CELEX: 62005CJ0068
Odvolanie
Poľnohospodárstvo
Spoločná organizácia trhov
Cukor
Článok 26 nariadenia (EHS) č. 1785/81 a článok 3 nariadenia (EHS) č. 2670/81
Poplatok dlžný za cukor C odpredaný na vnútornom trhu
Žiadosť o odpustenie
Ustanovenie o spravodlivom zaobchádzaní uvedené v článku 13 nariadenia (EHS) č. 1430/79
Pojmy "dovozné clo alebo vývozné clo"
Zásady rovnosti a právnej istoty
Spravodlivé zaobchádzanie

Svojím odvolaním Koninklijke Coöperatie Cosun UA (ďalej len „Cosun“) žiada zrušenie rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych
spoločenstiev zo 7. decembra 2004, Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisia (T‑240/02, Zb. s. II‑4237, ďalej len „napadnutý rozsudok“),
ktorým Súd prvého stupňa zamietol jeho žalobu smerujúcu k zrušeniu rozhodnutia Komisie Európskych spoločenstiev REM 19/01
– rovnako identifikovaného pod číslom K(2002) 1580 v konečnom znení – z 2. mája 2002 (ďalej len „sporné rozhodnutie“).

Právny rámec

Spoločná organizácia trhu v odvetví cukru
Nariadenie Rady (EHS) č. 1785/81 z 30. júna 1981 o spoločnej organizácii trhu v odvetví cukru [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 177, s. 4), zmenené a doplnené nariadením Rady (EHS) č. 305/91 zo 4. februára 1991 (Ú. v. ES L 37, s. 1, ďalej
len „základné nariadenie“), má v rámci spoločnej organizácie trhu v odvetví cukru (ďalej len „SOT cukru“) za cieľ zachovať
nevyhnutné záruky, pokiaľ ide o zamestnanosť a životnú úroveň výrobcov základných surovín, ako aj výrobcov cukru Európskeho
spoločenstva, a zabezpečiť bezpečnosť zásobovania všetkých spotrebiteľov cukrom za primerané ceny stabilizovaním trhu s cukrom.
Na tieto účely upravuje výrobu, dovoz a vývoz cukru. Zavádza najmä režim kvót výroby, ktorý predstavuje podľa jeho pätnásteho
odôvodnenia prostriedok zaručujúci výrobcom ceny Spoločenstva a odbyt ich výroby.
Článok 24 základného nariadenia stanovuje v rámci tohto systému kvót na každý hospodársky rok (ktorý začína 1. júla jedného
roka a končí 30. júna ďalšieho roka) základné množstvá „cukru A“ a „cukru B“, ktoré každý členský štát rozdelí medzi výrobcami
cukru so sídlom na jeho území. Podnikom vyrábajúcim cukor sa tak pridelí na každý hospodársky rok kvóta A a kvóta B. Akékoľvek
množstvo cukru vyrobeného nad rámec týchto kvót sa nazýva „cukor C“.
Na cukor C sa nevzťahuje ani systém podpory cien, ani výrobné náhrady pri vývoze. Okrem toho cukor C sa nemôže odpredať v rámci
Spoločenstva, a preto sa musí predať mimo Spoločenstva, na svetovom trhu. Článok 26 základného nariadenia v tomto ohľade stanovuje:
„1.      … cukor C, ktorý sa nepreniesol podľa článku 27…, sa nesmie odpredať na vnútornom trhu Spoločenstva a musí sa bez ďalšieho
spracovania vyviezť do 1. januára nasledujúceho po konci príslušného hospodárskeho roka.
…
3.      Podrobné pravidlá uplatňovania tohto článku sa prijmú v súlade s postupom uvedeným v článku 41.
Tieto pravidlá ustanovia najmä poplatok vyberaný za cukor C…, uvedený v odseku 1, vo vzťahu ku ktorému nebol v stanovenom
termíne poskytnutý dôkaz o tom, že bol vyvezený bez ďalšieho spracovania v stanovenej lehote.“ [
neoficiálny preklad
]
Nariadenie Komisie (EHS) č. 2670/81 zo 14. septembra 1981 ustanovujúce podrobné vykonávacie pravidlá pre výrobu cukru, ktorá
presahuje kvótu (Ú. v. ES L 262, s. 14; Mim. vyd. 03/005, s. 85), zmenené a doplnené nariadením Komisie č. 3559/91 zo 6. decembra
1991 (Ú. v. ES L 336, s. 26; Mim. vyd. 03/12, s. 131, ďalej len „nariadenie č. 2670/81“), upresňuje podmienky, kedy sa vývoz
cukru C považuje za uskutočnený.
Článok 1 ods. 1 nariadenia č. 2670/81 stanovuje:
„Vývoz uvedený v článku 26 ods. 1 nariadenia (EHS) č. 1785/81 sa považuje za uskutočnený, pokiaľ:
a)      cukor C… [je vyvezený] z členského štátu, na území ktorého [bol vyrobený];
b)      príslušný členský štát uvedený pod písmenom a) prevzal vývoznú deklaráciu pred 1. januárom, ktorý nasleduje po konci hospodárskeho
roku počas ktorého [bol] cukor C… [vyrobený];
c)      cukor C… [opustil] colné územie Spoločenstva najneskôr v lehote 60 dní po 1. januári ako je uvedené pod písmenom b);
d)      výrobok bol z členského štátu uvedeného pod písmenom a) vyvezený bez náhrady alebo odvodu…
Okrem prípadu vyššej moci, pokiaľ nie sú splnené všetky podmienky ustanovené v prvom pododseku, príslušné množstvo cukru C…
sa považuje za predané na vnútornom trhu.
V prípade vyššej moci prijme príslušná agentúra členského štátu, na ktorého území [bol] cukor C… [vyrobený], opatrenia nevyhnutné
vzhľadom k okolnostiam, ktoré vznikli pričinením príslušnej strany [na ktoré sa odvoláva príslušný subjekt –
neoficiálny preklad
].“
Podľa znenia tretieho odôvodnenia nariadenia č. 2670/81, „ak sa má stanoviť poplatok, ktorý sa má odviesť v prípade predaja
na vnútornom trhu, tak je dôležité zaradiť cukor C…, ktor[ý] sa nevyviez[ol], na rovnakú úroveň s cukrom… dovezený[m] z nečlenských
krajín“ a „na tento účel by sa mal stanoviť poplatok zohľadňujúci tak dovoznú daň na cukor… v najvyššej platnej sadzbe počas
obdobia zahŕňajúceho hospodársky rok, počas ktorého sa príslušný cukor… vyrába[l] a šesť mesiacov nasledujúcich po tom hospodárskom
roku, ako aj čiastku paušálnej sadzby stanovenú na základe nákladov na odpredaj cukru dovezeného z nečlenských krajín“.
Článok 3 nariadenia č. 2670/81 stanovuje:
„1.      Príslušný členský štát uvalí poplatok na tie množstvá, ktoré sa v zmysle článku 1 ods. 1 odpredali na vnútornom trhu, a to
do sumy:
a)      za cukor C na 100 kilogramov:
–        najvyššiu možnú dovoznú daň na 100 kilogramov bieleho alebo surového cukru platnú počas obdobia zahŕňajúceho hospodársky rok,
počas ktorého sa príslušný cukor vyrobil, a šesť mesiacov nasledujúcich po tom hospodárskom roku,
a
–        1 [euro];
…
4.      V prípade množstiev cukru C…, ktoré sa pred vyvezením zničili alebo poškodili bez možnosti ich náhrady, za okolností uznaných
príslušným orgánom príslušného členského štátu za prípad zásahu vyššej moci, sa zodpovedajúce množstvo uvedené v odseku 1
neodvádza.“

Colná právna úprava
Článok 13 ods. 1 nariadenia Rady (EHS) č. 1430/79 z 2. júla 1979 o vrátení alebo odpustení dovozného alebo vývozného cla [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 175, s. 1), zmenený a doplnený nariadením Rady (EHS) č. 3069/86 zo 7. októbra 1986 (Ú. v. ES L 286, s. 1, ďalej
len „nariadenie č. 1430/79“), stanovuje:
„Dovozné clo môže byť vrátené alebo odpustené aj v osobitných prípadoch…, ktoré vyplývajú z okolností, ktoré nie je možné
považovať za podvodné konanie alebo hrubú nedbanlivosť dotknutej osoby.
Situácie, keď možno uplatniť prvý odsek, ako aj postup, ktorý je potrebné na tento účel uplatniť, sú definované podľa konania
stanoveného [pre prijatie opatrení na uplatnenie]. Vrátenie alebo odpustenie môžu byť podriadené osobitným podmienkam.“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 14 nariadenia č. 1430/79 upresňuje, že ustanovenie článku 13 sa rovnako použije aj na vrátenie alebo odpustenie vývozného
cla.
V zmysle článku 1 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1430/79 sa pod pojmom „dovozné clo“ rozumie „clo a platby s rovnocenným účinkom,
ako aj poľnohospodárske odvody a iné platby pri dovoze zavedené v súlade so Spoločnou poľnohospodárskou politikou alebo v súlade
s osobitnými opatreniami uplatňovanými na základe článku 235 Zmluvy ES na určitý tovar, ktorý je výsledkom spracovania poľnohospodárskych
výrobkov“ [
neoficiálny preklad
].
Podľa článku 1 ods. 2 písm. b) toho istého nariadenia pojem „vývozné clo“ zahŕňa „poľnohospodárske odvody a iné platby pri
vývoze zavedené v súlade so Spoločnou poľnohospodárskou politikou alebo v súlade s osobitnými opatreniami uplatňovanými na
základe článku 235 Zmluvy ES na určitý tovar, ktorý je výsledkom spracovania poľnohospodárskych výrobkov“ [
neoficiálny preklad
].
Článok 4 nariadenia Komisie (EHS) č. 3799/86 z 12. decembra 1986 o vykonaní článkov 4a, 6a, 11a a 13 nariadenia č. 1430/79
[
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 352, s. 19) vymenováva osobitné situácie, ktoré vyplývajú z okolností, ktoré nie je možné považovať za podvodné
konanie alebo hrubú nedbanlivosť dotknutej osoby podľa článku 13 ods. 1 nariadenia č. 1430/79. Iné skutočnosti možno rovnako
považovať za predstavujúce takéto osobitné situácie na základe posúdenia konkrétneho prípadu v rámci konania vyžadujúceho
zásah Komisie Európskych spoločenstiev.

Okolnosti predchádzajúce sporu
Cosun, ktorý je družstvom so sídlom v Holandsku, vyrobil v priebehu hospodárskych rokov 1991/1992 a 1992/1993 cukor C. Počas
roku 1993 predal určitý počet dodávok cukru C rozličným obchodným partnerom s cieľom ich vývozu do Chorvátska, Slovinska a Maroka.
Pri týchto operáciách došlo k podvodom, ktorých sa bez vedomia Cosun dopustili jeho obchodní partneri a pre ktoré bolo charakteristické
najmä nesprávne opečiatkovanie dokumentov T5 určených na preukázanie toho, že dodávky cukru opustili územie Spoločenstva.
Príslušnými holandskými orgánmi, ktoré upovedomili Hoofdproductschap Akkerbouwproducten (ďalej len „HPA“), ako orgán, ktorý
je v Holandsku príslušný na uplatňovanie predpisov o spoločnej organizácii trhov, bolo začaté vyšetrovanie konania predmetných
obchodných partnerov. Naopak, Cosun spočiatku nebol informovaný o tomto vyšetrovaní.
Rozhodnutím z 25. apríla 1994, zmeneným a doplneným rozhodnutím z 13. júna 1994, HPA podľa článku 3 nariadenia č. 2670/81
žiadala od Cosun sumu 6 250 856,78 NLG (2 836 515,14 eur) z dôvodu skutočnosti, že nepreukázal, že určité dodávky cukru C
opustili územie Spoločenstva.
Keďže HPA zamietla sťažnosť, ktorú podal Cosun, ten podal proti uvedenému rozhodnutiu o zamietnutí žalobu na College van Beroep
voor het bedrijfsleven (Holandsko) a podal HPA na základe článku 13 nariadenia č. 1430/79 žiadosť o odpustenie vymáhaného
poplatku.
Pokiaľ ide o žalobu podanú na Beroep voor het bedrijfsleven, tento súdny orgán sa rozhodnutím z 9. júna 2004 obrátil na Súdny
dvor s návrhom na začatie konania o prejudiciálnej otázke týkajúcim sa najmä platnosti základného nariadenia a nariadenia
č. 2670/81. Rozsudkom z dnešného dňa, Koninklijke Coöperatie Cosun (C‑248/04, Zb. s. I‑10211), Súdny dvor odpovedal, že skúmanie
otázky položenej v tejto súvislosti neukázalo žiadnu skutočnosť, ktorá by mohla ovplyvniť platnosť týchto nariadení.
Pokiaľ ide v druhom rade o žiadosť o odpustenie vymáhaného poplatku, holandské orgány ju odovzdali Komisii, ktorá bola príslušná
na jej skúmanie, a pripojili k nej kladné stanovisko. Pretože Komisia svojím sporným rozhodnutím vyhlásila predmetnú žiadosť
za neprípustnú, Cosun podal žalobu o neplatnosť na Súd prvého stupňa.

Napadnutý rozsudok
Napadnutým rozsudkom Súd prvého stupňa zamietol žalobu odvolateľa.
Svojím prvým žalobným dôvodom odvolateľ uvádzal, že poplatok, ktorý sa od neho vymáha podľa článku 3 nariadenia č. 2670/81,
predstavuje dovozné alebo vývozné clo v zmysle článku 1 ods. 2 písm. a) a b) a článku 13 nariadenia č. 1430/79, a preto sa
má jeho žiadosť o odpustenie založená na článku 13 vyhlásiť za prípustnú.
V bodoch 36 až 38 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa konštatoval, že vymáhaný poplatok „formálne“ nezodpovedá ani jednej
z kategórií dovozného alebo vývozného cla uvedených v článku 1 ods. 2 písm. a) a b) nariadenia č. 1430/79, pretože nepredstavuje
ani clo, ani platbu s rovnocenným účinkom ako clo a nepredstavuje „striktne“ ani poľnohospodársky odvod pri dovoze alebo pri
vývoze.
Odvolateľ tvrdil, že takýto poplatok je potrebné považovať za dovozné alebo vývozné clo, pretože sleduje rovnaké ciele ako
clo, určuje sa na základe dovoznej dane z cukru pochádzajúceho z tretích krajín a slúži na to, aby sa na nevyvezený cukor
vyrobený nad rámec kvóty uplatňovali podmienky porovnateľné s podmienkami uplatňovanými na cukor dovezený z tretích krajín,
čo Súd prvého stupňa vyvrátil v bodoch 40 až 46 napadnutého rozsudku.
V podstate sa domnieval, že poplatok dlžný podľa článku 3 nariadenia č. 2670/81 nesleduje striktne rovnaké ciele ako dovozná
daň alebo náhrady pri vývoze upravené v rámci SOT cukru a že zohľadnenie dovoznej dane cukru pochádzajúceho z tretích krajín
pri určení takéhoto poplatku slúži iba na poskytnutie výpočtového základu, ale vôbec nie je jeho účelom, aby sa cukor dovezený
z tretích krajín nachádzal na rovnakej úrovni ako cukor C odpredaný na vnútornom trhu.
Súd prvého stupňa v bode 47 napadnutého rozsudku prijal záver, že poplatok vymáhaný od odvolateľa nepredstavuje dovozné alebo
vývozné clo v zmysle článku 13 nariadenia č. 1430/79, a preto Komisia neporušila tieto ustanovenia tým, že vyhlásila žiadosť
o odpustenie za neprípustnú.
Svojím druhým žalobným dôvodom odvolateľ v prvom rade tvrdil, že hoci by vymáhaný poplatok nepredstavoval dovozné alebo vývozné
clo v zmysle nariadenia č. 1430/79, Komisia mala napriek tomu skúmať žiadosť o odpustenie v rámci článku 13 uvedeného nariadenia,
ktoré predstavuje všeobecné ustanovenie o spravodlivom zaobchádzaní, a že tým, že sa obmedzila na zamietnutie žiadosti ako
neprípustnej, Komisia porušila zásady spravodlivého zaobchádzania a rovnosti. Subsidiárne odvolateľ uvádzal, že v prípade,
ak by sa článok 13 nariadenia č. 1430/79 neuplatňoval, Komisia mala skúmať žiadosť o odpustenie mimo rámca tohto nariadenia
a že obmedzením sa na vyhlásenie žiadosti za neprípustnú Komisia porušila zásady spravodlivého zaobchádzania, rovnosti a právnej
istoty.
V bodoch 57 a 58 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa odmietol tvrdenie založené na spravodlivom zaobchádzaní. Po tom, čo
konštatoval, že spravodlivé zaobchádzanie nedovoľuje odchýlenie sa od uplatňovania právnych predpisov Spoločenstva mimo prípadov
predvídaných právnou úpravou alebo v prípade, ak sa samotný právny predpis vyhlási za neplatný, a pripomenul, že poplatok
dlžný na základe článku 3 nariadenia č. 2670/81 nepatrí do pôsobnosti článku 13 nariadenia č. 1430/79, konštatoval, že právna
úprava SOT cukru uvádza, že takýto poplatok sa nevyrubuje v prípadoch, ktoré vnútroštátne úrady uznajú ako prípady vyššej
moci, prijal záver, že spravodlivé zaobchádzanie nemôže zdôvodniť rozšírenie možností odhliadnuť od vyrubenia poplatku okrem
prípadov vyššej moci.
V bodoch 59 a 61 rovnakého rozsudku Súd prvého stupňa odmietol tvrdenie založené na porušení zásady rovnosti. Konštatoval
v podstate, že výrobca cukru C v Spoločenstve a ekonomický subjekt podliehajúci dovoznému alebo vývoznému clu sa nenachádzajú
v porovnateľnej situácii.
Nakoniec v bodoch 62 a 63 predmetného rozsudku Súd prvého stupňa odmietol tvrdenie založené na porušení zásady právnej istoty,
pretože sa v podstate domnieval, že táto zásada bola v prejednávanej veci dodržaná, keďže záväzky osoby, ktorá je povinná
zaplatiť poplatok uvedený v článku 3 nariadenia č. 2670/81, vyplývajú z jasne definovanej právnej situácie, ktorá umožňuje,
aby ekonomický subjekt poznal tieto povinnosti spojené s jeho činnosťou.

Odvolanie
Odvolateľ vo svojom odvolaní, na ktorého podporu uvádza štyri odvolacie dôvody, navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zrušil napadnutý rozsudok,
–        zrušil sporné rozhodnutie a subsidiárne vrátil vec Súdu prvého stupňa na ďalšie konanie,
–        zaviazal Komisiu na náhrad trov prvostupňového a odvolacieho konania.
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–        vyhlásil druhý a štvrtý odvolací dôvod za neprípustné a v zostávajúcej časti zamietol odvolanie ako nedôvodné,
–        subsidiárne, zamietol odvolanie ako nedôvodné v celom jeho rozsahu,
–        zaviazal odvolateľa na náhradu trov konania.

O prvom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Svojím prvým odvolacím dôvodom odvolateľ tvrdí, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že v bodoch
36 až 38 napadnutého rozsudku usúdil, že poplatok dlžný podľa článku 3 nariadenia č. 2670/81 nie je „formálne“ poľnohospodárskym
odvodom pri dovoze alebo pri vývoze v zmysle článku 1 ods. 2 písm. a) a b) nariadenia č. 1430/79.
Odvolateľ dedukuje z konštatovania v bode 38 napadnutého rozsudku, podľa ktorého poplatok, ktorý sa od neho vymáha, „nepredstavuje
striktne poľnohospodársky odvod ‚pri dovoze alebo pri vývoze‘“, dôkaz, že Súd prvého stupňa pristúpil k reštriktívnemu výkladu
pojmu „poľnohospodársky odvod“. Podľa odvolateľa je možný a vhodnejší menej reštriktívny výklad, keďže sa predmetný poplatok
od neho vymáha z dôvodu nevyvezenia cukru C.
Odvolateľ dodáva, že Súd prvého stupňa porušil svoju povinnosť odôvodnenia, keď neuviedol, prečo by menej reštriktívny výklad
nevyhovoval.
Komisia odpovedá, že Súd prvého stupňa dôvodne a oprávnene prijal záver, že poplatok dlžný podľa článku 3 nariadenia č. 2670/81
nemožno formálne považovať za poľnohospodársky odvod pri dovoze alebo pri vývoze v zmysle článku 1 ods. 2 písm. a) a b) nariadenia
č. 1430/79. Spochybňuje, žeby Súd prvého stupňa prijal reštriktívny výklad pojmu „poľnohospodársky odvod pri dovoze alebo
vývoze“.
Posúdenie Súdnym dvorom
Na jednej strane je potrebné poznamenať, že odvolateľ nenapáda analýzu Súdu prvého stupňa, podľa ktorej poplatok dlžný podľa
článku 3 nariadenia č. 2670/81 nepredstavuje clo pri dovoze alebo vývoze alebo platbu s rovnocenným účinkom.
Na druhej strane Súd prvého stupňa dôvodne v bode 38 napadnutého rozsudku poznamenáva, že poľnohospodárske odvody pri dovoze
alebo vývoze a iné platby uvedené v článku 1 ods. 2 písm. a) a b) nariadenia č. 1430/79 sú vyberané z dôvodu prekročenia vonkajších
hraníc Spoločenstva poľnohospodárskymi výrobkami alebo určitými tovarmi, ktoré sú výsledkom spracovania poľnohospodárskych
výrobkov.
Týmto konštatovaním Súd prvého stupňa vôbec nepristúpil k reštriktívnemu výkladu pojmu „poľnohospodárske odvody pri dovoze
alebo vývoze“, ale iba identifikoval skutočnosť zakladajúcu vznik týchto odvodov.
Je teda nutné konštatovať, že poplatok dlžný podľa článku 3 nariadenia č. 2670/81 sa nevyberá z dôvodu prekročenia vonkajších
hraníc Spoločenstva určitým množstvom cukru C, ale naopak, pretože predmetné množstvo nebolo vyvezené mimo Spoločenstva alebo
pretože jeho vývoz nespĺňal podmienky a lehoty určené nariadením č. 2670/81. Ako to Súd prvého stupňa dôvodne poznamenal v bode 37
napadnutého rozsudku, skutočnosťou zakladajúcou vybratie takéhoto poplatku je teda to, že k dátumu určenému na tento účel
sa nepreukázal vývoz cukru C v požadovanej lehote.
Zdá sa tiež, že bez ohľadu na použitie slova „formálne“ v bode 36 napadnutého rozsudku sa Súd prvého stupňa neobmedzil na
formálne posúdenie, ale analyzoval povahu na jednej strane poľnohospodárskych odvodov a na druhej strane poplatku dlžného
podľa článku 3 nariadenia č. 2670/81.
Preto sa Súd prvého stupňa ani nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, ani neporušil svoju povinnosť odôvodnenia, keď v predmetnom
bode napadnutého rozsudku prijal záver, že poplatok vymáhaný od odvolateľa nezodpovedá ani jednej z troch kategórií uvedených
v článku 1 ods. 2 písm. a) a b) nariadenia č. 1430/79.
Preto prvý odvolací dôvod sa musí zamietnuť ako nedôvodný.

O druhom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Svojím druhým odvolacím dôvodom odvolateľ tvrdí, že dokonca za predpokladu, že na poplatok dlžný podľa článku 3 nariadenia
č. 2670/81 sa „formálne“ nevzťahuje pojem „dovozné alebo vývozné clo“ v zmysle článku 1 ods. 2 písm. a) a b) nariadenia č. 1430/79,
Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 40 až 46 napadnutého rozsudku vylúčil jeho tvrdenia
už zhrnuté v bode 25 tohto rozsudku, podľa ktorých sa má s takýmto poplatkom zaobchádzať ako s dovozným clom v zmysle článku
13 nariadenia č. 1430/79.
Po prvé Súd prvého stupňa nesprávne opomenul konštatovať, že poplatok dlžný podľa článku 3 nariadenia č. 2670/81, ktorý podľa
desiateho odôvodnenia základného nariadenia smeruje k obnove pomerov na trhu narušených nevyvezením cukru C, sleduje rovnaké
ciele ochrany vnútorného trhu, stabilizácie trhu a bezpečnosti zásobovania ako clá a že preto sa s ním musí zaobchádzať rovnako.
Po druhé z tretieho odôvodnenia nariadenia Komisie (EHS) č. 2645/70 z 28. decembra 1970 o ustanoveniach uplatniteľných na
množstvo cukru vyrobené nad rámec maximálnej kvóty [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 283, s. 48), ako aj z tretieho odôvodnenia nariadenia č. 2670/81, ktoré ho nahradilo, vyplýva, že zákonodarca
Spoločenstva považoval za „dôležité“ zaradiť cukor C, ktorý sa nevyviezol, „na rovnakú úroveň“ s cukrom dovezeným z tretích
krajín a na tento účel stanoviť poplatok dlžný za cukor C odpredaný na vnútornom trhu na úrovni dovoznej dane v najvyššej
platnej sadzbe počas obdobia zahŕňajúceho cukrovarnícku kampaň, počas ktorého sa príslušný cukor vyrábal, a šesť mesiacov
nasledujúcich po tejto cukrovarníckej kampani, zvýšený o sumu paušálnej sadzby stanovenú na základe nákladov na odpredaj cukru
dovezeného z tretích krajín.
Odvolateľ z toho vyvodzuje, že v rozpore s tým, čo uvádza Súd prvého stupňa v bodoch 45 a 46 napadnutého rozsudku, zohľadnenie
odvodu pri dovoze cukru pochádzajúceho z tretích krajín neslúži iba na určenie dlžného poplatku na základe uplatnenia článku
3 nariadenia č. 2670/81, ale vyjadruje rovnako vôľu zákonodarcu Spoločenstva umiestniť výrobcov cukru C do podmienok porovnateľných
s podmienkami uplatňovanými na dovozcov cukru pochádzajúceho z tretích krajín. Aby tieto podmienky boli porovnateľné, musí
sa právna úprava Spoločenstva v colnej oblasti, najmä článok 13 nariadenia č. 1430/79, uplatňovať na určenie tohto poplatku.
Na úvod Komisia namieta neprípustnosť druhého odvolacieho dôvodu z dôvodu, že ide iba o opakovanie tvrdení už uvedených pred
Súdom prvého stupňa, ktorý ich odmietol.
Subsidiárne Komisia žiada Súdny dvor, aby zamietol tento odvolací dôvod ako nedôvodný.
V prvom rade konštatuje, že Súd prvého stupňa v bodoch 44 a 45 napadnutého rozsudku uviedol špecifický účel poplatku dlžného
podľa článku 3 nariadenia č. 2670/81. Takýto poplatok má predovšetkým „odstrašujúci charakter a jeho účelom je zabezpečiť
dodržiavanie zákazu odpredaja cukru C na vnútornom trhu“. Súd prvého stupňa teda dôvodne konštatoval, že tento účel sa odlišuje
od účelov, ktoré sledujú platby pri dovoze a vývozné náhrady v rámci SOT cukru, ktoré Súd prvého stupňa definoval v bodoch
42 a 43 predmetného rozsudku.
V druhom rade sa Súd prvého stupňa dôvodne v bodoch 44 až 46 napadnutého rozsudku domnieval, že zo spôsobu výpočtu poplatku
dlžného podľa článku 3 nariadenia č. 2670/81 nevyplýva, že ide o clo.
Na podporu svojej opačnej analýzy sa odvolateľ obmedzuje na uvedenie odôvodnenia, ktoré nemá záväznú právnu silu a z ktorého
vyplýva, že odkaz na dovoznú daň pri dovoze cukru pochádzajúceho z tretích krajín predstavuje iba základ pre výpočet predmetného
poplatku, pričom navyše skreslil znenie tohto odôvodnenia.
Posúdenie Súdnym dvorom
Podľa článku 225 ES, článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora a článku 112 ods. 1 prvého pododseku písm. c) Rokovacieho
poriadku Súdneho dvora odvolanie musí presne označovať napádané prvky rozsudku, ktorého zrušenia sa domáha, ako aj právne
tvrdenia, o ktoré sa osobitne opiera tento návrh. Tejto požiadavke nezodpovedá odvolanie, ktoré bez toho, aby obsahovalo argumentáciu
osobitne smerujúcu k vymedzeniu nesprávneho právneho posúdenia, ktorým je napadnutý rozsudok dotknutý, sa obmedzuje na zopakovanie
alebo doslovné reprodukovanie žalobných dôvodov alebo tvrdení uvedených v konaní na Súde prvého stupňa (pozri najmä rozsudky
zo 4. júla 2000, Bergaderm a Goupil/Komisia, C‑352/98 P, Zb. s. I‑5291, body 34 a 35, ako aj zo 7. júla 2005, Le Pen/Parlament,
C‑208/03 P, Zb. s. I‑6051, bod 39).
Akonáhle však odvolateľ spochybňuje výklad alebo uplatňovanie práva Spoločenstva, ktoré urobil Súd prvého stupňa, právne body
skúmané v prvostupňovom konaní môžu byť znova prerokované v priebehu odvolacieho konania. Ak by totiž žalobca nemohol založiť
svoje odvolanie na dôvodoch a tvrdeniach už uvedených pred Súdom prvého stupňa, odvolacie konanie by bolo zbavené časti svojho
zmyslu (pozri najmä rozsudok zo 6. marca 2003, Interporc/Komisia, C‑41/00 P, Zb. s. I‑2125, bod 17, a Le Pen/Parlament, už
citovaný, bod 40).
Druhý odvolací dôvod smeruje k spochybneniu výkladu nariadenia č. 1430/79 vykonaného Súdom prvého stupňa na zamietnutie prvého
žalobného dôvodu prvostupňového konania. Tento odvolací dôvod sa musí považovať za prípustný.
Odvolateľ v podstate uvádza, že zákonodarca Spoločenstva chcel uplatniť na výrobcu cukru C rovnaké podmienky ako na dovozcu
cukru pochádzajúceho z tretích krajín, čo predpokladá, že by sa na výrobcu uplatnil rovnaký režim ako na dovozcu vrátane možnosti
odpustenia alebo vrátenia z dôvodov spravodlivého zaobchádzania podľa článku 13 nariadenia č. 1430/79.
V tejto súvislosti je potrebné poznamenať, že SOT cukru je v zásade založená na režime cien (stanovujúcom najmä určenie indikatívnej
a intervenčnej ceny), režime obchodovania s tretími krajinami (týkajúcom sa najmä vybratia odvodu pri dovoze pochádzajúcom
z uvedených krajín) a režime kvót (spočívajúcom v pridelení výrobných kvót a určení podmienok odbytu cukru vyrobeného nad
kvótu).
Takto zavedené opatrenia majú všetky za konečný cieľ stabilizovať trh Spoločenstva s cukrom, a tým zabezpečiť zachovanie záruk,
ktoré sú potrebné, pokiaľ ide o zamestnanosť a životnú úroveň výrobcov Spoločenstva, ako aj bezpečnosť zásobovania všetkých
spotrebiteľov cukrom.
Napriek tomu sa ich bezprostredné ciele značne odlišujú. Z piateho odôvodnenia základného nariadenia vyplýva, že režim obchodovania
s tretími krajinami má za cieľ predchádzať tomu, aby fluktuácie cien cukru na svetovom trhu nevplývali na ceny v Spoločenstva.
To nie je evidentne cieľom režimu kvót. V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že v rozpore s tým, čo uvádza odvolateľ,
tento cieľ nie je uvedený v desiatom odôvodnení základného nariadenia, ktoré smeruje k zdôvodneniu potreby opatrení stanovených
článkom 22 predmetného nariadenia.
Ako to Súd prvého stupňa dôvodne uviedol v bodoch 43 a 44 napadnutého rozsudku, podľa znenia pätnásteho odôvodnenia základného
nariadenia sú výrobné kvóty prostriedkom zabezpečujúcim výrobcom ceny Spoločenstva a odbyt ich produkcie. Navyše, pokiaľ ide
konkrétnejšie o poplatok dlžný podľa článku 3 nariadenia č. 2670/81, toto ustanovenie má predovšetkým odstrašujúci charakter
a jeho účelom je zabezpečiť dodržiavanie zákazu odpredaja cukru C vyrobeného nad kvótu na vnútornom trhu.
Preto Súd prvého stupňa dôvodne v bodoch 41 až 44 napadnutého rozsudku konštatoval, že dovozná daň z cukru pochádzajúceho
z tretích krajín a poplatok dlžný podľa článku 3 nariadenia č. 2670/81 za cukor C predaný na vnútornom trhu nesledujú rovnaké
ciele.
V druhom rade z tretieho odôvodnenia nariadenia č. 2645/70, ako aj z tretieho odôvodnenia nariadenia č. 2670/81, ktoré sú
v podstate formulované rovnako, nevyplýva, že by zákonodarca Spoločenstva chcel, aby dovozca cukru pochádzajúceho z tretích
krajín a výrobca cukru C predaného na vnútornom trhu boli postavení na rovnakú úroveň.
Toto ustanovenie by nedosiahlo svoj bezprostredný cieľ, ktorým je zabezpečiť rešpektovanie zákazu odbytu cukru C na vnútornom
trhu, pokiaľ by bolo ekonomicky zaujímavejšie nadobudnúť cukor C na vnútornom trhu, než doviezť cukor pochádzajúci z tretích
krajín. Naopak, v predmetnom odôvodnení a predmetnom článku nie je žiadna narážka na situáciu dovozcov cukru a výrobcov cukru
C.
Pokiaľ ide o okolnosť, že odvod z dovozu cukru pochádzajúceho z tretích krajín slúži ako základ pre výpočet poplatku vyberaného
podľa článku 3 nariadenia č. 2670/81, tá nemôže odôvodňovať ich asimiláciu, keďže takýto spôsob výpočtu nachádza svoje odôvodnenie
v snahe o zabezpečenie toho, aby predmetný poplatok mal odstrašujúcu povahu, ako bolo zdôraznené v predchádzajúcom bode tohto
rozsudku.
Preto ani z cieľa, ktorý sleduje poplatok dlžný podľa článku 3 nariadenia č. 2670/81, ani zo spôsobu výpočtu a podmienok vyberania
tohto poplatku, ako sú určené tretím odôvodnením nariadenia č. 2645/70 a nariadenia č. 2670/81 a predmetným článkom 3, nevyplýva,
že zákonodarca Spoločenstva si želal stotožniť výrobcu cukru C predaného na vnútornom trhu s dovozcom cukru.
Za týchto podmienok sa Súd prvého stupňa nedopustil žiadneho nesprávneho právneho posúdenia, keď prijal záver, že žiadosť
odvolateľa na základe článku 13 nariadenia č. 1430/79 o odpustenie poplatku, ktorý sa od neho vymáhal, bola neprípustná. Je
teda potrebné zamietnuť druhý odvolací dôvod.

O treťom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Prvou časťou tretieho odvolacieho dôvodu odvolateľ tvrdí, že v rámci skúmania druhého žalobného dôvodu prvostupňového konania
Súd prvého stupňa prekročil rámec konania, tak ako je definovaný žalobou.
Uvádza, že týmto žalobným dôvodom prvostupňového konania iba uplatňoval, že Komisia tým, že v spornom rozhodnutí vyhlásila,
že žiadosť o odpustenie je v rámci nariadenia č. 1430/79 neprípustná, porušila zásady rovnosti a spravodlivého zaobchádzania.
Naopak, nežiadal Súd prvého stupňa skúmať platnosť nariadenia č. 2670/81.
Súd prvého stupňa v bodoch 58 až 62 napadnutého rozsudku implicitne pristúpil k preskúmaniu platnosti predmetného nariadenia
s ohľadom na všeobecné právne zásady. Tým prekročil rámec konania, ako je definovaný písomnými podaniami odvolateľa, a porušil
rovnako základnú zásadu konania, podľa ktorej žaloba vymedzuje rozsah konania.
Druhou časťou tretieho odvolacieho dôvodu odvolateľ uvádza, že Súd prvého stupňa odmietol skúmať tretí žalobný dôvod prvostupňového
konania, ktorým namietal, že za predpokladu, že by sa článok 13 nariadenia č. 1430/79 neuplatňoval, Komisia mala skúmať žiadosť
o odpustenie mimo rámca predmetného nariadenia v zmysle zásad spravodlivého zaobchádzania, rovnosti a právnej istoty.
Pokiaľ ide o prvú časť tretieho odvolacieho dôvodu, Komisia uvádza, že z bodov 58 až 62 napadnutého rozsudku vôbec nevyplýva,
že Súd prvého stupňa skúmal platnosť nariadenia č. 2670/81.
Pokiaľ ide o druhú časť predmetného odvolacieho dôvodu, Komisia zdôrazňuje, že výhrady, ktoré odvolateľ kvalifikuje ako „druhý“
a „tretí“ žalobný dôvod prvostupňového konania, boli spoločne skúmané Súdom prvého stupňa v bodoch 57 až 62 napadnutého rozsudku
v rámci druhého žalobného dôvodu.
Posúdenie Súdnym dvorom
Tretí odvolací dôvod vychádza z mylného pochopenia napadnutého rozsudku.
Pokiaľ ide o druhú časť tohto odvolacieho dôvodu, postačuje konštatovať, že výhrady, ktoré odvolateľ kvalifikoval ako druhý
a tretí žalobný dôvod prvostupňového konania, považoval Súd prvého stupňa za dve časti toho istého žalobného dôvodu, ktorý
označil ako druhý žalobný dôvod prvostupňového konania, pričom odvolateľ uvádzal prvú z týchto častí ako hlavnú a druhú ako
subsidiárnu, a že Súd prvého stupňa skúmal tieto dve časti v bodoch 56 až 63 napadnutého rozsudku spoločne.
Preto Súd prvého stupňa odpovedal na výhrady, ktoré odvolateľ kvalifikoval ako tretí žalobný dôvod prvostupňového konania.
Pokiaľ ide o prvú časť tretieho odvolacieho dôvodu, je potrebné zdôrazniť, že druhou časťou, subsidiárnou vo vzťahu k druhému
žalobnému dôvodu prvostupňového konania zhrnutou v bode 53 napadnutého rozsudku, odvolateľ tvrdil, že za predpokladu, že článok
13 nariadenia č. 1430/79 nie je uplatniteľný, Komisia bola v zmysle zásad spravodlivého zaobchádzania, rovnosti a právnej
istoty povinná skúmať žiadosť o odpustenie mimo rámca predmetného nariadenia. Touto časťou žalobného dôvodu odvolateľ najmä
tvrdil, že článok 3 nariadenia č. 2670/81 sa musí vykladať a uplatňovať v súlade so všeobecnými právnymi zásadami.
S cieľom odpovedať na toto tvrdenie Súd prvého stupňa po tom, čo konštatoval, že s výnimkou prípadov vyššej moci nariadenie
č. 2670/81 nestanovuje možnosť odpustenia alebo vrátenia poplatku upraveného v jeho článku 3, dôvodne skúmal, či absencia
takejto možnosti predstavuje porušenie zásad rovnosti a právnej istoty, ako aj namietanej zásady spravodlivého zaobchádzania
uvedenej odvolateľom.
Tým presne odpovedal na tvrdenia odvolateľa bez prekročenia rámca konania, ktoré prejednával.
Následne je potrebné tretí odvolací dôvod zamietnuť ako nedôvodný.

O štvrtom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Svojím štvrtým odvolacím dôvodom odvolateľ subsidiárne uvádza pre prípad, že by ostatné odvolacie dôvody boli zamietnuté,
že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď zamietol jeho žalobný dôvod prvostupňového konania založený
na zásadách spravodlivého zaobchádzania, rovnosti a právnej istoty.
Po prvé tvrdenie Súdu prvého stupňa v bode 60 napadnutého rozsudku, podľa ktorého sa výrobca cukru C a podnikateľský subjekt
podliehajúci dovoznému alebo vývoznému clu nenachádzajú v porovnateľnej situácii, je mylné.
Na jednej strane z tretieho odôvodnenia nariadenia č. 2670/81, ako aj z článkov 26 základného nariadenia a článku 3 nariadenia
2670/81 vyplýva, že cukor C, ktorého vývoz sa nemohol preukázať v stanovených lehotách, získava postavenie tovaru dovezeného
z tretích krajín. Na druhej strane tak dovozné clo z tovarov pochádzajúcich z týchto krajín, ako aj poplatok dlžný podľa článku
3 nariadenia č. 2670/81 predstavujú vlastné zdroje Spoločenstva, ktoré vznikajú z dovozov z týchto krajín.
V druhom rade situácia odvolateľa je vo veľkej miere porovnateľná so situáciou De Haan Beheer BV, ktorej sa týkal rozsudok
zo 7. septembra 1999, De Haan (C‑61/98, Zb. s. I‑5003), v ktorom Súdny dvor konštatoval, že podnik v situácii De Haan Beheer
BV sa môže na získanie oslobodenia od cla dovolávať článku 13 nariadenia č. 1430/79.
Ak by Súd prvého stupňa, ako to mal urobiť, skúmal, či rozdiel v zaobchádzaní vyhradený na jednej strane podniku ako De Haan
Beheer BV a na druhej strane odvolateľovi porušuje spravodlivé zaobchádzanie, je diskriminačný a odporuje zásade právnej istoty,
musel by konštatovať, že je tomu tak.
V treťom rade Súd prvého stupňa mylne ignoroval rozdiel v zaobchádzaní medzi odvolateľom a inými výrobcami cukru C. Ostatní
výrobcovia cukru si môžu v zmysle článkov 26 a 27 základného nariadenia vybrať alebo vývoz cukru C, alebo jeho čiastočný alebo
úplný prenos do ďalšej kampane. Naopak, z dôvodu nečinnosti holandských orgánov odvolateľ nemohol vykonať tento výber, keď
bol informovaný o spáchaných podvodoch.
Pokiaľ ide o tvrdenie uvedené ako posledné, odvolateľ tvrdí, že sa už dovolával zásady rovnosti pred Súdom prvého stupňa.
Preto predmetné tvrdenie nepredstavuje nový neprípustný odvolací dôvod, ale je tvrdením nanovo platne rozvinutým v rámci už
uvedeného žalobného dôvodu.
Komisia namieta neprípustnosť štvrtého odvolacieho dôvodu.
Pokiaľ ide o tvrdenie založené na rozdiele v zaobchádzaní medzi odvolateľom a inými výrobcami cukru C, ide o novú výhradu,
ku ktorej sa Súd prvého stupňa nemohol vysloviť a ktorá je teda neprípustná v zmysle spojených ustanovení článku 118 a článku
42 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
V zostávajúcom rozsahu sa štvrtý odvolací dôvod obmedzuje na reprodukovanie rovnakých tvrdení, ako boli tvrdenia uvedené v prvostupňovom
konaní, a nespĺňajú teda požiadavky odôvodnenia vyplývajúce z článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora a článku 112 ods. 1
prvého pododseku písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
Subsidiárne Komisia navrhuje zamietnutie tohto odvolacieho dôvodu ako nedôvodného.
Súd prvého stupňa dôvodne v bodoch 44 až 46 a bodoch 60 a 61 napadnutého rozsudku v uvedenom poradí konštatoval, že na jednej
strane nevyvezený cukor C a cukor dovezený z tretích krajín a na druhej strane výrobcov cukru C a podnikateľské subjekty podliehajúce
dovoznému alebo vývoznému clu nemožno porovnávať z hľadiska zaobchádzania s nimi podľa práva Spoločenstva. To je dôvod, prečo
neskúmal tvrdenie odvolateľa založené na už citovanom rozsudku De Haan.
Tvrdenia uvedené odvolateľom nepreukazujú, že Súd prvého stupňa porušil právo Spoločenstva, keď usúdil, že zásady rovnosti
a právnej istoty, ako aj namietaná zásada spravodlivého zaobchádzania nebránili tomu, aby Komisia vyhlásila žiadosť o odpustenie
za neprípustnú.
Posúdenie Súdnym dvorom
–       O prípustnosti
V rozsahu, v akom sa Súdu prvého stupňa vytýka, že porušil zásadu rovnosti ignorovaním rozdielu v zaobchádzaní medzi odvolateľom
a inými výrobcami cukru C, sa musí štvrtý odvolací dôvod vyhlásiť za neprípustný.
Podľa ustálenej judikatúry, ak by sa účastníkovi konania umožnilo uviesť žalobný dôvod po prvýkrát v konaní pred Súdnym dvorom,
ktorý neuviedol v konaní pred Súdom prvého stupňa, umožnilo by sa mu tým predložiť Súdnemu dvoru, ktorý má obmedzené právomoci
v konaní o odvolaní, spor so širším rozsahom ako ten, ktorý prejednával a rozhodoval Súd prvého stupňa. V konaní o odvolaní
je právomoc Súdneho dvora obmedzená na posúdenie zákonného rozhodovania o žalobných dôvodoch prejednávaných pred Súdom prvého
stupňa (pozri najmä rozsudok z 11. novembra 2004, Ramondín a i./Komisia, C‑186/02 P a C‑188/02 P, Zb. s. I‑10653, bod 60).
Hoci odvolateľ uvádzal v prvostupňovom konaní, že sporné rozhodnutie porušuje zásadu rovnosti, napádal výlučne rozdiel v zaobchádzaní,
ktorý znášal v porovnaní s dovozcami cukru pochádzajúceho z tretích krajín, o ktorých uvádzal, že sú v rovnakej situácii ako
on.
Preto Súd prvého stupňa nemusel skúmať, či nemožnosť poskytnutia odpustenia alebo vrátenia poplatku vymáhaného od odvolateľa
predstavuje diskrimináciu v porovnaní s inými výrobcami cukru C.
V zostávajúcej časti sa musí štvrtý odvolací dôvod, ktorý v podstate smeruje k spochybneniu výkladu zásady rovnosti uvedenej
Súdom prvého stupňa na zamietnutie druhého žalobného dôvodu prvostupňového konania, vyhlásiť za prípustný z dôvodov uvedených
v bodoch 54 a 55 tohto rozsudku.
–       O dôvodnosti
V prvom rade Súd prvého stupňa sa nedopustil žiadneho nesprávneho právneho posúdenia, keď uviedol v bode 60 napadnutého rozsudku,
že výrobca cukru C a podnikateľský subjekt podliehajúci dovoznému alebo vývoznému clu sa nenachádzajú v porovnateľných situáciách.
Tvrdenie odvolateľa založené na treťom odôvodnení a článku 3 nariadenia č. 2670/81 už bolo odmietnuté v rámci skúmania druhého
odvolacieho dôvodu. Pokiaľ ide o článok 26 základného nariadenia, z jeho znenia nemožno vyvodiť žiadnu vôľu zákonodarcu Spoločenstva
udeliť cukru C odpredanému na vnútornom trhu štatút výrobku dovezeného z tretích krajín a stotožňovať výrobcov cukru C s dovozcami
cukru, tento článok sa obmedzuje na stanovenie zákazu odbytu cukru C na vnútornom trhu.
Pokiaľ ide o tvrdenie založené na tom, že tak clá, ako aj poplatok dlžný podľa článku 3 nariadenia č. 2670/81 sú súčasťou
vlastných zdrojov Spoločenstva, nepreukazuje to, že dovozcovia cukru pochádzajúceho z tretích krajín a výrobcovia cukru C
sú v porovnateľnej situácii. Vlastné zdroje Spoločenstva sa skladajú z príjmov, ktoré sa od seba veľmi líšia a rovnako patria
do rozličných režimov (pozri napríklad príjmy z dane z pridanej hodnoty).
V druhom rade, pretože Súd prvého stupňa konštatoval, že v každom prípade výrobca cukru C, akým je odvolateľ, a podnikateľský
subjekt podliehajúci dovoznému alebo vývoznému clu, akým je De Haan Beheer BV v prípade už citovaného rozsudku De Haan, sa
nenachádzajú v porovnateľných situáciách, právne dostatočne odmietol tvrdenie odvolateľa založené na tomto rozsudku.
Štvrtý odvolací dôvod sa teda musí zamietnuť ako čiastočne neprípustný a čiastočne nedôvodný.
Keďže odvolateľ nemal úspech v žiadnom zo svojich odvolacích dôvodov, je potrebné odvolanie zamietnuť.

O trovách
Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe článku 118 uvedeného rokovacieho poriadku na konanie
o odvolaní účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže Komisia navrhla zaviazať odvolateľa na náhradu trov konania a odvolateľ nemal úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené
zaviazať ho na náhradu trov konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol a vyhlásil:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
Koninklijke Coöperatie Cosun UA je povinný nahradiť trovy konania.
Podpisy
*
Jazyk konania: holandčina.