CELEX: 62004CJ0197
Neizpolnitev obveznosti države
Davki, ki vplivajo na porabo tobačnih izdelkov
Različna obdavčitev cigaret in zvitkov tobaka "West Single Packs"

Komisija Evropskih skupnosti Sodišču s tožbo predlaga, naj ugotovi, da Zvezna republika Nemčija, s tem da je za zvitke tobaka,
ki se prodajajo pod imenom „West Single Packs“, uporabila davčno stopnjo za drobno rezan tobak za zvijanje cigaret, ni izpolnila
obveznosti iz člena 4(1)(b) Direktive Sveta 95/59/ES z dne 27. novembra 1995 o davkih, razen prometnih davkih, ki vplivajo
na porabo tobačnih izdelkov (UL L 291, str. 40), in člena 2, prvi odstavek, Direktive Sveta 92/79/EGS z dne 19. oktobra 1992
o približevanju davkov na cigarete (UL L 316, str. 8).

Pravni okvir

Skupnostna ureditev
Štirinajsta uvodna izjava Direktive 95/59 določa: „[...] zvitke tobaka, ki se po preprosti predelavi lahko pokadijo takšni
kot so, [je] prav tako treba šteti za cigarete zaradi enotnega obdavčenja teh izdelkov“.
Na podlagi člena 4(1)(b) Direktive 95/59 se za cigarete štejejo „zvitki tobaka, ki se na preprost neindustrijski način vstavijo
v tulce iz cigaretnega papirja“.
Člen 4(1), drugi pododstavek, Direktive 95/59, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 1999/81/ES z dne 29. julija 1999
(UL L 211, str. 47), določa, da „[d]o vključno 31. decembra 2001 lahko Zvezna republika Nemčija zvitke tobaka iz točke (b)
obdavči najmanj po stopnji ali z zneskom, ki se uporablja za drobno rezan tobak za zvijanje cigaret.“
Direktivi Sveta 92/79 in 92/80/EGS z dne 19. oktobra 1992 o približevanju davkov na predelani tobak razen cigaret (UL L 316,
str. 10) določata najnižjo trošarinsko stopnjo za cigarete in tobak. V skladu s tema direktivama je najnižja trošarina za
drobno rezani tobak za kajenje znatno nižja kot za cigarete.

Nacionalna ureditev
Člen 2(2), točka 2, zakona o davku na tobak (Tabaksteuergesetz) je prenesel člen 4(1)(b) Direktive 95/59 v bistvu z enakim
besedilom.
Člen 4(1), točki 1 in 3, tega zakona določa trošarinski stopnji za cigarete in drobno rezani tobak za kajenje. Ti stopnji
sta v skladu z najnižjimi stopnjami, določenimi z zakonodajo Skupnosti.
Iz spisa izhaja, da velja za „West Single Packs“ v Zvezni republiki Nemčiji najnižja stopnja, ki sicer velja za drobno rezani
tobak za zvijanje cigaret.

Predhodni postopek
Komisija je s pisnim opominom z dne 18. oktobra 2002 sporočila Zvezni republiki Nemčiji, da meni, da ta krši določbe direktiv
95/59 in 92/79 s tem, ko s trošarinsko stopnjo, ki se uporablja za drobno rezani tobak, obdavči izdelek „West Single Packs“.
Po mnenju Komisije bi bilo treba ta izdelek obdavčiti s stopnjo, ki velja za cigarete.
Nemška vlada je v odgovoru z dne 18. decembra 2002 izpodbijala očitek Komisije. Z dopisom z dne 11. julija 2003 je ta na nemško
vlado naslovila obrazloženo mnenje, v katerem jo je pozvala, naj sprejme potrebne ukrepe za odpravo te kršitve v roku dveh
mesecev od vročitve tega mnenja.
S sporočilom z dne 4. septembra 2003 je nemška vlada odgovorila Komisiji, da vztraja pri svojem stališču in da še vedno meni,
da „West Single Packs“ niso cigarete.
V teh okoliščinah se je Komisija odločila, da vloži to tožbo.

Tožba

Trditve strank
Glede razlage člena 4(1)(b) Direktive 95/59 Komisija trdi, prvič, da ta določba razlikuje med neindustrijskim in industrijskim
načinom. Pridevnik „preprost“ naj bi bil v tej povezavi samo natančnejša opredelitev pridevnika „neindustrijski“.
Drugič, Komisija zatrjuje, da sistematična analiza Direktive 95/59 pokaže, da je njen namen določiti različne kategorije tobačnih
izdelkov. Obdavčitev teh naj bi bila odvisna od njihove razvrstitve v eno ali drugo izmed kategorij, tako da naj bi lahko
nejasnosti v razvrstitvi navedenih izdelkov neposredno pripeljale do znatnega izkrivljanja konkurence.
Da bi se izognili težavam razvrstitve, Komisija predlaga objektivno analizo, s katero naj se določi, ali postopek izdelave
pomeni „preprost neindustrijski način“. Po njenem mnenju je treba pri tej analizi kot objektivno merilo upoštevati končni
izdelek, ki ima popolnoma enako obliko, tako glede količine uporabljenega tobaka ter stopnje in gostote polnjenja, kot cigareta
popolnoma industrijske izdelave. Komisija meni, da je pri drobno rezanem tobaku videz končnega izdelka zelo odvisen od spretnosti
potrošnika in ga zato ni mogoče primerjati z industrijsko izdelano cigareto. Nasprotno pa naj bi vnaprej izdelani zvitki tobaka,
ki bi se s čisto ročnim postopkom, torej „neindustrijsk[im]“, vstavili v vnaprej izdelane tulce za cigarete, dali končni izdelek,
ki je skoraj enak industrijsko izdelani cigareti.
Komisija poleg tega opozarja, da je cilj preučevane določbe, kot nakazuje štirinajsta uvodna izjava Direktive 95/59, zagotoviti
enotno obdavčitev cigaret. Posledično naj proizvajalcu cigaret ne bi smelo biti omogočeno, da se izogne višjim davkom na cigarete
tako, da bi preprosto opustil zadnjo stopnjo proizvodnje in prepustil potrošniku, da sam dokonča izdelek, ki je skoraj enak
cigareti.
Komisija dalje poudarja, da je Zvezna republika Nemčija lahko v skladu s členom 4(1), drugi pododstavek, Direktive 95/59 do
vključno 31. decembra 2001 zvitke tobaka, določene v tej isti določbi, točka (b), obdavčila s trošarino, katere stopnja je
bila najmanj enaka tisti za drobno rezani tobak. Komisija meni, da ta določba o odstopanju velja zlasti za izdelke, kot so
„West Single Packs“. Navedena določba o odstopanju pa ne bi bila potrebna, če bi bilo treba izdelke, kot so „West Single Packs“,
šteti za drobno rezani tobak in ne za cigarete.
Glede tega Komisija meni, da je treba pojem „preprost neindustrijski način“ iz člena 4(1)(b) Direktive 95/59 razlagati široko.
Tako bi bilo treba vse izdelke, ki jih potrošnik izdela brez večje ročne predelave iz zvitkov tobaka in vnaprej izdelanih
tulcev za cigarete in ki so skoraj enaki industrijsko izdelanim cigaretam, šteti za cigarete v smislu te določbe.
Komisija se glede uporabe tako opredeljenega pravnega okvira za izdelek „West Single Packs“ sklicuje na mednarodno objavo
patentne prijave „West Single Packs“ (objavljena v skladu s pogodbo o mednarodnem sodelovanju na področju patentov, pod oznako
„embalaža za drobno rezan tobak“). V skladu s to objavo naj bi šlo za izdelek, ki potrošniku ponuja zelo preprosto možnost,
da sam brez težav izdela cigareto, ki je v vseh pogledih primerljiva z industrijsko izdelano cigareto, in poleg tega uživa
še davčne ugodnosti za drobno rezani tobak. Posledično Komisija meni, da so merila za uporabo člena 4(1)(b) Direktive 95/59
v tej zadevi izpolnjena in da bi morali biti zadevni izdelki, kot so „West Single Packs“, razvrščeni v kategorijo cigaret.
Nemška vlada meni, da merila, ki jih uporablja Komisija za razlago člena 4(1)(b) Direktive 95/59, v odločilnih točkah ne zadovoljijo
zahtevam objektivnosti in enotne razlage.
Nemška vlada najprej meni, da besedilo določbe s pridevnikom „preprost“ postavi dodatno merilo, ki ima samostojen pomen, tako
kot pridevnik „neindustrijski“. Če se sprejme analizo Komisije, skladno s katero naj bi pridevnik „preprost“ zgolj natančneje
pojasnjeval pridevnik „neindustrijski“, bi se bilo treba vprašati, kako bi morali razvrstiti „zapleten neindustrijski“ način
in „preprost industrijski način“. Po mnenju te vlade ob uporabi razlage Komisije ti kategoriji ne sodita v področje uporabe
sporne določbe.
Glede tega meni, da je za dosego cilja Direktive 95/59, ki je to, da bi se uvedla zanesljiva razmejitev med dvema kategorijama
izdelkov, treba uporabiti obe naslednji merili: način izdelave mora biti „preprost“ in imeti „neindustrijski“ značaj. Če bi
se upošteval samo „neindustrijski“ značaj, razmejitve glede na obdavčitev drobno rezanega tobaka ne bi bilo več mogoče utemeljiti.
Dejansko naj bi to merilo dopuščalo potrošniku, da sam izdela cigareto na neindustrijski način, predvideni končni izdelek
pa naj bi bil v tem primeru prav tako cigareta.
Glede razmejitve teh dveh kategorij izdelkov na podlagi merila kakovosti končnega izdelka nemška vlada poudarja, da Direktiva
95/59 očitno ne upošteva takega merila, ampak „postopek izdelave“, ki je potreben za izdelavo tega končnega izdelka.
Potem ko je nemška vlada opredelila pravni okvir, ki se uporablja za izdelek „West Single Packs“, meni, da je za izdelavo
cigarete iz „West Single Packs“ potrebnih več zaporednih stopenj, ki zahtevajo natančno in izkušeno ravnanje. Sklicuje se
predvsem na dejstvo, da so osebe, ki so sodelovale na testih, menile, da je uporaba „West Single Packs“ zapletena, nepraktična
in zahteva veliko vaje, zaradi česar je ne bi mogli opredeliti kot „preprost[o]“.
Po drugi strani ta vlada trdi, da dokumentacija o patentni prijavi „West Single Packs“ ne poudarja značilnosti „preprost[ega]
neindustrijsk[ega] način[a]“, saj skuša opozoriti na novost tega izdelka.

Presoja Sodišča
Neizpolnitev obveznosti, ki jo navaja Komisija, je odvisna od ugotovitve, da se izdelek „West Single Packs“ lahko opredeli
kot „cigareta“ v skladu s členom 4(1)(b) Direktive 95/59.
Glede tega je treba poudariti, po zgledu generalnega pravobranilca iz točke 27 sklepnih predlogov, da iz skupnega branja različnih
delov Direktive 95/59, zlasti členov od 4 do 6 in njene štirinajste uvodne izjave, izhaja, da je hotel zakonodajalec Skupnosti
izvesti jasno razlikovanje med, na eni strani, izdelanimi „zvitki“ tobaka, ki se obravnavajo kot cigarete, in, na drugi strani,
tobakom za kajenje „za zvijanje cigaret“. Tako je vzpostavljeno stvarno jasno razlikovanje med tobakom, ki ga že proizvajalec
izdela v enoto, ki ima obliko in velikost cigarete, ter tobakom v razsutem stanju, ki ga mora v to obliko spraviti kadilec.
To ugotovitev potrjuje zakonodajni razvoj na področju davkov, razen prometnih davkov, ki vplivajo na porabo tobačnih izdelkov.
Z Direktivo Sveta 92/78/EGS z dne 19. oktobra 1992 o spremembah direktiv 72/464/EGS in 79/32/EGS o davkih, razen prometnih
davkih, ki vplivajo na porabo tobačnih izdelkov (UL L 316, str. 5) je zakonodajalec Skupnosti namreč razširil opredelitev
„cigarete“ s tem, da ji je dodal, med drugim, tudi „zvitk[e] tobaka, ki se na preprost neindustrijski način vstavijo v tulce
iz cigaretnega papirja“.
V tem primeru se ne izpodbija, da so izdelki „West Single Packs“ zvitki tobaka v smislu člena 4(1)(b) Direktive 95/59.
Treba je še preveriti, ali ta izdelek ustreza zvitkom tobaka „ki se na preprost neindustrijski način vstavijo v tulce iz cigaretnega
papirja“ v smislu člena 4(1)(b) Direktive 95/59, torej določbe, na katero Komisija opira svojo tožbo.
V zvezi s tem, kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 25 sklepnih predlogov in kot je potrdil prikaz, ki ga je opravil
zastopnik Komisije na javni obravnavi, je za izdelavo cigarete iz izdelanih sestavnih delov „West Single Packs“ potrebno preprosto
neindustrijsko ravnanje, pri katerem je treba samo navedeni sestavni del iz aluminijaste embalaže vstaviti v tulec iz cigaretnega
papirja in nato odstrani to embalažo, pri čemer tobak ostane v tulcu.
Iz tega sledi, da se sporni zvitki tobaka vstavijo v tulec iz cigaretnega papirja na preprost neindustrijski način. Tako so
vsa merila, določena s členom 4(1)(b) Direktive 95/59, izpolnjena.
Treba je torej ugotoviti, da Zvezna republika Nemčija, s tem da je za „West Single Packs“ uporabila davčno stopnjo za drobno
rezani tobak za zvijanje cigaret, ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1)(b) Direktive 95/59 in člena 2, prvi odstavek, Direktive
92/79.

Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija
predlagala, naj se Zvezni republiki Nemčiji naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi predlogi ni uspela, se ji naloži
plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
1)
Zvezna republika Nemčija, s tem da je za zvitke tobaka, ki se prodajajo pod imenom „West Single Packs“, uporabila davčno stopnjo
za drobno rezani tobak za zvijanje cigaret, ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1)(b) Direktive Sveta 95/59/ES z dne 27. novembra
1995 o davkih, razen prometnih davkih, ki vplivajo na porabo tobačnih izdelkov, in člena 2, prvi odstavek, Direktive Sveta
92/79/EGS z dne 19. oktobra 1992 o približevanju davkov na cigarete.
2)
Zvezni republiki Nemčiji se naloži plačilo stroškov.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.