CELEX: 62002TJ0185
Bendrijos prekių ženklas
Reglamentas (EB) Nr. 40/94
Protestas
Suklaidinimo galimybė
Žodinio prekių ženklo PICARO registracijos paraiška
Ankstesnis žodinis prekių ženklas PICASSO

Bylos aplinkybės
1       Pagal 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo, su pakeitimais, įstojanti į bylą
šalis 1998 m. rugsėjo 11 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) vokiečių kalba
padavė Bendrijos prekių ženklo paraišką (OL, L 11, 1994, p. 1).
2       Prekių ženklas, kurį įregistruoti buvo paduoda paraiška, yra žodinis žymuo PICARO.
3       Pagal 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartį dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti po peržiūrų
ir pakeitimų prekės bei paslaugos, kurių registracijos prašoma, priskiriamos 12 klasei ir atitinka šį aprašymą: „Automobiliai
ir jų dalys, autobusai“.
4       1999 m. gegužės 25 d. prekių ženklo registracijos paraiška buvo paskelbta
Bendrijos prekių ženklų biuletenyje.
5       1999 m. rugpjūčio 19 d.
Succession Picasso,
bendrosios nuosavybės paveldėtojas pagal Prancūzijos civilinio kodekso 815 straipsnį ir kt., bendrasavininkiai, veikdami kaip
ieškovai bei remdamiesi Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio 1 dalimi, padavė protestą dėl prekių ženklo, kurį įregistruoti
buvo paduoda paraiška, įregistravimo visoms šioje paraiškoje nurodytoms prekių kategorijoms. Protestas motyvuojamas Reglamento
Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta suklaidinimo galimybe. Jis grindžiamas tuo, kad jau yra įregistruotas Bendrijos
prekių ženklas Nr. 614 867 (toliau – ankstesnis prekių ženklas), kurio licencijos turėtojas yra
Succession Picasso.
Ankstesnis prekių ženklas – žodinis žymuo PICASSO
–
buvo deponuotas 1997 m. rugpjūčio 1 d. bei įregistruotas 1999 m. balandžio 26 d. prekėms
,
kurios priskiriamos Tarptautinės (Nicos) prekių klasifikacijos 12 klasei bei atitinka šį aprašymą: „Transporto priemonės;
sausumos, vandens arba oro susisiekimo priemonės, automobiliai, autobusai, sunkvežimiai, furgonai, gyvenamieji autofurgonai,
priekabos“.
6       2001 m. sausio 11 d. sprendimu Protestų skyrius atmetė protestą motyvuodamas tuo, kad nebuvo galimybės supainioti nagrinėjamus
prekių ženklus.
7       2001 m. kovo 7 d.
Succession Picasso
siekdamas, kad būtų panaikintas Protestų skyriaus priimtas sprendimas bei atmesta prekių ženklo registracijos paraiška, vadovaudamasis
Reglamento Nr. 40/94 59 straipsniu, padavė apeliaciją VRDT.
8       VRDT trečioji apeliacinė taryba 2002 m. kovo 18 d. sprendimu (byla R 247/2001‑3, toliau – ginčijamas sprendimas), apie kurį
ieškovui pranešta 2002 m. balandžio 17 d., apeliaciją atmetė. Iš esmės Apeliacinė taryba  nusprendė, kad, atsižvelgiant į
didelį atitinkamos visuomenes dalies dėmesį, nagrinėjami prekių ženklai nėra panašūs nei fonetiniu, nei vizualiniu požiūriu.
Be to, ji manė, kad ankstesnio prekių ženklo konceptualus įspūdis nuslopino bet kokius nagrinėjamųjų prekių ženklų fonetinius
ir (arba) vizualinius panašumus.

Procesas ir šalių reikalavimai
9       Veikdami
Succession Picasso
vardu, 2002 m. birželio 13 d. ieškovai Pirmosios instancijos teismo sekretoriate pateikė (anglų kalba) šį ieškinį.
10     Kadangi per Pirmosios instancijos teismo sekretoriaus nustatytą terminą įstojanti į bylą šalis pateikė prieštaravimą dėl to,
kad anglų kalba būtų bylos kalba, vadovaujantis Pirmosios instancijos teismo Darbo reglamento 131 straipsnio 2 dalies trečiu
punktu bylos kalba išlieka vokiečių, nes ja buvo paduota Bendrijos prekių ženklo registracijos paraiška.
11     Remdamasi teisėjo pranešėjo pranešimu Pirmosios instancijos teismo antroji kolegija nusprendė pradėti žodinę proceso dalį
ir pagal Darbo reglamento 64 straipsnį imdamasi proceso organizavimo priemonių pateikė ieškovui bei VRDT klausimus, į kuriuos
jie atsakė per tam skirtą terminą.
12     2003 m. lapkričio 11 d. posėdyje Pirmosios instancijos teismas išklausė šalių pasisakymus bei jų atsakymus į užduotus klausimus.
13     Ieškovai Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       panaikinti ginčijamą sprendimą,
–       patenkinti protestą ir atmesti prekių ženklo registracijos paraišką,
–       priteisti iš įstojančios į bylą šalies bylinėjimosi išlaidas.
14     VRDT Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       atmesti ieškinį,
–       priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.
15     Įstojanti į bylą šalis Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       atmesti ieškinį,
–       priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.

Dėl ieškinio priimtinumo

Šalių argumentai
16     Įstojanti į bylą šalis tvirtina, kad ieškinys nepriimtinas, nes
Succession Picasso
nėra nei fizinis, nei juridinis asmuo. Priešingai nei to reikalaujama pagal Darbo reglamento 44 straipsnio 5 dalį, ieškinyje
nenurodyta šią grupę apibūdinanti juridinio asmens rūšis ir prie ieškinio nepridėtas joks įrodymas dėl šios grupės teisinio
egzistavimo.
17     Atsakydami į Pirmosios instancijos teismo raštu pateiktus klausimus, ieškovai nurodė, kad pagal Prancūzijos civilinio kodekso
815 straipsnį ir kt. bendros nuosavybės paveldėtojai, nors jie ir neturi juridinio asmens statuso, yra nepriklausoma nuo jos
narių grupė, galinti savo vardu įgyti ir turėti teises bei pareigas, būti ieškovu ar atsakovu teisme. Papildomai ieškovai
nurodė, jog reikia laikyti, kad ieškinys yra paduotas penkių paveldėtojų vardu. Be to, buvo pateikti pareiškimai, pripažįstantys
Claude Ruiz‑Picasso suteiktą teisę, keturių paveldėtojų vardu atlikti visus veiksmus, kuriais siekiama apsaugoti jų teises
į Pablo Picasso kūrinį bei vardą.
18     VRDT pareiškė, kad Bendrijos prekių ženklų registre
Succession Picasso
įregistruota kaip ankstesnio prekių ženklo savininkė, ir todėl ji turėjo teisę dalyvauti protesto procedūroje pagal Reglamento
Nr. 40/94 8 straipsnio 2 dalies a punkto ii papunktį bei 42 straipsnio 1 dalies a punktą.

Pirmosios instancijos teismo vertinimas
19     Siekdami įrodyti
Succession Picasso
, kaip grupės, nepriklausančios nuo jos narių, gebėjimą būti ieškovu arba atsakovu teisme, ieškovai remiasi tik Prancūzijos
civilinio kodekso 815 straipsniu ir kt. nuostatomis. Nors Pirmosios instancijos teismas dėl šio klausimo pasiūlė papildyti
savo pastabas ir pagal Darbo reglamento 44 straipsnio 5 dalį pateikti įrodymus dėl šios grupės teisinio egzistavimo, jie vėl
apsiribojo nurodydami tik Prancūzijos civilinio kodekso 815 straipsnį ir kt. nuostatas. Užuot patenkinę Darbo reglamento 44 straipsnio
5 dalyje nustatytus reikalavimus ir pateikę papildomų įrodymų, galinčių patvirtinti
Succession Picasso
savarankiškumą bei atsakomybės (net ribotos) turėjimą, taip pat įrodę, jog
Succession Picasso
įgaliotasis atstovas tinkamai įgaliojo savo advokatą, paveldėtojai papildomai nurodė tik savo adresą, keturių narių Claude
Ruiz-Picasso suteiktus įgaliojimus bei pastarojo asmens išduotą įgaliojimą.
20     Šiomis aplinkybėmis to, jog
Succession Picasso
buvo įregistruotas kaip ankstesnio prekių ženklo savininkas, ir todėl dalyvavo protesto bei Apeliacinės tarybos procedūrose,
nepakanka, kad jo vardu pareikštas ieškinys atitiktų Darbo reglamento 44 straipsnio reikalavimus.
21     Priešingai nei tvirtina įstojanti į bylą šalis, tai nereiškia, kad ieškinys nepriimtinas. Iš tiesų sąvoka
Succession Picasso
nurodo penkis paveldėtojus, kuriems, kaip fiziniams asmenims, netaikomos Darbo reglamento 44 straipsnio 5 dalyje nustatytos
pareigos. Taigi reikia laikyti, kad ieškinį pareiškė penki paveldėtojai.
22     Tai, kad paveldėtojai nusprendė pareikšti ieškinį naudodami bendrą pavadinimą
Succession Picasso
, neturi poveikio ieškinio priimtinumui. Iš tikrųjų dėl po šiuo bendru pavadinimu veikiančių asmenų tapatybės nekyla jokių
abejonių. Šiomis aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismui šioje byloje dėl priimamo sprendimo ištaisius ieškovo pavadinimą,
joks kitas teisėtas kitų bylos šalių interesas nebus pažeistas.

Dėl bylos esmės
23     Siekdami pagrįsti savo ieškinį ieškovai remiasi dviem ieškinio pagrindais dėl, pirma, Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies
b punkto pažeidimo ir, antra, procedūros principų, nustatytų Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalyje,
in fine
, pažeidimo, nes Apeliacinė taryba peržengė protesto procedūroje nagrinėjamo šalių ginčo ribas. Visų pirma reikia išnagrinėti
antrą ieškinio pagrindą.

Dėl antro ieškinio pagrindo, kurį sudaro procedūros principų pažeidimai tiek, kiek  Apeliacinė taryba  peržengė protesto procedūroje
nagrinėjamo šalių ginčo ribas
Šalių argumentai
24     Ieškovai tvirtina, kad ginčijamo sprendimo 15 punkte nurodyta prielaida, susijusi su atitinkamos visuomenės dalies padidintu
dėmesiu, taip pat šio sprendimo 19–21 punktuose nurodytos prielaidos dėl ankstesnio prekių ženklo daromos įtakos rinkai bei
atitinkamos visuomenės dalies prekių ženklo suvokimo nėra paremtos jokiais protesto procedūroje šalių pateiktais įrodymais.
Ieškovų nuomone, Apeliacinė taryba neturi teisės grįsti savo sprendimo remdamasi šalių nepateiktomis prielaidomis.
25     VRDT atsikerta, kad Apeliacinė taryba nepažeidė Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalies,
in fine
, grįsdama savo sprendimą faktais, kuriuos oficialiai pateikė per procedūrą. Be to, VRDT nuomone, Apeliacinė taryba tinkamai
teisiškai įvertino plačiai žinomus faktus, kuriais remdamasis Protesto skyrius jau grindė savo sprendimą.
26     Įstojanti į bylą šalis mano, kad VRDT turi teisę savo sprendimus grįsti remdamasi daugeliui žinomais faktais, net jeigu jais
nesirėmė procedūros šalis. Jos nuomone, plačiai pripažinta, kad automobiliai yra prekės, kurios parduodamos aukštomis kainomis,
taip pat tai, kad įsigyjant automobilį, vartotojo sprendimui įtakos turi labai daug veiksnių.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
27     Pagal Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnį „procedūros dėl atsisakymo registruoti paraiškas santykinių pagrindų atveju Tarnyba
nagrinėja tiktai šalių nurodytus faktus, įrodymus bei argumentus“.
28     Ši nuostata riboja VRDT atliekamą tyrimą dviem aspektais. Pirma, ji numato VRDT priimamų sprendimų faktinį pagrindą, tai yra
faktus bei įrodymus, kuriais sprendimai gali būti tinkamai grindžiami (žr. 2002 m. birželio 13 d. Pirmosios instancijos teismo
sprendimo
Chef Revival USA prieš VRDT – Massagué Marín (Chef),
T‑232/00, Rink. p. II‑2749, 45 punktą), ir, antra, numato šių sprendimų ieškinio pagrindą, tai yra nuostatas, kurias teismas,
į kurį kreipiamasi, įpareigotas taikyti. Taigi nagrinėdama ieškinį dėl protesto procedūrą užbaigiančio sprendimo Apeliacinė
taryba savo nuomonę gali grįsti tik motyvais, susijusiais su atsisakymu, kuriais remėsi suinteresuota šalis, bei tik šios
šalies nurodytais ir su atsisakymu susijusiais faktais ir įrodymais (2003 m. rugsėjo 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Henkel prieš VRDT – LHS (UK) (KLEENCARE),
T‑308/01, dar neskelbtas Rinkinyje, 32 punktas).
29     Tačiau apribojant Apeliacinės tarybos atliekamo tyrimo faktinį pagrindą iš jos neatimama teisė ne tik atsižvelgti į protesto
procedūroje dalyvaujančių šalių aiškiai nurodytus faktus, bet ir į plačiai pripažintus faktus, tai yra tuos, kuriuos bet kuris
asmuo gali žinoti arba sužinoti iš viešai prieinamų šaltinių.
30     Iš tiesų pirmiausiai reikia atsižvelgti į tai, kad Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalyje,
in fine
, nustatyta teisės norma yra oficialaus faktų tyrimo principo išimtis, nustatyta tos pačios nuostatos pradžioje. Todėl šią
išimtį reikia aiškinti griežtai, t. y., norint pasiekti joje nustatytą tikslą, nereikia viršyti to, kas būtina.
31     Be to, Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalyje,
in fine
, nustatytos teisės normos
ratio legis
yra atleisti administraciją nuo uždavinio tirti faktus pagal
inter partes
procedūras. Šis principas nėra pažeidžiamas, kai VRDT atsižvelgia į plačiai pripažintus faktus.
32     Priešingai, Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalimi,
in fine
, nesiekiama versti Protestų skyrių arba Apeliacinę tarybą priimti sprendimo sąmoningai remiantis aiškiai nepilnomis arba
tikrovei prieštaraujančiomis faktinėmis prielaidomis. Ja taip pat nereikalaujama, kad protesto procedūroje dalyvaujančios
šalys nurodytų VRDT visus plačiai pripažintus faktus, kurie gali būti tinkami priimant sprendimą. Iš tikrųjų aiškinant šią
nuostatą tokia prasme, kad oficialiai nebus atsižvelgiama į plačiai pripažintus faktus, šalys būtų skatinamos atsargumo sumetimais
savo raštuose nurodyti išsamius pareiškimus apie plačiai žinomus faktus, o tai žymiai apsunkintų protesto procedūrą.
33     Atsižvelgiant į pirma pateiktus svarstymus reikia išnagrinėti, ar Apeliacinė taryba, atsižvelgdama į su šiuo ieškinio pagrindu
susijusius įvairius duomenis, neperžengė šalių ginčo ribų.
34     Visų pirma ieškovai kritikuoja ginčijamo sprendimo 15 punktą, kuriame teigiama, kad paprasto vartotojo dėmesys gali keistis
atsižvelgiant į atitinkamą prekių kategoriją, ir kad yra „leidžiama manyti, jog šioje byloje suinteresuotas vartotojas kreips
ypatingą dėmesį į šių prekių (tai yra automobilių, jų dalių bei autobusų) įsigijimą“. Antra, ieškovai Apeliacinei tarybai
priekaištauja, jog ginčijamo sprendimo 19 punkte ji atsižvelgė į pavadinimo „Picasso“ konceptualų įspūdį atitinkamojoje nagrinėjamojoje
rinkoje ir patvirtino, „kad buvo galima manyti, jog dauguma vartotojų europiečių sieja PICASSO sąvoką su XX‑ojo amžiaus žymiausiu
pasaulio dailininku Pablo Picasso“. Trečia, ieškovai mano, kad Apeliacinė taryba negalėjo remtis ginčijamo sprendimo 20 ir
21 punktuose nurodytais teiginiais, pagal kuriuos PICASSO žymeniui būdingas išskirtinis pobūdis yra toks ryškus, jog bet kurio
galimo pastebimo skirtumo gali pakakti, kad būtų pašalinta galimybė suklaidinti suinteresuotus vartotojus“, ir kad „suinteresuotas
vartotojas, išvydęs PICASSO pavadinimą ir prekių ženklą, kuriame yra pavadinimas, niekada nesusies prekių ženklo PICARO su
ispanų menininku, nurodytu prekių ženkle PICASSO“.
35     Toliau išdėstytame ginčijamo sprendimo tekste Apeliacinė taryba nenurodė naujų, plačiai pripažintų arba ne, faktų, tačiau
siekdama įvertinti, ar nagrinėjamus prekių ženklus pagal nagrinėjamųjų prekių arba paslaugų kategorijas galima supainioti,
pagal nusistovėjusią teismo praktiką patikslino bei taikė tinkamą kriterijų, tai yra – atsižvelgdama į numanomą protingai
atidaus bei apdairaus paprasto vartotojo suvokimą (1997 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo
SABEL
, C‑251/95, Rink. p. I‑6191, 23 punktas; 1998 m. liepos 16 d. Sprendimas
Gut Springenheide ir Tusky
, sprendimo C‑210/96, Rink. p. I‑4657, 31 punktas, 1999 m. birželio 22 d. Sprendimo
Lloyd Schuhfabrik Meyer
, C‑342/97, Rink. p. I‑3819, 25 ir 26 punktai). Taigi kalbama apie esminę Apeliacinės tarybos motyvavimo dalį. Be to, ieškovai
negali teigti, jog Apeliacinė taryba, naudodama šį būtiną suklaidinimo galimybės vertinimo kriterijų, peržengė šalių ginčo
ribas.
36     Dėl antrosios iš dviejų minėtų dalių reikia papildomai nurodyti, kad pati
Succession Picasso
savo ieškinio trečiame puslapyje VRDT apeliacinei tarybai pateikdama motyvus nurodė:
„(VRDT) visų pirma pastebi, kad vartotojai europiečiai pripažins, jog Picasso yra žymus ispanų dailininkas. Ieškovai sutinka
su šiuo požiūriu“. („Tarnyba, visų pirma, pažymi, kad Europos vartotojai atpažins PICASSO kaip garsų ispanų dailininką. Ieškinį
padavusi šalis sutinka su šiuo požiūriu“.)
37     Šiomis sąlygomis ieškovai negali priekaištauti Apeliacinei tarybai, kad ji ginčijamajame sprendime atsižvelgė į šį numanomą
visuomenės suvokimą, kurį pirma nurodytame savo ieškinyje aiškiai patvirtino
Succession Picasso
. Taigi vertinant ieškinio pagrindą šiuo aspektu jis nėra paremtas faktais.
38     Iš to daroma išvada, kad antras ieškinio pagrindas nėra pagrįstas.

Dėl pirmo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu
Šalių argumentai
39     Siekdami pagrįsti šį ieškinio pagrindą ieškovai nurodo šešis argumentus.
40     Pirma, jie kaltina Apeliacinę tarybą dėl to, kad ši grindė savo sprendimą remdamasi prielaida, jog įsigydamas transporto priemones
ir susijusias dalis paprastas vartotojas bus ypač apdairus ir atidus. Jie teigia, kad ši prielaida taikytina tik įsigijimo
momentu; išvydęs nagrinėjamus prekių ženklus kitose situacijose, pavyzdžiui, pamatęs minėtas transporto priemones kelyje,
net dėmesingas vartotojas galėtų patikėti, jog šios prekės tam tikra prasme yra tokios pačios arba jų komercinė kilmė susijusi
ekonominiais ar kitokiais ryšiais. Taigi Apeliacinė taryba neatsižvelgė į teoriją, vadinamą „suklaidinimas po pardavimo“,
nors ši yra visuotinai pripažinta prekių ženklų teisėje, ypač 2002 m. lapkričio 12 d. Teisingumo Teismo sprendime
Arsenal Football Club
(C‑206/01, Rink. p. I‑10273). Šiomis aplinkybėmis ieškovai pažymi, kad suklaidinimo galimybės koncepcija apima ir netiesioginio
suklaidinimo galimybę. Be to, jie Apeliacinei tarybai priekaištauja, kad ši nenurodė argumentų, kuriomis remdamasi grindė
savo prielaidą dėl ypatingo atitinkamos visuomenės dalies apdairumo bei atidumo.
41     Antra, ieškovai teigia, kad nagrinėjami prekių ženklai vizualiniu  ir fonetiniu požiūriu yra panašūs. Jie prašo atkreipti
dėmesį, kad abiejų prekių ženklų vizualiniai, fonetiniai ir konceptualūs panašumai turi būti lyginami neatsižvelgiant į atitinkamos
visuomenės dalies sudėtį, mat į pastarąjį veiksnį turėtų būti atsižvelgiama tik tuo atveju, kai vertinama bendra suklaidinimo
galimybė.
42     Trečia, ieškovai ginčija teiginį, pagal kurį „Picasso“ pavadinimo daromas konceptualus įspūdis turėtų įtakos nagrinėjamų prekių
ženklų panašumui fonetiniu ir vizualiniu požiūriu. Jie patikslina, kad žodinis žymuo PICASSO neturi jokios svarbos nagrinėjamoms
prekėms, t. y. automobiliams. Jie mano, kad Apeliacinė taryba turėjo išnagrinėti suklaidinimo galimybę atsižvelgdama tik į
šias prekes, ir kad nėra tinkama atsižvelgti į reikšmes, kurias žymuo gali turėti kitose nei automobilių srityse. Ieškovai
posėdyje papildomai teigė, jog požiūris, kad sąvokos „Picasso“ prasmė visada suvokiama kaip nurodanti dailininką, o ne automobilius,
galėtų sukelti tokių pasekmių: prekių ženklo savybė, leidžianti atskirti šias prekes, yra ginčijama, nors VRDT jį įregistravo.
Be to, toks požiūris apribotų prekių ženklo PICASSO apsaugą ta prasme, kad juo būtų galima remtis tik tapačių žymenų atžvilgiu,
nes prasminis termino turinys nuslopintų vizualinius ir fonetinius panašumus, kuriuos šis žodinis žymuo galėtų turėti su šiek
tiek skirtingais žymenimis.
43     Be to, ieškovai tvirtina, kad to, jog du prekių ženklai yra panašūs vizualiniu arba fonetiniu požiūriu, gali pakakti nustatant
suklaidinimo galimybę.
44     Ketvirta, ieškovai tvirtina, kad ginčijamu sprendimu buvo pažeista taisyklė, pagal kurią suklaidinimo galimybė yra juo lengviau
nustatoma, juo ankstesnis prekių ženklas yra išskirtinesnis. Jie tvirtina, kad žodinis žymuo PICASSO yra labai aiškaus išskirtinio
pobūdžio, o tai, kad jis taip pat sudaro žymaus dailininko pavardę, jų nuomone, nėra svarbu.
45     Penkta, ieškovai mano, kad, ginčijamo sprendimo 21 punkte Apeliacinė taryba klaidingai vertino tik tai, ar atitinkama visuomenės
dalis, išvydusi ankstesnį prekių ženklą, galvotų apie prekių ženklą, kurį įregistruoti buvo paduoda paraiška. Ieškovų nuomone,
priešingai, reikėjo išnagrinėti, ar išvydusi prekių ženklą, kurį įregistruoti paduoda paraiška, ši visuomenės dalis galėtų
jį susieti su ankstesniu prekių ženklu. Ieškovai tvirtina, kad, atsižvelgiant į nagrinėjamų prekių ženklų panašumą, taip yra
šioje byloje.
46     Šešta (ir galiausiai), ieškovai tvirtina, kad Apeliacinė taryba gerai nesuprato argumento, pagal kurį įstojanti į bylą šalis
norėjo pasinaudoti ankstesniu prekių ženklu ir sąmoningai sudaryti galimybę, jog nagrinėjami prekių ženklai būtų supainioti.
Jie pripažįsta, kad protestas paremtas Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktu, o ne to paties straipsnio 5 dalimi,
bet patikslina, kad šis argumentas sąlygojamas aplinkybių, kurioms esant
Succession Picasso
per apeliacijos procedūrą nurodė aplinkybę, pagal kurią įstojanti į bylą šalis, padavusi prekių ženklo registracijos paraišką,
žinojo apie tai, jog prekės bus parduodamos naudojant ankstesnį prekių ženklą.
47     VRDT ir įstojanti į bylą šalis mano, kad ieškinio pagrindas nėra pagrįstas, nes nagrinėjami prekių ženklai pakankamai skiriasi,
jog būtų galimybė juos supainioti.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
48     Pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą ankstesniam prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas,
kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas, jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo su
juo arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę
toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas.
49     Iš nusistovėjusios teismų praktikos aišku, kad suklaidinimo galimybė yra, kai visuomenė gali patikėti, jog atitinkamos prekės
arba paslaugos yra pagamintos tos pačios įmonės arba – atitinkamu atveju – ekonomiškai susijusių įmonių.
50     Pagal tą pačią teismų praktiką galimybė suklaidinti turi būti vertinama visapusiškai, atsižvelgiant į tai, kaip atitinkama
visuomenės dalis suvokia žymenis ir nagrinėjamas prekes arba paslaugas, bei į visus šioje byloje esamus tinkamus veiksnius,
ypač į žymenų ir pažymėtų prekių arba paslaugų panašumo tarpusavio priklausomybę (žr. 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
Laboratorios RTB prieš VRDT – Giorgio Beverly Hills
(
GIORGIO BEVERLY HILLS
), T‑162/01, dar neskelbtas Rinkinyje, 31–33 punktus ir jame nurodytas bylas).
51     Šioje byloje pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 2 dalies a punktą ankstesnis prekių ženklas yra Bendrijos prekių ženklas.
Taigi reikia atsižvelgti į pirmesniame punkte numatytų sąlygų vertinimo tikslus visos Bendrijos visuomenės požiūriu. Atsižvelgiant
į ankstesniu prekių ženklu pažymėtų prekių pobūdį, atitinkamos visuomenės dalį sudaro galutiniai vartotojai.
52     Yra aišku, kad Bendrijos prekių ženklo registracijos paraiškoje numatytos ir ankstesniu prekių ženklu pažymėtos prekės iš
dalies tapačios ir panašios.
53     Taigi reikia išnagrinėti, ar nagrinėjamų prekių ženklų panašumo laipsnis pakankamai aukštas, kad būtų galima laikyti, jog
yra galimybė prekių ženklus supainioti. Iš nusistovėjusios teismų praktikos aišku, kad visapusiškas suklaidinimo galimybės
vertinimas, priklausantis nuo žymenų panašumo vizualiniu, fonetiniu ir prasminiu požiūriu, turi būti paremtas bendru jų sukuriamu
įspūdžiu, konkrečiai atsižvelgiant į jų skiriamuosius ir dominuojančius (svarbiausius) elementus (2003 m. spalio 14 d. Pirmosios
instancijos teismo sprendimo
Phillips‑Van Heusen prieš VRDT
–
Pash Textilvertrieb und Einzelhandel
(BASS), T‑292/01, dar neskelbtas Rinkinyje, 47 punktas ir jame nurodytos bylos). Šiuo atžvilgiu reikia atmesti ieškovų argumentą,
kad dviejų ženklų panašumas turi būti vertinamas neatsižvelgiant į atitinkamos visuomenės dalies sudėtį, kadangi šis aspektas
yra tinkamas tik visapusiškai vertinant suklaidinimo galimybę. Iš tikrųjų panašumo tarp nagrinėjamų ženklų vertinimas yra
visapusiško suklaidinimo galimybės vertinimo esminė dalis. Taigi, kaip ir prieš tai minėtas vertinimas, jis turi būti atliekamas
atsižvelgiant į atitinkamos visuomenės dalies suvokimą.
54     Dėl panašumo vizualiniu ir fonetiniu požiūriu ieškovai teisingai nurodė, kad kiekvieną nagrinėjamą žymenį sudaro trys skiemenys,
kuriuose yra tos pačios analogiškose vietose ir tokia pačia tvarka išsidėsčiusios balsės, atitinkamai, išskyrus raides „ ss “
ir „ r “, jie turi tokias pačias priebalses, kurios, be to, analogiškai išsidėsčiusios tose pačiose vietose. Ypač svarbu tai,
kad pirmieji du skiemenys (kaip ir paskutinė raidė) yra tapatūs. Kita vertus, dvigubos priebalsės „ ss “ tarimas labai aiškiai
skiriasi nuo priebalsės „ r “ tarimo. Iš to matyti, kad abu ženklai panašūs vizualiniu ir fonetiniu požiūriu, tačiau pastaruoju
požiūriu jie šiek tiek ir skiriasi.
55     Vertinant konceptualiu požiūriu, žodinis žymuo PICASSO yra labai gerai žinomas atitinkamos visuomenės daliai kaip žymaus dailininko
Pablo Picasso vardas. Žodinis žymuo PICARO ypač ispaniškai kalbančių žmonių gali būti suvokiamas kaip žymintis ispanų literatūros
personažą, nors atitinkamai ne ispaniškai kalbančios visuomenės daliai (didžiajai) jis neturi prasminio turinio. Taigi žymenys
nėra panašūs vertinant konceptualiu požiūriu.
56     Tam tikromis aplinkybėmis panašūs konceptualūs skirtumai gali nuslopinti aptariamųjų žymenų vizualinius ir fonetinius panašumus.
Kad taip atsitiktų, reikia, jog nagrinėjami žymenys atitinkamos visuomenės dalies požiūriu  bent turėtų aiškią ir apibrėžtą
reikšmę, kurią ši visuomenė galėtų nedelsdama suvokti (sprendimo
BASS
54 punktas, cituotas 52 punkte).
57     Atitinkamos visuomenės dalies požiūriu žodinis žymuo PICASSO turi aiškų ir apibrėžtą prasminį turinį. Priešingai negu tvirtina
ieškovai, šioje byloje, siekiant įvertinti suklaidinimo galimybę,  žymens reikšmės tinkamumui įtakos neturi tai, kad ši reikšmė
nėra susijusi su nagrinėjamąja preke. Iš tikrųjų dailininko Pablo Picasso reputacija yra tokia, kad sunkiai tikėtina, nesant
konkrečių nuorodų, nurodančių priešingai, jog žymuo PICASSO, kaip transporto priemonių prekių ženklas, paprasto vartotojo
nuomone, galėtų būti tapatinamas su dailininko vardu, kai vartotojas, išvydęs PICASSO žymenį kartu su nagrinėjama preke, atsiribotų
nuo žymens, kaip dailininko vardo, reikšmės ir, be kita ko, iš esmės jį suvoktų kaip automobilių prekių ženklą.
58     Iš to daroma išvada, kad šioje byloje esantys nagrinėjamų žymenų skirtumai yra minėtame 54 punkte numatytus vizualinius ir
fonetinius panašumus slopinančiojo pobūdžio.
59     Be to, visapusiškai vertinant suklaidinimo galimybę reikia atsižvelgti į tai, kad įsigydamas nagrinėjamą prekę atitinkamos
visuomenės dalies paprastas vartotojas yra labai atidus, ypač dėl jos kainos bei ryškaus technologinio pobūdžio. Ieškovų nurodoma
galimybė, kad atitinkamos visuomenės dalies nariai gali taip pat suvokti nagrinėjamąją prekę situacijose, kuriose paprastai
nekreipia tokio dėmesio, neprieštarauja tam, kad būtų atsižvelgta į šį dėmesio laipsnį. Iš tikrųjų atsisakymas įregistruoti
prekių ženklą dėl galimybės jį supainioti su ankstesniu prekių ženklu yra pateisinamas dėl to, kad esant tokiai supainiojimo
galimybei suinteresuoti vartotojai, pasirinkdami atitinkamas prekes arba paslaugas, gali patirti netinkamą įtaką. Iš to daroma
išvada, kad vertinant suklaidinimo galimybę reikia atsižvelgti į paprasto vartotojo dėmesio laipsnį, kai pastarasis rengiasi
rinktis iš įvairių prekių arba paslaugų, priklausančių kategorijai, kurioje prekių ženklas įregistruotas.
60     Reikia papildyti, kad siekiant įvertinti suklaidinimo galimybę klausimas dėl suinteresuotosios visuomenės dalies dėmesio laipsnio,
į kurį būtina atsižvelgti, skiriasi nuo to, ar po prekės įsigijimo atsiradusios aplinkybės gali būti esminės vertinant prekių
ženklų teisės pažeidimą, kaip buvo nustatyta ieškovų nurodytame sprendime
Arsenal Football Club
(cituotas 40 punkte) dėl tapataus prekių ženklo naudojimo.
61     Be to, ieškovai šioje byloje klaidingai remiasi teismų praktika, pagal kurią prekių ženklai su didesniu išskirtiniu pobūdžiu
dėl šio arba dėl to, kad gana žinomi, yra labiau saugomi už prekių ženklus, kurių išskirtinis pobūdis mažesnis (sprendimo
SABEL,
cituoto 35 punkte, 24 punktas ir 1998 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Canon
, C‑39/97, Rink. p. I‑5507, 18 punktas). Iš tikrųjų žodinio žymens PICASSO, atitinkančio žymaus dailininko vardą Pablo Picasso,
žinomumas nėra toks, kad sustiprintų galimybę supainioti šiuos nagrinėjamus prekių ženklus.
62     Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nagrinėjamų prekių ženklų panašumo laipsnis nėra pakankamai aukštas, kad būtų galima manyti,
jog atitinkama visuomenės dalis galvos, kad nagrinėjamos prekės yra pagamintos tos pačios įmonės arba – atitinkamai – ekonomiškai
susijusių įmonių. Todėl Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad nebuvo galimybės supainioti šių prekių ženklų.
63     Dėl ieškinyje pateikto argumento, kuriuo nurodomi pateiktos apeliacijos VRDT motyvai, pagal kurį įstojanti į bylą šalis, padavusi
paraišką įregistruoti prekių ženklą, galėjo netinkamai bei apgaulingai pasinaudoti ankstesnio prekių ženklo komercine sėkme,
Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad šis argumentas galimas tik pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalį, kuria
protestas nebuvo pagrįstas.
64     Todėl pirmasis ieškinio pagrindas taip pat atmetamas.
65     Iš to matyti, kad reikia atmesti visą ieškinį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
66     Pagal Darbo reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė.
Kadangi ieškovai pralaimėjo bylą, jie, be savo turėtų išlaidų, turi padengti VRDT ir įstojusios į bylą šalies išlaidas pagal
šių pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.
Forwood
Pirrung
Meij
Paskelbta 2004 m. birželio 22 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Sekretorius

Pirmininkas
H. Jung

J. Pirrung