CELEX: 62000CJ0087
Cukr
Režim cen
Regionalizace
Deficitní oblasti
Klasifikace Itálie
Hospodářský rok 1998/1999
Nařízení (EHS) č. 1785/81 a nařízení (ES) č. 1361/98
Platnost nařízení č. 1361/98

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci
trhu s cukrem (Úř. věst. L 177, s. 4)
(neoficiální překlad)
, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1101/95 ze dne 24. dubna 1995 (Úř. věst. L 110, s. 1, dále jen „nařízení č. 1785/81“), a
platnosti nařízení Rady (ES) č. 1361/98 ze dne 26. června 1998, kterým se pro hospodářský rok 1998/1999 stanoví odvozené intervenční
ceny bílého cukru, intervenční cena surového cukru, minimální ceny cukrové řepy A a cukrové řepy B a náhrada nákladů na skladování
(Úř. věst. L 185, s. 3)
(neoficiální překlad)
.
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi R. Nicolim, producentem cukrové řepy v Itálii, a společností Eridania SpA (dále
jen „Eridania“), podnikem vyrábějícím cukr, kterému R. Nicoli dodal cukrovou řepu, ve věci odůvodněnosti kvalifikace Itálie
jako nedeficitní oblasti pro hospodářský rok 1998/1999, a v důsledku toho nepřítomnosti odvozené intervenční ceny bílého cukru
pro oblasti tohoto členského státu a zvýšené minimální ceny pro producenty cukrové řepy.
Právní rámec
Společná organizace trhu v odvětví cukru
V rámci společné organizace trhu v odvětví cukru (dále jen „SOT s cukrem“) zavedlo nařízení č. 1785/81 ve své hlavě I režim
cen a ve své hlavě III režim kvót.
Co se týče režimu kvót, je každému členskému státu přiděleno zejména základní množství vnitrostátní produkce. To je uvnitř
každého členského státu rozděleno na základě kritérií stanovených nařízením č. 1785/81 mezi výrobní podniky formou produkčních
kvót A a B. Pro tyto dvě kvóty je zaručen odbyt pomocí intervenčních cen bílého cukru jak na trhu Společenství, tak ve třetích
zemích a přiměřená úplata, která není na stejné úrovni, neboť na kvótu B se vztahují vyšší dávky. Jestliže přebytková produkce,
která se nazývá „cukr C“, není převedena vyrábějícími podniky v rámci stanovených množství do následujícího hospodářského
roku, v němž je považována za součást výroby tohoto hospodářského roku, musí být vyvezena do třetích zemí bez jakékoli intervence
ze strany Společenství.
Pokud jde o režim cen, podle tohoto režimu jsou ceny stanovovány každý rok pro hospodářský rok, který začíná 1. července.
V tomto ohledu čl. 3 odst. 4 a čl. 3 odst. 5 nařízení č. 1785/81 stanoví:
„4.

Intervenční cena bílého cukru je stanovena každý rok před 1. srpnem pro hospodářský rok začínající 1. července následujícího
roku postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
Stejným postupem Rada stanoví standardní jakost, pro kterou tato cena platí.
5.

Rada na návrh Komise stanoví kvalifikovanou většinou intervenční cenu surového cukru a odvozené intervenční ceny každý rok
zároveň s intervenční cenou bílého cukru.
Stejným postupem Rada stanoví standardní jakost, pro kterou platí intervenční cena surového cukru.“
(neoficiální překlad)
Existují dvě kategorie intervenčních cen bílého cukru: intervenční cena v užším slova smyslu se použije na cukr, který je
vyráběn v nedeficitních oblastech, a odvozená intervenční cena na cukr, který je vyráběn v deficitních oblastech. Cena stanovená
pro deficitní oblasti je vyšší než cena stanovená pro nedeficitní oblasti. Toto rozlišení zavedené v oblasti cen je známo
pod pojmem „regionalizace“.
Souběžně s cenou cukru je každý rok stanovena v souladu s čl. 5 odst. 1 nařízení č. 1785/81 zároveň s intervenční cenou bílého
cukru minimální cena, za kterou cukrovary musí nakupovat od producentů cukrovou řepu. Stejně jako u cukru existují dvě kategorie
cukrové řepy A a B, které odpovídají cukru A a cukru B, pro který jsou surovinou.
Pro zachování souběžnosti s režimem použitelným na cukr stanoví čl. 5 odst. 3 nařízení č. 1785/81 „[v] oblastech, pro které
je stanovena odvozená intervenční cena bílého cukru, se minimální ceny cukrové řepy A a cukrové řepy B zvyšují o částku, která
se rovná rozdílu mezi odvozenou intervenční cenou pro danou oblast a intervenční cenou, přičemž tato částka se upravuje koeficientem
1,30“.
(neoficiální překlad)
V důsledku toho stanoví systém zavedený nařízením č. 1785/81 pro deficitní oblasti a v mezích přidělených kvót vyšší cenu
pro nákup suroviny nutné k výrobě cukru a současně zaručuje vyšší úplatu pro cukr vyráběný v těchto oblastech.
Nařízení č. 1785/81 bylo nahrazeno nařízením Rady (ES) č. 2038/1999 ze dne 13. září 1999 o společné organizaci trhu s cukrem
(Úř. věst. L 252, s. 1)
(neoficiální překlad)
, které bylo zrušeno nařízením Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhu s cukrem (Úř. věst.
L 178, s. 1; Zvl. vyd. 03/33, s. 17).
Článek 14 bod 1 nařízení Komise (ES) č. 779/96 ze dne 29. dubna 1996, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady
(EHS) č. 1785/81, pokud jde o sdělení v odvětví cukru (Úř. věst. L 106, s. 9; Zvl. vyd. 03/19, s. 37), stanoví:
„Každý členský stát sdělí Komisi:
1)
každý rok před 1. zářím za předcházející hospodářský rok a každý rok před 1. lednem za předcházející výrobní rok údaje vztahující
se k předpokládaným dodávkám cukru, izoglukózy a inulinového sirupu za dotyčné období s použitím vzorového formuláře uvedeného
v příloze II“.
Nařízení č. 779/96 obsahuje ve své příloze II tabulku, která má být použita jako vzor pro sdělení uvedená v čl. 14 odst. 1
tohoto nařízení. Levý sloupec této tabulky je následující:
1. POČÁTEČNÍ ZÁSOBY KE DNI: 1………. Celkem
[…]
2. VÝROBA
[…]
3. DOVOZ ZE TŘETÍCH ZEMÍ
a) v nezměněném stavu
[…]
b) zpracované výrobky
4. DOVOZ Z OSTATNÍCH ČLENSKÝCH STÁTŮ
a) v nezměněném stavu
b) zpracované výrobky
5. CELKOVÉ DISPONIBILNÍ MNOŽSTVÍ CUKRU
6. VÝVOZ DO JINÝCH ČLENSKÝCH STÁTŮ
a) v nezměněném stavu
b) zpracované výrobky
7. VÝVOZ DO TŘETÍCH ZEMÍ
a) v nezměněném stavu
b) zpracované výrobky
[…]
8. CELKOVÁ SPOTŘEBA
[5 – (6 + 7 + 9)]
9. KONEČNÉ ZÁSOBY ke dni: 30 ……………… Celkem
[…]
Nařízení (ES) č. 1360/98 a 1361/98
Nařízení Rady (ES) č. 1360/98 ze dne 26. června 1998, kterým se stanoví některé ceny v odvětví cukru a standardní jakost cukrové
řepy pro hospodářský rok 1998/1999 (Úř. věst. L 185, s. 1)
(neoficiální překlad)
, stanovilo pro hospodářský rok, který je předmětem původního sporu, zejména intervenční cenu bílého cukru.
Nařízení č. 1361/98, přijaté na základě nařízení č. 1785/81, upřesňuje ve svém druhém a třetím bodě odůvodnění ohledně stanovení
odvozených intervenčních cen:
„vzhledem k tomu, že čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1785/81 stanoví, že odvozené intervenční ceny bílého cukru mají být stanoveny
pro každou z deficitních oblastí; vzhledem k tomu, že pro toto stanovení je vhodné zohlednit regionální rozdíly cen cukru,
které mohou být v případě normální úrody a volného pohybu cukru základem přirozených podmínek utváření tržních cen;
vzhledem k tomu, že stav deficitního zásobování je předvídán ve výrobních oblastech Irska, Spojeného království, Španělska,
Portugalska a Finska“.
(neoficiální překlad)
Vzhledem k tomu, že pro území Itálie nebyla nařízením č. 1361/98 stanovena žádná odvozená intervenční cena pro bílý cukr,
intervenční cena bílého cukru stanovená čl. 1 odst. 2 nařízení č. 1360/98 byla rovněž použita pro hospodářský rok 1998/1999
v Itálii. Z tohoto důvodu byla Itálie považována za oblast, kde je přebytek bílého cukru.
Původní spor a předběžné otázky
Roberto Nicoli, producent cukrové řepy, prodal společnosti Eridania smlouvou uzavřenou dne 2. prosince 1997 svou produkci
cukrové řepy za hospodářský rok 1998/1999 o celkové váze 53,23 tun. Eridania zaplatila částku 6 651 350 ITL (3 435,14 eur),
přičemž tato částka nezahrnuje částku odpovídající „regionalizaci“ cen, tedy 421 263,88 ITL (217,56 eur).
Roberto Nicoli, který se považuje za věřitele rovněž ohledně této částky, zahájil řízení proti Eridania před Giudice di pace
di Genova s cílem domoci se zaplacení zbytku ceny, který mu údajně náleží.
Předkládající soud zejména uvádí, že kritéria pro vymezení přebytkových a deficitních oblastí závisí na tom, zda převládá
výroba nad spotřebou (přebytkové oblasti) nebo spotřeba nad výrobou (deficitní oblasti).
Co se týče spotřeby, postupující soud si zvláště klade otázku, zda pro účely určení vymezené oblasti jako deficitní oblasti
je třeba logicky považovat za cukr spotřebovaný v Itálii takový cukr, který je v Itálii přidán do potravin, které jsou požity
v jiných členských státech, nebo je-li naopak nutno připustit, že cukr je spotřebován v zemi, kde jsou tyto potraviny požity.
Za těchto podmínek Giudice di pace di Genova rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru tři předběžné otázky.
Rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 13. dubna 2000 Soudní dvůr přerušil řízení do doby, než bude rozhodnuto ve věci,
ve které byl vynesen rozsudek ze dne 14. března 2002, Itálie v. Rada (C-340/98, Recueil, s. I-2663), jejímž předmětem byla
platnost nařízení č. 1360/98 a 1361/98. Tento rozsudek byl sdělen Giudice di pace di Genova, který měl za to, v usnesení ze
dne 30. července 2002, zapsaným do rejstříku Soudního dvora dne 19. srpna 2002, že Soudní dvůr odpověděl pouze na první ze
tří otázek, které ve svém předkládacím rozhodnutí položil.
Podle Giudice di pace di Genova zůstává dosud bez odpovědi druhá otázka, která se týká jednak toho, jak je třeba vykládat
pojem „spotřeba v určené oblasti“, a jednak toho, zda tento pojem zahrnuje cukr obsažený ve zpracovaném výrobku, který je
poté spotřebován v jiné zemi. Podle tohoto soudu nebylo rovněž odpovězeno na jím položenou třetí otázku, která má spojitost
s druhou otázkou v tom smyslu, že z ní vyplývá nejen z důvodu nedostatku odůvodnění nařízení č. 1361/98, ale rovněž z toho
důvodu, že v nařízení bylo opomenuto stanovení odvozené intervenční ceny pro všechny oblasti Itálie.
Za těchto podmínek Giudice di pace di Genova setrval na svých dvou posledních otázkách uvedených ve svém předkládacím rozhodnutí
ze dne 28. února 2000 a položil Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být nařízení č. 1785/81 vykládáno v tom smyslu, že je třeba určit kvalifikaci oblasti jako deficitní oblasti pomocí způsobu
výpočtu, při němž je za cukr spotřebovaný v této oblasti považován cukr, který je obsažen ve zpracovaném výrobku, i když je
tento výrobek požit v jiné zemi, nebo musí být kvalifikace oblasti jako deficitní oblasti určena pomocí způsobu výpočtu, při
němž není za cukr spotřebovaný v této oblasti považován cukr, který je zde přidán do zpracovaného výrobku, ale požit v jiné
zemi?
2)
Je nařízení […] č. 1361/98 […] platné v rozsahu, v němž nestanoví odvozenou intervenční cenu pro všechny oblasti Itálie vzhledem
k čl. 3 odst. 1, čl. 5 odst. 3 a čl. 6 odst. 2 nařízení […] č. 1785/81 a neobsahuje v tomto ohledu žádné odůvodnění?“
Rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 3. září 2002 bylo rozhodnuto o pokračování v řízení.
K předběžným otázkám
Obě otázky, které Giudice di pace di Genova opětovně položil Soudnímu dvoru a které je třeba přezkoumat společně, se týkají
v podstatě toho, zda nařízení č. 1361/98 je neplatné v rozsahu, v němž z důvodu chybného způsobu výpočtu odhadované spotřeby
cukru není území Itálie uvedeno pro hospodářský rok 1998/1999 mezi deficitními oblastmi Společenství, které jsou vyjmenovány
v článku 1 uvedeného nařízení. Předkládající soud se rovněž táže, zda toto nařízení je neplatné z toho důvodu, že neobsahuje
žádné odůvodnění absence stanovení odvozené intervenční ceny pro všechny oblasti tohoto území.
K dosahu výše uvedeného rozsudku Itálie v. Rada
Je třeba určit, že oproti tomu, co tvrdí Rada a Komise, neodpověděl výše uvedený rozsudek Itálie v. Rada na otázku platnosti
nařízení č. 1361/98 z pohledu způsobu výpočtu předpokládané spotřeby cukru stanovené zákonodárcem Společenství.
Co se týče otázky výkladu pojmu spotřeba, z bodů 71 až 78 výše uvedeného rozsudku Itálie v. Rada je zřejmé, že Soudní dvůr
přešetřil pouze údajnou změnu způsobu výpočtu používaného Komisí a Radou pro posouzení budoucí situace v Itálii.
Soudní dvůr zejména v bodě 73 tohoto rozsudku určil, že použitý způsob výpočtu spočíval ve srovnání dostupné produkce, složené
z předpokládaného množství cukru A a cukru B, případně zvýšeného o převedený cukr C, s předpokládanou spotřebou.
Výše uvedený rozsudek Itálie v. Rada však nepřezkoumal způsob výpočtu odhadované spotřeby, a tedy ani otázku platnosti nařízení
č. 1361/98,  pokud jde  o to, že Itálie v něm není uvedena jako deficitní oblast pro hospodářský rok 1998/1999 z důvodu použití
způsobu výpočtu této spotřeby, který je považován za chybný.
Vyplývá naopak z bodů 56 až 63 výše uvedeného rozsudku Itálie v. Rada, ve kterém Soudní dvůr přezkoumal žalobní důvod vycházející
z absence nebo nedostatečnosti odůvodnění nařízení č. 1361/98 vzhledem k článku 190 Smlouvy o ES (nyní článek 253 ES), že
toto odůvodnění bylo shledáno v souladu s požadavky tohoto ustanovení. Soudní dvůr v bodě 63 tohoto rozsudku totiž shledal,
že v kontextu předmětného souboru nařízení a vývoje dotyčného trhu odůvodnění tohoto nařízení, co se týče zařazení Itálie
mezi nedeficitní oblasti pro hospodářský rok 1998/1999, i když je stručné, postačuje pro splnění požadavků odůvodnění vyplývajících
z judikatury Soudního dvora.
Platnost nařízení č. 1361/98 tedy nemůže být zpochybněna z důvodu údajného porušení požadavků odůvodnění týkajících se rozhodnutí
nestanovit odvozenou intervenční cenu pro všechny oblasti Itálie.
Ke způsobu výpočtu předpokládané spotřeby
Úvodem je třeba připomenout, že předpokládaná spotřeba pro následující hospodářský rok je jedním ze dvou prvků, ze kterých
musí orgány vycházet pro posouzení, zda má být předpokládán deficitní nebo přebytkový stav pro danou oblast. Deficit ve smyslu
nařízení č. 1785/81 totiž nastává tehdy, když je celková částka dostupné produkce nižší než spotřeba (viz rozsudek ze dne
6. července 2000, Eridania, C-289/97, Recueil, s. I-5409, bod 46, a výše uvedený rozsudek Itálie v. Rada, bod 76).
Pojem „spotřeba“ nebyl vymezen předpisy týkajícími se režimu SOT s cukrem. I když nařízení č. 779/96, použitelné k rozhodnému
datu původního sporu, stanoví v bodě 8 přílohy II způsob výpočtu celkové spotřeby, tato příloha nemá za cíl zavést definici
pojmu spotřeba, který by bylo třeba použít pro určení, zda určitá oblast je deficitní, nebo přebytkový. Jeho cílem je namísto
toho zavedení společného vzoru pro sdělování údajů používaných v souvislosti s vícero mechanismy této SOT.
Je však nesporné, že Rada a Komise vycházejí z definice „celkové spotřeby“ uvedené v tomto bodě 8 pro zjištění, zda určitá
oblast je deficitní, nebo přebytkový. Celkovou spotřebu tedy hodnotí tak, že od celkové dostupné produkce odečítají součet
množství odpovídajících dodávkám do jiných členských států, vývozu do třetích zemí a konečnému stavu zásob. Z toho vyplývá,
že je zohledněn cukr přidaný do zpracovaných výrobků dovezených ze třetích zemí nebo z ostatních členských států, že však
za cukr spotřebovaný v dotyčném členském státě není považován cukr přidaný do zpracovaných výrobků, které jsou dodány do jiných
států.
Roberto Nicoli považuje tento výpočet spotřeby za vysoce chybný, neboť nezohledňuje jako spotřebovaná tato posledně uvedená
množství.
Co se týče rozsahu soudního přezkumu, který Soudní dvůr vykonává ohledně orgány přijatého způsobu určení předpokládané spotřeby
cukru pro předmětný hospodářský rok, je třeba připomenout, že Rada a Komise se musí spokojit s odhady na základě údajů sdělených
členskými státy, které se vážou zároveň na běžný hospodářský rok, co se týče vývoje spotřeby, a na výhled následujícího hospodářského
roku, co se týče vývoje dostupné produkce (viz výše uvedený rozsudek Eridania, bod 47).
Z důvodu nutnosti posouzení komplexní hospodářské situace mají orgány Společenství širokou posuzovací pravomoc. Soud Společenství
při přezkumu zákonnosti výkonu takové pravomoci nemůže nahradit uvážení příslušného orgánu v této věci svými závěry, ale musí
se omezit na zkoumání, zda se nejedná o zjevně nesprávné posouzení nebo zneužití pravomoci nebo zda dotyčný orgán zjevně nepřekročil
meze svého volného uvážení (viz rozsudek ze dne 27. listopadu 1997, Somalfruit a Camar, C-369/95, Recueil, s. I-6619, bod
50, a rozsudek ze dne 14. prosince 2000, Itálie v. Komise, C-99/99, Recueil, s. I-11535, bod 26).
Co se tedy týče nařízení č. 1361/98, je třeba  ve světle této judikatury zkoumat, zda se Komise posouzením předpokládané spotřeby
cukru pro hospodářský rok 1998/1999 při zohlednění pouze množství spotřebovaného na místě s vyloučením cukru přidaného do
výrobků zpracovaných v dané oblasti a poté vyvezených dopustila zjevně nesprávného posouzení.
Jak Komise uvedla ve svém písemném vyjádření, má stanovení vyšší odvozené intervenční ceny pro deficitní oblasti za cíl jednak
umožnit zásobení těchto oblastí cukrem z nedeficitních oblastí, přičemž jsou do určité míry zohledněny přepravní náklady,
a jednak vyhnout se snížení produkce cukrové řepy, které by mělo za následek ještě větší deficit během následujících hospodářských
let.
I za předpokladu, že způsob výpočtu navrhovaný R. Nicolim by byl způsobilejší dosáhnout cílů zmíněných v předchozím bodě,
se Komise nedopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že přijala způsob výpočtu předpokládané spotřeby cukru, podle něhož
není za cukr spotřebovaný v dotyčném členském státě považován cukr přidaný do zpracovaných výrobků, které jsou dodány do jiných
států. Podle přijatého způsobu výpočtu je totiž zároveň zohledněn pro výpočet této spotřeby cukr obsažený ve zpracovaných
výrobcích, který je dovezen nebo dodán z jiných států.
K platnosti nařízení č. 1361/98
Z výše uvedeného vyplývá, že přezkum předložených otázek neodhalil žádné skutečnosti, jimiž by mohla být dotčena platnost
nařízení č. 1361/98.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
Přezkum předložených otázek neodhalil žádné skutečnosti, jimiž by mohla být dotčena platnost nařízení Rady (ES) č. 1361/98
ze dne 26. června 1998, kterým se pro hospodářský rok 1998/1999 stanoví odvozené intervenční ceny bílého cukru, intervenční
cena surového cukru, minimální ceny cukrové řepy A a cukrové řepy B a náhrady nákladů na skladování.
Podpisy.
–
Jednací jazyk: italština.