CELEX: 62008CJ0508
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Palvelujen tarjoamisen vapaus merikuljetuksissa
Asetus (ETY) N:o 3577/92
1 ja 4 artikla
Kabotaasipalvelut jäsenvaltion sisällä
Velvoite tehdä julkista palvelua koskevia sopimuksia syrjimättömin ehdoin
Yksinoikeussopimuksen tekeminen ilman edeltävää tarjouskilpailua ennen jäsenvaltion liittymistä Euroopan unioniin

Euroopan komissio vaatii kanteellaan unionin tuomioistuinta toteamaan, että Maltan tasavalta ei ole noudattanut palvelujen
tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta meriliikenteeseen jäsenvaltioissa (meriliikenteen kabotaasi) 7.12.1992 annetun
neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3577/92 (EYVL L 364, s. 7) ja erityisesti sen 1 ja 4 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska
se on allekirjoittanut ilman edeltävää tarjouskilpailua 16.4.2004 julkista palvelua koskevan yksinoikeussopimuksen Gozo Channel
Co. Ltd -yhtiön (jäljempänä GCCL) kanssa.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Liittymisasiakirja
Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan
tasavallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista,
joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyn asiakirjan (EUVL 2003, L 236, s. 33; jäljempänä liittymisasiakirja) 2 artiklassa määrätään
seuraavaa:
”Alkuperäisten sopimusten määräykset sekä toimielinten ja Euroopan keskuspankin ennen liittymistä antamien säädösten säännökset
ja määräykset sitovat uusia jäsenvaltioita liittymispäivästä alkaen, ja niitä sovelletaan näissä valtioissa kyseisissä sopimuksissa
ja tässä asiakirjassa määrätyin edellytyksin.”

Asetus N:o 3577/92
Asetuksen N:o 3577/92 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tammikuun 1 päivästä 1993 lähtien meriliikenteen palvelujen tarjoamisen vapautta jäsenvaltiossa (meriliikenteen kabotaasi)
sovelletaan yhteisön laivanvarustajiin, jotka harjoittavat liikennettä jäsenvaltiossa rekisteröidyillä ja jäsenvaltion lipun
alla purjehtivilla aluksilla, jos nämä täyttävät kaikki kyseisessä jäsenvaltiossa kabotaasiliikenteelle asetetut edellytykset,
mukaan lukien Euros-rekisteriin rekisteröidyt alukset heti, kun neuvosto on hyväksynyt kyseisen rekisterin.”
Saman asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltio voi tehdä sopimuksia julkisesta palvelusta niiden laivanvarustamojen kanssa, jotka harjoittavat säännöllistä
liikennettä saariin, saarille ja saarien välillä, tai asettaa näille julkisen palvelun velvoitteita kabotaasipalvelujen tarjoamisen
edellytykseksi.
Kun jäsenvaltio tekee sopimuksia julkisesta palvelusta tai asettaa julkisen palvelun velvoitteita, tämä on tehtävä syrjimättä
ketään yhteisön laivanvarustajaa.”

Asian tausta ja oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
Maltan tasavallan liittymistä Euroopan unioniin koskevien neuvotteluiden yhteydessä Euroopan unioni hyväksyi 26.10.2001 yhteisen
kannan (Konferenssi liittymisestä Euroopan unioniin – Malta – asiakirja 20766/01 CONF M 80/01), joka koskee liikennepolitiikalle
omistettua lukua. Yhteisen kannan mukaan ”EU panee merkille, että Malta aikoo tehdä sekä Sea Malta Co. Ltd:n että [GCCL:n
kanssa] 30.6.2002 mennessä nimenomaiset julkisen palvelun velvoitetta koskevat sopimukset, joiden kummankin voimassaoloaika
on viisi vuotta, ja että kyseisten sopimusten päätyttyä tarjouspyyntömenettelyjä sovelletaan asianomaisen yhteisön säännöstön
mukaisesti”.
Maltan tasavalta vahvisti 7.3.2005 päivätyllä kirjeellä vastauksena komission sille osoittamaan tietojensaantipyyntöön, että
maan hallitus oli 16.4.2004 tehnyt GCCL:n ja Sea Malta Co. Ltd:n kanssa kuudeksi vuodeksi kaksi julkisen palvelun velvoitetta
koskevaa yksinoikeussopimusta, jotka kattoivat meriliikennepalvelujen tarjoamisen Maltan ja Gozon saarien välillä.
Komissio päätti tällöin aloittaa EY 226 artiklassa määrätyn menettelyn. Komissio ilmoitti 10.4.2006 päivätyllä virallisella
huomautuksella, että kyseiset sopimukset, joiden tekemistä ei edeltänyt tarjouspyyntömenettely, eivät olleet yhteisön oikeuden
mukaisia, koska ensinnäkään niitä ei ollut tehty syrjimättömässä menettelyssä ja toiseksi niiden tarpeellisuutta tai oikeasuhteisuutta
ei ollut osoitettu.
Maltan tasavalta vastasi viralliseen huomautukseen 12.6.2006.
Koska vastaus ei tyydyttänyt komissiota, se lähetti 15.12.2006 perustellun lausunnon, jossa se totesi, että Maltan tasavalta
ei ole noudattanut asetuksen N:o 3577/92 ja erityisesti sen 1 ja 4 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on allekirjoittanut
ilman edeltävää tarjouskilpailua 16.4.2004 meriliikennepalvelujen tarjoamista Maltan ja Gozon saarien välillä koskevan yksinoikeussopimuksen
GCCL:n kanssa. Komissio kehotti kyseistä jäsenvaltiota toteuttamaan perustellun lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet
kahden kuukauden kuluessa lausunnon vastaanottamisesta.
Maltan tasavalta vastasi perusteltuun lausuntoon 15.6.2008 päivätyllä kirjeellä, jossa se ilmoitti komissiolle, että meriliikennepalvelujen
tarjoamista Maltan ja Gozon saarien välillä koskeva tarjouskilpailu oli valmisteilla ja että se oli tarkoitus järjestää viimeistään
lokakuussa 2008.
Tässä tilanteessa komissio nosti nyt käsiteltävän kanteen.

Kanne
Kanteensa tueksi komissio väittää ensiksi, että asetuksen N:o 3577/92 4 artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta seuraa, että
ennen meriliikenteen kabotaasiin liittyvää julkista palvelua koskevan sopimuksen tekemistä on järjestettävä syrjimätön ja
avoin tarjouspyyntömenettely yhteisön tasolla, kun taas Maltan hallituksen ja GCCL:n 16.4.2004 tekemää sopimusta ei ole tehty
tällaisen menettelyn perusteella.
Toiseksi komissio väittää asiassa C-205/99, Analir ym., 20.2.2001 annetusta tuomiosta (Kok., s. I-1271) ilmenevän, että julkista
palvelua koskeva sopimus on asetuksen N:o 3577/92 vaatimusten mukainen ainoastaan, jos voidaan osoittaa julkisen palvelun
todellinen tarve. GCCL:n kanssa tehdyn sopimuksen osalta Maltan tasavalta ei ole kuitenkaan osoittanut riittävällä tavalla
yksinoikeussopimuksen tarvetta ja oikeasuhteisuutta.
Maltan tasavalta vetoaa ensisijaisena puolustautumisperusteena siihen, ettei asetusta N:o 3577/92 voida soveltaa kyseiseen
sopimukseen, koska sopimus on tehty ennen 1.5.2004, jolloin Malta liittyi unioniin.
Vastauskirjelmässään komissio ei kiistä sitä, ettei kyseistä asetusta sovellettu Maltan tasavaltaan riidanalaisen sopimuksen
allekirjoituspäivänä eli 16.4.2004. Se väittää kuitenkin, että nimenomaan 1.5.2005 alkaen kyseinen jäsenvaltio ei tämän sopimuksen
osalta noudattanut asetuksen mukaisia velvoitteitaan. Istunnossa komissio täsmensi vielä, että velvoitteiden noudattamatta
jättäminen johtuu siitä, että Maltan tasavalta piti kyseisen sopimuksen voimassa sen päivämäärän jälkeen, jona se liittyi
unioniin.
Tässä yhteydessä on muistettava, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 38 artiklan 1 kohdan c alakohdasta ja siihen
liittyvästä oikeuskäytännöstä käy ilmi, että kannekirjelmässä on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto kanteen oikeudellisista
perusteista ja että näiden mainintojen on oltava riittävän selkeitä ja täsmällisiä, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa
ja jotta unionin tuomioistuin voi harjoittaa valvontaansa. Tämän vuoksi niiden oleellisten tosiseikkojen ja oikeudellisten
seikkojen, joihin kanne perustuu, on ilmettävä johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi itse kannekirjelmän tekstistä ja kanteessa
esitetyt vaatimukset on muotoiltava yksiselitteisesti, jottei unionin tuomioistuin lausuisi kanteen ulkopuolelta tai jättäisi
lausumatta jostakin perusteesta (ks. asia C-412/04, komissio v. Italia, tuomio 21.2.2008, Kok., s. I-619, 103 kohta ja asia
C-211/08, komissio v. Espanja, tuomio 15.6.2010, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Nyt käsiteltävässä asiassa niin perustellun lausunnon sanamuodosta kuin komission kannekirjelmän vaatimuksistakin ilmenee
yksiselitteisesti, että se, että Maltan tasavalta on komission väitteen mukaan jättänyt noudattamatta asetuksen N:o 3577/92
mukaisia velvoitteitaan, johtuu siitä, että se on allekirjoittanut 16.4.2004 riidanalaisen sopimuksen.
Näin ollen väite, jonka mukaan Maltan tasavalta ei noudattanut kyseisen asetuksen mukaisia velvoitteitaan 1.5.2004 lähtien,
ei vastaa kannekirjelmän vaatimuksia.
Tämän vuoksi unionin tuomioistuin ei voi tutkia tällaisen väitteen paikkansapitävyyttä ja sitten lausua siitä ilman, että
se tällöin lausuisi kanteen ulkopuolelta.
Komission kannekirjelmässä esitetystä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen kohteesta on todettava, että liittymisasiakirjan
2 artiklan nojalla asetusta N:o 3577/92 voitiin soveltaa Maltan tasavaltaan – kuten komissio myöntää – vasta 1.5.2004 alkaen,
jolloin se liittyi unioniin (ks. analogisesti asia C-168/08, Hadadi, tuomio 16.7.2009, Kok., s. I-6871, 26 kohta).
Kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 57 kohdassa, tällaisessa tilanteessa komission kanne voi menestyä ainoastaan,
jos asetuksessa N:o 3577/92 kuitenkin asetettiin Maltan tasavallalle ennen kyseistä päivämäärää tiettyjä velvoitteita. Tämän
asian yhteydessä tällaiset velvoitteet merkitsisivät erityisesti sitä, että valtioiden olisi ennen sitä, kun asetusta N:o
3577/92 voidaan soveltaa niihin, pidättäydyttävä tekemästä julkista palvelua koskevaa sopimusta tavalla, joka ei ole kyseisen
asetuksen 1 ja 4 artiklan mukainen.
On kuitenkin todettava, että komissio ei ole mitenkään perustellut kanteensa tueksi esittämiään väitteitä tällaisten velvoitteiden
mahdollisesta olemassaolosta. Kuten tämän tuomion 15 kohdassa todetaan, komissio on päinvastoin todennut sekä vastauskirjelmässään
että istunnossa, että Maltan tasavalta ei noudattanut asetuksen N:o 3577/92 mukaisia velvoitteitaan 1.5.2004 lähtien, jolloin
asetus tuli voimaan kyseisen jäsenvaltion osalta sen liityttyä unioniin.
Komission kanne on kaiken edellä esitetyn perusteella hylättävä ilman, että olisi tarpeen ottaa kantaa muihin Maltan tasavallan
toissijaisesti esittämiin puolustautumisperusteisiin.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Maltan tasavalta on vaatinut, että komissio velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, ja koska komissio on hävinnyt asian, se velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Euroopan komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: malta.