CELEX: 62003TJ0178
Bendrijos prekių ženklas
Žodiniai žymenys DigiFilm ir DigiFilmMaker
Absoliutūs atmetimo pagrindai
Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai

Ginčo aplinkybės
1       2001 m. lapkričio 19 d. ieškovė, remdamasi pataisytu 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos
prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)
dvi Bendrijos prekių ženklo paraiškas.
2       Prašomi įregistruoti prekių ženklai yra žodiniai žymenys „DigiFilmMaker“ ir „DigiFilm“ (toliau kartu – prašomi įregistruoti
prekių ženklai).
3       Prekės ir paslaugos, kurioms buvo prašoma įregistruoti prekių ženklą „DigiFilm“, priklauso peržiūrėtos ir pataisytos 1957 m.
birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 9, 16 ir 42 klasėms
ir atitinka, pagal kiekvieną iš šių klasių, tokį aprašymą:
–       9 klasė: „Informacijos laikmenos, būtent optinės įrašų laikmenos, daugiausia CD-ROM, visos išvardytos prekės taip pat su išsaugotomis
nuotraukomis; fotografijos ir kinematografijos aparatai ir prietaisai (priskiriami 9 klasei); garso ar vaizdo įrašymo, perdavimo
ar atkūrimo aparatūra; duomenų apdorojimo įrenginiai; kompiuteriai; kompiuterių programinė įranga“,
–       16 klasė: „Fotografijos popieriaus, negatyvų, skaidrių pavidalu“,
–       42 klasė: „Informacijos įrašymas į laikmenas, ypač skaitmeninių duomenų, daugiausia vaizdų, įrašymas; nuotraukų gamyba; nuotraukų
spausdinimas; elektroninės nuotraukų spausdinimo paslaugos eksploatavimas; konsultacijos kompiuterių programinės įrangos klausimais,
duomenų apdorojimo programų kūrimas“.
4       Prekių ženklas „DigiFilmMaker“ buvo prašomas įregistruoti toms pačioms prekėms ir paslaugoms, kaip ir prekių ženklas „DigiFilm“,
bei Nicos sutarties 9 klasei priklausančioms prekėms, kurios apibūdinamos taip: „Įrenginiai ir automatai informacijos įrašymui
į laikmenas, ypač skaitmeninių duomenų (daugiausia vaizdų) perdavimo į informacijos laikmenas (ypač CD‑ROM) įrenginiai)“.
5       2002 m. vasario 22 d. laiškais ekspertas, remdamasis 1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto
įgyvendinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 303, p. 1), 11 taisyklės 1 dalimi, ieškovei
pranešė, kad, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktus, prašomi įregistruoti prekių ženklai
gali būti registruojami tik šioms prekėms ir paslaugoms:
–       16 klasė: „Fotografijos popieriaus, negatyvų, skaidrių pavidalu“,
–       42 klasė: „Konsultacijos kompiuterių programinės įrangos klausimais, duomenų apdorojimo programų kūrimas“.
6       2002 m. balandžio 22 d. laiškais ieškovė patvirtino savo Bendrijos prekių ženklų paraiškas.
7       2002 m. birželio 4 d. pagal Reglamento Nr. 2868/95 11 taisyklės 3 dalį priimtais sprendimais ekspertas, remdamasis Reglamento
Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktais, šias paraiškas atmetė tokių prekių ir paslaugų atžvilgiu:
–       9 klasė: „Informacijos laikmenos, konkrečiai optinės įrašų laikmenos, daugiausia CD-ROM, visos išvardytos prekės taip pat
su išsaugotomis nuotraukomis; fotografijos ir kinematografijos aparatai ir prietaisai (priskiriami 9 klasei); garso ar vaizdo
įrašymo, perdavimo ar atkūrimo aparatūra; duomenų apdorojimo įrenginiai; kompiuteriai; kompiuterių programinė įranga“,
–       42 klasė: „Informacijos įrašymas į laikmenas, ypač skaitmeninių duomenų, daugiausia vaizdų, įrašymas; nuotraukų gamyba; nuotraukų
spausdinimas; elektroninės nuotraukų spausdinimo paslaugos eksploatavimas“.
8       Ekspertas nusprendė, kad prašomi įregistruoti prekių ženklai yra sudaryti iš išvardytas prekes ir paslaugas apibūdinančių
naujadarų. Žodis „digi“ yra dažnai vartojama angliška žodžio „digital“ (skaitmeninis) santrumpa, todėl žymenims „DigiFilm“
ir „DigiFilmMaker“ tiesiogiai priskiriamos atitinkamos reikšmės: skaitmeninis filmas (digital film) ir asmuo, kuriantis skaitmeninius
filmus arba šiuo tikslu naudojamas aparatas (digital film-maker). Be to, ekspertas nusprendė, kad žodžių „Digi“, „Film“ ir
„Maker“ sujungimas neturi jokio papildomo požymio, galinčio suteikti išskirtinumą prašomiems įregistruoti prekių ženklams.
9       2002 m. liepos 26 d. ieškovė, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 59 straipsniu, dėl eksperto sprendimų pateikė VRDT dvi apeliacijas.
10     2003 m. kovo 12 d. sprendimais (toliau − sprendimai
DigiFilm
ir
DigiFilmMaker
, kartu – ginčijami sprendimai), apie kuriuos ieškovei buvo pranešta atitinkamai 2003 m. kovo 18 d. ir 13 d. laiškais, trečioji
apeliacinė taryba apeliacijas atmetė.
11     Patvirtindama eksperto vertinimus Apeliacinė taryba iš esmės nusprendė, kad prašomi įregistruoti prekių ženklai apibūdina
prekes ir paslaugas, dėl kurių ginčijamasi (tai yra prekių ženklas „DigiFilm“ apibūdina 7 punkte išvardytas prekes ir paslaugas,
o prekių ženklas „DigiFilmMaker“ apibūdina tas pačias prekes ir paslaugas bei 4 punkte išvardytas prekes) (toliau – prekės
ir paslaugos, dėl kurių kilo ginčas), ir pridūrė, kad, nesant papildomo elemento ar savybės, šie prekių ženklai neturi būtino
minimalaus skiriamojo požymio.

Šalių reikalavimai
12     Ieškovė Pirmosios instancijos Teismo prašo:
–       panaikinti ginčijamus sprendimus,
–       priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
13     VRDT Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       atmesti ieškinius kaip nepagrįstus,
–       priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
14     Kiekvienoje byloje ieškovė panašiais žodžiais nurodo du ieškinio pagrindus, susijusius atitinkamai su Reglamento Nr. 40/94
7 straipsnio 1 dalies c punkto ir to paties reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.

Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto pažeidimu
Šalių argumentai
15     Ieškovė neigia, kad prašomi įregistruoti prekių ženklai apibūdina prekes ir paslaugas, dėl kurių kilo ginčas. Ji priekaištauja
Apeliacinei tarybai, kad ši rėmėsi interneto tinklaviečių ištraukomis detaliai jų neišnagrinėjusi ir todėl nusprendė, jog
šie prekių ženklai negali būti registruojami, nors jų nebuvo žodynuose. Galiausiai VRDT neatsižvelgė į tai, kad ji sutiko
įregistruoti į prašomus įregistruoti prekių ženklus panašius žymenis.
16     Ieškovė pripažįsta, kad „digi“ yra dažnai vartojama žodžio „digital“ santrumpa, kad „film“ daugelyje Europos kalbų reiškia
tiek juostelę, tiek kūrinį ir kad „maker“ anglų kalboje reiškia „gamintojas“.  Tačiau tai nereiškia, kad prašomi įregistruoti
prekių ženklai yra apibūdinamieji. Iš tikrųjų techniniu požiūriu skaitmeninis filmas neegzistuoja. Apeliacinė taryba su tuo
sutiko, tačiau pripažino, kad atitinkama visuomenė nesusimąsto apie techninio proceso detales ir skaitmeninių vaizdų seką
vadina skaitmeniniu filmu; be to, taip pat yra,
mutatis mutandis
, kai kalbama apie atitinkamus įrašymo prietaisus, duomenų laikmenas ir gamybos paslaugas. Tokiu požiūriu ignoruojama tai,
kad pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą („nuorodos, kurios gali būti naudojamos“) nuoroda turi būti
apibūdinamoji. Tačiau žymenys „DigiFilmMaker“ arba „DigiFilm“ negali apibūdinti informacijos laikmenos, vaizdų įrašymo prietaiso
arba informacijos įrašymo į laikmenas paslaugos. Apeliacinė taryba neatskyrė nuorodos, kuri negali būti registruojama, ir
„kalbančio“ prekių ženklo, kuris gali būti registruojamas.
17     Be to, nėra tikslu tai, kad atitinkama visuomenė nesusimąsto apie cheminės ir elektroninės fotografijos skirtumus. Priešingai,
žodžio „film“ perkėlimas elektroninei fotografijai jai atrodo neįprastas ir išgalvotas. Prašomi įregistruoti prekių ženklai,
kaip ir žymuo „UltraPlus“ 2002 m. spalio 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendime
Dart Industrines prieš VRDT (UltraPlus)
(T‑360/00, Rink. p. II‑3867), daro užuominą, o ne pateikia nuorodą. Taigi VRDT neteisingai nusprendė, kad žodžių „digi“,
„film“ ir „maker“ deriniai „DigiFilm“ ir „DigiFilmMaker“ yra įprasti.
18     Interneto tinklaviečių ištraukos, kuriomis 2002 m. vasario 22 d. laiškuose ir 2002 m. birželio 4 d. sprendimuose rėmėsi ekspertas,
ir į kurias atsižvelgė Apeliacinė taryba, negali įrodyti priešingai. Daugeliu atvejų internete rastas žodis „DigiFilm“ turėjo
nežinomą geografinę kilmę arba ji buvo už Bendrijos teritorijos ribų, arba jis buvo netikslus arba netinkamas prekių, kurioms
taikomas, atžvilgiu, arba nurodė „DigiFilm“ kaip saugomą komercinę nuorodą.
19     Be to, prašomų įregistruoti prekių ženklų nėra žodynuose. Todėl jie yra registruotini (2001 m. rugsėjo 20 d. Teisingumo Teismo
sprendimas
Procter & Gamble prieš VRDT
, C‑383/99 P, Rink. p. I‑6251, 43 ir 44 punktai).
20     Galiausiai daugelis į prašomus įregistruoti prekių ženklus panašių žymenų, kuriuos VRDT sutiko įregistruoti, įrodo ieškovės
nuomonės, kad šie prekių ženklai nėra apibūdinamieji, pagrįstumą. Atlikdama Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalyje nustatytą
patikrinimą, VRDT pati patvirtino savo ankstesnių sprendimų tinkamumą.
21     VRDT neigia pažeidusi Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
22     Pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą neregistruojami „prekių ženklai, sudaryti tiktai iš žymenų arba
nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami žymėti rūšiai, kokybei, kiekiui, paskirčiai, vertei, geografinei kilmei arba
prekių pagaminimo ar paslaugų suteikimo laikui, ar kitoms prekių ar paslaugų savybėms“. Be to, Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio
2 dalyje numatoma, kad „1 dalies nuostatos taikomos, net jeigu prekių ženklo neregistravimo pagrindai galioja tiktai dalyje
Bendrijos“.
23     Pagal teismų praktiką Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas neleidžia, kad teisę registruoti jame nurodytus
žymenis arba nuorodas kaip prekių ženklus turėtų viena bendrovė. Šia nuostata siekiama užtikrinti viešo intereso tikslą, kad
visi turi turėti teisę nevaržomai naudoti tokius žymenis arba nuorodas (žr. pagal analogiją 2004 m. vasario 12 d. Teisingumo
Teismo sprendimo
Koninklijke KPN Nederland
, C‑363/99, Rink. p. I‑0000, toliau – sprendimas
Postkantoor
, 54 punktą; 2002 m. vasario 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Ellos prieš VRDT (ELLOS)
, T‑219/00, Rink. p. II‑753, 27 punktą ir 2003 m. lapkričio 27 d. Sprendimo
Quick prieš VRDT (Quick)
, T‑348/02, Rink. p. II‑0000, 27 punktą).
24     Be to, žymenys, nurodyti Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkte, negali atlikti pagrindinės prekių ženklo funkcijos,
t. y. nurodyti prekės ar paslaugos komercinės kilmės, kad vartotojas, kuris įsigyja šiuo prekių ženklu pažymėtą prekę arba
paslaugą, vėlesnio įsigijimo metu galėtų pasirinkti tą pačią prekę ar paslaugą, jeigu patirtis buvo teigiama, arba kitą, jeigu
ji buvo neigiama (23 punkte cituotų sprendimų
ELLOS
28 punktas ir
Quick
28 punktas).
25     Taip pat to, kad iš žodžio, sudaryto iš sudėtinių dalių derinio, sudarytas prekių ženklas, kaip prašomų įregistruoti prekių
ženklų atveju, būtų laikomas apibūdinamuoju Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, nepakanka, kad kiekviena
sudėtinė dalis būtų pripažinta apibūdinamąja. Pats žodis turi būti pripažintas toks (žr. pagal analogiją 23 punkte cituoto
sprendimo
Postkantoor
96 punktą).
26     Šiuo atžvilgiu prekių ženklas, sudarytas iš žodžio, kurio kiekviena sudėtinė dalis yra prekių ar paslaugų, kurioms prašoma
įregistruoti prekių ženklą, savybes apibūdinantis požymis, pats savaime apibūdina šių prekių ar paslaugų savybes Reglamento
Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, nebent egzistuoja suvokiamas skirtumas tarp žodžio ir paprastos jį sudarančių
dalių visumos, ir tai leistų manyti, kad dėl derinio neįprasto pobūdžio šių prekių ar paslaugų atžvilgiu žodis sukuria įspūdį,
kuris pakankamai skiriasi nuo to, kuris atsiranda dėl paprasto jį sudarančių dalių reikšmių derinio, ir iš to išplaukia, kad
žodis reiškia daugiau nei jo sudėtinių dalių visuma arba kad žodis įsiliejo į šnekamąją kalbą ir įgijo tik jam būdingą reikšmę
ta prasme, kad tapo nepriklausomas jį sudarančių elementų atžvilgiu. Pastaruoju atveju būtina patikrinti, ar žodis, įgijęs
tik jam būdingą reikšmę, pats nėra apibūdinamasis tos pačios nuostatos prasme (žr. pagal analogiją 23 punkte cituoto sprendimo
Postkantoor
104 punktą).
27     Prekių ženklą apibūdinantis požymis turi būti vertinamas atsižvelgiant, pirma, į prekes ar paslaugas, kurioms prašoma įregistruoti
prekių ženklą (2001 m. sausio 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimų
Taurus‑Film prieš VRDT (Cine Action)
, T‑135/99, Rink. p. II‑379, 25 punktas ir
Taurus‑Film prieš VRDT (Cine Comedy)
, T‑136/99, Rink. p. II‑397, 25 punktas) ir, antra, į atitinkamos visuomenės, kurią sudaro šių prekių ar paslaugų vartotojai,
suvokimą (23 punkte cituotų sprendimų
ELLOS
29 punktas ir
Quick
29 punktas).
28     Šiuo atveju, kaip teisingai nurodė Apeliacinė taryba (sprendimų
DigiFilm
27 punktas ir
DigiFilmMaker
28 punktas), prekės ir paslaugos, dėl kurių kilo ginčas, skirtos ne tik specialių žinių turinčiai, bet ir plačiajai visuomenei.
Be to, prašomus įregistruoti prekių ženklus sudaro elementai anglų kalba. Todėl atitinkama visuomenė yra paprastas pakankamai
informuotas ir protingai pastabus bei nuovokus anglakalbis vartotojas.
29     Tokiomis aplinkybėmis, taikant Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytą absoliutų atmetimo pagrindą, reikia
nustatyti, ar šios visuomenės požiūriu tarp žymenų „DigiFilm“ ir „DigiFilmMaker“ bei prekių ir paslaugų, dėl kurių kilo ginčas,
egzistuoja tiesioginis ir konkretus ryšys.
30     Šioje byloje Apeliacinė taryba teisingai nustatė, kad „digi“ yra žodžio „digital“ (skaitmeninis) santrumpa, anglų kalboje
ypač dažnai naudojama skaitmeninei technikai apibūdinti, kad „film“ yra anglų kalbos žodis, pastarojoje ir daugelyje kitų
kalbų reiškiantis tiek juostelę, tiek ir baigtą kūrinį arba jo kūrimą, ir galiausiai – kad anglų kalbos žodis „maker“ (gamintojas),
šiuo atveju sujungtas su „film“, reiškia filmų kūrėją ir prireikus – filmams kurti naudojamą aparatą (sprendimų
DigiFilm
24−25 punktai ir
DigiFilmMaker
24−26 bei 36 punktai).
31     Be to, atsižvelgiant į 25 ir 26 punktuose nurodytą reikalavimą vertinti visą prašomą įregistruoti prekių ženklą, Apeliacinė
taryba teisingai konstatavo, kad žodžių „digi“, „film“ ir „maker“ sujungimas į „DigiFilm“ ir „DigiFilmMaker“, naudojant didžiąsias
raides sudaro aiškiai išskaidomus derinius, kad ji teisingai manė, jog šie deriniai nėra neįprasti, krintantys į akis ar prieštaraujantys
gramatikos taisyklėms (sprendimų
DigiFilm
26 punktas ir
DigiFilmMaker
27 punktas), ir kad atitinkama visuomenės dalis tuoj pat ir be išskirtinių analizės pastangų juos suvoks kaip nurodančius
skaitmeninių duomenų, ypač vaizdų, įrašymą, saugojimą ir apdorojimą bei šioms operacijoms skirtas laikmenas, aparatus ir programinę
įrangą, nurodytus ieškovės pateiktoje prekių ženklo paraiškoje, o ne kaip komercinės kilmės nuorodą (sprendimų
DigiFilm
28−31 punktai ir
DigiFilmMaker
29−32 punktai). Be to, kaip nurodo Apeliacinė taryba, informacija, kurią pateikia prašomi įregistruoti prekių ženklai, yra
aiški ir tiesioginė. Jie jokiu būdu nepalieka neaiškumų, nereikalauja skirtingų aiškinimų, nėra netikslūs ar sudarantys tik
„įtaigų“ žymenį, nes jų sudedamųjų dalių sujungimas į vieną žodį niekaip nepakeičia pastarojo tarimo ir konceptualaus turinio,
tačiau pabrėžia tikslų informacijos turinį, nes sudėtiniame žodyje naudojamos atskirų sudedamųjų dalių pirmosios didžiosios
raides (sprendimų
DigiFilm
30 punktas ir
DigiFilmMaker
32 punktas).
32     Galiausiai Apeliacinė taryba teisingai nurodė, kad nesant papildomų grafinių ar kitokių išskirtinių elementų, prašomi įregistruoti
prekių ženklai neturi fantazijos požymių ir būtino minimalaus skiriamojo požymio, nes atitinkama visuomenė dalis juos suvokia
tik kaip nurodytų prekių ir paslaugų rūšies bei kokybės nuorodas, o ne kaip komercinę kilmę nurodančius prekių ženklus. Šio
prašomų įregistruoti prekių ženklų, kaip apibūdinamųjų, suvokimo visiškai nekeičia šiuos prekių ženklus sudarančių žodžių
sujungimas, nes šis būdas dažnas ir įprastas reklamos bei rinkodaros srityse (sprendimų
DigiFilm
36 ir 37 punktai bei
DigiFilmMaker
37 ir 38 punktai).
33     Taigi prašomi įregistruoti prekių ženklai jokiu būdu neviršija jų sudedamųjų dalių visumos. Jie taip pat nesudaro naujadarų,
kurie turi tik jiems būdingą ir sudedamųjų dalių atžvilgiu nepriklausomą reikšmę ir kurių galimą apibūdinamąjį pobūdį prekių
ir paslaugų, dėl kurių kilo ginčas, atžvilgiu reikėtų patikrinti remiantis 26 punkte nurodyta teismų praktika.
34     Šių vertinimų nepaneigia ieškovės argumentas, kad prašomi įregistruoti prekių ženklai yra užuomina, o ne prekių ir paslaugų,
dėl kurių kilo ginčas, apibūdinimas. Apeliacinės tarybos patvirtinta aplinkybė (žr. sprendimų
DigiFilm
32 ir 33 punktus bei
DigiFilmMaker
34 ir 35 punktus), kad cheminė fotografija grindžiama tokio paties vaizdo atkūrimu, atsirandančiu dėl šviesos paveiktos juostelės
cheminių pakitimų, o skaitmeninei nuotraukai tokios rūšies juostelė nereikalinga ir ji yra grindžiama skaitmeniniu vaizdo
atkūrimu, taškas po taško atsirandančiu dėl šviesos ir jos pavertimo elektriniais skaitmeniniais signalais, nereiškia, kad
prašomi įregistruoti prekių ženklai prekių ir paslaugų, dėl kurių kilo ginčas, atžvilgiu yra tik užuominos (arba perimant
ieškovės sąvoką – „kalbantys“). Pritardamas Apeliacinei tarybai, Pirmosios instancijos teismas mano, kad atitinkama visuomenė,
net tiek, kiek ji galėtų suprasti šių techninių procesų detales, nenustotų skaitmeninių vaizdų sekos vadinti skaitmeniniu
filmu. Taigi ieškovė neteisingai nurodo, kad prašomi įregistruoti prekių ženklai yra tik darantys užuominas. Šiuo atveju ji
negali remtis 17 punkte nurodytu sprendimu
UltraPlus
, kuriame Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad žymuo „UltraPlus“ apibūdina ne vartotojo tiesiogiai suvokiamą nagrinėjamų
prekių (orkaitei skirti patiekalai) savybę ar požymį, bet netiesiogiai ir abstrakčiai giria aukštą šių prekių kokybę ir todėl
priskirtinas užuominai, o ne apibūdinimui Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme (žr. sprendimo 25 ir
27 punktus).
35     Ieškovės argumentas dėl eksperto aptiktų internetinių nuorodų tinkamumo trūkumo ir dėl fakto, kad Apeliacinė taryba jas nurodė
detaliai jų nepatikrinusi, negali ginčyti išvados, jog prašomi įregistruoti prekių ženklai apibūdina prekes ir paslaugas,
dėl kurių kilo ginčas. Iš tikrųjų vien žymenų „DigiFilm“ ir „DigiFilmMaker“ analizės pakanka išvadai, kad paprasto anglakalbio
vartotojo požiūriu jie yra apibūdinantys prekes ir paslaugas, dėl kurių kilo ginčas, nesant būtinybės nurodyti daugybės eksperto
aptiktų internetinių nuorodų (2 670 žodžio „digifilm“ nuorodų ir 53 500 sąvokos „digital film“ nuorodų), kurios tik patvirtina
Apeliacinės tarybos analizę.
36     Argumentas, kad prašomų įregistruoti prekių ženklų nėra žodynuose ir kad jie turi būti įregistruojami remiantis 19 punkte
cituotame sprendime
Procter & Gamble prieš VRDT
(43 ir 44 punktai) įtvirtintais principais, turi būti atmestas. Iš tikrųjų skirtingai, nei žodinis žymuo „Baby‑dry“, kuris,
Teisingumo Teismo tvirtinimu, sudarė neįprastą žodžių derinį ir todėl turėjo skiriamąjį požymį, žymenys „DigiFilm“ ir „DigiFilmMaker“,
kaip nurodė Apeliacinė taryba, sudaryti iš jokių savitumų neturinčių apibūdinančių žodžių derinių, kuriuos paprastas anglakalbis
vartotojas suvoktų kaip prekių ir paslaugų, dėl kurių kilo ginčas, apibūdinimą, o ne kaip komercinės kilmės nuorodą. Aplinkybė,
kad patys prašomi įregistruoti prekių ženklai necituojami žodynuose, jokiu būdu nekeičia šio vertinimo (šiuo klausimu žr.
2000 m. sausio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
DKV prieš VRDT (COMPANYLINE),
T‑19/99, Rink. p. II‑1, 26 punktą ir 2000 m. spalio 26 d. Sprendimo
Harbinger prieš VRDT (TRUSTEDLINK)
, T‑345/99, Rink. p. II‑3525, 37 punktą).
37     Galiausiai dėl ieškovės argumento, susijusio su aplinkybe, kad VRDT įregistravo daugelį į prašomus įregistruoti prekių ženklus
panašių prekių ženklų, reikia priminti, kaip per posėdį ieškovė patvirtino, jog Apeliacinių tarybų pagal Reglamentą Nr. 40/94
priimami sprendimai dėl žymens įregistravimo kaip Bendrijos prekių ženklo yra susiję su ribota kompetencija, o ne su diskrecija.
Todėl Apeliacinių tarybų sprendimų dėl žymens įregistravimo kaip Bendrijos prekių ženklo teisėtumas turi būti vertinamas remiantis
tik Bendrijos teismų aiškinamu Reglamentu Nr. 40/94, o ne Apeliacinių tarybų ankstesniais sprendimais (2002 m. vasario 27 d.
Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Streamserve prieš VRDT (STREAMSERVE)
, T‑106/00, Rink. p. II‑723, 66 punktas; 2003 m. liepos 3 d. sprendimo
Best Buy Concepts prieš VRDT (BEST BUY)
, T‑122/01, Rink. p. II‑2235, 41 punktas; 2004 m. balandžio 21 d. Sprendimo
Concept prieš VRDT (ECA)
, T‑127/02, Rink. p. II‑0000, 71 punktas ir 2005 m. kovo 16 d. Sprendimo
L’Oréal prieš VRDT – Revlon (FLEXI AIR)
, T‑112/03, Rink. p. II‑0000, 68 punktas).
38     Iš šių argumentų matyti, kad Apeliacinė taryba nepažeidė Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto nuspręsdama,
jog žodiniai žymenys „DigiFilm“ ir „DigiFilmMaker“ apibūdina prekes ir paslaugas, dėl kurių kilo ginčas, ir todėl negali būti
įregistruoti.
39     Todėl pirmasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas.

Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu
Šalių argumentai
40     Ieškovė tvirtina, kad skundžiami sprendimai neteisėti todėl, kad Apeliacinė taryba nusprendė, jog Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio
1 dalies c punktui taikyti keliamų reikalavimų patenkinimas beveik automatiškai reiškia skiriamojo požymio to paties reglamento
7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme nebuvimą. Bet kuriuo atveju, kadangi, priešingai nei įvertino Apeliacinė taryba, prašomi
įregistruoti prekių ženklai nėra apibūdinamieji, nėra įrodymų apie jų skiriamojo požymio tariamą visišką nebuvimą.
41     VRDT neigia pažeidusi Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktą.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
42     Pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalį tam, kad žymuo negalėtų būti įregistruotas kaip Bendrijos prekių ženklas, pakanka,
kad būtų taikomas bent vienas, šiuo atveju įtvirtintas šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punkte, absoliutus atmetimo
pagrindas (36 punkte cituoto sprendimo
COMPANYLINE
30 punktas ir 2004 m. gegužės 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Irwin Industrial Tool prieš VRDT (QUICK‑GRIP)
, T‑61/03, Rink. p. II‑0000, 35 punktas).
43     Be to, reikia pastebėti, kad nors kiekvienas iš Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalyje išvardytų absoliučių atmetimo pagrindų
nepriklauso nuo kitų ir reikalauja atskiro nagrinėjimo, egzistuoja aiškus šios nuostatos b, c ir d punktuose nurodytų pagrindų
taikymo sričių sutapimas (žr. pagal analogiją 23 punkte cituoto sprendimo
Postkantoor
85 punktą).
44     Būtent žodinis prekių ženklas, kaip šiuo atveju, apibūdinantis prekių ar paslaugų savybes Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio
1 dalies c punkto prasme, dėl šios priežasties tikrai neturi jokio skiriamojo požymio pačių prekių ar paslaugų atžvilgiu to
paties reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme (žr. pagal analogiją 23 punkte cituoto sprendimo
Postkantoor
86 punktą).
45     Atsižvelgiant į šiuos paaiškinimus ir tai, kad Apeliacinė taryba skundžiamuose sprendimuose teisingai nusprendė, jog Reglamento
Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas draudžia įregistruoti prašomus prekių ženklus prekėms ir paslaugoms, dėl kurių kilo
ginčas, antrasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip neveiksmingas.
46     Atsižvelgiant į visus pateiktus paaiškinimus šie ieškiniai turi būti atmesti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
47     Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT
pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinius.
2.
Priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Vilaras
Dehousse
Šváby
Paskelbta 2005 m. rugsėjo 8 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
H. Jung

M. Vilaras
*
Proceso kalba: vokiečių.