CELEX: 62004CJ0438
Televiestintäala
Yleispalvelu ja käyttäjien oikeudet
Puhelinnumeroiden siirrettävyys
Käyttöönottokustannus matkapuhelinnumeroa siirrettäessä
Direktiivin 2002/22/EY (yleispalveludirektiivi) 30 artiklan 2 kohta
Numeron siirrettävyyteen liittyvän yhteenliittämisen hinnoittelu
Hintojen kustannuslähtöisyys
Kansallisten sääntelyviranomaisten sääntelyvalta
Direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 4 artiklan 1 kohta
Tehokas oikeussuoja
Luottamuksellisten tietojen suoja

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7 päivänä maaliskuuta
2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) (EYVL L 108, s. 33; jäljempänä puitedirektiivi)
sekä yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen alalla 7 päivänä maaliskuuta 2002
annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/22/EY (yleispalveludirektiivi) (EYVL L 108, s. 51; jäljempänä yleispalveludirektiivi)
tulkintaa.
2       Tämä pyyntö on esitetty riita-asiassa, jossa vastakkain ovat Mobistar SA (jäljempänä Mobistar) ja Institut belge des services
postaux et des télécommunications (jäljempänä IBPT), joka on julkisoikeudellinen oikeushenkilö, ja se koskee viimeksi mainitun
16.9.2003 tekemää päätöstä, jossa vahvistettiin käyttöönottokustannukset, jotka uusien matkapuhelinoperaattorien on maksettava,
jos yhden operaattorin numero siirtyy tai se siirretään toiselle operaattorille 1.10.2002 ja 1.10.2005 välisenä aikana (jäljempänä
riidanalainen päätös).

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
3       Televiestinnän yhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja yhteentoimivuuden
varmistamiseksi 30 päivänä kesäkuuta 1997 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/33/EY (EYVL L 199, s. 32),
sellaisena kuin se on muutettuna 24.9.1998 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/61/EY (EYVL L 268,
s. 37; jäljempänä direktiivi 97/33), kumottiin puitedirektiivillä 25.7.2003 lukien. Direktiivin 97/33 1 artiklan ensimmäisessä
alakohdassa annettiin säädöspuitteet yhteisön televerkkojen yhteenliittämisen ja erityisesti palvelujen yhteentoimivuuden
turvaamiseksi ja yleispalvelujen tarjoamisen varmistamiseksi avoimilla ja kilpailulle avoimilla markkinoilla.
4       Tämän direktiivin 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan ”yhteenliittämisellä” tarkoitetaan ”saman tai toisen organisaation
käyttämien televerkkojen fyysistä ja loogista yhteenliittämistä, jotta yhden organisaation käyttäjät voivat olla yhteydessä
saman tai toisen organisaation käyttäjien kanssa tai käyttää toisen organisaation tarjoamia palveluja”.
5       Saman direktiivin 7 artiklassa vahvistettiin yhteenliittämismaksujen periaatteet ja säädettiin kustannuslaskentajärjestelmistä
yhteenliittämisen alalla. Tämän direktiivin liitteeseen IV sisältyi ”esimerkkiluettelo yhteenliittämismaksujen osatekijöistä”.
Tuossa liitteessä todettiin erityisesti, että ”yhteenliittämismaksuihin voi suhteellisuusperiaatteen mukaisesti sisältyä kohtuullisesti
yhteiskustannuksia, yhdenvertaisen verkkoon pääsyn varmistamisesta ja numeroiden siirrettävyydestä aiheutuvia kustannuksia
sekä olennaisten vaatimusten täyttämisestä aiheutuvia kustannuksia (verkon toimintakyvyn ylläpito, verkon toimintojen varmistaminen
hätätilanteissa, palvelun yhteentoimivuus ja tietosuoja).
6       Direktiivin 97/33 12 artiklan 5 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Kansallisten sääntelyviranomaisten on edistettävä operaattorien välisen numeron siirrettävyyden mahdollisimman nopeaa käyttöönottoa,
jotta tilaajat voivat halutessaan, palvelua tarjoavasta organisaatiosta riippumatta, säilyttää kiinteän yleisen puhelinverkon
ja digitaalisen monipalveluverkon (ISDN) numeronsa, maantieteellisten numeroiden kyseessä ollen tietyssä paikassa sekä muiden
kuin maantieteellisten numeroiden kyseessä ollen missä tahansa paikassa, ja niiden on varmistettava, että kyseinen järjestely
on käytettävissä viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2000 tai, niissä valtioissa, joille on myönnetty pidempi siirtymäkausi,
mahdollisimman pian ja viimeistään kahden vuoden kuluessa siitä tätä myöhäisemmästä ajankohdasta, jona puheensiirtopalvelut
on sovittu vapautettaviksi täydellisesti.
Jotta kuluttajalle aiheutuvat kustannukset pysyisivät kohtuullisina, kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava,
että järjestelyyn tehtävästä yhteenliittämisestä veloitettava hinta on kohtuullinen.”
7       Kaikkia siirtoverkkoja ja siirtopalveluja koskevat uudet oikeussäännöt annettiin neljällä direktiivillä, joita ovat puitedirektiivin
ja yleispalveludirektiivin lisäksi sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä
7 päivänä maaliskuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi) (EYVL
L 108, s. 7; jäljempänä käyttöoikeusdirektiivi) ja sähköisiä viestintäverkkoja ja ‑palveluja koskevista valtuutuksista 7 päivänä
maaliskuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/20/EY (valtuutusdirektiivi) (EYVL L 108, s. 21;
jäljempänä valtuutusdirektiivi).
8       Yleispalveludirektiivin 30 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikki yleisesti saatavilla olevien puhelinpalvelujen, matkapuhelupalvelut mukaan
luettuina, tilaajat voivat pyynnöstä säilyttää numeronsa riippumatta siitä, mikä palveluja tarjoava yritys on kyseessä
a)      maantieteellisten numeroiden osalta määritellyssä sijaintipaikassa,
b)      muiden kuin maantieteellisten numeroiden osalta missä tahansa sijaintipaikassa.
Tätä kohtaa ei sovelleta numeroiden siirtämiseen kiinteitä palveluja tarjoavien verkkojen ja matkapuhelinverkkojen välillä.
2. Kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että numeron siirrettävyyteen liittyvän yhteenliittämisen hinnoittelu
on kustannuslähtöistä ja että tilaajille mahdollisesti aiheutuvat välittömät kustannukset eivät vaikuta näiden toimintojen
käyttöä ehkäisevästi.
3. Kansalliset sääntelyviranomaiset eivät saa määrätä numeron siirrettävyyttä koskevia kuluttajahintoja kilpailua vääristävällä
tavalla, esimerkiksi siten, että määrätään tietyt tai yhteiset kuluttajahinnat.”
9       Puitedirektiivin 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisella tasolla on käytössä tehokkaita järjestelmiä, joiden avulla jokainen
käyttäjä tai sähköisiä viestintäverkkoja ja/tai ‑palveluja tarjoava yritys, johon kansallisen sääntelyviranomaisen tekemä
päätös vaikuttaa, voi hakea muutosta päätökseen muutoksenhakuelimeltä, joka on riippumaton asianomaisista osapuolista. Tällä
elimellä, joka voi olla tuomioistuin, on oltava tehtäviensä hoitamisen edellyttämä asiantuntemus. Jäsenvaltioiden on varmistettava,
että tapaukseen liittyvät tosiseikat otetaan asianmukaisesti huomioon ja että käytettävissä on toimiva muutoksenhakumekanismi.
Kansallisen sääntelyviranomaisen päätös on voimassa, kunnes muutoksenhakupyyntö on käsitelty, jollei muutoksenhakuelin toisin
päätä.”

Kansallinen lainsäädäntö
10     IBPT, joka on puitedirektiivin 2 artiklan g alakohdassa tarkoitettu kansallinen sääntelyviranomainen, vahvisti riidanalaisella
päätöksellä, joka tehtiin Belgian posti‑ ja televiestinnän sääntelyä koskevista säännöistä 17.1.2003 annetun lain (Moniteur
belge 24.1.2003; jäljempänä 17.1.2003 annettu laki) ja Belgiassa yleisölle tarjottavien matkaviestintäpalveluiden käyttäjien
numeroiden siirrettävyydestä 23.9.2002 annetun kuninkaan asetuksen (Moniteur belge 1.10.2002; jäljempänä kuninkaan asetus)
nojalla, onnistuneesti siirretyn matkapuhelinnumeron käyttöönottokustannuksiksi 3,86 euroa tavanomaisen asennuksen ja 23,41
euroa monimutkaisen asennuksen osalta kolmeksi vuodeksi eli 1.10.2002 ja 1.10.2005 väliseksi ajaksi. Edellä mainitun kuninkaan
asetuksen 19 §:n mukaan kyseinen kustannus vahvistettiin tehokkaasti toimivan matkapuhelinoperaattorin teoreettisia kustannuksia
koskevan käsitteen perusteella. Riidanalaisen päätöksen 4 kohdasta käy ilmi, että tämä viiteoperaattori ei ole välttämättä
se operaattori, jonka kustannukset ovat alhaisimmat, vaan operaattori, jonka on katsottava olevan kilpailukykyinen vertailukelpoisissa
markkinaryhmissä. IBPT otti riidanalaista päätöstä tehdessään huomioon tiedot, jotka sille toimittivat Mobistar, Belgacom
Mobile SA (jäljempänä Belgacom Mobile) ja Base SA (jäljempänä Base), jotka ovat Belgiassa aktiivisesti toimivat kolme matkapuhelinoperaattoria.
11     Edellä mainitussa 23.9.2002 annetussa kuninkaan asetuksessa on muun muassa säännöksiä verkko-operaattoreille matkapuhelinnumeroiden
siirron yhteydessä aiheutuvien kustannusten jakautumisesta. Asetuksessa erotetaan neljäntyyppisiä kustannuksia: numeroiden
siirrettävyyden toteuttamisesta aiheutuvat kustannukset, käyttöönottokustannukset linjaa tai numeroa kohden (jäljempänä käyttöönottokustannukset),
keskustietopankkiin liittyvät kustannukset sekä numeroiden siirrettävyyteen liittyvät tietoliikennekustannukset (jäljempänä
tietoliikennekustannukset).
12     Tämän kuninkaan asetuksen 18 §:ssä käyttöönottokustannukset määritellään seuraavasti: ”kertaluonteiset ylimääräiset kustannukset,
jotka aiheutuvat yhden tai useamman matkapuhelinnumeron siirtämisestä niiden kustannusten lisäksi, jotka aiheutuvat yhden
tai useamman matkapuhelimen muun kuin siirrettävän numeron siirtämisestä toiselle operaattorille tai matkapuhelinpalvelujen
tarjoajalle tai palvelun toimittamisen lopettamisesta”.
13     Kyseisen kuninkaan asetuksen 19 §:n mukaan ”[IBPT] vahvistaa käyttöönottokustannukset linjaa tai numeroa kohden – – tehokkaasti
toimivan matkapuhelinoperaattorin teoreettisten kustannusten perusteella. IBPT:n käyttöönottokustannusten kattamiseksi linjaa
tai numeroa kohden vahvistamat määrät – – vahvistetaan kustannusten perusteella”.
14     Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä käy ilmi, että käyttöönottokustannuksiin luetaan ainoastaan kustannukset,
jotka aiheutuvat matkapuhelinoperaattorille, jolta matkapuhelinnumero siirretään (jäljempänä aikaisempi operaattori). Aikaisempi
operaattori voi laskuttaa käyttöönottokustannukset matkapuhelinoperaattorilta, jolle matkapuhelinnumero siirretään (jäljempänä
uusi operaattori) IBPT:n vahvistaman hinnaston perusteella. Kyseinen määrä on enimmäismäärä, joten matkapuhelinoperaattorit
voivat sopia keskenään myös pienemmän määrän maksamisesta. Toisaalta aikaisempi operaattori voi kuitenkin lähtökohtaisesti
vaatia IBPT:n vahvistamaa määrää myös silloin, kun sille aiheutuvat todelliset käyttöönottokustannukset ovat sitä pienemmät.
15     Kyseisen 23.9.2002 annetun kuninkaan asetuksen 11 §:n mukaan aikaisempi operaattori ei voi vaatia korvausta lopulliselta käyttäjältä,
joka siirtää numeronsa. Uudella operaattorilla on kuitenkin oikeus vaatia tältä käyttäjältä lähtökohtaisesti enintään 15 euron
korvaus numeron siirtämisestä.
16     Kyseisen kuninkaan asetuksen 18 §:n mukaan tietoliikennekustannukset ovat ”lisäkustannuksia, joita verkossa aiheutuu siirrettyihin
numeroihin kohdistuvista puheluista verrattuna siirtämättömiin numeroihin kohdistuviin puheluihin”. Operaattorin, jonka verkosta
puhelu on peräisin ja joka laskuttaa puhelun lopulliselta käyttäjältä, on korvattava kyseiset tietoliikennekustannukset suhteellisesti
aikaisemmalle operaattorille.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
17     Mobistar nosti riidanalaisesta päätöksestä Cour d’appel de Bruxellesissa kanteen, jossa se totesi, että kyseisessä päätöksessä
vahvistetut kustannukset olivat liian korkeita. Mobistar nosti tämän kanteen IBPT:tä, Belgacom Mobilea ja Basea vastaan. Toisin
kuin Mobistar, Belgacom Mobile katsoo, että kyseiset kustannukset eivät ole riittävän korkeita, kun taas Base, joka tukee
Mobistarin vaatimuksia, väittää, että 23.9.2002 tehty kuninkaan asetus on lainvastainen ja näin ollen myös riidanalainen päätös,
jonka perustana se on, on lainvastainen, ja se vetoaa erityisesti siihen, että yleispalveludirektiivin 30 artiklan 2 kohtaa
on rikottu.
18     Cour d’appel de Bruxelles toteaa, että on katsottava, että riidanalaisella päätöksellä on sellaisen toimenpiteen vaikutuksia,
jolla asetetaan yhteinen enimmäishinta numeron siirtämistä varten, ja tästä hinnasta voidaan poiketa ainoastaan alaspäin aikaisemman
operaattorin suostumuksella, ja se katsoo, että kanteen perusteltavuus on sidoksissa 23.9.2002 annetun kuninkaan asetuksen,
joka muodostaa kyseisen päätöksen oikeusperustan, laillisuutta koskeviin useisiin kysymyksiin annettaviin vastauksiin.
19     Näissä olosuhteissa Cour d’appel de Bruxelles päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat
ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      [Yleispalveludirektiivin] 30 artiklassa säädetyn numeroiden siirrettävyyspalvelun osalta:
a)      Tarkoitetaanko yleispalveludirektiivin 30 artiklan 2 kohdassa, jossa säädetään, että kansallisten sääntelyviranomaisten on
varmistettava, että numeron siirrettävyyteen liittyvän yhteenliittämisen hinnoittelu on kustannuslähtöistä, ainoastaan kustannuksia,
jotka liittyvät siirrettyyn numeroon tuleviin puheluihin, vai myös operaattoreille numeroiden siirtopyyntöjen täytäntöönpanon
yhteydessä aiheutuvien kustannusten hinnoittelua?
b)      Mikäli [yleispalvelu]direktiivin 30 artiklan 2 kohdassa tarkoitetaan ainoastaan siirrettyyn numeroon tuleviin puheluihin liittyviä
kustannuksia, onko sitä tulkittava siten, että
i)      siinä annetaan operaattoreille vapaus neuvotella palvelun kaupalliset ehdot ja että siinä kielletään jäsenvaltioita asettamasta
etukäteen siirtopyynnön täytäntöönpanoon liittyviä palvelusuorituksia koskevia kaupallisia ehtoja yrityksille, joita koskee
velvoite tarjota numeron siirrettävyyspalvelua?
ii)      siinä ei kielletä jäsenvaltioita asettamasta etukäteen tällaista palvelua koskevia kaupallisia ehtoja sellaisten operaattoreiden
osalta, joilla on katsottava olevan huomattava markkinavoima tietyillä markkinoilla?
c)      Mikäli [yleispalvelu]direktiivin 30 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että siinä asetetaan kaikille operaattoreille kustannuslähtöisyyttä
koskeva velvoite numeron siirtämiskustannusten osalta, onko katsottava, että sen vastaisia ovat
i)      kansallinen sääntelytoimenpide, jossa määrätään tietystä laskentatavasta kustannusten laskemiseksi?
ii)      kansallinen toimenpide, jossa vahvistetaan kustannusten jako operaattoreiden kesken etukäteen?
iii)      kansallinen toimenpide, jolla valtuutetaan kansallinen sääntelyviranomainen vahvistamaan etukäteen kaikkien operaattoreiden
osalta ja tietyksi ajanjaksoksi niiden maksujen enimmäismäärä, joita aikaisempi operaattori voi vaatia uudelta operaattorilta?
iv)      kansallinen toimenpide, jolla annetaan aikaisemmalle operaattorille oikeus soveltaa kansallisen sääntelyviranomaisen määrittämää
hinnoittelua ja vapautetaan tämä velvoitteesta osoittaa, että sen soveltama hinnoittelu perustuu sen omiin kustannuksiin?
2)      [Puite]direktiivin 4 artiklassa tarkoitetun muutoksenhakuoikeuden osalta:
Onko puitedirektiivin 4 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että viranomaisella, joka on määrätty tutkimaan muutoksenhakupyynnöt,
on oltava käytettävissään kaikki tiedot, joita se tarvitsee asian aineellisen kysymyksen asianmukaiseksi tutkimiseksi, mukaan
lukien luottamukselliset tiedot, joiden perusteella kansallinen sääntelyviranomainen on tehnyt muutoksenhaun kohteena olevan
päätöksen?”

Ennakkoratkaisukysymysten arviointi

Ensimmäinen kysymys
Ensimmäisen kysymyksen ensimmäinen osa
20     Kansallinen tuomioistuin tiedustelee ensimmäisen kysymyksensä ensimmäisellä osalla, koskeeko yleispalveludirektiivin 30 artiklan
2 kohdassa tarkoitettu numeron siirrettävyyteen liittyvän yhteenliittämisen hinnoittelu tietoliikennekustannusten lisäksi
myös käyttöönottokustannuksia.
21     Mobistar ja Belgacom Mobile samoin kuin IBPT, Euroopan yhteisöjen komissio ja Kyproksen ja Liettuan hallitukset väittävät,
että kyseisen 30 artiklan 2 kohdan säännökset koskevat vain kustannuksia, jotka liittyvät siirrettyyn numeroon tuleviin puheluihin,
eivätkä kustannuksia, jotka aiheutuvat numeroiden siirtopyynnön täytäntöönpanosta matkapuhelinoperaattorien välillä.
22     Base ja Italian ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset sitä vastoin katsovat, että kyseisessä artiklassa tarkoitettu yhteenliittämisen
hinnoittelu kattaa kaikki numeroiden siirtämiseen liittyvät palvelut, joiden osalta operaattoreilla on oikeus vaatia korvausta.
23     Aluksi on täsmennettävä, että numeroiden siirrettävyyden käsite kattaa tilaajan mahdollisuuden säilyttää sama matkapuhelinnumero
operaattorin vaihtuessa.
24     Tämän mahdollisuuden toteuttaminen edellyttää, että operaattorien tietotekniikka on yhteensopivaa, että tilaajan numero siirretään
yhdeltä operaattorilta toiselle ja että tekniset operaatiot mahdollistavat sen, että puhelut siirtyvät siirrettyyn numeroon.
25     Numeroiden siirrettävyyden tavoitteena on poistaa esteet tilaajien vapaalta valinnalta erityisesti matkapuhelinoperaattorien
välillä ja taata tällä tavoin tehokkaan kilpailun kehittyminen puhelinpalvelujen markkinoilla.
26     Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi yhteisön lainsäätäjä on säätänyt yleispalveludirektiivin 30 artiklan 2 kohdassa, että
kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että numeron siirrettävyyteen liittyvän yhteenliittämisen hinnoittelu
on kustannuslähtöistä ja että tilaajille mahdollisesti aiheutuvat välittömät kustannukset eivät vaikuta näiden toimintojen
käyttöä ehkäisevästi.
27     Tulkinta, jonka mukaan kyseisessä säännöksessä ei tarkoiteta käyttöönottokustannuksia, on yleispalveludirektiivin kohteen
ja tavoitteen vastainen ja saattaa rajoittaa sen tehokasta vaikutusta siirrettävyyden tarjoamisen osalta.
28     Käyttöönottokustannukset muodostavat huomattavan osan niistä kustannuksista, jotka uusi operaattori voi suoraan tai välillisesti
vyöryttää sellaiselle tilaajalle, joka haluaa käyttää mahdollisuutta matkapuhelinnumeronsa siirtoon.
29     Jos tällaiset kustannukset eivät kuuluisi yleispalveludirektiivin 30 artiklan 2 kohdassa säädetyn valvontavelvollisuuden piiriin,
siitä, että aikaisemmat operaattorit, erityisesti ne, joilla on jo vakiintunut asema markkinoilla ja joilla on laaja asiakaskunta,
vahvistaisivat ne liian korkeiksi, olisi vaarana aiheutua, että tilaajille olisi vähemmän houkuttelevaa käyttää tätä mahdollisuutta
ja tästä mahdollisuudesta saattaisi jopa tulla käytännössä vain näennäinen.
30     Näin ollen ensimmäisen kysymyksen ensimmäiseen osaan on vastattava, että yleispalveludirektiivin 30 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu
numeron siirrettävyyteen liittyvän yhteenliittämisen hinnoittelu kattaa siirrettyjen numeroiden tietoliikennekustannukset
ja matkapuhelinoperaattoreille numeroiden siirtopyyntöjen täytäntöönpanon yhteydessä aiheutuvat kustannukset.
Ensimmäisen kysymyksen toinen ja kolmas osa
31     Ensimmäisen kysymyksen ensimmäiseen osaan annettu vastaus huomioon ottaen on tarpeen vastata vain tämän saman kysymyksen kolmanteen
osaan.
32     Kansallinen tuomioistuin tiedustelee siinä, voivatko kansalliset sääntelyviranomaiset vahvistaa etukäteen enimmäishinnat kaikille
matkapuhelinoperaattoreille teoreettisen kustannusmallin avulla.
33     Heti alkuun on todettava, että yleispalveludirektiivin 30 artiklan 2 kohdassa säädetään, että kansallisten sääntelyviranomaisten
on varmistettava, että operaattorit määrittävät hinnat kustannusten perusteella, ja lisäksi se, että hinnat eivät ole tilaajille
epäedullisia.
34     Kun on selvitetty, että hinnat on vahvistettu kustannusten perusteella, kyseisessä säännöksessä myönnetään kansallisille viranomaisille
tietty harkintavalta arvioida tilannetta ja vahvistaa soveltuvimmaksi katsomansa tapa toteuttaa siirrettävyyden täysi tehokkuus
siten, ettei tilaajia estetä käyttämästä tätä mahdollisuutta.
35     Näin ollen on todettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset eivät ole ylittäneet tuota harkintavaltaa esillä olevassa asiassa.
Sen, että määritellään enimmäishinta, kuten Belgian viranomaiset ovat tehneet esillä olevassa asiassa, voidaan katsoa olevan
yhteensopivaa yleispalveludirektiivin 30 artiklan 2 kohdan kanssa sillä edellytyksellä, että uusilla operaattoreilla on todellinen
mahdollisuus riitauttaa markkinoilla jo toimivien operaattorien soveltamat enimmäishinnat osoittamalla, että nämä hinnat ovat
liian korkeita verrattuna näille operaattoreille aiheutuneisiin kustannuksiin.
36     Näin ollen edellä esitetystä seuraa, että yleispalveludirektiivi ei pääsääntöisesti estä sitä, että toimivaltaiset kansalliset
viranomaiset vahvistavat etukäteen enimmäishinnat kaikille matkapuhelinoperaattoreille teoreettisen kustannusmallin avulla.
37     Kaikkien edellä esitettyjen huomioiden perusteella ensimmäisen kysymyksen kolmanteen osaan on vastattava, että yleispalveludirektiivin
30 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että siinä ei estetä antamasta pääasiassa esillä olevan kaltaista kansallista toimea,
jolla vahvistetaan etukäteen teoreettisen kustannusmallin avulla ne enimmäishinnat, jotka aikaisempi operaattori voi vaatia
uudelta operaattorilta käyttöönottokustannuksina, jos nämä hinnat vahvistetaan kustannusten perusteella siten, että tilaajia
ei estetä käyttämästä siirtomahdollisuutta.

Toinen kysymys
38     Toisella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin pyrkii selvittämään, seuraako puitedirektiivin 4 artiklasta, että kansallisella
tuomioistuimella, joka on tuossa säännöksessä tarkoitettu riippumaton elin, on oltava käytettävissään kaikki tiedot, jotka
ovat tarpeen, jotta se voi päättää muutoksenhaun perusteltavuudesta, mukaan lukien tiedot, jotka ovat liikesalaisuutta koskevien
säännösten nojalla luottamuksellisia.
39     Ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että IBPT vetoaa salassapitovelvollisuuteen, joka sillä on 17.1.2003 annetulla lailla vahvistettujen
sääntöjensä nojalla.
40     Tämän osalta on todettava, että puitedirektiivin 4 artiklassa tarkoitetulla muutoksenhakuelimellä, jonka tehtävänä on tutkia
kansallisen sääntelyviranomaisen päätöksestä tehty muutoksenhakupyyntö, on oltava käytettävissään kaikki tiedot, jotka ovat
tarpeen, jotta se voi päättää muutoksenhaun perusteltavuudesta, mukaan lukien luottamukselliset tiedot. Tällaisten tietojen
ja liikesalaisuuksien suoja on kuitenkin varmistettava ja se on sovitettava yhteen tehokasta oikeussuojaa koskevien vaatimusten
ja riidan osapuolten puolustautumisoikeuden kunnioittamisen kanssa.
41     Puitedirektiivin 4 artiklan 1 kohdasta seuraa nimenomaisesti, että sen muutoksenhakuoikeuden, joka on jokaisella käyttäjällä
tai palvelujen tarjoajalla, johon kansallisen sääntelyviranomaisen tekemä päätös vaikuttaa, on perustuttava toimivaan muutoksenhakumekanismiin,
jonka avulla voidaan taata, että tapaukseen liittyvät tosiseikat otetaan asianmukaisesti huomioon.
42     Lisäksi saman direktiivin 5 artiklan 3 kohdassa säädetään kansallisten sääntelyviranomaisten ja komission välisen tietojenvaihdon
osalta, että tiedot, joiden kansallinen sääntelyviranomainen katsoo olevan luottamuksellisia, voidaan toimittaa komissiolle,
jonka on kuitenkin turvattava tällainen luottamuksellisuus.
43     Näin ollen toiseen kysymykseen on vastattava, että puitedirektiivin 4 artiklaa on tulkittava siten, että muutoksenhakuelimellä,
jonka tehtävänä on tutkia kansallisen sääntelyviranomaisen päätöksestä tehty muutoksenhakupyyntö, on oltava käytettävissään
kaikki tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta se voi päättää muutoksenhaun perusteltavuudesta, mukaan lukien ne luottamukselliset
tiedot, jotka kyseiset viranomaiset ovat ottaneet huomioon muutoksenhaun kohteena olevaa päätöstä tehdessään. Tämän elimen
tehtävänä on kuitenkin taata kyseisten tietojen luottamuksellinen käsittely samalla kun se noudattaa tehokasta oikeussuojaa
koskevia vaatimuksia ja varmistaa riidan osapuolten puolustautumisoikeuden kunnioittamisen.

Oikeudenkäyntikulut
44     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen alalla 7 päivänä maaliskuuta 2002 annetun
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/22/EY (yleispalveludirektiivi) 30 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu numeron
siirrettävyyteen liittyvän yhteenliittämisen hinnoittelu kattaa siirrettyjen numeroiden tietoliikennekustannukset ja matkapuhelinoperaattoreille
numeroiden siirtopyyntöjen täytäntöönpanon yhteydessä aiheutuvat kustannukset.
2)
Direktiivin 2002/22 30 artiklan 2 kohta ei estä antamasta kansallista toimea, jolla määritetään tietty kustannusten laskutapa
ja jossa vahvistetaan etukäteen teoreettisen kustannusmallin avulla ne enimmäishinnat, jotka aikaisempi operaattori voi vaatia
uudelta operaattorilta käyttöönottokustannuksina, jos nämä hinnat vahvistetaan kustannusten perusteella siten, että tilaajia
ei estetä käyttämästä siirtomahdollisuutta.
3)
Sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7 päivänä maaliskuuta 2002 annetun Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 4 artiklaa on tulkittava siten, että muutoksenhakuelimellä,
jonka tehtävänä on tutkia kansallisen sääntelyviranomaisen päätöksestä tehty muutoksenhakupyyntö, on oltava käytettävissään
kaikki tiedot, jotka ovat tarpeen, jotta se voi päättää muutoksenhaun perusteltavuudesta, mukaan lukien ne luottamukselliset
tiedot, jotka kyseiset viranomaiset ovat ottaneet huomioon muutoksenhaun kohteena olevaa päätöstä tehdessään. Tämän elimen
tehtävänä on kuitenkin taata kyseisten tietojen luottamuksellinen käsittely samalla kun se noudattaa tehokasta oikeussuojaa
koskevia vaatimuksia ja varmistaa riidan osapuolten puolustautumisoikeuden kunnioittamisen.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.