CELEX: 62006CJ0521
Apellatsioonkaebus
Riigiabi
Abi, mida Kreeka Vabariik andis konsortsiumile Hyatt Regency
Kaebus
Otsus kaebuse menetlemine lõpetada
Määrus (EÜ) nr 659/1999
Artiklid 4, 13 ja 20
Mõiste "vaidlustatav akt" EÜ artikli 230 tähenduses

Apellatsioonkaebuses palub Athinaïki Techniki AE (edaspidi „Athinaïki Techniki”) tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 26. septembri 2006. aasta määruse kohtuasjas T-94/05: Athinaïki Techniki
vs.
komisjon (edaspidi „vaidlustatud kohtumäärus”), millega Esimese Astme Kohus jättis vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata Athinaïki Techniki hagi, milles viimane palus tühistada Euroopa Ühenduste Komisjoni otsuse lõpetada menetlus Athinaïki Techniki kaebuse osas, mis puudutab Hyatt Regency konsortsiumile Kreeka Vabariigi poolt väidetavalt antud riigiabi riigihankemenetluses 49% osaluse loovutamiseks kasiino Mont Parnèsi kapitalis ja millest apellant sai teada 2. detsembri 2004. aasta kirjaga (edaspidi „vaidlusalune kiri”).
Õiguslik raamistik
EÜ artikli 87 lõike 1 järgi:
„Kui käesolevas lepingus ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, ühisturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.”
EÜ artikli 88 lõike 2 esimene lõik sätestab:
„Kui komisjon leiab pärast asjassepuutuvatelt isikutelt selgituste küsimist, et riigi poolt või riigi ressurssidest antav abi ei sobi ühisturuga kokku artikli 87 järgi või et sellist abi kasutatakse valel eesmärgil, siis otsustab komisjon, et asjassepuutuv riik peab säärase abi lõpetama või muutma seda komisjoni määratud tähtaja jooksul.”
EÜ artikli 88 lõige 3 on sõnastatud järgmiselt:
„Komisjoni informeeritakse kõikidest plaanidest abi määramise või muutmise kohta piisavalt aegsasti, et ta võiks avaldada oma arvamuse. Kui komisjon arvab, et mingi selline plaan ei sobi ühisturuga kokku artikli 87 järgi, algatab ta viivitamata lõikes 2 ettenähtud menetluse. Asjassepuutuv liikmesriik ei tohi rakendada kavatsetud meetmeid enne, kui nimetatud menetluse järgi on tehtud lõplik otsus.”
Nagu tuleneb nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli [88] kohaldamiseks,
EÜT L 83, lk 1
; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339) teisest põhjendusest, kodifitseerib ja tugevdab see määrus komisjoni poolt kujundatud tava riigiabi uurimisel vastavalt Euroopa Kohtu pretsedendiõigusele.
Selle määruse II peatüki pealkirjaga „Abist teatamise kord” artikkel 4 sätestab:
„1.   Komisjon vaatab teatise läbi niipea, kui on selle kätte saanud. Ilma et see piiraks artikli 8 kohaldamist, teeb komisjon otsuse vastavalt lõigetele 2, 3 või 4.
2.   Kui komisjon pärast esialgset uurimist leiab, et meede, millest teatati, ei kujuta endast abi, siis võtab ta selle kohta vastu otsuse.
3.   Kui komisjon pärast esialgset uurimist leiab, et teatatud meetme ühisturuga kokkusobivuse kohta ei ole ilmnenud mingeid kahtlusi, kuivõrd see jääb asutamislepingu artikli [87] lõike 1 reguleerimisalasse, otsustab ta, et nimetatud meede sobib ühisturuga kokku (edaspidi „vastuväidete esitamata jätmise otsus”). Otsuses tuleb täpsustada, millist asutamislepingu erandit on kohaldatud.
4.   Kui komisjon pärast esialgset uurimist leiab, et teatatud meetme ühisturuga kokkusobivuse kohta ilmnes kahtlusi, otsustab ta algatada asutamislepingu artikli [88] lõikes 2 sätestatud menetluse (edaspidi „ametliku uurimismenetluse algatamise otsus”).
[…]”
Määruse nr 659/1999 artikkel 7 täpsustab juhud, mil komisjon teeb otsuse EÜ artikli 88 lõikes 2 ettenähtud ametliku uurimismenetluse lõpetamiseks.
Nimetatud määruse III peatükk käsitleb ebaseadusliku abiga seotud menetlust.
Selle peatüki artikli 10 lõike 1 järgi:
„Kui komisjoni käsutuses on ükskõik millisest allikast saadud teave väidetava ebaseadusliku abi kohta, kontrollib ta seda teavet viivitamata.”
Nimetatud III peatüki artikli 13 lõige 1 sätestab:
„Võimaliku ebaseadusliku abi kontrollimise põhjal tuleb teha otsus vastavalt artikli 4 lõigetele 2, 3 või 4. Kui otsustatakse algatada ametlik uurimismenetlus, lõpetatakse menetlus artiklis 7 ettenähtud otsusega. Kui liikmesriik ei järgi teabe esitamisega seotud korraldust, tehakse see otsus kättesaadava teabe põhjal.”
Määruse nr 659/1999 VI peatüki pealkirjaga „Huvitatud pooled” artikkel 20 sätestab:
„1.   Vastavalt artiklile 6 võib iga huvitatud pool esitada märkusi komisjoni ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse kohta. Igale huvitatud poolele, kes on selliseid märkusi esitanud, ja igale individuaalabi saajale saadetakse koopia otsusest, mis komisjon teeb vastavalt artiklile 7.
2.   Iga huvitatud pool võib komisjonile teatada väidetavast ebaseaduslikust abist ja abi kuritarvitamisest. Kui komisjon leiab, et kasutada oleva teabe alusel ei ole seisukoha võtmine selles küsimuses piisavalt põhjendatud, teatab ta sellest huvitatud poolele. Kui komisjon teeb otsuse küsimuse kohta, millega esitatud teave on seotud, saadab ta otsuse koopia huvitatud poolele.
3.   Kõik huvitatud pooled võivad taotluse korral saada koopia igast vastavalt artiklitele 4 ja 7, artikli 10 lõikele 3 ja artiklile 11 tehtud otsusest.”
Määruse nr 659/1999 artikli 25 kohaselt:
„Vastavalt II, III, IV, V ja VII peatükile tehtud otsused adresseeritakse kõnealusele liikmesriigile. […]”
Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Esimese Astme Kohus kirjeldas vaidlustatud kohtumääruses vaidluse tausta järgnevalt:
„1
Kreeka ametiasutused korraldasid 2001. aasta oktoobris riigihankemenetluse, et loovutada oma 49% osalus kasiino Mont Parnèsi kapitalis. Konkureerisid kaks kandidaati: konsortsium Casino Attikis ja Hyatt Consortium. Väidetavalt korrumpeerunud menetluse tulemusel sõlmiti hankeleping Hyatt Consortiumiga.
Konsortsiumi Casino Attikis liige Egnatia SA, kelle õigusjärglane pärast liitumist on [Athinaïki Techniki], esitas kaebused vastavalt komisjoni siseturu peadirektoraadi talitustele ja konkurentsi peadirektoraadile. Esimesel palus ta avaldada seisukoht [49% osaluse kasiino Mont Parnèsi kapitalis loovutamise] menetluse eeskirjade vastavuse kohta riigihangetealaste ühenduse õigusnormide seisukohast, samas kui teisele esitati kaebus sama menetluse raames Hyatt Consortiumile väidetavalt antud riigiabi kohta.
Konkurentsi peadirektoraat tuletas 15. juuli 2003. aasta kirjaga [Athinaïki Technikile] meelde oma otsustuspraktikat, mille kohaselt riigivara üleandmine pakkumismenetluses ei kujuta endast riigiabi, kui menetlus toimus läbipaistvalt ja mittediskrimineerivalt. Seetõttu teatas ta sellele konsortsiumile, et ta ei avalda seisukohta enne, kui siseturu peadirektoraat on kõnealuse riigihankemenetluse kontrollimise lõpetanud.
[Athinaïki Techniki] esindaja täpsustas 28. augusti 2003. aasta elektronkirjaga sisuliselt, et kaebus riigiabi olemasolu kohta puudutab riigihankemenetluse eri elemente ja et järelikult ei pea konkurentsi peadirektoraat siseturu peadirektoraadi järeldusi ära ootama.
Konkurentsi peadirektoraadi talitused kordasid 16. septembri 2003. aasta kirjaga oma 15. juuli 2003. aasta kirjas öeldut, paludes siiski [Athinaïki Technikil] edastada neile lisateavet iga muu abi kohta peale kasiino enampakkumisega seonduva abi.
Siseturu peadirektoraadi talitused teatasid 22. jaanuari ja 4. augusti 2004. aasta kirjadega [Athinaïki Technikile], et nad ei kavatse neile esitatud kahe kaebuse uurimist jätkata.”
Seejärel saatis komisjon Athinaïki Technikile vaidlusaluse kirja, mis on sõnastatud järgmiselt:
„Viitan Teie poolt telefoni teel esitatud küsimusele, milles soovisite kinnitust, kas komisjon jätkab eelmainitud juhtumi uurimist või on selle menetlemine lõpetatud.
16. septembri 2003. aasta kirjaga teatas komisjon Teile, et kasutada oleva teabe alusel ei ole uurimise jätkamine selles juhtumis piisavalt põhjendatud (vastavalt [määruse nr 659/1999] artiklile 20).
Kuna puudub täiendav teave, mis õigustaks uurimise jätkamist, lõpetas komisjon halduslikult 2. juunil 2004 juhtumi menetlemise.”
Hagi Esimese Astme Kohtus ja vaidlustatud kohtumäärus
Esimese Astme Kohtusse esitatud hagiavalduses palub Athinaïki Techniki tühistada komisjoni otsus lõpetada tema kaebuse menetlemine, mis tehti talle teatavaks vaidlusaluse kirjaga.
Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 114 lõike 1 alusel esitas komisjon eraldi dokumendina Esimese Astme Kohtusse saabunud vastuvõetamatuse vastuväite, mille Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtumäärusega rahuldas.
Viidates määrusele nr 659/1999, leidis Esimese Astme Kohus, et komisjoni poolt riigiabi valdkonnas tehtavate otsuste adressaadid on liikmesriigid.
Seejärel leidis kohus vaidlustatud kohtumääruse punktides 29–31:
„29
Käesoleval juhul teatas [vaidlusalune] kiri, mis oli adresseeritud ainult [Athinaïki Technikile], talle määruse nr 659/1999 artikli 20 alusel, et komisjon leidis, et kasutada oleva teabe põhjal ei ole seisukoha võtmine kaebuses esitatud küsimuses piisavalt põhjendatud. Komisjon märkis seejärel [vaidlusaluses] kirjas, et kuna ta ei saanud lisateavet, mis õigustaks uurimise jätkamist, lõpetas ta Athinaïki Techniki kaebuse menetlemise halduslikult 2. juunil 2004. Komisjon ei võtnud seega [Athinaïki Techniki] kaebuse esemeks oleva meetme kvalifitseerimise ja ühisturuga kokkusobivuse osas lõplikku seisukohta.
Sellest tulenevalt ei ole [vaidlusalune] kiri otsus määruse nr 659/1999 artikli 25 tähenduses ja see ei tekita õiguslikke tagajärgi. Selle kirja vastu ei saa seega EÜ artikli 230 alusel hagi esitada.
Peab märkima, et [Athinaïki Techniki] ei saa väita, et sellise kirja vaidlustamatus, millega jäetakse kaebus rahuldamata, võtab isikutelt juurdepääsu ühenduse õigusmõistmisele, kuna kaebaja võib esitada oma kaebuse toetuseks täiendavat teavet. Kui see teave on piisav, on komisjon kohustatud asjaomase riikliku meetme suhtes seisukoha võtma, tehes otsuse määruse nr 659/1999 artikli 4 tähenduses ja andes kaebajale seeläbi võimaluse esitada EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel tühistamishagi. Peale selle, nii nagu märgib komisjon, on kaebajal samuti võimalus esitada EÜ artikli 232 kolmanda lõigu alusel tegevusetushagi.”
Lõpuks leidis Esimese Astme Kohus, et riigiabi puudutavat menetlust ei tohi samastada konkurentsiasjades kohaldatava menetlusega. Vastupidiselt EÜ artiklitele 81 ja 82 ei andnud määrus nr 659/1999 kaebajatele menetlusõigusi enne riigiabi puudutava ametliku uurimismenetluse algatamist.
Poolte nõuded
Athinaïki Techniki palub apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtumäärus;
—
rahuldada esimeses kohtuastmes esitatud nõuded ja
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
—
jätta apellatsioonkaebus põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja
—
mõista kohtukulud välja Athinaïki Technikilt.
Athens Resort Casino AE Symmetochon palub Euroopa Kohtul:
—
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
—
mõista kohtukulud välja Athinaïki Technikilt.
Apellatsioonkaebus
Poolte argumendid
Athinaïki Techniki väidab, et vaidlustatud kohtumäärus rikub õigusnormi, kuna Esimese Astme Kohus ei kvalifitseerinud käesoleva otsuse punktis 1 mainitud akti „otsusena”. Athinaïki Techniki kinnitab, et lõplik ja põhjendatud seisukoht väidetava riigiabi kvalifikatsiooni osas kujutab endast „otsust” EÜ artikli 230 tähenduses.
Esiteks, mis puudutab vaidlusaluses kirjas sisalduva seisukoha lõplikkust, siis kinnitab Athinaïki Techniki, et seda ei lükka ümber asjaolu, et kaebaja oleks võinud esitada uut teavet pärast nimetatud akti vastuvõtmist.
Teiseks, mis puudutab vaidlusaluse kirja põhjendatust, siis leiab Athinaïki Techniki, et komisjon võttis väidetava riigiabi kvalifikatsiooni kohta kaudselt vastu põhjendatud otsuse. See põhjendatus tuleneb kontekstist, milles vaidlusalune kiri koostati. Järelikult rikkus Esimese Astme Kohus õigusnormi, lähtudes kirja sisust selle asemel, et asetada kiri selle konteksti. Athinaïki Techniki väidab, et komisjon koostas tahtlikult vaidlusaluse kirja lakooniliselt, et vältida riigihanget käsitlevate õigusnormide võimaliku rikkumise ilmsikstulekut.
Komisjon leiab, et vaidlusaluse kirja kvalifikatsioon põhineb määruse nr 659/1999 artikli 20 lõikel 2, mis lubab vältida otsuse tegemist, kui puuduvad tõsised ja üksikasjalikud tõendid. Komisjoni seisukohalt tuleneb selle määruse artiklist 25, et riigiabi valdkonnas tehtavate otsuste adressaadid on liikmesriigid. Ta väidab, et otsustuslike aktide ja informatiivsete kirjade eristamine põhineb Esimese Astme Kohtu väljakujunenud praktikal. Sellisel informatiivsel kirjal nagu vaidlusalune kiri ei ole siduvaid õiguslikke tagajärgi ja seega ei saa selle peale tühistamishagi esitada.
Lisaks leiab komisjon, et põhjenduste puudumisel tuleb vaidlusalust kirja pidada olematuks otsuseks, mis ei tekita mingeid õiguslikke tagajärgi kui selliseid ja seega ei saa see Athinaïki Technikit kahjustada. Komisjon väidab samuti, et nimetatud äriühingu argumendid, mille kohaselt on vaidlusalune kiri põhjendatud, ei ole tulemuslikud, sest need ei sea kahtluse alla otsustuslike aktide ja informatiivsete kirjade eristamist. Ta väidab, et lihtsa informatiivse kirja peale tühistamishagi esitades üritab Athinaïki Techniki mööda pääseda asjaolust, et komisjoni keeldumist algatada liikmesriigi vastu liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus ei ole võimalik vaidlustada.
Athens Resort Casino AE Symmetochon on seisukohal, et vaidlusalune kiri ei ole otsus määruse nr 659/1999 artikli 25 tähenduses ning et see ei tekita õiguslikke tagajärgi. Selle määruse artiklitest 20 ja 25 tuleneb, et huvitatud pooltele saadetakse mitteametlikud kirjad, mis ei kujuta endast vaidlustatavaid akte EÜ artikli 230 tähenduses. Seega ei saa vaidlusaluse kirja peale selle artikli alusel hagi esitada.
Euroopa Kohtu hinnang
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et tühistamishagi EÜ artikli 230 tähenduses saab esitada institutsioonide kõikide aktide peale — sõltumata nende laadist või vormist —, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve puudutaval viisil, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus seisundis (vt eelkõige 11. novembri 1981. aasta otsus kohtuasjas
60/81: IBM
vs.
komisjon, EKL 1981, lk 2639
, punkt 9; 6. aprilli 2000. aasta otsus kohtuasjas
C-443/97: Hispaania
vs.
komisjon, EKL 2000, lk I-2415
, punkt 27, ning 12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-131/03 P: Reynolds Tobacco jt
vs.
komisjon, EKL 2006, lk I-7795
, punkt 54).
Esialgsed märkused Esimese Astme Kohtule esitatud tühistamishagi eseme kohta
Kõigepealt tuleb märkida, et Athinaïki Techniki tühistamishagi ese ei ole vaidlustatud kiri kui selline. Esimeses kohtuastmes esitatud hagiavaldusest nähtub, et Athinaïki Techniki palus „tühistada konkurentsi peadirektoraadi peadirektori otsuse lõpetada menetlus hageja kaebuse suhtes, mis puudutab riigiabi, mille Kreeka Vabariik andis „kasiino Mont Parnèsi” riigihankemenetluses konsortsiumile Hyatt Regency” (edaspidi „vaidlustatud akt”). Vaidlustatud akt tehti Athinaïki Technikile teatavaks vaidlusaluse kirjaga. Seega kujutab viimatinimetatu endast kõigest akti, millega Athinaïki Techniki sai teada vaidlustatud aktist ja millest alates hakkas jooksma selle vaidlustamistähtaeg vastavalt EÜ artikli 230 viiendale lõigule.
Järgmiseks tuleb rõhutada, et Athinaïki Techniki palus vaidlustatud akti tühistada põhjusel, et see võeti vastu EÜ artikli 88 lõike 3 alusel ilma, et komisjon oleks eelnevalt algatanud EÜ artikli 88 lõikes 2 ettenähtud ametlikku uurimismenetlust, mis oleks võimaldanud tal oma seisukohti esitada.
Neil asjaoludel tuleb kõigepealt täpsustada enne seda ametlikku uurimismenetlust vastuvõetud aktide laad ja seejärel uurida, kas Esimese Astme Kohus võis sedastada, et vaidlustatud akt ei tekita siduvaid õiguslikke tagajärgi Athinaïki Techniki huve puudutaval viisil, mis tooks kaasa selge muutuse tema õiguslikus seisundis.
Riigiabi esialgse uurimise staadiumi lõpus vastuvõetud aktide laad
Riigiabi kontrollimise menetluses tuleb eristada ühelt poolt abi esialgse uurimise staadiumi, mis on kehtestatud EÜ artikli 88 lõikega 3 ja mida reguleerivad määruse nr 659/1999 artiklid 4 ja 5 ning mille eesmärk on üksnes võimaldada komisjonil kujundada esmane arvamus kõnealuse abi ühisturuga osalise või täieliku kokkusobivuse kohta, ning teiselt poolt EÜ artikli 88 lõikes 2 ettenähtud uurimise staadiumi, mida reguleerivad eespool nimetatud määruse artiklid 6 ja 7 ning mis on mõeldud selleks, et komisjon saaks asja kõikide andmete kohta täielikku teavet koguda (vt selle kohta 19. mai 1993. aasta otsus kohtuasjas
C-198/91: Cook
vs
. komisjon, EKL 1993, lk I-2487
, punkt 22; 15. juuni 1993. aasta otsus kohtuasjas
C-225/91: Matra
vs
. komisjon, EKL 1993, lk I-3203
, punkt 16, ja 15. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas
C-390/06: Nuova Agricast, EKL 2008, lk I-2577
, punkt 57).
EÜ artikli 88 lõikes 2 ettenähtud menetlus on möödapääsmatu, kui komisjonil on tõsiseid raskusi hindamisel, kas abi on ühisturuga kokkusobiv. Seega võib komisjon piirduda riigiabi suhtes positiivse otsuse tegemisel EÜ artikli 88 lõikes 3 sätestatud uurimise esialgse staadiumiga üksnes siis, kui ta on esmase uurimise lõpus veendunud, et see abi on ühisturuga kokkusobiv. Samas, kui see esmane uurimine veenis komisjoni vastupidises või ei võimaldanud ületada kõiki raskusi, mis tekkisid selle abi ühisturuga kokkusobivuse hindamisel, on komisjonil kohustus küsida kõiki vajalikke selgitusi ja algatada selles osas EÜ artikli 88 lõikes 2 ettenähtud menetlus (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Cook
vs.
komisjon, punkt 29; eespool viidatud kohtuotsus Matra
vs.
komisjon, punkt 33, ning 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas
C-367/95 P: komisjon
vs.
Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I-1719
, punkt 39).
Ainult selle viimatimainitud menetluse raames, mis peab komisjonil võimaldama hankida asjas täielikku teavet kõigi asjaolude kohta, näeb EÜ asutamisleping ette komisjoni kohustuse küsida asjassepuutuvatelt isikutelt selgitusi (eespool viidatud kohtuotsus Cook
vs
. komisjon, punkt 22; eespool viidatud kohtuotsus Matra
vs
. komisjon, punkt 16, ja 13. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-78/03 P: komisjon
vs.
Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, EKL 2005, lk I-10737
, punkt 34).
Kui komisjon leiab EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud ametlikku uurimismenetlust algatamata sama artikli lõike 3 ja määruse nr 659/1999 artikli 4 alusel vastuvõetud otsusega, et riiklik meede ei kujuta endast ühisturuga kokkusobimatut abi, siis on selle menetluse protsessuaalsed tagatised kindlustatud vaid siis, kui õigustatud isikutel on võimalus vaidlustada otsus ühenduste kohtus. Sel põhjusel tunnistab kohus vastuvõetavaks tühistamishagi, mille asjassepuutuv isik EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses on sellise otsuse peale esitanud, tagamaks osutatud sättest tulenevate menetluslike õiguste kaitse (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Cook
vs
. komisjon, punktid 23–26; Matra
vs
. komisjon, punktid 17–20; komisjon
vs.
Sytraval ja Brink’s France, punkt 40, ning komisjon
vs.
Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, punkt 35).
Peale selle annavad määruse nr 659/1999 artikli 10 lõige 1 ja artikli 20 lõike 2 esimene lause asjassepuutuvale isikule õiguse käivitada EÜ artikli 88 lõikes 3 ettenähtud uurimise esialgne staadium, edastades komisjonile teavet väidetavalt ebaseadusliku abi kohta, kuna komisjonil on kohustus viivitamatult kontrollida võimaliku abi olemasolu ja selle kokkusobivust ühisturuga.
Kuigi asjassepuutuvad isikud ei saa selles menetluses tugineda kaitseõigusele, on neil siiski õigus olla menetlusse kaasatud ulatuses, mis on juhtumi asjaolusid arvestades asjakohane (vt selle kohta 8. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas C-49/05 P: Ferriere Nord
vs
. komisjon, punkt 69).
Selline menetlusse kaasamine peab tähendama, et kui komisjon teatab asjassepuutuvatele isikutele vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 20 lõike 2 teisele lausele, et seisukoha võtmine selles küsimuses ei ole piisavalt põhjendatud, on ta muu hulgas kohustatud — nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 101 — võimaldama neil esitada mõistliku tähtaja jooksul lisateavet.
Kui seisukohad on esitatud või mõistlik tähtaeg möödunud, kohustab määruse nr 659/1999 artikli 13 lõige 1 komisjoni lõpetama uurimise esialgse staadiumi, tehes otsuse vastavalt selle määruse artikli 4 lõigetele 2, 3 või 4, st otsuse, millega sedastatakse, et abi ei ole antud, millega ei esitata vastuväiteid või millega algatatakse ametlik uurimismenetlus. Seega ei tohi komisjon esialgse uurimise staadiumis tegutsemisest lõputult hoiduda. Kui see staadium on lõpule jõudnud, peab komisjon kas algatama järgmise uurimisstaadiumi või lõpetama juhtumi menetlemise, tehes selle kohta otsuse (vt konkurentsi valdkonna menetluse raames 18. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas
C-282/95 P: Guérin automobiles
vs
. komisjon, EKL 1997, lk I-1503
, punkt 36). Määruse nr 659/1999 artikli 20 lõike 2 kolmandas lauses on sätestatud, et kui komisjon teeb sellise otsuse pärast huvitatud poolelt teabe saamist, saadab ta poolele selle otsuse koopia.
Seda silmas pidades tuleb märkida, et komisjon võib teha ühe eelmainitud otsustest, mis on sätestatud määruse nr 659/1999 artiklis 4, määratlemata seda siiski otsusena, mis on tehtud selle sätte alusel.
Tühistamishagi vastuvõetavust puudutavast väljakujunenud kohtupraktikast johtub, et vaidlustatud akti kvalifitseerimisel tuleb vaadelda selle akti enda sisu ja selle autori tahet. Vaidlustatavateks aktideks on põhimõtteliselt meetmed, mis kinnitavad haldusmenetluse lõppedes komisjoni lõpliku seisukoha ja tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve puudutaval viisil, välja arvatud selliseid tagajärgi mitte tekitavad vahemeetmed, mille eesmärk on valmistada ette lõplik otsus (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus IBM
vs.
komisjon, punktid 9 ja 10, ning samuti 22. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas
C-147/96: Madalmaad
vs.
komisjon, EKL 2000, lk I-4723
, punktid 26 ja 27).
Seevastu vorm, milles akt või otsus on tehtud, ei oma tühistamishagi vastuvõetavuse seisukohast põhimõtteliselt tähendust (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus IBM
vs.
komisjon, punkt 9, ja 7. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-208/03 P: Le Pen
vs.
parlament, EKL 2005, lk I-6051
, punkt 46).
Seega ei oma asjaomase akti kvalifitseerimisel tähtsust asjaolu, kas teatud vorminõuded on täidetud või mitte, st kas akti autor on selle pealkirjastanud, kas akt on piisavalt põhjendatud või kas aktis on märgitud selle õiguslikku alust moodustavad sätted (vt põhjendamisnõude kohta 16. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas
C-39/93 P: SFEI jt
vs.
komisjon, EKL 1994, lk I-2681
, punkt 31). Seega ei ole oluline, et akt ei ole määratletud kui „otsus” või et see ei viita määruse nr 659/1999 artikli 4 lõigetele 2, 3 või 4. Samuti ei oma tähtsust, et komisjon ei ole seda otsust asjaomasele liikmesriigile teatavaks teinud, rikkudes selle määruse artiklit 25, sest niisugune rikkumine ei muuda nimetatud akti sisu (vt selle kohta 20. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas
C-57/95: Prantsusmaa
vs.
komisjon, EKL 1997, lk I-1627
, punkt 22).
Kui see oleks teisiti, võiks komisjon vältida ühenduse kohtu kontrolli pelgalt neid vorminõudeid eirates. Kohtupraktikast tuleneb, et kuna Euroopa Ühendus on õigusel põhinev ühendus, milles institutsioonide aktide kooskõla asutamislepinguga on allutatud kontrollile, tuleb ühenduse kohtule esitatud kaebustele kohaldatavaid menetlusnorme tõlgendada võimaluse piires selliselt, et nende kohaldamine aitaks saavutada eesmärki tagada ühenduse õigusest isikutele tulenevate õiguste tõhus kohtulik kaitse (vt selle kohta 25. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas
C-50/00 P: Unión de Pequeños Agricultores
vs.
nõukogu, EKL 2002, lk I-6677
, punkt 44; 18. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-229/05 P: PKK ja KNK
vs.
nõukogu, EKL 2007, lk I-439
, punkt 109, ning samuti 13. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-432/05: Unibet, EKL 2007, lk I-2271
, punktid 37 ja 44).
Järelikult tuleb selleks, et teha kindlaks, kas riigiabi valdkonna akt kujutab endast „otsust” määruse nr 659/1999 artikli 4 tähenduses, kontrollida akti sisu ja komisjoni tahet arvesse võttes, kas komisjon kinnitas uuritud aktiga esialgse uurimise staadiumi lõppedes lõplikult oma seisukohta kaevatud meetme suhtes ja — seega — kas ta jõudis järeldusele, et see meede on abi või mitte, et selle meetme ühisturuga kokkusobivuse osas puuduvad kahtlused või et sellised kahtlused esinevad.
Vaidlustatud akt
Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 30, ei esitanud Athinaïki Techniki oma hagi vaidlusaluse kirja peale, kuna see on kõigest informatiivne kiri, millega teda teavitatakse vaidlustatud akti vastuvõtmisest. Ta on otseselt vaidlustanud selle viimase akti.
Nimetatud kirjas juhtis komisjon Athinaïki Techniki tähelepanu kõigepealt sellele, et varasemas 16. septembri 2003. aasta kirjas teatas komisjon talle, et „kasutada oleva teabe alusel ei ole uurimise jätkamine selles juhtumis piisavalt põhjendatud”.
Seejärel on vaidlusaluses kirjas täpsustatud, et „[k]una puudub täiendav teave, mis õigustaks uurimise jätkamist, lõpetas komisjon halduslikult 2. juunil 2004 juhtumi menetlemise”.
Eeldusel, et mainitud 16. septembri 2003. aasta kiri oli koostatud vaidlusaluses kirjas toodud sõnastuses, on tegemist esialgse aktiga määruse nr 659/1999 artikli 20 lõike 2 teise lause tähenduses, millega komisjon täitis sellest sättest tuleneva kohustuse teatada huvitatud poolele, et ta ei kavatse selles küsimuses seisukohta võtta. Järelikult oli Athinaïki Technikil võimalus esitada komisjonile lisateavet.
Järgmiseks näitab vaidlusaluse kirja sõnastus „kuna puudub täiendav teave, mis õigustaks uurimise jätkamist, lõpetas komisjon halduslikult 2. juunil 2004 juhtumi menetlemise”, et komisjon võttis sel päeval tegelikult vastu akti, millega juhtumi menetlemine halduslikult lõpetati, ehk teisisõnu vaidlustatud akti.
Selle akti sisust ja komisjoni tahtest tuleneb, et ta otsustas nii lõpetada Athinaïki Techniki alustatud esialgse uurimismenetluse. Nimetatud aktis tõdes komisjon, et uurimine ei võimaldanud järeldada abi olemasolu EÜ artikli 87 tähenduses, ja ta keeldus kaudselt algatamast EÜ artikli 88 lõikes 2 ettenähtud ametlikku uurimismenetlust (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Sytraval ja Brink’s France, punkt 47).
Lisaks tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktis 36 viidatud kohtupraktikast, et selles sättes ettenähtud menetluslikud tagatised on kindlustatud vaid siis, kui õigustatud isikutel on võimalus vaidlustada otsus ühenduste kohtus vastavalt EÜ artikli 230 neljandale lõigule. Seda põhimõtet kohaldatakse nii siis, kui otsus on tehtud põhjendusel, et komisjon leiab, et abi on ühisturuga kokkusobiv, kui ka siis, kui ta on seisukohal, et abi olemasolu tuleb kõrvale jätta.
Vaidlustatud akti ei saa käsitleda esialgse või ettevalmistavana, sest alustatud haldusmenetluses ei järgne sellele ühtki teist akti, mille peale saaks tühistamishagi esitada (vt selle kohta eelkõige eespool viidatud kohtuotsus SFEI jt
vs.
komisjon, punkt 28).
Vastupidiselt sellele, mida leidis Esimese Astme Kohus, ei ole siin oluline, et huvitatud pool võib veel esitada komisjonile lisateavet, mis võib kohustada komisjoni üle vaatama oma seisukoha asjaomase riikliku meetme osas.
Esialgse uurimise staadiumi lõpus tehtud otsuse seaduslikkust hinnatakse üksnes teabe põhjal, mis komisjonil võis olla selle otsuse tegemise ajal (vt eespool viidatud kohtuotsus Nuova Agricast, punktid 54–60), st antud juhul vaidlustatud akti vastuvõtmise ajal.
Kui huvitatud pool esitab pärast juhtumi menetlemise lõpetamist lisateavet, võib komisjon olla kohustatud algatama vajaduse korral uue haldusmenetluse. Samas ei mõjuta see teave asjaolu, et esimene esialgne uurimismenetlus on juba lõpetatud.
Järelikult vastupidiselt sellele, mida Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtumääruse punktis 29, võttis komisjon Athinaïki Techniki taotluse osas, milles viimane palus tuvastada EÜ artiklite 87 ja 88 rikkumise, vastu lõpliku seisukoha.
Lõpuks ei oma vaidlustatud akti kvalifitseerimisel tähtsust asjaolu — nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 44 —, et komisjon ei ole seda otsust asjaomasele liikmesriigile teatavaks teinud, et ta ei ole seda määratlenud kui „otsust” ja et see ei viita määruse nr 659/1999 artiklile 4.
Selles osas tuleneb haldusmenetluse kulgemisest, nagu seda on meenutatud eelkõige vaidlustatud kohtumääruse punktis 6, et komisjon võttis oma seisukoha põhjendusel, et asjaomane riiklik meede ei kujutanud endast riigiabi. Seega tuleb vaidlustatud akti käsitleda otsusena määruse nr 659/1999 artikli 4 lõike 2 tähenduses koostoimes selle määruse artikli 13 lõikega 1 ja artikli 20 lõike 2 kolmanda lausega.
Kuna see akt takistas Athinaïki Technikil esitada EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud ametlikus uurimismenetluses oma seisukohti, tekitas see siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis võisid selle äriühingu huve puudutada.
Vaidlustatud akt on seega vaidlustatav akt EÜ artikli 230 tähenduses.
Vaidlustatud kohtumääruse tühistamine
Kõigest eeltoodust tuleneb, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et Athinaïki Techniki esitas tühistamishagi akti peale, mis ei tekita õiguslikke tagajärgi ja mida ei saa seega EÜ artikli 230 alusel vaidlustada.
Seetõttu tuleb vaidlustatud kohtumäärus tühistada.
Hagi esimeses kohtuastmes
Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt võib Euroopa Kohus teha Esimese Astme Kohtu otsuse tühistamise korral asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab.
Euroopa Kohus ei saa selles menetlusstaadiumis Esimese Astme Kohtule esitatud hagi sisuliselt lahendada. See vaidluse aspekt eeldab faktiliste küsimuste uurimist tõendite alusel, mida Esimese Astme Kohus ei ole hinnanud ning mida Euroopa Kohtus ei ole arutatud, mistõttu ei luba menetlusstaadium selles küsimuses kohtuasjas otsust teha. Samas on Euroopa Kohtul piisavalt tõendeid, et teha lõplik otsus komisjoni poolt esimese astme kohtu menetluses esitatud vastuvõetamatuse vastuväite kohta (vt 15. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-193/01 P: Pitsiorlas
vs.
nõukogu ja EKP, EKL 2003, lk I-4837
, punkt 32).
Lisaks vastuvõetamatuse vastuväitele, mille komisjon esitas ja mis põhineb sellel, et vaidlustatud akti peale ei saa tühistamishagi esitada, ning mis tuleb jätta rahuldamata käesoleva kohtuotsuse punktides 33–61 esitatud põhjendustel, väidab komisjon, et Athinaïki Techniki esitas hagi pärast ettenähtud tähtaega.
Kõigepealt tuleb meenutada, et vastavalt EÜ artikli 230 viiendale lõigule tuleb selles artiklis ettenähtud hagid esitada kahe kuu jooksul vastavalt kas akti avaldamisest, teatavakstegemisest hagejale või nende puudumisel päevast, mil hageja sellest teada sai. Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 102 lõike 2 kohaselt pikendatakse seda tähtaega vajadusel seoses suurte vahemaadega kümne päeva võrra.
On selge, et vaidlustatud akti ei avaldatud Euroopa Liidu Teatajas ning et seda ei tehtud teatavaks hagejale kui adressaadile, mistõttu võis kahe kuu ja kümne päeva pikkune tähtaeg selle äriühingu jaoks hakata jooksma alles päevast, mil ta sai nimetatud aktist täielikult teada, st vaidlusaluse kirja kättesaamisest.
Järgmiseks tuleneb kohtupraktikast, et pool, kes väidab, et hagiavaldus on esitatud hilinenult, peab tõendama, mis päevast hakkas jooksma tähtaeg selle hagiavalduse esitamiseks (vt selle kohta 5. juuni 1980. aasta otsus kohtuasjas
108/79: Belfiore
vs.
komisjon, EKL 1980, lk 1769
, punkt 7, ja 23. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-403/05: parlament
vs.
komisjon, EKL 2007, lk I-9045
, punkt 35).
Käesolevas asjas saatis Athinaïki Techniki hagiavalduse koopia Esimese Astme Kohtu kantseleisse faksiga 11. veebruaril 2005 ja originaali 18. veebruaril 2005. Kuna koopia viimane lehekülg ei olnud originaaliga täielikult identne, ei lugenud Esimese Astme Kohus nimetatud koopiat originaalile vastavaks.
Puudub vajadus uurida, kas Athinaïki Techniki esitas 11. veebruari 2005. aasta hagiavalduse korrektselt. Isegi kui arvestada kuupäeva, mil hagiavalduse originaal Esimese Astme Kohtusse saabus, on Athinaïki Techniki hagi vaidlustatud akti peale igal juhul vastuvõetav tingimusel, et ta sai vaidlusaluse kirja 8. detsembril 2004 või hiljem.
Selles osas kinnitab komisjon, et vaidlusalune kiri edastati Athinaïki Technikile hiljemalt 6. detsembril 2004 ja et seega ei ole ettenähtud tähtaega järgitud. Komisjon väidab, et ta saatis selle kirja kas kirja koostamise päeval või siis sellele järgneval päeval ja et post pidi selle Athinaïki Technikile kätte toimetama hiljemalt kolmandal päeval pärast saatmist.
Siiski tuleb märkida, et komisjon saatis vaidlusaluse kirja, võtmata vaevaks teha seda tähtkirja teel või lisada sellele kättesaamise kinnitust.
Seega ei esita komisjon Euroopa Kohtule ühtki tõendit, mis kinnitaks, millisel päeval ta vaidlusaluse kirja tegelikult posti toimetas.
Samamoodi ei ole komisjon millegagi tõendanud oma väidet, et post toimetas selle kirja Athinaïki Technikile hiljemalt kolmandal päeval pärast selle saatmist.
Järelikult ei esita komisjon ühtki tõendit selle kohta, et Athinaïki Techniki sai vaidlusaluse kirja kätte hiljemalt 6. detsembril 2004. Komisjon piirdub vaid väidetega, mis on pelgad eeldused ega tõenda midagi (vt 11. mai 1989. aasta otsus liidetud kohtuasjades
193/87 ja 194/87: Maurissen ja Union syndicale
vs.
kontrollikoda, EKL 1989, lk 1045
, punkt 47).
Neil asjaoludel tuleb komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväide rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Kuna kohtuasi saadetakse tagasi Esimese Astme Kohtusse, tehakse käesoleva apellatsioonimenetlusega seotud kohtukulude osas otsus hiljem.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

1.
Tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 26. septembri 2006. aasta määrus kohtuasjas T-94/05: Athinaïki Techniki
vs.
komisjon.

2.
Jätta Euroopa Ühenduste Komisjoni poolt Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtus esitatud vastuvõetamatuse vastuväide rahuldamata.

3.
Saata kohtuasi tagasi Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtusse, et ta otsustaks Athinaïki Techniki AE nõude üle tühistada Euroopa Ühenduste Komisjoni 2. juuni 2004. aasta otsus lõpetada menetlus Athinaïki Techniki kaebuse osas, mis puudutab Hyatt Regency konsortsiumile Kreeka Vabariigi poolt väidetavalt antud riigiabi riigihankemenetluses 49% osaluse loovutamiseks kasiino Mont Parnèsi kapitalis.

4.
Kohtukulude kandmine otsustatakse edaspidi.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.