи 1 и 2 от директивата в Бургенланд и в Горна Австрия
–       Провинция Бургенланд
Доводи на страните
Комисията изтъква, че по смисъла на § 16, параграф 1, буква б) от Bgld NSchLPflG са защитени всички видове диви птици, с изключение
на обикновения скорец, при условията, посочени в § 88a от Bgld JagdG. Обикновеният скорец обаче бил вид, който съгласно член 1
от директивата трябва да бъде защитен.
Комисията счита също, че § 88а, параграф 2 от Bgld JagdG не обвързва подзаконовата мярка със спазването на условията за дерогация,
посочени в член 9 от директивата.
Република Австрия посочва, че обикновеният скорец по принцип не е вид, който може да бъде ловуван в Бургенланд. Предвид обаче
значителните вреди, причинявани от този вид на лозарските култури, законодателят на провинцията е преценил за необходимо да
приеме дерогиращи разпоредби по силата на член 9, параграф 1, буква а) от директивата. Затова ловът на обикновен скорец можел
да бъде разрешен само между 15 юли и 30 ноември.
Според тази държава-членка защитата на лозарските култури, изтъкната в § 88а, параграф 1 от Bgld JagdG, отговаря на целта
на посочената разпоредба от директивата. Освен това условието, според което не трябва да съществува никакво друго задоволително
разрешение, било изпълнено, като се има предвид, че колонии, които могат да наброяват до 50 000 обикновени скорци, нахлували
всяка година в лозята в района и обикновените средства за прогонване са се оказали недостатъчни.
Съображения на Съда
В самото начало следва да се напомни, от една страна, че от член 1 от директивата е видно, че тя има за цел опазването на
всички видове птици, естествено срещащи се в диво състояние на европейската територия на държавите-членки, и има за предмет
защитата, управлението и контрола на тези видове, а от друга страна, че ефективната защита на птиците представлява типично
трансграничен проблем на околната среда, който предполага общи отговорности на държавите-членки (вж. в този смисъл Решение
от 8 юли 1987 г. по дело Комисия/Белгия, 247/85, Recueil, стр. 3029, точка 6).
Следователно член 1 от директивата представлява разпоредба, която не прогласява програмна насоченост, а съдържа обвързваща
правна норма, която трябва да бъде транспонирана в правния ред на държавите-членки.
В това отношение Съдът е уточнил, че транспонирането във вътрешното право на общностните норми не изисква непременно формално
и текстово възпроизвеждане на техните разпоредби в изрична и конкретна разпоредба и че то може да бъде изпълнено от един общ
правен контекст, щом като той осигурява ефективно цялостното прилагане на директивата по достатъчно ясен и точен начин (вж.
по-конкретно Решение от 27 април 1988 г. по дело Комисия/Франция, 252/85, Recueil, стр. 2243, точка 5).
Що се отнася до направеното от Комисията твърдение за нарушение, следва да се констатира, че законодателството на Бургенланд
изключва напълно от защитата на дивите птици през периода от 15 юли до 30 ноември обикновения скорец — вид, попадащ в приложното
поле на член 1 от директивата.
Както посочва генералният адвокат в точка 10 от своето заключение, независимо обаче от това дали оспорваните национални разпоредби
са могли валидно да бъдат приети по силата на член 9, параграф 1, буква а), трето тире от директивата, несъвместимо с този
член е пълното изключване на определен вид от режима, предписан в член 1 от директивата, дори за ограничен период, макар и
значителен.
В това отношение е важно да се добави, че точността на транспонирането придобива особено значение, когато става дума за директивата,
доколкото управлението на общото наследство е поверено на съответните държави-членки за тяхната територия (вж. Решение от
8 юли 1987 г. по дело Комисия/Италия, 262/85, Recueil, стр. 3073, точка 9 и Решение от 7 декември 2000 г. по дело Комисия/Франция,
C‑38/99, Recueil, стр. I‑10941, точка 53).
От това следва, че законодателните разпоредби на Бургенланд, посочени в настоящото твърдение за нарушение на Комисията, са
несъвместими с член 1, параграфи 1 и 2 от директивата.
Следователно посоченото твърдение за нарушение, направено от Комисията, е основателно.
–       Провинция Горна Австрия
Доводи на страните
Комисията изтъква, че § 27, параграф 1 от Oö NSchG подчинява защитата на дивите животни, от една страна, на приемането на
правилник за прилагане, а от друга страна, на наличието на определен брой условия. Член 1 от директивата обаче прогласявал
задължение за защита на всички видове диви птици. Освен това съгласно § 5, точка 2 от Oö ArtenschutzVO свраката, сойката,
черната врана и сивата врана били напълно изключени от системата за защита, предвидена в тази разпоредба.
Република Австрия подчертава, че § 27, параграф 2 от Oö NSchG предвижда подзаконова уредба на системата за защита на растенията
и животните, която е съобразена с изискванията, поставяни от директивата.
Тази държава-членка добавя, че директивата прави разграничение между местните и чуждите видове и го обвързва с правни последици.
Всъщност член 11 от директивата изисквал контрол на въвеждането на чуждите видове с цел защита на местната фауна и флора.
Съображения на Съда
Най-напред следва да се напомни, че в точка 22 от Решение от 8 юли 1987 г. по дело Комисия/Белгия, посочено по-горе, Съдът
е изтъкнал, че защитният ефект на директивата трябва да бъде гарантиран по отношение на всички видове птици, естествено срещащи
се в диво състояние на европейската територия на държава-членка.
Следователно мерките за защита, които държавите-членки следва да приемат по силата на член 1 от директивата, трябва да се
отнасят и до дивите птици, чието естествено местообитание се намира не на територията на тази държава, а на територията на
някоя или на няколко други държави-членки (вж. в този смисъл Решение от 8 юли 1987 г. по дело Комисия/Белгия, посочено по-горе,
точка 22, както и Решение от 8 февруари 1996 г. по дело Vergy, C‑149/94, Recueil, стр. I‑299, точки 17 и 18).
Що се отнася до твърдението за нарушение, направено от Комисията, следва да се установи, че системата за защита, установена
в § 27, параграфи 1 и 2 от Oö NSchG, по-конкретно оправомощаването за прилагане, предоставено на овластения да издава подзаконови
нормативни актове орган, е придружена от многобройни условия, свързани с биологичните характеристики на посочените видове.
Освен това § 5, точка 2 от Oö ArtenSchutzVO напълно изключва определен брой видове от своето приложно поле.
Във връзка с изведения от член 11 от директивата довод на Република Австрия е важно да се посочи, че тази разпоредба се ограничава
до това да установи конкретно задължение, което налага на държавите-членки да следят въвеждането на видове птици, които не
се срещат естествено в диво състояние на европейската територия на държавите-членки, да не нанася каквато и да било вреда
на местната флора и фауна.
Следователно този член не можело да бъде разглеждан като представляващ правно основание, което дава възможност за дерогиране
от задълженията за защита, произтичащи за държавите-членки по силата на член 1 от директивата и отнасящи се до всички видове
птици, които се срещат естествено в диво състояние на европейската територия на държавите-членки, а именно по отношение на
всяка от тези държави както до видовете, които са местни за тях, така и до тези, които се срещат само в други държави-членки.
Както всъщност е видно от точка 15 от Решение от 27 април 1988 г. по дело Комисия/Франция, посочено по-горе, значението на
пълна и ефикасна защита на дивите птици на територията на цялата Общност, независимо от мястото на тяхното пребиваване или
пространство на преминаване, води до несъвместимост с директивата на всяко национално законодателство, което определя защитата
на дивите птици в зависимост от националната фауна.
От това е видно, че член 1, параграфи 1 и 2 от директивата не е правилно транспониран в Горна Австрия.
Следователно твърдението за нарушение, направено от Комисията в това отношение, трябва да бъде уважено.
Нарушение на член 5 от директивата в Бургенланд, в Каринтия и в Горна Австрия
–       Провинция Бургенланд
Доводи на страните
Комисията поддържа, че режимът относно обикновения скорец, предвиден в § 16, параграф 1, буква б) от Bgld NSchLPflG и в § 88a
от Bgld JagdG, не гарантира за този вид защита, съответстваща на член 5 от директивата, във всеки случай не през цялата година.
Комисията изтъква също, че в съответствие с § 6 от Bgld ArtenschutzVO разпоредбите на този правилник не поставят под съмнение
риболовните и ловни дейности. Следователно тази разпоредба позволявала умишлено разрушаване на гнезда, както и на места за
размножаване, за почивка и за зимуване на защитените видове.
Република Австрия обяснява, че законодателят на провинцията е приел дерогиращи разпоредба поради значителните вреди, причинявани
от съответния вид на лозарските култури.
Тази държава-членка изтъква, че защитата на този вид е гарантирана във всички стадии на развитие, включително и в стадия на
яйцето. Когато става дума за § 6 от Bgld ArtenschutzVO, неговото последно изречение не следвало да бъде тълкувано като установяващо
обща дерогация в полза на ловните и риболовните дейности.
Съображения на Съда
В самото начало следва да се отбележи, че съгласно първото изречение от член 5 от директивата въведената с него обща система
за защита се разпростира спрямо всички видове птици, посочени в член 1 от директивата. Споменатата система между другото включва
забраната умишлено да се убиват, ловят или обезпокояват защитените видове птици.
Както бе констатирано в точки 90 и 91 от настоящото решение, фактът, че между 15 юли и 30 ноември обикновеният скорец е напълно
изключен от предвидената с директивата система за защита, е несъвместим с член 1 от тази директива.
Следователно формите на намеса, разрешени с посочените в точка 106 от настоящото решение разпоредби, също са несъвместими
със забраните, прогласени в член 5 от директивата.
Във връзка с изтъкнатата от Република Австрия причина за дерогация е вярно, че предпазването на лозарските култури от увреждания
може по принцип да позволи приемането на дерогиращи мерки по силата на член 9, параграф 1, буква а), трето тире от директивата.
Тази разпоредба обаче не предоставя юридическа база за това даден вид да бъде напълно изключен от предвидената с директивата
система за защита дори за ограничен период от време.
Всъщност фактът дори за ограничен период напълно да се изключи даден вид птици от предвидената с директивата система за защита
рискува да изложи на опасност самото съществуване на този вид. Затова на държавите-членки е разрешено да предвиждат дерогации
от системата за защита на дивите птици само при спазване на изискванията, прогласени в член 9, параграф 2 от директивата.
Що се отнася до защитата на гнездата и на местата за размножаване, почивка и зимуване, необходимо е да се припомни, че съответните
обекти и видове попадат в приложното поле на системата за защита, установена с член 5 от директивата, по-конкретно в букви
б)—г) от този член.
По отношение на процесната нормативна уредба следва да се отбележи, че съгласно § 16, параграф 4 от Bgld NSchLPflG е забранено
да се преследват, обезпокояват, улавят, превозват, държат в плен, нараняват, убиват, притежават или похищават защитени животни.
Следва обаче да се посочи, че съгласно § 16, параграф 2, буква г) от същия закон с правилник по прилагането трябва да се укажат
видовете, по отношение на които е забранено похищаването, увреждането или разрушаването на гнезда, както и на места за ухажване,
размножаване, почивка и зимуване.
Трябва обаче да се констатира, че както подчертава генералният адвокат в точка 26 от своето заключение, комбинираният ефект
на параграфи 2 и 4 от § 16 от Bgld NSchLPflG води до липса на защита за определен брой видове, така че тези разпоредби следва
да се считат за несъвместими с член 5 от директивата.
Необходимо е да се добави, че разпоредбите на Bgld ArtenschutzVO не изправят този недостатък в транспонирането. Всъщност прогласените
в § 2 от този правилник забрани се отнасят единствено до местата за гнездене, възпроизвеждане и зимуване на малък брой видове,
а не до тези на всички защитени видове.
Освен това по смисъла на § 6 от правилника предписаните от него мерки за защита не се прилагат към дейностите по лов и риболов.
Тези дейности обаче могат да нанесат вреда на защитените видове и обекти, посочени в член 5, букви б)—г) от директивата.
Доколкото Република Австрия не представя никаква аргументация, която е в състояние да обоснове въпросния правен режим, неизпълнението
на задълженията следва да се приеме за установено.
Следователно твърдението за нарушение на член 5 от директивата е основателно, що се отнася до всички оспорвани разпоредби
на Бургенланд.
–       Провинция Каринтия
Доводи на страните
Комисията подчертава, че § 68, параграф 1 от KrntJagdG не транспонира забраните, прогласени в член 5, букви а) и д) от директивата.
Посоченият § 68, параграф 1 всъщност се ограничавал да предвиди забрани, свързани с гнездата и с местата за размножаване.
§ 51, параграф 4а от KrntJagdG впрочем също не осигурявал транспонирането на посочените по-горе разпоредби на директивата.
Република Австрия твърди, че всички приложими в Каринтия нормативни разпоредби гарантират забраната да се обезпокояват местата
за размножаване на пернатия дивеч. Забранено било също да се разрушават гнездата и яйцата на тези видове или да се събират
яйцата без разрешение.
Съображения на Съда
Следва да се отбележи, че макар и предвиденият в § 68, параграф 1 от KrntJagdG режим да предвижда мерки за защита във връзка
с гнездата, с яйцата и с местата за размножаване на пернатия дивеч, той не съдържа никаква разпоредба относно задължението
да се следи за това посочените в член 1 от директивата птици да не бъдат убивани, ловени или държани, както това се изисква
в член 5, букви а) и д) от директивата.
Следва да се отбележи и това, че § 51, параграф 4а от KrntJagdG също не осигурява транспонирането на тези разпоредби от директивата,
тъй като се ограничава до това да предвиди съвкупност от изключения от общата забрана, която произтича от съдържащата се в
параграф 1 от § 51 забрана за упражняване на лов.
Следователно трябва да се констатира, че предписаните в член 5, букви а) и д) от директивата забрани, а именно да се убиват,
ловят или държат защитените птици, не са прогласени в националните разпоредби, споменати в точка 125 от настоящото решение.
Ето защо направеното от Комисията твърдение за нарушение следва да се счита за основателно по този пункт.
–       Провинция Горна Австрия
Доводи на страните
Комисията смята, че § 27, параграф 1 от Oö NSchG съдържа мерки с програмен характер, които са ограничени до местните видове.
Всъщност установената в него нормативна делегация за подзаконова уредба определяла по-специално като условие за защита съответният
вид да е рядко срещан в местния пейзаж, популацията му да е застрашена или опазването му да е в обществен интерес.
Комисията добавя, че съгласно § 5, точка 2 от Oö ArtenschutzVO свраката, сойката, черната врана и сивата врана са напълно
изключени от предвидената в него система за защита.
Република Австрия подчертава, че § 27, параграф 2 от Oö ArtenschutzVO предвижда защитата на растения и животни с приемането
на правилник, като по-специално се отчитат членове 5—7 и 9 от директивата. Тази цел на законодателя по никакъв начин не можело
да бъде ограничена с препращането към § 27, параграф 1 от Oö NSchG.
Тази държава-членка добавя, че директивата прокарва разграничение между местните видове и чуждестранните видове и свързва
с това правни последици. Всъщност член 11 от директивата изисквал контрол върху въвеждането на чуждестранни видове, за да
се защитят местната флора и фауна.
Съображения на Съда
В самото начало следва да се припомни, че както е видно от точка 110 от настоящото решение, приложното поле на член 5 от директивата
се отнася до всички видове, посочени в член 1 от тази директива. Следователно изключването на свраката, сойката, черната врана
и сивата врана от приложимата в Горна Австрия система за защита на видовете не е в съответствие с директивата.
Освен това фактът на ограничаване броя на защитените видове в зависимост от определени условия, отнасящи се до биологични
характеристики и до съображения от обществен интерес, също е несъвместим с директивата.
Доводът на Република Австрия, според който овластеният с правомощия за издаване на подзаконови нормативни актове орган следва
да действа по съответстващ на директивата начин, не може да промени този извод. Достатъчно е всъщност да се отбележи, че действието
на посочения орган в съответствие с разпоредбите на дадена директива само по себе си не може да гарантира яснотата и точността,
необходими за удовлетворяване на изискването за правна сигурност (вж. в този смисъл Решение от 19 септември 1996 г. по дело
Комисия/Гърция, C‑236/95, Recueil, стр. I‑4459, точки 12 и 13 и Решение от 10 май 2001 г. по дело Комисия/Нидерландия, C‑144/99,
Recueil, стр. I‑3541, точка 21).
Не може да се приеме също доводът, който тази държава-членка извежда от член 11 от директивата. Както е видно от точки 101
и 102 от настоящото решение, всъщност не би могло да се счита, че този член представлява юридическа база, позволяваща отклонение
от задълженията за защита, възложени на държавите-членки по силата на член 1 от директивата.
Следователно трябва да се възприеме твърдението за нарушение, изведено от нарушението на член 5 от директивата в Горна Австрия.
Нарушение на член 6, параграф 1 от директивата в Горна Австрия
–       Доводи на страните
Комисията поддържа, че съгласно § 5, параграф 2 от Oö ArtenschutzVO свраката, черната врана и сивата врана са изключени от
системата за защита, предвидена в член 6, параграф 1 от директивата.
Република Австрия изтъква, че посочените видове са пропуснати от списъка на птиците, които по силата на приложение II от директивата
могат да бъдат ловувани в Австрия, макар и експертите да са съгласни, че е уместно споменатите видове да бъдат включени за
Австрия в това приложение.
–       Съображения на Съда
Следва да се припомни, че член 6, параграф 1 от директивата предвижда, че държавите-членки забраняват за всички видове птици,
посочени в член 1 от тази директива, продажбата, транспорта с цел търговия, съхраняването с цел търговия и предлагането за
продажба на живи и мъртви птици.
Що се отнася до формулираното от Комисията твърдение за нарушение, следва да се констатира, че с факта на изключването на
посочените по-горе видове от приложното поле на § 5, параграф 2 от Oö ArtenschutzVO се позволяват дейности по търговия с птици,
които са забранени от член 6, параграф 1 от директивата.
При тези условия не е годна аргументацията на Република Австрия във връзка с релевантността на приложение II от директивата
по отношение на формулираното от Комисията твърдение за нарушение.
Това приложение всъщност се отнася до разпоредбите на член 7 от директивата, чиито предмет е положението на видовете, които
могат да бъдат ловувани, а не до системата за защита, установена в член 6, параграф 1 от директивата.
Затова независимо от приложимия режим за ловуване държавите-членки са длъжни да осигурят транспонирането на забраните за търговия,
прогласени в посочената разпоредба.
От казаното дотук обаче е видно, че тези забрани не са приложени в Горна Австрия, що се отнася до трите вида птици, посочени
по-горе.
Ето защо искът следва да бъде уважен по този пункт.
Нарушение на член 7, параграф 1 от директивата в Каринтия и в Горна Австрия
–       Провинция Каринтия
Доводи на страните
Комисията поддържа, че съгласно § 9, параграф 2 от KrntJagdVO черната врана, сойката и свраката могат да бъдат ловувани от
1 юли до 15 март. Този режим обаче е несъвместим с предписанията на директивата в областта на лова.
Република Австрия подчертава, че в приложение II, част 2 от директивата общностният законодател е пропуснал да включи семейство
вранови в списъка на видовете, които могат да бъдат ловувани на територията на Република Австрия.
–       Съображения на Съда
Следва да се припомни, че съгласно член 7, параграфи 1 и 3 от директивата изброените в приложение II, част 2 от нея видове
могат да бъдат ловувани в държавите-членки, за които са посочени, в рамките на съответните национални законодателства.
Не се спори обаче по това, че видовете, посочени в направеното от Комисията твърдение за нарушение, не спадат към видовете
птици, които могат да бъдат ловувани в Австрия по силата на част 2 от споменатото приложение.
Следователно определянето на ловен сезон за посочените видове е несъвместимо с член 7, параграф 1 от директивата.
Следва да се добави, че доводът, изведен от Република Австрия от твърдян пропуск на общностния законодател по отношение съдържанието
на приложение II, част 2 от директивата, и фактът, че Република Австрия се стреми да постигне това съответните видове да бъдат
включени в списъка на видовете, които могат да бъдат ловувани на нейна територия, не са релевантни с оглед преценката на основателността
на направеното от Комисията твърдение за нарушение.
Оттук произтича, че член 7, параграф 1 от директивата не е правилно транспониран в Каринтия.
Ето защо искът на Комисията следва да се уважи по този пункт.
–       Провинция Горна Австрия
Доводи на страните
Комисията отбелязва, че по смисъла на § 5, точка 2 от Oö ArtenschutzVO свраката, сойката, черната врана и сивата врана не
фигурират сред видовете, които трябва да бъдат закриляни. Този режим обаче представлявал дерогация от член 7, параграф 1 от
директивата, който предвижда, че само изброените в приложение II, част 2 от нея видове могат да бъдат ловувани в Австрия.
Република Австрия препраща към аргументацията, която е формулирала по отношение на твърдението за нарушение, направено във
връзка с транспонирането на същата разпоредба на директивата в Каринтия (вж. точка 150 от настоящото решение).
Тази държава-членка изтъква също, че във всеки случай споменатата уредба се прилага по начин, който е в съответствие с директивата.
Съображения на Съда
Във връзка с основателността на формулираното от Комисията твърдение за нарушение следва да се препрати към точка 154 от настоящото
решение относно релевантността на приложение II, част 2 от директивата с оглед на приложението на член 7, параграф 1 от тази
директива в Австрия.
Оттук произтича, че § 5, точка 2 от Oö ArtenschutzVO трябва да се счита за несъвместим с тази разпоредба на директивата.
Във връзка с довода, който Република Австрия извежда от прилагане, намиращо се в съответствие с директивата, достатъчно е
да се припомни, че обикновени административни практики, които по естеството си подлежат на промяна по волята на администрацията
и са лишени от подходяща публичност, не биха могли да се считат като представляващи валидно изпълнение на задълженията за
транспониране на дадена директива (вж. в този смисъл Решение от 13 март 1997 г. по дело Комисия/Франция, C‑197/96, Recueil,
стр. I‑1489, точка 14, Решение от 9 март 2000 г. по дело Комисия/Италия, C‑358/98, Recueil, стр. I‑1255, точка 17 и Решение
от 10 март 2005 г. по дело Комисия/Обединено кралство, C‑33/03, Recueil, стр. I‑1865, точка 25).
Ето защо следва да се приеме твърдението за нарушение, формулирано от Комисията по този пункт.
Нарушение на член 7, параграф 4 от директивата в Бургенланд, в Каринтия, в Долна Австрия, в Горна Австрия, в провинция Залцбург,
в Тирол, във Форарлберг и в провинция Виена
–       Провинция Бургенланд
Доводи на страните
Комисията посочва, че съгласно § 88б, параграф 2 от Bgld JagdG горският бекас може да бъде ловуван от 1 март до 15 април,
в съответствие с условията за пролетен лов. Освен това определените в § 76 от Bgld JagdVO периоди на защита се отклонявали
от изискванията, посочени в член 7, параграф 4 от директивата по отношение на гривяка (защитен от 16 април до 30 юни, докато
според Комисията той следвало да бъде защитен от 1 февруари до 31 август), гугутката (защитена от 16 април до 30 юни вместо
от 1 март до 20 октомври), гургулицата (защитена от 1 ноември до 30 юни вместо от 11 април до 31 август) и горския бекас (защитен
от 1 януари до 28 февруари и от 16 април до 30 септември вместо от 20 февруари до 10 септември).
Република Австрия отбелязва, че определените в § 76 от Bgld JagdVO периоди на защита са съобразени с климатичните условия
в този район. Впрочем поради практикувания в Бургенланд селективен лов женските птици, по-специално тези от вида горски бекас,
не биха могли да бъдат обезпокоявани в никой стадий от периода на размножаване. Освен това предвидените периоди на защита
били съобразени с условията за дерогация, прогласени в член 9 от директивата. Най-после, поради обстоятелството, че само мъжките
птици от този вид можело да бъдат ловувани, ставало въпрос за мярка за намеса, която е в съответствие с посочения член 9.
Съображения на Съда
Следва да се отбележи, че в своята искова молба Комисията представя ловни календари по отношение на горския бекас, гривяка,
гугутката и гургулицата, които съществено се различават от ловните календари, установени с националните разпоредби, посочени
в точка 164 от настоящото решение.
Всъщност споменатите календари се отклоняват не само по отношение на общата продължителност на периодите на защита, но и по
отношение на началните и крайните дати на тези периоди.
С оглед да се прецени основателността на формулираното от Комисията твърдение за нарушение, следва да се отбележи, че периодите
на защита, които трябва да се спазват по силата на член 7, параграф 4 от директивата, следва да бъдат определени, като се
държи сметка за научните фактори, които са от значение в областта на птичата фауна (вж. по-конкретно Решение от 17 януари
1991 г. по дело Комисия/Италия, C‑157/89, Recueil, стр. I‑57, точки 15, 19 и 24).
Исковата молба обаче не съдържа никакъв елемент от такова естество, който може да подкрепи релевантността на препоръчваните
от Комисията периоди предвид референтните параметри, прогласени в член 7, параграф 4 от директивата, като принципите на разумно
използване и на екологично балансиран контрол на съответните видове птици.
Следва да се добави, че представянето на такива научни данни се налага още повече, тъй като Република Австрия посочва, че
ловните периоди в Бургенланд са определени с оглед на специфичните за този район климатични условия.
В този контекст задължение на Комисията е да представи подходяща научна информация, за да се установи, че оспорваните режими
за лов са несъвместими с член 7, параграф 4 от директивата.
Предвид липсата на такава информация искът следва да бъде отхвърлен по този пункт.
–       Провинция Каринтия
Доводи на страните
На първо място Комисията посочва, че за определен брой видове § 9, параграф 2 от KrntJagdVO определя ловни периоди, попадащи
в различните стадии на размножаване и отглеждане на малките, без позоваване в достатъчна степен на условията за дерогация,
предвидени в член 9 от директивата. Съответните видове били глухарът (чийто лов е разрешен от 10 до 31 май, докато според
Комисията този лов трябвало да бъде разрешен от 1 октомври до 28 февруари), тетревът (чийто лов е разрешен от 10 до 31 май
вместо от 21 септември до 31 март), горският бекас (чийто лов е разрешен от 1 септември до 31 декември и от 16 март до 10 април
вместо от 11 септември до 19 февруари), лиската (чийто лов е разрешен от 16 август до 31 януари вместо от 21 септември до
10 март), гривякът (чийто лов е разрешен от 1 август до 31 декември и от 16 март до 10 април вместо от 1 септември до 31 януари)
и гугутката (чийто лов е разрешен от 1 август до 31 декември и от 16 март до 10 април вместо от 21 октомври до 20 февруари).
Във връзка по-специално с пролетния лов Комисията на второ място посочва, че така определените ловни периоди включват фазата
на ухажване на глухара, на тетрева и на горския бекас.
По този пункт Комисията изтъква, че не е възможно да се направи разграничение между тази фаза, от една страна, и от друга —
периода на гнездене, размножаване и отглеждане на малките. Следователно посочената в точка 173 от настоящото решение национална
разпоредба противоречала на член 7, параграф 4 от директивата.
Комисията подчертава, че фазата на ухажване представлява част от сезона на размножаване и на отглеждане на малките. Фактът,
че тази фаза предхожда размножаването в тесен смисъл, не би могъл да води до изключването ѝ по отношение на посочените видове
от приложното поле на член 7, параграф 4 от директивата.
На трето място Комисията поддържа, че § 3 от KrntJagdG, който определя критериите за разрешение във връзка с ловните планове,
по никакъв начин не се позовава на условията и критериите за дерогация, прогласени в член 9 от директивата.
Република Австрия признава, че определените в Каринтия ловни периоди не са в съответствие с директивата по отношение на лиската,
гривяка и гугутката.
За сметка на това тази държава-членка счита, че ловуването на мъжки птици от видовете глухар, тетрев и горски бекас по местата
за ухажване попада извън сезона на отглеждане на малките, размножаване и мътене. Всъщност размножаването на тези видове ставало
другаде, а не по местата за ухажване. Освен това ограничителни разпоредби предоставяли гаранцията, че само малък брой мъжки
птици са обект на лов и че защитата на женските птици през периода на мътене е осигурена.
Споменатата държава-членка подчертава, че предписаният от § 51, параграф 2 от KrntJagdG режим за лов отговаря на изискванията
за защита по член 7, параграф 4 от директивата. Ловните периоди всъщност били така определени, че да бъде възможен селективен
лов на пернат дивеч в малки количества и при стриктни условия на надзор, ако не съществува друго задоволително разрешение
и ако този лов не нанася вреда върху поддържането на съответните популации.
Република Австрия уточнява, че глухарът, тетревът и горският бекас попадат в планиране на подлежащите на отстрел птици, което
е в съответствие с директивата. Ловуването на тези видове всъщност било разрешено въз основата на точно преброяване на популацията
за всяка ловна зона и отстрелът на екземпляри се разрешавал индивидуално. Освен това тези разрешения се давали посредством
административно решение на лица, притежаващи право на лов.
Тази държава-членка изтъква също, че поради ограничителните разпоредби, отнасящи се до надзора върху популациите, броя на
индивидуалните отстрели и сезоните за отстрел, само малък брой мъжки птици от разглежданите видове са обект на отстрел.
Споменатата държава-членка накрая подчертава, че една обща забрана за ловуване на гореспоменатите видове през фазата на ухажване
би довела до това ловците да загубят интерес към тези видове пернат дивеч и да изоставят усилията за опазване на местообитанието
на тези видове. Това би имало незабавно отражение върху популацията на споменатите видове, които се нуждаят от специфично
местообитание, а именно горските пасбища, които значително са намалели.
Съображения на Съда
Тъй като ответникът признава несъвместимостта на определените в Каринтия ловни периоди по отношение на лиската, гривяка и
гугутката, следва да се констатира основателността на настоящото твърдение за нарушение, що се отнася до тези видове.
Във връзка с горския бекас следва да се отбележи, че ловът е разрешен не само от края на лятото до началото на зимата, а именно
от 1 септември до 31 декември, но и от края на зимата до началото на пролетта, а именно от 16 март до 10 април. Следователно
този лов е открит в продължение на близо пет месеца.
Толкова удължен във времето режим за ловуване обаче по никакъв начин не може да се счита за попадащ в приложното поле на член 9
от директивата.
По своето естество и обхват подобен режим за ловуване всъщност е несъвместим със защитните цели, посочени в директивата.
Като се има предвид, че ответникът не се позовава на никаква причина за дерогация, прогласена в споменатия член 9, която да
може да оправдае въпросния режим за ловуване, неизпълнението следва да се счита за установено и по този пункт.
За сметка на това по отношение на глухара и тетрева разглежданата уредба предвижда само период за пролетен лов.
Този период обаче отчасти съвпада с фазата на ухажване на съответните видове.
Ето защо следва да се определи дали тази фаза представлява обект на забраните, предвидени в член 7, параграф 4 от директивата.
В това отношение следва да се отбележи, че установената с тази разпоредба система за защита е определена широко, чрез позоваване
на биологичните особености на съответните видове, като се има предвид, че освен към периода на гнездене, тя се отнася и до
различните стадии на размножаване и на отглеждане на малките.
Само такова схващане всъщност съответства на целта на член 7, параграф 4 от директивата, която — както Съдът вече го е прогласил —
е да се осигури пълна система за защита през периодите, когато оцеляването на дивите птици е особено застрашено (вж. Решение
от 17 януари 1991 г. по дело Комисия/Италия, посочено по-горе, точка 14 и Решение от 19 януари 1994 г. по дело Association
pour la protection des animaux sauvages и др., C‑435/92, Recueil, стр. I‑67, точка 9). Тази съдебна практика всъщност отразява
преценката, че всяка намеса през периодите, които са свързани с размножаването на птиците, може да се отрази върху него, дори
ако е засегната само една част от тяхната популация.
Такъв е и случаят с фазата на ухажване, през която съответните видове са особено изложени на риск и уязвими.
Следователно трябва да се констатира, че тази фаза представлява част от периода, през който член 7, параграф 4 от директивата
забранява по принцип всяко ловно действие.
Що се отнася до това дали прогласените в член 9 от директивата дерогации могат да се прилагат към ситуации, уреждани от предвидените
в член 7, параграф 4 от директивата специални изисквания за защита, следва да се напомни, че в Решение от 16 октомври 2003 г.
по дело Ligue pour la protection des oiseaux и др. (C‑182/02, Recueil, стр. I‑12105, точка 9) Съдът е преценил, че член 9,
параграф 1, буква в) от директивата допуска възможността при спазване на другите предписания в споменатия член 9 да се разрешат
пленът, държането или други видове благоразумно използване на птици през посочените в член 7, параграф 4 от директивата периоди,
когато оцеляването на дивите птици е особено застрашено.
Следователно ловуването на диви птици, практикувано за развлечение през периодите, посочени в член 7, параграф 4 от директивата,
може — при условие че са спазени изискванията, предвидени в член 9, параграф 2 от тази директива — да съответства на „благоразумно
използване“ по смисъла на член 9, парграф 1, буква в) от директивата (вж. в този смисъл Решение по дело Ligue pour la protection
des oiseaux и др., посочено по-горе, точка 11).
Тежестта на доказване във връзка със спазването на тези изисквания за всяка дерогация обаче е възложена на националния орган,
който взема решението за нея (вж. в този смисъл Решение от 15 декември 2005 г. по дело Комисия/Финландия, C‑344/03, Recueil,
стр. I‑11033, точки 39 и 60, както и Решение от 8 юни 2006 г. по дело WWF Italia и др., C‑60/05, Recueil, стр. I‑5083, точка 34).
При определяне дали установеният в § 51, параграф 2 от KrntJagdG режим за ловуване се намира в съответствие с член 9, параграф 1,
буква в) от директивата, специално що се отнася до изискването дерогациите относно ловуването да бъдат ограничени до „малък
брой“, необходимо е да се припомни, че при приемане на мерките за транспониране на споменатата разпоредба държавите-членки
следва да гарантират, че във всички случаи, когато се прилага предвидената в нея дерогация, и по отношение на всички защитени
видове подлежащите на отстрел птици не надхвърлят определен праг, съобразен с ограничението подлежащите на такъв отстрел птици
да бъдат малък брой, като този праг трябва да се определи въз основа на стриктни научни данни (вж. Решение по дело WWF Italia
и др., посочено по-горе, точка 29).
В това отношение, макар и да е вярно, че както твърди ответникът, ловуването на глухар и тетрев е обект на цялостно планиране
на подлежащите на отстрел птици, посочената по-горе национална разпоредба все пак не уточнява в какво се изразява в този контекст
понятието „малък брой“ по смисъла на член 9, параграф 1, буква в) от директивата.
Съответстващо на общностното право транспониране на директивата обаче предполага органите, компетентни да разрешават дерогации
по отношение на отстрелването на птици от определен вид, да бъдат в състояние да се позовават на достатъчно ясни показатели
относно количествените прагове, които следва да се спазват (вж. в този смисъл Решение по дело WWF Italia и др., посочено по-горе,
точка 36).
Следователно установеният в § 51, параграф 2 от KrntJagdG режим за ловуване не е в съответствие с член 9, параграф 1, буква в)
от директивата.
Следва да се добави, че Република Австрия признава, че разглежданите видове присъстват на съответната територия и по време
на есента и зимата, като обаче уточнява, че ловуването през този период на годината протича при по-малко благоприятни условия.
Подобно обстоятелство обаче е лишено от релевантност по отношение на установената с директивата правна уредба.
При тези условия § 51, параграф 2 от KrntJagdG не съответства също и на встъпителната част на член 9, параграф 1 от директивата,
която обвързва приемането на дерогации от разпоредбите за защита на птиците с липсата на друго задоволително разрешение (вж.
в този смисъл Решение от 9 юни 2005 г. по дело Комисия/Испания, C‑135/04, Recueil, стр. I‑5261, точка 18).
На последно място, предвид представената от Република Австрия аргументация относно необходимостта ловуването на глухар и тетрев
да бъде разрешено с оглед запазването и поддържането на тяхното местообитание от ловците, следва да се отбележи, че макар
и да е вярно, че защитата на флората присъства сред причините за дерогация, посочени в член 9, параграф 1, буква а), четвърто
тире от директивата, трябва обаче да се констатира, че защитата на това местообитание може да бъде осигурена независимо от
ловуването (вж. в този смисъл Решение по дело Комисия/Финландия, посочено по-горе, точки 35 и 40).
Както изтъква в точка 61 от своето заключение генералният адвокат, държавите-членки впрочем са поели задължението за тази
защита по силата на член 4 от директивата, при това както в пределите на специалните защитени зони на птиците, така и извън
тях.
Следователно доводите на Република Австрия трябва да се отхвърлят изцяло.
Ето защо трябва да се констатира, че правната уредба на лова в Каринтия по отношение на всички посочени в настоящото твърдение
за нарушение видове птици не съответства на директивата.
Следователно искът на Комисията по този пункт е основателен.
–       Провинция Долна Австрия
Доводи на страните
Комисията изтъква, че § 22 от Nö JagdVO определя по отношение на определен брой видове периодите за ловуване, които включват
сезона на отглеждане на малките или стадиите на размножаване  на съответните видове. Ставало въпрос за глухара (чийто лов
е разрешен от 1 до 31 май през четните години, докато според Комисията той трябвало да бъде разрешен от 1 октомври до 28 февруари),
за тетрева (чийто лов е разрешен от 1 до 31 май през нечетните години вместо от 21 септември до 31 март), за глухара мелез
(чийто лов е разрешен от 1 януари до 31 декември вместо от 1 октомври до 28 март), за горския бекас (чийто лов е разрешен
от 1 септември до 31 декември и от 1 март до 15 април вместо от 11 септември до 19 февруари) и за гривяка (чийто лов е разрешен
от 1 август до 31 януари вместо от 1 септември до 31 януари).
Република Австрия признава, че като дата за откриване на есенния лов за гривяк е трябвало да се определи 1 септември, както
твърди Комисията.
По отношение на режима за ловуване на глухар, тетрев и горски бекас тази държава-членка изцяло препраща към своите аргументи
във връзка с транспонирането на член 7, параграф 4 от директивата в Каринтия (вж. точки 179—183 от настоящото решение).
Посочената държава-членка припомня, че по отношение на тези видове периодът на пролетен лов попада във фазата на ухажване,
която предшества сезоните на мътене и отглеждане на малките. Следователно не можело да се прилага системата за специална защита,
установена с член 7, параграф 4 от директивата.
Според мнението на Република Австрия периодите за ловуване по отношение на глухара мелез не можело да бъдат предмет на настоящия
иск, тъй като този вид не е бил разглеждан в рамките на досъдебната процедура.
Тази държава-членка впрочем твърди, че мъжките птици от този вид били по-големи по размер от мъжките птици от вида тетрев
и поради това обезпокоявали последните по време на ухажването.
Съображения на Съда
Предвид отговора на ответника по твърдението за нарушение във връзка с периода за ловуване на гривяк, по този пункт следва
да се констатира неизпълнение на задълженията.
Що се отнася до глухара мелез, следва да се посочи, че той произлиза от кръстосването на два вида и че независимо от това
дали в биологичен смисъл може да се счита за отделен вид, той във всеки случай се отличава от глухара и тетрева.
Ето защо режимът за ловуване на глухар мелез в Долна Австрия е трябвало да се спомене в официалното уведомително писмо, като
се има предвид, че според практиката на Съда това писмо определя предмета на спора (вж. в този смисъл Решение от 27 април
2006 г. по дело Комисия/Германия, C‑441/02, Recueil, стр. I‑3449, точки 59 и 60, както и Решение от 30 януари 2007 г. по дело
Комисия/Дания, C‑150/04, Сборник, стр. I‑1163, точки 66 и 67).
Следователно искът на Комисията по този пункт следва да се счита за недопустим.
По отношение на твърдението за нарушение, изведено от недостатъчна защита на горския бекас, необходимо е да се отбележи, че
за този вид ловуването е разрешено от 1 март до 15 април и от края на лятото до началото на зимата.
Като разрешава ловуването на този вид в продължение на повече от пет месеца, установеният в § 22 от Nö JagdVO режим упражнява
прекомерен натиск върху съответната популация.
Както е видно от точки 186 и 187 от настоящото решение обаче, подобен режим в никакъв случай не би могъл да се впише в приложното
поле на член 9 от директивата.
Що се отнася до глухара и тетрева, следва да се припомни, че както е видно от точки 194 и 195 от настоящото решение, пролетният
лов съвпада с фазата на ухажване на посочените видове, представляваща период, за който член 7, параграф 4 от директивата изисква
специални мерки за защита.
Макар и да е вярно, че по отношение на тези два вида есенен лов не е предвиден и че пролетният лов е ограничен до всяка втора
година, Република Австрия все пак не представя конкретни данни за това по какъв начин се гарантира спазването на член 9, параграф 1,
буква в) от директивата, по-конкретно относно ограничението за подлежащи на отстрел птици до „малък брой“.
Както обаче произтича от точки 199 и 201 на настоящото решение, задължение на компетентните власти от съответната държава-членка
е да гарантират с достатъчна степен на юридическа точност и въз основа на признати научни данни, че количественият праг по
никакъв начин няма да бъде надхвърлен и че следователно на посочените видове ще бъде гарантирана пълна защита (вж. в този
смисъл и Решение от 9 декември 2004 г. по дело Комисия/Испания, C‑79/03, Recueil, стр. I‑11619, точка 41).
Такива уточнения обаче не присъстват в процесната правна уредба.
Следователно настоящото твърдение за нарушение на Комисията е основателно по отношение на всички посочени видове, с изключение
на глухара мелез, по отношение на който твърдението за нарушение е недопустимо.
–       Провинция Горна Австрия
Доводи на страните
Комисията отбелязва, че съгласно § 1, параграф 1 от Oö SchonzeitenVO ловуването е разрешено през сезона на отглеждане на малките
или през стадиите на размножаване, от една страна, по отношение на мъжките птици от вида глухар (като ловът е разрешен от
1 до 31 май, докато според Комисията е трябвало да бъде разрешен от 1 октомври до 28 февруари), тетрев (като ловът е разрешен
от 1 до 31 май вместо от 21 септември до 31 март) и глухар мелез (като ловът е разрешен от 1 до 31 май вместо от 1 октомври
до 28 март), както и от друга страна, по отношение на горския бекас (като ловът е разрешен от 1 октомври до 30 април вместо
от 11 септември до 19 февруари).
Република Австрия подчертава, че пролетният лов на глухар, тетрев и глухар мелез е по време на фазата на ухажване и следователно
не се включва в приложното поле на член 7, параграф 4 от директивата.
В този смисъл държавата-членка препраща към доводите, посочени в точки 179—183 от настоящото решение по отношение на режима
за ловуване, който действа в Каринтия.
По отношение на горския бекас държавата-членка отбелязва, че предвидените периоди за ловуване се отклоняват от директивата
единствено във връзка с мъжките птици, които всъщност са единствените, които се ловуват по време на фазата на ухажване. Следователно
женските птици нямало да бъдат обезпокоени през никой стадий от периода на размножаване. Биологичните особености на този вид
освен това предоставяли гаранция, че този режим за ловуване е съвместим с принципите на разумно използване и екологично балансиран
контрол на съответните популации.
Съображения на Съда
По отношение на твърдението за нарушение, свързано със защитата на глухара и тетрева, следва да се припомни, че както е видно
от точки 194 и 195 от настоящото решение, определеният в Горна Австрия период за ловуване за тези два вида съответства на
период, който следва да бъде обект на специална защита по силата на член 7, параграф 4 от директивата.
Макар да е вярно обаче, че само пролетният лов за тези видове е разрешен, Република Австрия не представя данни, които могат
да установят, че този режим отговаря на прогласените в член 9, параграф 1, буква в) от директивата изисквания, както са уточнени
те в съдебната практика (вж. точки 199 и 201 от настоящото решение). По-конкретно, процесната правна уредба не уточнява в
каква степен посоченият режим гарантира, че подлежащите на улов птици се ограничават до „малък брой“.
Във връзка с твърдението за нарушение, свързано с режима за ловуване на глухар мелез, който е птица, произлизаща от кръстосването
на глухар и тетрев, следва да се припомни, че по смисъла на член 1 от директивата тя има за цел опазването на всички видове
естествено срещащи се в диво състояние птици на европейската територия на държавите-членки, за които е в сила Договорът.
В този смисъл, както подчертава в точка 93 от своето заключение генералният адвокат, даден биологичен вид се определя като
съвкупността от всички индивиди, съставляващи една размножителна общност.
В свята писмена защита обаче Република Австрия оспорва това, че плодът на чифтосване с участието на мъжки или женски глухар
мелез може да се излюпи на свобода, без Комисията да ѝ противоречи по този пункт.
Следователно Комисията не установява, че по отношение на глухара мелез съществува една размножителна общност, която да позволи
глухарът мелез да се счита за самостоятелен вид, попадащ поради този факт в приложното поле на директивата.
Следователно твърдението за нарушение, свързано с режима за ловуване на глухар мелез в Горна Австрия, следва да се отхвърли
като неоснователно.
По отношение на твърдението за нарушение, свързано с горския бекас, следва да се констатира, че този вид може да бъде ловуван
не само през пролетта, но също през есента и зимата.
Както е видно от точки 186 и 187 от настоящото решение, поради широкия обхват на предвидените периоди за ловуване подобен
режим е несъвместим със съдържащите се в директивата изисквания за защита и не би могъл да бъде оправдан на основание член 9
от тази директива.
На последно място, във връзка с прокараното от Република Австрия разграничение между мъжките и женските птици от разглеждания
вид, достатъчно е да се отбележи, че това разграничение не намира никакво юридическо основание в разпоредбите на директивата,
свързани с обхвата на защитата, от която следва да се ползват дивите птици.
Следователно направеното от Комисията твърдение за нарушение трябва да бъде възприето по отношение режима за ловуване, който
действа в Горна Австрия за всички посочени видове, с изключение на глухара мелез.
–       Провинция Залцбург
Доводи на страните
Комисията отбелязва, че от свързаните разпоредби на § 54, параграф 1 от Sbg JagdG и § 1 от Sbg SchonzeitenVO е видно, че за
определен брой видове ловуването е разрешено през сезона на отглеждане на малките или на размножаване, тоест периодите, през
които ловуването по принцип е забранено, освен ако не са изпълнени предвидените в член 9 от директивата условия и критерии
за дерогация. Ставало въпрос за глухара (чийто лов е разрешен от 1 до 31 май, докато според Комисията трябвало да бъде разрешен
от 1 октомври до 28 февруари), за тетрева (чийто лов е разрешен от 1 май до 15 юни вместо от 21 септември до 31 март), за
глухара мелез (чийто лов е разрешен от 1 май до 15 юни вместо от 1 октомври до 28 март) и за горския бекас (чийто лов е разрешен
от 1 март до 15 април и от 1 октомври до 31 декември вместо от 11 септември до 19 февруари).
Комисията отбелязва, че § 60, параграф 3а от Sbg JagdG се ограничава до това да определи минимален и евентуално максимален
брой подлежащи на отстрел птици. Следователно в рамките на приемането на плановете за лов не съществувала никаква възможност
причините за дерогация да се преценят в светлината на член 9 от директивата.
По отношение ловуването на глухар, тетрев и глухар мелез по време на фазата на ухажване Република Австрия по същество препраща
към своите доводи относно системата за защита на посочените видове в Каринтия (вж. точки 179—183 от настоящото решение).
Тази държава-членка обяснява, че при приемането на правилника относно плановете за лов компетентните власти се съобразяват
с условията и критериите, съгласно които е позволено да се дерогира от предвидените в директивата забрани, в съответствие
с член 9, параграфи 1 и 2 от тази директива.
Тази държава-членка уточнява, че по смисъла на § 60, параграф 3а от Sbg JagdG максималният брой разрешени за отстрел птици
трябва да се определя по такъв начин, че да се постигне или запази популация, съответстваща на установените в § 3 от Sbg JagdG
принципи. Правилникът относно плановете за лов впрочем бил приет въз основа на точни данни за регистрираните вреди, както
и на доклади и изчисления във връзка с популацията на съответните видове. Съдържащите се в този правилник стойности следвало
да се разбират като максимален брой подлежащи на отстрел птици.
Република Австрия добавя, че разрешените актове на намеса се отнасят само до видовете птици, посочени в § 59, параграф 1 от
Sbg JagdG, тоест тези, които не са изброени в приложение II от директивата като видове, които могат да се ловуват в Австрия.
Никакъв план за лов обаче не бил установен в този смисъл, така че въпросните видове птици попадат под обща забрана за ловуване.
В някои случаи ловуването им би могло да бъде разрешавано единствено на основание § 104, параграф 4 от Sbg JagdG, но само
извън периодите на защита, установени с директивата.
Съображения на Съда
Както е видно от разсъжденията в точки 186 и 187 от настоящото решение, пролетният лов на горски бекас като допълнение на
есенния лов, който също е разрешен за този вид, не би могъл да се обоснове на базата на член 9, параграф 1, буква в) от директивата.
При определянето на това дали са налице условията и критериите за дерогация по отношение ловуването на глухар и тетрев, за
които е разрешен само пролетен лов, следва да се констатира, че § 59, параграф 1 от Sbg JagdG намира приложение само за видовете,
непосочени в приложение II от директивата като видове, които могат да бъдат ловувани в Австрия.
Глухарът и тетревът обаче са упоменати в това приложение. Следователно тези два вида не попадат в планирането за подлежащи
на отстрел птици.
Що се отнася до въпроса дали ловуването на тези видове може да се обоснове по силата на член 9 от директивата, следва да се
констатира, че ответникът не е установил, че законодателството на провинция Залцбург се намира в съответствие с причината
за дерогация, прогласена в член 9, параграф 1, буква в) от директивата.
За преценката на даден план за лов § 59, параграф 1 от Sbg JagdG всъщност препраща към органа, овластен с правомощия за издаване
на подзаконови нормативни актове, без упражняването на тези правомощия да бъде ограничено с обвързващи количествени показатели.
Следователно искът е основателен по отношение на режима за ловуване, който се прилага спрямо горския бекас, глухара и тетрева.
По отношение разпоредбите на провинция Залцбург относно ловуването на глухар мелез следва да се напомни, че както е видно
от точки 234—237 от настоящото решение, не е установено, че този вид попада в приложното поле на директивата.
Следователно твърдението за нарушение, свързано с ловуването на глухар мелез в провинция Залцбург, трябва да бъде отхвърлено
като неоснователно.
От изложеното дотук следва, че настоящото твърдение за нарушение е основателно, що се отнася до режима за ловуване в Провинция
Залцбург за всички посочени видове, с изключение на глухара мелез.
–       Провинция Тирол
Доводи на страните
Комисията отбелязва, че § 1, параграф 1 от DurchfVO Tiroler JagdG определя периоди за ловуване, които застъпват сезоните за
отглеждане на малките или размножаване по отношение на глухара (чийто лов е разрешен от 1 до 15 май в нечетните години, докато
според Комисията трябвало да бъде разрешен от 1 октомври до 28 февруари) и на тетрева (чийто лов е разрешен от 10 до 31 май
вместо от 21 септември до 31 март), като по този начин се отклонява от член 7, параграф 4 на директивата.
Комисията подчертава, че ако ловуването на глухара и тетрева, които са особено застрашени видове в Австрия, трябва да става
само по изключение съгласно член 9 от директивата, следвало да се осъществява надзор за спазване на условията и критериите
за дерогация, определени в тази разпоредба.
Република Австрия препраща към своята аргументация във връзка с пролетния лов на посочените видове, който съвпада с тяхната
фаза на ухажване, по отношение на Каринтия (вж. точки 179—183 от настоящото решение).
Тази държава-членка подчертава също, че в Тирол е трудно да се ловува в края на есента и през зимата и че във всеки случай
популациите на споменатите видове в този район не са застрашени.
Съображения на Съда
Относно обхвата на предвидената в член 7, параграф 4 от директивата система за защита следва да се припомни, че тази система
се разпростира и по отношение на фазата на ухажване на глухара и тетрева, както е видно от точки 194 и 195 от настоящото решение.
Във връзка с довода на Република Австрия относно трудността да се ловува в Тирол през есента и зимата е достатъчно да се отбележи,
че подобно съображение не може да бъде свързано с която и да било от причините за дерогация, предвидени в член 9 от директивата.
Следователно искът е основателен по отношение на периодите за ловуване на глухар и тетрев, определени в § 1, параграф 1 от
DurchfVO Tiroler JagdG.
–       Провинция Форарлберг
Доводи на страните
Комисията отбелязва, че определеният в § 27, параграф 1 от Vlbg JagdVO период за ловуване не се намира в съответствие с изискванията,
предвидени в член 7, параграф 4 от директивата по отношение на тетрева. Този период бил определен от 11 до 31 май, докато
според Комисията трябвало да бъде от 21 септември до 31 март. Така периодът попадал по време на фазата на ухажване на посочения
вид.
Република Австрия изтъква, че за видовете пернат дивеч — с изключение на тетрева — Vlbg JagdVO определя периоди за ловуване,
които се намират в съответствие с разпоредбите на директивата. В този смисъл Република Австрия препраща към своята аргументация
във връзка с транспонирането на директивата в Каринтия (вж. точки 179—183 от настоящото решение).
Съображения на Съда
С оглед да се прецени основателността на формулираното от Комисията твърдение за нарушение е достатъчно да се констатира,
че както е видно от точки 194 и 195 от настоящото решение, Република Австрия не установява, че националната правна уредба,
която представлява предмет на това твърдение за нарушение, отговаря на условията и критериите за дерогация, прогласени в член 9
от директивата по отношение на специалните изисквания за защита, поставени в член 7, параграф 4 от тази директива.
Ето защо твърдението за нарушение на Комисията относно определения в § 27, параграф 1 от Vlbg JagdVO период за ловуване на
тетрев е основателно.
–       Провинция Виена
Доводи на страните
Комисията посочва, че свързаните разпоредби на § 69 от Wiener JagdG и § 1, параграф 1 от Wiener SchonzeitenVO определят период
за ловуване на горския бекас, застъпващ сезоните на размножаване и на отглеждане на малките, които по принцип са обект на
забрана по силата на член 7, параграф 4 от директивата, без да се прави позоваване на съответните условия относно дерогация,
предвидени в член 9 от директивата.
Република Австрия твърди, че посоченият в това твърдение за нарушение режим за ловуване се намира в съответствие с дерогацията,
предвидена в член 9, параграф 1, буква в) от директивата.
Съображения на Съда
Предвид припомнената в точка 198 от настоящото решение съдебна практика следва да се отбележи, че по отношение на провинция
Виена Република Австрия не привежда данни, с които може да се установи, че прогласените в член 9 от директивата условия и
критерии са изпълнени, по-специално относно ограничението на подлежащите на отстрел птици до „малък брой“ съгласно параграф 1,
буква в) от посочения член, както и липсата на друго задоволително разрешение в съответствие с встъпителната част на посочения
параграф.
Поради това искът следва да се уважи по отношение на периода за ловуване на горски бекас в провинция Виена, както той е определен
в свързаните разпоредби на § 69 от Wiener JagdG и § 1, параграф 1 от Wiener SchonzeitenVO.
Нарушение на член 8 от директивата в Долна Австрия
–       Доводи на страните
Комисията твърди, че § 20, параграф 4 от Nö NSchG не съдържа разпоредби, определящи по задоволителен начин средствата за лов,
забранени по силата на член 8 от директивата, разглеждан във връзка с приложение IV, буква а) от тази директива. Вместо това
в него се съдържала само обща препратка към разрешените средства, мерки и методи за ловене или убиване.
Комисията изтъква, че макар и компетентният орган да има задължението да действа в съответствие с директивата, съществуването
на административна практика в съответствие с определена директива не отговаря на изискванията за подходящо транспониране на
общностното право.
Република Австрия смята, че § 20, параграф 4 от Nö NSchG, който позволява убиването на защитени животни въз основа на специални
разрешения, отговаря на предписанията на член 8 от директивата.
Тази държава-членка счита, че поради избраната законодателна техника по отношение на преследваната от § 20, параграф 4 от
Nö NSchG цел изискваната от директивата защита е гарантирана. Компетентните органи всъщност били задължени в решенията за
специално разрешение да определят средствата, мерките и методите за ловене или убиване, чието използване е позволено. Посочените
органи следвало да вземат своите решения по начин, който е в съответствие с директивата, като спазват и предписаните в § 95
от Nö NSchG забрани, предвид принципа за еднакво приложение на националната правна уредба.
–       Съображения на Съда
Както е припомнено в точка 92 от настоящото решение, точността на транспонирането придобива особено значение в случая на директивата,
доколкото управлението на общото наследство е поверено на съответните държави-членки за тяхната територия (вж. Решение от
13 октомври 1987 г. по дело Комисия/Нидерландия, 236/85, Recueil, стр. 3989, точка 5).
Следователно позоваването на практика, намираща се в съответствие с директивата, не удовлетворява изискванията за точно транспониране
на тази директива.
По-конкретно във връзка със средствата, мерките и методите за ловене или убиване държавите-членки са длъжни да определят със
задължителна правна сила списъка на незаконните практики (вж. в този смисъл Решение от 13 октомври 1987 г. по дело Комисия/Нидерландия,
посочено по-горе, точки 27 и 28).
Следва да се добави, че предписаните от директивата забрани при лов да се използват определени средства за ловене трябва да
произтичат от разпоредби с нормативен характер. Принципът на правната сигурност изисква забраните, за които става въпрос,
да бъдат възпроизведени в правни актове със задължителна сила (вж. в този смисъл Решение от 15 март 1990 г. по дело Комисия/Нидерландия,
C‑339/87, Recueil, стр. I‑851, точка 22).
Всъщност отсъствието на практика, несъвместима с директивата, не би могло да освободи съответната държава-членка от нейното
задължение да приеме законодателни или подзаконови мерки, за да гарантира подходящо транспониране на разпоредбите на директивата.
Освен това обстоятелството, че в дадена държава-членка не се прибягва до определен способ за ловуване, не би могло да представлява
причина една такава забрана да не се транспонира в националната правна уредба (вж. Решение от 15 март 1990 г. по дело Комисия/Нидерландия,
посочено по-горе, точка 32).
Следва да се добави, че препращането към член 95 от Nö JagdG е лишено от релевантност, като се има предвид, че в приложното
поле на този закон попадат единствено видовете диви животни, които могат да се ловуват, но не и всички видове диви птици,
които попадат в приложното поле на директивата.
Следователно § 8 от директивата не е точно транспониран в Долна Австрия.
Ето защо искът на Комисията е основателен по този пункт.
Нарушение на член 9, параграфи 1 и 2 от директивата в Бургенланд, в Долна Австрия, в Горна Австрия, в провинция Залцбург и
в Тирол
–       Провинция Бургенланд
Доводи на страните
Комисията изтъква, че съгласно § 88а, параграф 1 от Bgld JagdG ловуването на обикновен скорец е разрешено от 15 юли до 30 ноември
и че съгласно параграф 2 от същия § в случай на предвидима масова поява на екземпляри от този вид необходимостта от тази мярка
се установява с правилник за прилагане. Тази делегация обаче не излагала по задоволителен начин условията и критериите за
дерогация, изброени в член 9 от директивата.
Република Австрия счита, че предвид значителните вреди, които обикновеният скорец причинява на лозарските култури, провинция
Бургенланд е преценила за необходимо да прибегне до дерогиращата разпоредба на член 9 от директивата и да приеме член 88а
от Bgld JagdG. Не съществувало друго задоволително разрешение, като се има предвид, че конвенционалните способи за прогонване
на този вид се оказали недостатъчни.
–       Съображения на Съда
В самото начало следва да се отбележи, че всяка мярка за дерогиране от защитните разпоредби на директивата следва да се преценява,
като се отчитат прогласените в член 9 от тази директива условия и критерии. Следователно държавите-членки не биха могли да
оправомощят орган, овластен да издава подзаконови нормативни актове, да приема мерки за дерогация от предписаните в директивата
правила за защита, без точно да определят материалните и формални изисквания, произтичащи от посочения член, на които трябва
да се подчиняват подобни дерогации (вж. в този смисъл Решение по дело WWF Italia и др., посочено по-горе, точки 25 и 28).
Следва обаче да се констатира, че § 88а от Bgld JagdG не предвижда разрешените средства, мерки и методи за ловене или убиване,
нито пък налага по задължителен начин конкретните условия за намеса.
Съгласно параграф 2 от този § всъщност е достатъчно с правилник за прилагане да се констатира съществуването на опасност за
лозарството, произтичаща от наличието на обикновени скорци. За сметка на това не се изисква подлежащият на приемане правилник
да съдържа точни данни по отношение на критериите, въведени с член 9, параграф 2 от директивата.
Затова въведеният с § 88а от Bgld JagdG режим във връзка с борбата срещу обикновените скорци не отговаря на условията за дерогация,
предвидени в член 9 от директивата.
Следователно направеното от Комисията твърдение за нарушение е основателно по този пункт.
–       Провинция Долна Австрия
Доводи на страните
Комисията изтъква, че предоставеното с § 20, параграф 4 от Nö NSchG общо разрешение във връзка с научните или педагогически
цели не съдържа изчерпателен списък на условията и критериите, които трябва да бъдат изпълнени, за да може да се стигне до
дерогация от разпоредбите относно защита на дивите птици. Това разрешение впрочем било толкова неясно формулирано, че по никакъв
начин не би могло да бъде обосновано по силата на член 9 от директивата.
Комисията изтъква също, че § 21, параграф 2 от споменатия закон позволява да се дерогира от разпоредбите относно защитата
на дивите птици и с оглед на земеделско или горско стопанисване, без това изключение да е подчинено на критериите, предвидени
в член 9 от директивата.
Република Австрия твърди, че изискваната от директивата защита е гарантирана в § 20, параграф 4 от Nö NSchG. При прилагането
на тази разпоредба компетентните органи всъщност трябвало да действат, от една страна, в съответствие с директивата, а от
друга страна, в посока еднаквото прилагане на националната правна уредба, като следователно вземат предвид изискванията за
защита, установени от правото, уреждащо лова. Във всеки случай на практика се допускали само твърде ограничителни дерогации.
Тази държава-членка поддържа, че прилагането на предвидената в § 20, параграф 4 от Nö NSchG дерогация освен това предвижда
възможността при необходимост да се прилагат по-ограничителни критерии от предвидените в член 9 на директивата. Що се отнася
до § 21, параграф 2 от Nö NSchG, то тази разпоредба изрично установявала, че разпоредбите за дерогация не се прилагат, ако
умишлено е причинена вреда на защитените растения, животни или местообитания.
Държавата-членка добавя, че макар и да следва дерогациите от режима за ловуване, както и от другите предвидени в членове 5,
6 и 8 от директивата ограничения и забрани, да се основават на поне една от причините, изброени в член 9, параграф 1 от тази
директива, трябва да се отчита и обстоятелството, че ловенето на малък брой птици е възможно, ако се спазват прогласените
в споменатия член други изисквания.
Съображения на Съда
В самото начало следва да се отбележи, че възможността за дерогиране от защитните разпоредби относно упражняването на лов,
както и от съдържащите се в членове 5, 6 и 8 от директивата забрани, е подчинена по силата на член 9 от същата директива на
определен брой условия и критерии.
Следва също да се припомни, че що се отнася до съществените условия във връзка с правната форма за транспониране на директивата,
Съдът уточнява, че с оглед да се осигури нейната пълна юридическа, а не само фактическа приложимост, държавите-членки следва
да предвидят ясна правна рамка в съответната област и че фактът, че в дадена държава-членка не съществуват действия, несъвместими
със забраните на директивата, не би могъл да оправдае липсата на правни разпоредби (вж. Решение от 15 март 1990 г. по дело
Комисия/Нидерландия, посочено по-горе, точка 25).
Необходимо е да се добави, че условията и критериите, въз основа на които държавите-членки могат да допускат дерогации от
предписаните в директивата забрани, следва да бъдат възпроизведени в ясни национални разпоредби (вж. Решение от 7 март 1996 г.
по дело Associazione Italiana per il WWF и др., С‑118/94, Recueil, стр. I‑1223, точка 22).
Оттук следва, че самите законодателни или подзаконови разпоредби, които държавите-членки приемат в съответната област, трябва
да изброяват изчерпателно причините, позволяващи при необходимост да се допусне дерогация от защитните разпоредби, предвидени
в директивата.
Както бе изтъкнато освен това в точка 162 от настоящото решение, административни практики, съответстващи на директивата, не
удовлетворяват изискванията за правилно транспониране.
При тези обстоятелства следва да се констатира, че с оглед на своя текст § 20, параграф 4 от Nö NSchG не би могъл да представлява
правилно транспониране на някоя от причините за дерогация, предвидени в член 9 от директивата.
Що се отнася до § 21, параграф 2 от Nö NSchG, който извежда от обсега на забраните във връзка със защита на птиците земеделското
и лесовъдното използване на терени, следва да се отбележи, че тази разпоредба не се прилага в случай на умишлено причинена
вреда на защитени растения и животни.
Предвидените в член 5 от директивата различни забрани обаче, които намират приложение към земеделски или лесовъдни стопанства,
се отнасят до умишлено причинени вреди.
Следователно предвидените в § 21, параграф 2 от Nö NSchG изключения не биха могли да бъдат подчинени на член 9 от директивата.
От изложеното дотук следва, че по отношение на § 20, параграф 4 от Nö NSchG е основателно направеното от Комисията твърдение
за нарушение, изведено от нарушение на член 9, параграфи 1 и 2 от директивата от законодателството на провинция Долна Австрия.
Това твърдение за нарушение обаче не е основателно в частта, в която се отнася до § 21, параграф 2 от Nö NSchG.
–       Провинция Горна Австрия
Доводи на страните
Комисията твърди, че § 60, параграф 3 от Oö JagdG не удовлетворявал предвидените в член 9 от директивата условия и критерии,
тъй като правомерността на мерките за намеса, разрешени в тази национална разпоредба, не е поставена в зависимост от отсъствието
на друго задоволително разрешение.
Република Австрия посочва, че споменатата национална разпоредба се намира в съответствие с общностното право, като се има
предвид, че са изпълнени всички материални и формални изисквания, прогласени в член 9 от директивата. Посочените в съответната
национална разпоредба птици всъщност били защитени през цялата година и винаги трябвало да се получи разрешение, за да се
допусне дерогация от системата за защита, установена в § 48 от Oö JagdG.
Тази държава-членка изтъква също, че от подготвителните документи във връзка с § 60, параграф 3 от Oö JagdG е видно, че законодателят
в Горна Австрия сам е разгледал условията и критериите, прогласени в член 9 от директивата.
Този законодател обаче преценил, че предоставените на притежателите правомощия за предотвратяване на причиняването на сериозни
вреди върху културите, добитъка и другите форми на собственост са оправдани, тъй като собствениците като цяло не разполагат
с друго задоволително разрешение, когато посочените животни проникват в жилищните или в стопанските постройки.
Съображения на Съда
Следва да се отбележи, че § 60, параграф 3 от Oö JagdG позволява да се улавят или убиват и да се придобиват защитени птици
с оглед предотвратяване на вреди „върху други форми на собственост“.
Такава причина за дерогация не съответства на интересите, към чиято защита е насочен член 9, параграф 1, буква а), трето тире
от директивата.
Освен това от член 9, параграф 2, четвърто тире от директивата е видно, че от органите на държавите-членки, отговарящи за
прилагането на тази директива, се изисква да определят инстанция, която за всяка предвидена мярка по дерогация преценява дали
са налице изискваните условия за разрешаване на такава мярка, произнася се по-конкретно по средствата, мерките и методите,
които могат да бъдат използвани, и определя пределите на тази мярка, както и лицата, които могат да се възползват от нея.
§ 60, параграф 3 от Oö JagdG обаче не съдържа такива уточнения.
Необходимо е също да се констатира, че тази разпоредба не уточнява и начините за контрол, предвидени в член 9, параграф 2,
пето тире от директивата.
На последно място, във връзка с довода, изведен от това, че компетентните органи тълкуват националните разпоредби в съответствие
с тази директива, достатъчно е да се припомни, че както вече е посочено в точка 162 от настоящото решение, обикновените административни
практики, които по своя характер подлежат на изменения по волята на администрацията и нямат адекватна публичност, не биха
могли да се считат за съответстващо на общностното право изпълнение на задължението за транспониране, възложено на държавите-членки
в качеството им на адресати на дадена директива.
Следователно § 60, параграф 3 от Oö JagdG не съответства на член 9, параграфи 1 и 2 от директивата.
Ето защо искът на Комисията следва да се уважи по този пункт.
–       Провинция Залцбург
Доводи на страните
Комисията посочва, че съгласно § 34, параграф 1 от Sbg NSchG дерогации от защитните разпоредби могат да се предоставят по-конкретно
с оглед производството на напитки. Не било установено обаче в коя разрешена от директивата дерогация би могъл да попадне подобен
режим.
Комисията изтъква също, че съгласно § 72, параграф 3 от Sbg JagdG дерогациите от забраната за използване на капани за убиване
на диви животни могат да се предоставят, без да се отчитат условията и критериите, предвидени в член 9 от директивата. Стеснително
тълкуване на § 72, параграф 3 от Sbg JagdG впрочем не било достатъчно, за да се удовлетворят тези условия и критерии по правнозадължителен
начин.
Във връзка с посоченото в § 34, параграф 1 от Sbg JagdG производство на напитки Република Австрия твърди, че тази разпоредба
няма приложение по отношение на птиците. Ставало въпрос за дерогация, която има за цел да позволи производството на алкохолни
напитки от определени видове растения. Освен това тази разпоредба разрешавала предоставянето на дерогации само ако са изпълнени
условията, прогласени в параграф 3 от същия §.
Що се отнася до използването на капани по силата на § 72, параграф 3 от Sbg JagdG тази държава-членка твърди, че условията
за дерогация се намират в съответствие с изискванията на член 9 от директивата.
Съображения на Съда
На първо място следва да се отбележи, че § 34, параграф 1 от Sbg NSchG прогласява причина за дерогация, свързана с производството
на напитки, която не фигурира в изчерпателния списък на причините, изброени в член 9, параграф 1 от директивата.
Освен това параграфи 1 и 3 от посочения § 34 не съдържат никакво ограничение по отношение на начините за приложение на дерогацията,
която той предвижда.
На второ място, във връзка с § 72, параграф 3 от Sbg NSchG следва да се констатира, че тази разпоредба не се съобразява и
с изчерпателния характер на списъка с причини за дерогация по член 9, параграф 1 от директивата. Споменатият § 72, параграф 3
всъщност позволява залагането на капани между другото и когато по друг начин не могат да се защитят обществени интереси, чиято
значимост е сравнима с предотвратяването на заплахи за човешкия живот или здраве.
Подобна причина за дерогация обаче не фигурира в споменатия списък.
Ето защо следва да се констатира, че настоящото твърдение на Комисията за нарушение е основателно.
–       Провинция Тирол
Доводи на страните
Комисията поддържа, че § 4, параграф 3 от Tiroler NSchVO предвижда, че е законосъобразно да се прогонват врани, обикновен
искорци и косове от земеделските и горските култури, както и от частните градини, без да се прави препратка към условията
и критериите, предвидени в член 9 от директивата.
Република Австрия счита, че § 4, параграф 3 от Tiroler NSchVO не противоречи на член 9 от директивата, тъй като не представлява
дерогация от членове 5, 6 и 7 от тази директива. По-специално съгласно член 5, буква г) от директивата било забранено само
обезпокояването, което има значение с оглед целите на директивата. Разрешеното прогонване на трите вида обаче нямало такъв
ефект.
Тази държава-членка подчертава също, че системата за защита, определена в членове 5, 6 и 7 от директивата, както и дерогационният
режим, предвиден в член 9, параграфи 1 и 2 от нея, са свързани с обезпокояване, което има умишлен характер.
Съображения на Съда
Следва да се отбележи, че текстът на § 4, параграф 3 от Tiroler NSchVO изважда без никакво ограничение три вида диви птици
от предвидената в директивата система за защита, щом като екземплярите от тези видове се намират във или в близост до земеделски
или горски култури, както и домашни градини.
Необходимо е да се посочи, че тази дерогация не се придружава от никаква резерва относно начините за нейното прилагане.
Следва да се добави, че ако съответните видове бъдат наистина прогонвани от всички така посочени площи, техните местообитания
биха били почти унищожени. Ето защо, противно на твърдяното от Република Австрия, произтичащото от това обезпокояване може
да окаже значително въздействие по отношение защитните цели на директивата.
С оглед на тези съображения трябва да се констатира, че прогласените в член 9 от директивата условия и критерии не са изпълнени
от § 4, параграф 3 от Tiroler NSchVO.
Ето защо направеното от Комисията твърдение за нарушение във връзка с последната разпоредба следва да се уважи.
Нарушение на член 11 от директивата в Долна Австрия
–       Доводи на страните
Комисията счита, че § 17, параграф 5 от Nö NSchG подчинява въвеждането на видове птици, които не се срещат естествено в диво
състояние в Долна Австрия, на условието тази намеса да не предизвиква трайно влошаване на местната природна среда. Това условие
обаче представлявало допълнителен критерий в сравнение с критериите, предвидени в член 11 от директивата.
Република Австрия отбелязва, че при тълкуване на § 17, параграф 5 от Nö NSchG в съответствие с посочената разпоредба на директивата
винаги се отказва разрешение за въвеждане в природата на неместен вид, ако това вреди на местната флора и фауна.
–       Съображения на Съда
В самото начало следва да се припомни, че както се посочва в точка 103 от настоящото решение, важността от пълна и ефективна
защита на дивите птици на територията на цялата Общност, независимо от местата им на престой или преминаване, води до несъвместимост
с директивата на всяко национално законодателство, което определя защитата на дивите птици в зависимост от понятието за национално
наследство.
Следва да се отбележи също, че член 11 от директивата, според който държавите-членки следят евентуалното въвеждане на видове
птици, които не се срещат естествено в диво състояние на европейската територия на държавите-членки, да не нанася вреда на
местната флора и фауна, въвежда особено ограничителна правна рамка по отношение на възможността да се разрешава въвеждането
на такива видове птици.
§ 17, параграф 5 от Nö NSchG обаче предвижда система за защита, която в много отношения се отклонява от прогласената в член 11
от директивата. Ето защо той следва да се счита за несъответстващ на последната разпоредба.
Във връзка с довода, според който във всеки случай посоченият § 17, параграф 5 от Nö NSchG се тълкувал от компетентните национални
органи в съответствие с директивата, достатъчно е да се напомни, че както е видно от точка 162 от настоящото решение, подобно
положение не може да осигури пълното транспониране на директивата.
Ето защо това последно твърдение за нарушение, направено от Комисията, следва да бъде уважено.
От всички изложени по-горе съображения е видно, че като не е транспонирала точно
–        член 1, параграфи 1 и 2 от директивата в Бургенланд, Каринтия, Долна Австрия, Горна Австрия и Щирия,
–        член 5 от директивата в Бургенланд, Каринтия, Долна Австрия, Горна Австрия и Щирия,
–        член 6, параграф 1 от директивата в Горна Австрия,
–        член 7, параграф 1 от директивата в Каринтия, Долна Австрия и Горна Австрия,
–        член 7, параграф 4 от директивата в следните провинции и по отношение на следните видове:
–        в Каринтия — по отношение на глухара, тетрева, лиската, горския бекас, гривяка и гугутката,
–        в Долна Австрия — по отношение на гривяка, глухара, тетрева и горския бекас,
–        в Горна Австрия — по отношение на глухара, тетрева и горския бекас,
–        в провинция Залцбург — по отношение на глухара, тетрева и горския бекас,
–        в Щирия — по отношение на глухара, тетрева и горския бекас,
–        в Тирол — по отношение на глухара и тетрева,
–        във Форарлберг — по отношение на тетрева и
–        в провинция Виена — по отношение на горския бекас
–        член 8 от директивата в Долна Австрия,
–        член 9, параграфи 1 и 2 от директивата в Бургенланд, Долна Австрия, по отношение на § 20, параграф 4 от Nö NSchG, Горна Австрия,
провинция Залцбург, Тирол и Щирия,
–        член 11 от директивата в Долна Австрия,
Република Австрия не е изпълнила задълженията, които произтичат за нея от членове 10 ЕО и 249 ЕО и член 18 от директивата.

По съдебните разноски
По силата на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски,
ако е направено такова искане. След като Комисията е направила искане за осъждане на Република Австрия и последната е загубила
делото по основната част от своите правни основания, свързани със съображенията за наличие на неизпълнение на задълженията,
останали като предмет на спора, тя следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски, свързани с тези правни основания.
Във връзка със съображенията за наличие на неизпълнение на задължения, съдържащи се в поставящата начало на производството
искова молба, които са предмет на отказ от иск, направен от страна на Комисията в последващ стадий на производството, следва
да се констатира, че изоставянето на съответните твърдения за нарушение е настъпило вследствие изменения на оспорваните национални
правни актове. Ето защо този отказ от иск се дължи на ответника, като се има предвид, че въпросните инструменти са приведени
в съответствие с изискванията на общностното право едва със закъснение. Поради това в приложение на член 69, параграф 5 от
Процедурния правилник Република Австрия следва да бъде осъдена да заплати и съдебните разноски, свързани с посочените доводи
за неизпълнение на задължения. Следователно ответникът трябва да бъде осъден да заплати всички съдебни разноски по настоящото
производство.
По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:
1)
Като не е транспонирала точно
–
член 1, параграфи 1 и 2 от Директива 79/409/ЕИО на Съвета от 2 април 1979 година относно опазването на дивите птици в Бургенланд,
Каринтия, Долна Австрия, Горна Австрия и Щирия,
–
член 5 от Директива 79/409 в Бургенланд, Каринтия, Долна Австрия, Горна Австрия и Щирия,
–
член 6, параграф 1 от Директива 79/409 в Горна Австрия,
–
член 7, параграф 1 от Директива 79/409 в Каринтия, Долна Австрия и Горна Австрия,
–
член 7, параграф 4 от Директива 79/409 в следните провинции и по отношение на следните видове:
–
в Каринтия — по отношение на глухара, тетрева, лиската, горския бекас, гривяка и гугутката,
–
в Долна Австрия — по отношение на гривяка, глухара, тетрева и горския бекас,
–
в Горна Австрия — по отношение на глухара, тетрева и горския бекас,
–
в провинция Залцбург — по отношение на глухара, тетрева и горския бекас,
–
в Щирия — по отношение на глухара, тетрева и горския бекас,
–
в Тирол — по отношение на глухара и тетрева,
–
във Форарлберг — по отношение на тетрева, и
–
в провинция Виена — по отношение на горския бекас,
–
член 8 от Директива 79/409 в Долна Австрия,
–
член 9, параграфи 1 и 2 от Директива 79/409 в Бургенланд, Долна Австрия, по отношение на § 20, параграф 4 от закона на Долна
Австрия за защита на природата (Niederösterreichisches Naturschutzgesetz), Горна Австрия, провинция Залцбург, Тирол и Щирия,
–
член 11 от Директива 79/409 в Долна Австрия,
Република Австрия не е изпълнила задълженията си по членове 10 ЕО и 249 ЕО и по член 18 от Директива 79/409.
2)
Отхвърля иска в останалата му част.
3)
Осъжда Република Австрия  да заплати съдебните разноски.
Подписи
*
Език на производството: немски.