CELEX: 61993CJ0399
Konkurrence
andelsmejeriers vedtægter
ordning vedrørende udtrædelsesgodtgørelse
traktatens artikel 85 og forordning nr. 26

1 Ved kendelse af 2. september 1993, indgaaet til Domstolen den 10. september 1993, har Arrondissementsrechtbank, Zutphen, i henhold til EOEF-traktatens artikel 177 stillet to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, og af artikel 2, stk. 1, i Raadets forordning nr. 26 af 4. april 1962 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer (EFT 1959-1962, s. 120, herefter "forordningen").
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en tvist mellem Oude Luttikhuis og otte andre maelkeproducenter (herefter "sagsoegerne") og Verenigde Cooeperatieve Melkindustrie Coberco BA (herefter "Coberco"), en andelsforening, hvis virksomhed bestaar i forarbejdning af maelk til mejeriprodukter og heraf afledte produkter og salg af disse produkter, vedroerende den forpligtelse, som paalaegges dem ved foreningens vedtaegter til at betale en udtraedelsesgodtgoerelse, saafremt de opsiger deres medlemskab af foreningen eller ekskluderes.
3 I henhold til sine vedtaegter forpligter Coberco sig til at koebe al den maelk, som produceres af dens medlemmer, som til gengaeld kun leverer til denne. I tilfaelde af udtraeden eller eksklusion af Coberco er maelkeproducenten forpligtet til at betale en godtgoerelse til denne paa 2% af de beloeb, som denne har modtaget for de maengder maelk, der er leveret i loebet af de seneste fem aar (eller 10% af de beloeb, der gennemsnitligt er udbetalt i de seneste fem aar). Fra 1990 er denne godtgoerelses stoerrelse faldet og andrager for fremtiden efter otte aars medlemskab 90% af det naevnte beloeb og efter femten aar eller derover 20%. Naar medlemskabet har varet mindre end fem aar, skal det ekskluderede medlem betale en godtgoerelse paa 2% af de beloeb, han har modtaget for den leverede maelk eller de beloeb, som er betalt for den modtagne maelk i loebet af hans medlemsperiode multipliceret med det antal gange, hvormed antallet af hele maaneders medlemskab gaar op i tres.
4 Forordningen, som er udstedt i henhold til EOEF-traktatens artikel 42, bestemmer i artikel 1, at traktatens artikel 85-90 saavel som de bestemmelser, der er truffet til deres gennemfoerelse, gaelder for alle aftaler, vedtagelser og former for praksis, der er omhandlet i artikel 85, stk. 1, i traktaten, og som vedroerer produktionen af eller handelen med de i traktatens bilag II anfoerte varer.
5 Forordningens artikel 2, stk. 1, foerste punktum, indeholder imidlertid en undtagelse fra denne almindelige regel, idet det heri bestemmes, at traktatens artikel 85, stk. 1, ikke gaelder for aftaler, vedtagelser og former for praksis vedroerende produktionen af eller handelen med de i traktatens bilag II anfoerte varer, der udgoer en integreret del af en national markedsordning, eller som er noedvendige for at naa de i EOEF-traktatens artikel 39 angivne maal.
6 I denne bestemmelses andet punktum tilfoejes, at artikel 85, stk. 1, "ikke [gaelder] for aftaler, vedtagelser og former for praksis mellem landmaend, landbrugssammenslutninger eller sammenslutninger af landbrugssammenslutninger, der henhoerer under en enkelt medlemsstat, i det omfang hvori de ° uden at medfoere forpligtelsen til at holde en bestemt pris ° angaar produktion eller salg af landbrugsvarer eller benyttelse af faelles anlaeg til oplagring, behandling eller foraedling af landbrugsprodukter, medmindre Kommissionen fastslaar, at konkurrence saaledes er udelukket, eller at de i traktatens artikel 39 naevnte maal er bragt i fare".
7 Sagsoegerne har opsagt deres medlemskab af Coberco med virkning fra den 1. januar 1992 og herved overholdt det gaeldende varsel. Coberco har indeholdt godtgoerelsesbeloebene beregnet efter dens vedtaegter i de beloeb, den skulle betale sagsoegerne for deres leverancer. Disse har derefter indstaevnt Coberco for Arrondissementsrechtbank, Zutphen, og nedlagt paastand om, at det fastslaas, at de ikke skal betale nogen godtgoerelse til Coberco, subsidiaert, at den godtgoerelse, der skal betales, ikke kan overstige 4% af det beloeb, der er udbetalt de udtraedende medlemmer for den maelk, som de har leveret til Coberco i et aar, der beregnes som gennemsnittet af de fem seneste regnskabsaar i deres medlemskab. De har desuden kraevet betaling af forskellen mellem det beloeb, som Coberco har indeholdt, og det beloeb, som saaledes fastsaettes af den forelaeggende ret.
8 Da den forelaeggende ret fandt det tvivlsomt, om ordningen for udtraedelsesgodtgoerelse er forenelig med traktatens artikel 85, stk. 2, og forordningens artikel 1, besluttede den at udsaette sagen og stille Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Efter hvilke kriterier skal det i denne sag afgoeres, om Coberco' s ordning vedroerende udtraedelsesgodtgoerelse er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1?
2) Efter hvilke kriterier skal det afgoeres, om den naevnte ordning vedroerende udtraedelsesgodtgoerelse er omfattet af undtagelsesbestemmelserne i forordning nr. 26/62?"
Kriterierne for anvendelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1
9 I henhold til artikel 85, stk. 1, er aftaler, vedtagelser og former for praksis, der kan paavirke samhandelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellesmarkedet, forbudt.
10 Ifoelge fast retspraksis kraever anvendelsen af artikel 85, stk. 1, paa et konkret tilfaelde, at kriterierne i denne bestemmelse defineres under hensyntagen til den oekonomiske sammenhaeng, de erhvervsdrivende virker i, de varer og tjenesteydelser, som omhandles af aftalerne, samt til, hvorledes det paagaeldende marked er opbygget og reelt fungerer.
11 Ved afgoerelsen af, om ordningen vedroerende udtraedelsesgodtgoerelse er forenelig med artikel 85, stk. 1, er det derfor noedvendigt at gennemgaa kriterierne vedroerende aftalens formaal, dernaest vedroerende aftalens foelger og endelig vedroerende paavirkningen af samhandelen inden for Faellesskabet.
12 Hvad foerst angaar kriteriet om formaalet med aftalerne eller med de i hovedsagen omhandlede vedtaegtsbestemmelser, bemaerkes, at en virksomheds organisation i den bestemte retlige form et andelsselskab ikke i sig selv er en konkurrencebegraensende adfaerd. Som generaladvokaten har anfoert i punkt 30 i sit forslag til afgoerelse, er denne retlige form godkendt af saavel den nationale lovgiver som faellesskabsmyndighederne som en faktor i moderniseringen og rationaliseringen af landbrugssektoren og virksomheders effektivitet.
13 Heraf foelger dog ikke, at de vedtaegtsbestemmelser, som omhandler forholdet mellem selskabet og dets medlemmer, navnlig bestemmelserne om oploesning af kontraktforholdet og de bestemmelser, som paalaegger medlemmerne at forbeholde andelsforeningen maelkeproduktionen, automatisk falder uden for forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1.
14 For ikke at vaere omfattet af dette forbud skal de begraensninger, der paahviler medlemmerne i henhold til andelsforeningers vedtaegter, som skal sikre deres troskab, vaere begraenset til, hvad der er noedvendigt for at sikre en tilfredsstillende drift af andelsforeningen og navnlig at sikre den et tilstraekkeligt bredt oekonomisk grundlag og en vis stabilitet i medlemskredsen (se herved dom af 15.12.1994, sag C-250/92, DLG, Sml. I, s. 5641, praemis 35).
15 Hvad dernaest angaar kriteriet om foelgerne af aftaler eller klausuler i vedtaegter bemaerkes, at en kombination af klausuler som forpligtelsen til enelevering og paalaeggelsen af meget hoeje udtraedelsesgodtgoerelser, som binder medlemmerne til andelsforeningen i lange perioder og saaledes beroever dem muligheden for at henvende sig til konkurrerende erhvervsdrivende, kan have til foelge, at konkurrencen begraenses.
16 Disse klausuler kan saaledes dels goere et marked meget stift, paa hvilket der opererer et begraenset antal erhvervsdrivende, som har en staerk konkurrencemaessig stilling og praktiserer tilsvarende klausuler, og dels kan de konsolidere eller fastholde denne styrkeposition og saaledes vaere til hinder for, at andre, konkurrerende erhvervsdrivende kommer ind paa dette marked.
17 Hvad endelig angaar kriteriet om samhandelen inden for Faellesskabet bemaerkes blot, at paavirkningen af handelen i Faellesskabet kan vaere en foelge af en kombination af flere faktorer, som hver for sig ikke noedvendigvis ville vaere afgoerende.
18 En aftale mellem virksomheder maa nemlig anses for at kunne paavirke handelen mellem medlemsstater, naar den paa grundlag af en raekke objektive retlige eller faktiske omstaendigheder kan udoeve direkte eller indirekte, aktuel eller potentiel indflydelse paa handelsstroemmene mellem medlemsstaterne paa en maade, som kan skade virkeliggoerelsen af formaalene med et faelles marked mellem medlemsstaterne (se herved den naevnte DLG-dom, praemis 54).
19 Den nationale ret kan ved den ovennaevnte oekonomiske vurdering i givet fald som naevnt af generaladvokaten i punkt 35 i forslaget til afgoerelse tage hensyn til den omstaendighed, at det teknisk og oekonomisk altid er muligt for de mejerivirksomheder, der har hjemsted i stater, der graenser op til Nederlandene, at forsyne sig hos nederlandske landmaend.
20 Det foerste spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at ved afgoerelsen af, om en ordning vedroerende udtraedelsesgodtgoerelse i et andelsselskabs vedtaegter er forenelig med artikel 85, stk. 1, skal den forelaeggende ret tage hensyn til kriterierne vedroerende formaalet med aftalen om denne ordning samt til aftalens foelger og kriterierne vedroerende paavirkningen af samhandelen inden for Faellesskabet ud fra den oekonomiske sammenhaeng, som de erhvervsdrivende virker i, de varer og tjenesteydelser som aftalen angaar, samt til, hvorledes det paagaeldende marked er opbygget og reelt fungerer.
Kriterierne for forordningens anvendelse
21 Med det andet spoergsmaal oensker den forelaeggende ret at faa praeciseret de kriterier, som de omtvistede klausuler skal opfylde for at blive omfattet af den i forordningen fastsatte undtagelse.
22 Det bemaerkes hertil, at forordningens artikel 1 indeholder den almindelige regel om, at traktatens artikel 85-90 finder anvendelse, og at der i forordningens artikel 2, stk. 1, er fastsat tre undtagelser fra denne almindelige regel angaaende aftaler, vedtagelser og former for praksis, som vedroerer produktionen af eller handelen med de i traktatens bilag II anfoerte varer.
23 Indledningsvis bemaerkes, at enhver fravigelse af eller undtagelse fra en almindelig regel skal fortolkes indskraenkende.
24 Den foerste undtagelse i forordningens artikel 2, stk. 1, gaelder for aftaler inden for en national markedsordning.
25 Den anden undtagelse gaelder for aftaler, som er noedvendige for at opnaa de i traktatens artikel 39 naevnte maal. Denne undtagelse indebaerer et krav om, at det paavises, at aftalen er noedvendig for at naa samtlige disse maal (se dom af 15.5.1975, sag 71/74, Frubo mod Kommissionen, Sml. s. 563, praemis 24, 25 og 26).
26 Der kan ses bort fra disse to undtagelser ved behandlingen af det andet praejudicielle spoergsmaal, som under hovedsagen vedroerer raekkevidden af den tredje undtagelse.
27 Der gaelder tre kumulative betingelser for denne tredje undtagelse. Naar det drejer sig om denne undtagelse, maa det foerst sikres, at de paagaeldende aftaler vedroerer andelsforeninger, som henhoerer under en enkelt medlemsstat, dernaest at de ikke angaar prisen, men snarere vedroerer produktion eller salg af landbrugsvarer eller benyttelse af faelles anlaeg til oplagring, behandling eller foraedling af landbrugsprodukter, og endelig, at de ikke udelukker konkurrence eller bringer de i traktatens artikel 39 naevnte maal i fare.
28 Med hensyn til denne tredje betingelse kan det ikke udelukkes, at en akkumulation af vedtaegtsklausuler, som binder medlemmerne til andelsforeningen i lange perioder og saaledes beroever dem muligheden for at henvende sig til konkurrerende erhvervsdrivende, bringer et af den faelles landsbrugspolitiks maal i fare, nemlig, som generaladvokaten har naevnt i punkt 38 i sit forslag til afgoerelse, at forhoeje de individuelle indkomster for de i landbruget beskaeftigede personer, for saa vidt disse sidstnaevnte ikke kan drage fordel af konkurrencen paa de koebspriser for raavarer, der praktiseres af de forskellige foraedlingsvirksomheder.
29 Spoergsmaalet om Kommissionens og de nationale retters kompetence paa dette omraade er genstand for den dom, der er afsagt i dag i de forenede sager C-319/93, C-40/94 og C-224/94 (Dijkstra, Van Roessel m.fl. og De Bie m.fl.).
30 I domskonklusionens andet punkt kender Domstolen for ret, at en national domstol, for hvilken det goeres gaeldende, at klausulen i en landbrugsandelsforenings vedtaegter er ugyldig, fordi den er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, mens andelsforeningen paaberaaber sig artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 26, kan fortsaette sagens behandling og traeffe afgoerelse om den tvist, der verserer for den, saafremt det er klart, at betingelserne for at anvende artikel 85, stk. 1, ikke er opfyldt eller kan i henhold til artikel 85, stk. 2, fastslaa, at den omtvistede klausul er ugyldig, hvis den er sikker paa, at klausulen ikke opfylder betingelserne for en undtagelse efter artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 26 eller meddelelse af fritagelse efter artikel 85, stk. 3. I tvivlstilfaelde kan den nationale domstol, naar det findes hensigtsmaessigt og i overensstemmelse med de nationale processuelle bestemmelser, indhente supplerende oplysninger fra Kommissionen eller give parterne lejlighed til at anmode Kommissionen om at traeffe beslutning.
31 Den forelaeggende rets andet spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at en ordning vedroerende udtraedelsesgodtgoerelse i et andelsselskabs vedtaegter kun er omfattet af den ved forordningen indfoerte undtagelsesordning, hvis aftalen om denne ordning angaar en andelsforening, som henhoerer under en enkelt medlemsstat, ikke angaar priser, men snarere angaar produktion eller salg af landbrugsvarer eller benyttelse af faelles anlaeg til oplagring, behandling eller foraedling af disse produkter, samt endelig, hvis den ikke udelukker konkurrence og ikke bringer den faelles landbrugspolitiks maal i fare.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
32 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske og den franske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Arrondissementsrechtbank, Zutphen, ved kendelse af 2. september 1993, for ret:
1) Ved afgoerelsen af, om en ordning vedroerende udtraedelsesgodtgoerelse i et andelsselskabs vedtaegter er forenelig med EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, skal den forelaeggende ret tage hensyn til kriterierne vedroerende formaalet med aftalen om denne ordning samt til aftalens foelger og kriterierne vedroerende paavirkningen af samhandelen inden for Faellesskabet ud fra den oekonomiske sammenhaeng, de erhvervsdrivende virker i, de varer og tjenesteydelser som aftalen angaar, samt til, hvorledes det paagaeldende marked er opbygget og reelt fungerer.
2) En ordning vedroerende udtraedelsesgodtgoerelse i et andelsselskabs vedtaegter er kun omfattet af den ved Raadets forordning nr. 26 af 4. april 1962 indfoerte undtagelsesordning, hvis aftalen om denne ordning angaar en andelsforening, som henhoerer under en enkelt medlemsstat, ikke angaar priser, men snarere angaar produktion eller salg af landbrugsvarer eller benyttelse af faelles anlaeg til oplagring, behandling eller foraedling af disse produkter, samt endelig hvis den ikke udelukker konkurrence og ikke bringer den faelles landbrugspolitiks maal i fare.