CELEX: 62004CJ0289
Apellatsioonkaebus
Konkurents
Keelatud kokkulepe
Grafiitelektroodid
EÜ artikli 81 lõige 1
Trahvid
Suunised määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta
Koostööteatis
Non bis in idem põhimõte

1       Käesolevas apellatsioonkaebuses palub äriühing Showa Denko KK (edaspidi „SDK”) tühistada osaliselt Euroopa Ühenduste Esimese
Astme Kohtu poolt 29. aprillil 2004 liidetud kohtuasjades T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01–T‑246/01, T‑251/01 ja T‑252/01: Tokai Carbon jt
vs
. komisjon (EKL 2004, lk II‑1181; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”) tehtud otsus, millega kinnitati komisjoni 18. juuli
2001. aasta otsuse 2002/271/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetluse kohta (juhtum
COMP/E-1/36.490 – Grafiitelektroodid, EÜT 2002, L 100, lk 1, edaspidi „vaidlustatud komisjoni otsus”) alusel hagejale määratud
trahvi summaks 10 440 000 eurot.

Õiguslik raamistik

Määrus nr 17
2       Nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17, esimene määrus asutamislepingu artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT
1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3) artikkel 15 sätestab:
„1.      Komisjon võib otsusega määrata ettevõtjatele või ettevõtjate ühendustele trahvi 100–5000 arvestusühikut, kui need tahtlikult
või hooletusest:
[…]
b)      annavad ebaõiget informatsiooni vastuses nõudele, mis on esitatud vastavalt artikli 11 lõigetele 3 või 5, […]
[…]
2.      Komisjon võib otsusega määrata ettevõtjatele või ettevõtjate ühendustele trahvi 1 000–1 000 000 arvestusühikut või sellest
suurema summa ulatuses, mis ei ületa 10% iga rikkumises osalenud ettevõtte eelneva aasta käibest, kui need tahtlikult või
hooletusest:
a)      rikuvad EMÜ asutamislepingu artikli [81] lõiget 1 või artiklit [82], […]
[…]
Trahvisummat määrates võetakse arvesse nii rikkumise raskusastet kui ka kestust.
[...]”

Suunised
3       Komisjoni teatise pealkirjaga „Suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt
määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta” (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171, edaspidi „suunised”)
preambulis on sätestatud:
„[S]uunistes kirjeldatud põhimõtted peaksid tagama komisjoni otsuste läbipaistvuse ja erapooletuse nii ettevõtjate kui ka
Euroopa Ühenduste Kohtu silmis, samas säilitades kaalutlusõiguse, mis asjakohaste õigusaktide alusel on komisjonile antud
trahvide määramiseks 10% piires kogukäibest. Seda kaalutlusõigust tuleb siiski kasutada ühtse ja mittediskrimineeriva poliitika
kohaselt, mis on kooskõlas konkurentsieeskirjade rikkumise eest karistamise eesmärkidega.
Trahvisumma kindlaksmääramise uus meetod põhineb järgmistel eeskirjadel, kusjuures lähtutakse põhisummast, mida suurendatakse
raskendavate või vähendatakse kergendavate asjaolude arvessevõtmiseks.”

Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon
4       Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 7 on sätestatud:
„Teistkordse kohtumõistmise ja karistamise keelamine
Mitte kellegi üle ei või sama riigi jurisdiktsiooni alusel teistkordselt kohut mõista ning kedagi ei või kriminaalkorras karistada
teo eest, mille eest ta on juba selle riigi seaduse alusel ja kriminaalprotsessuaalses korras lõplikult õigeks või süüdi mõistetud.
Eelmise lõike sätted ei takista menetluse taasalustamist kooskõlas asjassepuutuva riigi seaduse ja kriminaalprotsessiga, kui
on tõendeid uutest või äsjailmnenud faktidest või kui varasemas menetluses on olnud oluline puudujääk, mis võis asja lahendit
mõjustada.
Käesolevast artiklist ei või taganeda konventsiooni artikli 15 järgi.”

Vaidluse aluseks olevad asjaolud ja vaidlustatud komisjoni otsus
5       Vaidlustatud kohtuotsuses on Esimese Astme Kohus võtnud tema menetluses oleva vaidluse asjaolud kokku alljärgnevalt:
„1      Komisjon on otsuses 2002/271/EÜ […] tuvastanud mitme grafiitelektroodide sektori ettevõtja osalemise reas kokkulepetes ja
kooskõlastatud tegevustes EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses ja Euroopa Majanduspiirkonna asutamislepingu (2. mai 1992, EÜT
1994, L 1, lk 3; edaspidi „EMP leping”) artikli 53 lõike 1 tähenduses.
2      Grafiitelektroode kasutatakse põhiliselt terase tootmiseks elektrikaarahjudes. Terase tootmine nendes ahjudes toimub peamiselt
taaskasutuse teel, st uut terast toodetakse terase jäätmetest; see erineb klassikalisest terase tootmisest, milles kõrgahju-
ja oksüdeerimisprotsessi toorainena kasutatakse rauamaaki. Üheksat elektroodi, mis on ühendatud kolmekaupa varrasteks, kasutatakse
elektrikaarahjus, kus sulatatakse vanarauda. Arvestades sulatusprotsessi intensiivsust, tarbitakse iga kaheksa tunni kohta
üks elektrood. Elektroodi moodustumisaeg on umbes kaks kuud. Grafiitelektroodid on selles tootmisprotsessis asendamatud.
3      Grafiitelektroodide nõudlus on otseselt seotud terase tootmisega elektrikaarahjudes. Peamised kliendid on terasetootjad, kes
esindavad 85% nõudlusest. 1998. aastal toodeti maailmas toorterast kokku 800 miljonit tonni, millest 280 miljonit tonni toodeti
elektrikaarahjudes […]
[…]
5      1980. aastate tehnoloogilised uuendused võimaldasid elektroodide tarbimist tonni toodetud terase kohta oluliselt vähendada.
Sel perioodil toimusid terasetööstuses ka olulised ümberkorraldused. Elektroodide nõudluse vähenemise tõttu toimusid ümberkorraldused
ülemaailmses elektroodide tööstuses. Mitmed tehased suleti.
6      2001. aastal varustasid Euroopa turgu üheksa Lääne grafiitelektroodide tootjat […]
7      Kohaldades määruse nr 17 artikli 14 lõiget 3 […], viisid komisjoni ametnikud 5. juunil 1997 [teatud grafiiditootjate] asukohtades
läbi üheaegsed etteteatamata uurimised.
8      Samal päeval korraldasid Federal Bureau of Investigationi (FBI) ametnikud Ameerika Ühendriikides läbiotsimise mitme tootja
asukohas. Nende läbiotsimiste tulemusena esitati SDK […] vastu süüdistus kriminaalasjas kartellis osalemise eest. Kõik süüdistatavad
tunnistasid ennast süüdi ja nõustusid kandma rahalist karistust, mis SDK puhul oli [määratud] summas 32,5 miljonit USA dollarit
(USD) […]
[…]
10      Teatud hulk ostjaid esitas Ameerika Ühendriikides SDK […] vastu hagi kahju hüvitamiseks kolmekordses määras
(triple damages).

11      […] Seoses kartellis osalemisega esitasid Kanada terasetootjad juunis 1998 […] SDK vastu hagi tsiviilasjas.
12      24. jaanuaril 2000 esitas komisjon süüdimõistetud ettevõtjatele vastuväiteteatise. Haldusmenetluse tulemusena võeti 18. juulil
2001 vastu [vaidlustatud komisjoni] otsus, milles väidetakse, et hagejaks olevad ettevõtjad [...] osalesid ülemaailmses hindade
kindlaksmääramise ning asjaomase toote siseriiklike ja regionaalsete turgude jagamise kokkuleppes „kodumaise tootja” põhimõtte
alusel: […] SDK […] [vastutas] Jaapani ja teatud Kaug-Ida alade eest […]
13      [Vaidlustatud komisjoni] otsuse kohaselt olid kartelli põhikokkulepped alljärgnevad:
–       grafiitelektroodide hinnad tuli kindlaks määrata ülemaailmselt;
–       hinnaga seotud otsuseid võis iga äriühing vastu võtta ainult presidendi või juhatuse liikmete tasandil;
–       „kodumaine tootja” pidi määrama turuhinna oma „territooriumil” ja teised tootjad pidid seda „järgima”;
–       „välismaa” turgudel, st turgudel, mis ei olnud ühegi tootja „kodumaa”, määrati hind kindlaks kokkuleppel;
–       „välismaa” tootjad ei tohtinud osutada mingit agressiivset konkurentsi ja pidid teiste tootjate „kodumaa” turgudelt tagasi
tõmbuma;
–       tootmismahtu suurendada ei olnud lubatud (Jaapani tootjad pidid mahte vähendama);
–       tootmistehnoloogiaid ei tohtinud võõrandada kartellis osalevatest tootjatest erinevatele isikutele.
14      [Vaidlustatud komisjoni] otsuses sätestatakse veel, et kartelli põhikokkuleppeid sõlmiti kartelli osaliste koosolekutel, mida
organiseeriti mitmel tasandil: „tegevjuhtide” koosolekud, „töötajate” koosolekud, Euroopa tootjate koosolekud (ilma Jaapani
ettevõtjateta), siseriiklikud või regionaalsed koosolekud konkreetsete turgude suhtes ning ettevõtjate vahelised kahepoolsed
kontaktid.
[…]
16      [Vaidlustatud komisjoni] otsuses tuvastatud faktide ja selles tehtud õiguslike hinnangute alusel määras komisjon rikkumise
toimepannud ettevõtjatele trahvid, mille summad arvutati vastavalt meetodile, mis on sätestatud suunistes määruse nr 17 artikli
15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta […], ja ka komisjoni
teatises, mis puudutab trahvide määramata jätmist või nende summa vähendamist kartelliasjades […]
17      [Vaidlustatud komisjoni] otsuse resolutiivosa artiklis 3 määratakse alljärgnevad trahvid:
[…]
SDK: 17,4 miljonit eurot;
[…]
18      Resolutiivosa artiklis 4 kohustatakse asjassepuutuvaid ettevõtjaid tasuma trahv kolme kuu jooksul alates [vaidlustatud komisjoni]
otsuse kättesaamisest ja määratakse tasumisega hilinemise eest viivis 8,04%.”

Vaidlus Esimese Astme Kohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
6       SDK ja teised vaidlustatud komisjoni otsuse adressaadiks olevad ettevõtjad esitasid Esimese Astme Kohtule nimetatud otsuse
peale tühistamishagid.
7       Vaidlustatud kohtuotsuses on Esimese Astme Kohus järeldanud ja otsustanud järgmist:
„[…]
4.      Kohtuasjas T‑245/01: Showa Denko
vs
. komisjon:
–       kinnitada hagejale komisjoni otsuse 2002/271 artikli 3 alusel määratud trahvi suuruseks 10 440 000 eurot;
–       jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata;
[…]”.

Apellatsioonkaebuse nõuded
8       SDK palub Euroopa Kohtul:
–       vaidlustatud kohtuotsus osaliselt tühistada;
–       vähendada talle määratud trahvi summani 6 960 000 eurot või Euroopa Kohtu poolt sobivaks peetava muu summani;
–       rakendada muid Euroopa Kohtu poolt asjakohaseks peetavaid meetmeid;
–       mõista kohtukulud välja komisjonilt.
9       Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–       jätta hagi rahuldamata;
–       mõista kohtukulud välja hagejalt.

Apellatsioonkaebuse väited
10     SDK tugineb oma apellatsioonkaebuses neljale väitele, nimelt „hoiatamise kordaja” väärale arvessevõtmisele ülemaailmse käibe
alusel, „hoiatamise kordaja” määratlevate kriteeriumide väärale kohaldamisele, õigusnormide rikkumisele ja põhjendamatusele
kolmandates riikides hagejale määratud trahvide ja kohustuste arvessevõtmise osas ning hageja põhiõiguste rikkumisele õiglase
kohtupidamise osas.

Esimene väide: ülemaailmsel käibel põhineva „hoiatamise kordaja” kohaldamine
Poolte argumendid
11     SDK väidab, et ettevõtja suurust ja tema ülemaailmset käivet – ja mitte kartelliosaliste sõlmitud kokkulepete esemeks olevate
kaupade käivet – võttis komisjon arvesse juba siis, kui ta määras kindlaks erinevatele asjassepuutuvatele ettevõtjatele määratavate
trahvide põhisumma kolm kategooriat. Need tegurid ei saanud seega olla aluseks trahvi veelkordsele täiendavale suurendamisele.
Lisaks saab „hoiatamise kordajat” rakendada ainult hoiatamiseks.
12     SDK on seisukohal, et Esimese Astme Kohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 241, 242 ja 370 jätnud seletamata, millel
põhineb teooria, et „hoiatamise kordaja” väljaarvutamisel tuleb võtta arvesse ülemaailmne käive ja mitte ettevõtjatevaheliste
keelatud kokkulepete esemeks olevate toodete käive. Esimese Astme Kohus on nimetanud teatud põhjendusi, mida suunistes sätestatud
ei ole ning millest ükski ei seostu hoiatamisega.
13     Komisjon on seisukohal, et Esimese Astme Kohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 241 ja 242 õigesti leidnud, et hagejale
määratud trahv võis põhineda tema ülemaailmsel käibel.
14     Komisjon tuletab meelde, et Esimese Astme Kohus leidis, et suurtel ettevõtjatel on üldjuhul rohkem majanduslikke vahendeid
ja konkurentsiõiguse alaseid teadmisi kui väiksema suurusega ettevõtjatel. Seega on Esimese Astme Kohus lähtunud põhimõttest,
et olulisi rahalisi vahendeid omava ettevõtja poolt toimepandud rikkumist võib reeglina karistada proportsionaalselt suurema
trahviga, võrreldes trahviga ettevõtjale, kes on toime pannud sama rikkumise, kuid kellel sellised vahendid puuduvad.
Euroopa Kohtu hinnang
15     Esiteks tuleb toonitada, nagu seda tegi ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 24 ja 34, et komisjon võttis ülemaailmset
käivet arvesse ainult „hoiatamise kordaja” kindlaksmääramiseks. Samas trahvi põhisumma kindlaksmääramisel arvestas komisjon
vaid kartelli esemeks olevate kaupade ülemaailmset käivet.
16     Mis puutub hoiatamise mõistesse, siis tuleb meenutada, et see on vaid üks elementidest, millega trahvi arvutamisel arvestada
tuleb. Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast (vt eelkõige 7. juuni 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 100/80–103/80:
Musique diffusion française jt
vs.
komisjon, EKL 1983, lk 1825, punktid 105 ja 106) tuleneb, et EÜ artikli 81 ja määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 rikkumise eest
määratavate trahvide eesmärk on karistada rikkumises osalenud ettevõtjaid õigusvastase tegevuse eest ja hoiatada nii neid
kui ka ülejäänud ettevõtjaid ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest tulevikus. Seega võib komisjon trahvisumma arvutamisel
võtta arvesse just nimelt asjassepuutuva ettevõtja suurust ja majanduslikku võimsust (vt eespool viidatud kohtuotsus Musique
diffusion française jt
vs.
komisjon, punktid 119–121).
17     Samuti on oluline lisada, nagu seda on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 239 märkinud ka Esimese Astme Kohus, et Euroopa Kohus
on eriti esile tõstnud kartelli iga osalise ülemaailmse käibe arvessevõtmise asjakohasust trahvisumma arvutamisel (vt selle
kohta 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑291/98 P: Sarrió
vs
. komisjon, EKL 2000, lk I
-
9991, punktid 85 ja 86, ja 14. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C
-
57/02 P: Acerinox
vs
. komisjon, EKL 2005, lk I-6689, punktid 74 ja 75).
18     Eeltoodut arvestades võis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 241 põhjendatult leida, et hageja hangib tema
„tohutu” kogukäibe tõttu võrreldes teiste kartelliosalistega kergemini vajalikud rahalised vahendid oma trahvi maksmiseks,
mis õigustab trahvi piisava hoiatava mõju tagamiseks korrutamistehte kasutamist.
19     SDK esitatud esimene väide tuleb seega tagasi lükata.

Teine väide: „hoiatamise kordaja” kohaldamine
20     SDK on arvamusel, et Esimese Astme Kohus ei ole ära märkinud ühtegi asjakohast kriteeriumi, mis õigustaks viisi, kuidas „hoiatamise
kordajat” tema suhtes kohaldati. Teine väide on jagatud nelja ossa.
Väite esimene osa: trahvide suurendamise kriteeriumid
–       Poolte argumendid
21     SDK väidab, et hoiatamise eesmärgil peaks trahve suurendatama vaid mõõdukalt ning ainult asjakohastel põhjustel. Käesolevas
asjas esinesid erilised asjaolud, mis õigustasid madalamat trahvi võrreldes määratuga.
22     Komisjon toonitab, et trahvi hoiatava mõju ja korrutamistehte kasutamise võimaluse eesmärgiks on just ennetada tulevikus konkurentsieeskirjade
rikkumist teiste ettevõtjate poolt. Seega ei saa trahvi hoiatavat mõju kindlaks määrata ainult asjassepuutuva ettevõtja konkreetse
olukorra alusel.
–       Euroopa Kohtu hinnang
23     Siinkohal tuleb märkida, nagu tuleneb ka väljakujunenud kohtupraktikast ja kohtujuristi ettepanekust (vt ettepaneku punktid
53–55), et ettevõtjale määratud trahvi arvutamisel võib arvesse võtta hoiatamise tegurit ja seda tegurit hinnatakse mitmeid
asjaolusid, mitte ainult asjassepuutuva ettevõtja konkreetset olukorda arvestades.
24     Seega on Esimese Astme Kohus ilma õigusnorme rikkumata hinnanud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 241–243 kriteeriume, mille
alusel komisjon määras kindlaks hagejale määratud trahvisummas kajastunud „hoiatamise kordaja”.
25     Järelikult tuleb väite esimene osa tagasi lükata.
Väite teine osa: ühe ettevõtja „esiletõstmine” „hoiatamiseks”
–       Poolte argumendid
26     SDK arvates ei ole Esimese Astme Kohus näidanud ära asjaolusid, mille alusel hageja teiste hulgast esile tõsteti, et siis
tema trahvi hoiatamise eesmärgil suurendada. Sel eesmärgil ettevõtja esiletõstmise vajadust tuleks hinnata ettevõtja konkreetse
suhtumise, mitte tema suuruse alusel.
27     Komisjon märgib, et Esimese Astme Kohus on õigesti arvesse võtnud hagejaga seotud asjaolusid, mida silmas pidades määrati
hoiatamise eesmärgil kindlaks ka trahvisumma. Antud asjas olid ettevõtja suurus ja võimsus asjakohased asjaolud, mida tuli
arvesse võtta.
–       Euroopa Kohtu hinnang
28     Esiteks tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 241–247 nähtub õiguslikult piisavalt, et hoiatamise eesmärgi
hinnangutes trahvisumma suurendamisel on komisjon hagejaga seotud asjaolusid arvesse võtnud õigesti.
29     Samuti tuleb märkida, nagu tuleneb ka Euroopa Kohtu kohtupraktikast, et asjakohase ettevõtja suurus on üks tegur, mida võetakse
arvesse trahvisumma väljaarvutamisel ja järelikult ka „hoiatamise kordaja” kindlaksmääramisel (vt eelkõige eespool punktis
16 viidatud kohtuotsus Musique Diffusion française jt
vs.
komisjon ja 28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P: Dansk Rørindustri jt
vs
. komisjon, EKL 2005, lk I‑5425, punktid 242 ja 243).
30     Seega ei ole Esimese Astme Kohus rikkunud õigusnorme, leides vaidlustatud kohtuotsuse punktis 242, et hageja tugines ettevõtja
tegelike rahaliste vahendite hindamiseks oletuslikele ja liiga ebatäpsetele parameetritele, väites, et õiglase trahvisumma
eesmärgiks saab olla vaid vabale konkurentsile tekitatud kahju hüvitamine ja et selleks tuleks hinnata kartelli avastamise
tõenäosust ja tulu, mida kartelli osalised saada lootsid.
31     Seega tuleb teise väite teine osa tagasi lükata.
Väite kolmas osa: omavoliliselt määratud põhjendamatu „hoiatamise kordaja” kohaldamine
–       Poolte argumendid
32     SDK märgib, et hoiatamispõhimõtte majanduslik analüüs kinnitab, et kohaldatud „hoiatamise kordaja” oli põhjendamatu ja määratud
omavoliliselt. Juhul kui trahvi suurendamist põhjendatakse hoiatamisega, peaks trahvi selle eesmärgi saavutamiseks arvutama
kasu või eeliste alusel, mida asjassepuutuv ettevõtja arvas rikkumisest saavat, kui õigusvastast tegevust ei oleks avastatud,
ja selle avastamise tõenäosust.
33     SDK leiab, et Esimese Astme Kohus on jätnud tähelepanuta asjaolu, et suured erinevate kaupade tootjad, olenemata nende „rahalisest
võimsusest”, ei ole trahvide suhtes vähem tundlikud kui ühetaolise kauba tootjad. Majandusteooria näitab, et suured ettevõtjad
on õigusnormidest tulenevate kohustuste ja muude kulude vähendamisel vähemalt sama tähelepanelikud kui seda on väiksemad ettevõtjad.
„Hoiatamise kordajat” peaks õigustatult kohaldama vaid asjassepuutuva ettevõtja tegelikust ja tõendatud suhtumisest lähtuvalt.
SDK ei osalenud kartellis aktiivselt ega töötanud välja mingit strateegiat konkurentsi kõrvaldamiseks asjassepuutuvas sektoris.
34     Komisjon arvab, et hageja argumendid ei ole asjakohased ja et ettevõtja tegevus on asjaolu, mida tuleb hilisemas trahvide
kindlaksmääramise staadiumis raskendava või kergendava asjaoluna arvesse võtta.
35     Komisjon leiab, et Esimese Astme Kohus on õigesti leidnud, et rikkumisest saada loodetav tulu ja rikkumise avastamise tõenäosus
on liiga ebatäpsed ja oletuslikud asjaolud, et nende alusel „hoiatamise kordaja” kindlaks määrata.
–       Euroopa Kohtu hinnang
36     Siinkohal tuleb meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on trahvisumma kindlaksmääramisel arvessevõetavate
asjaolude osas komisjonil eriti laiaulatuslik kaalutlusõigus ja sellisteks asjaoludeks võivad olla näiteks uuritavale asjale
omased erilised asjaolud, asja kontekst ning trahvide hoiatav mõju; puudub vajadus järgida mingit siduvat või ammendavat loetelu
kohustuslikult arvesse võetavate tingimustega (vt eelkõige 25. märtsi 1996. aasta määrus kohtuasjas C‑137/95 P: SPO jt
vs.
komisjon, EKL 1996, lk I‑1611, punkt 54, ja 17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑219/95 P: Ferriere Nord
vs.
komisjon, EKL 1997, lk I
-
4411, punkt 33).
37     Mis puudutab hageja argumenti, et „hoiatamise kordaja” kohaldamine ei ole põhjendatud, kuna ta ei osalenud kartellis aktiivselt,
siis tuleb meenutada, nagu seda õigesti märgib ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 65, et sellist asjaolu – eeldades, et
see vastab tõele – võetakse arvesse alles hilisemas trahvi kindlaksmääramise staadiumis, kuid sellel ei ole mingit seost kartelli
enda raskusastme hindamisega.
38     Eeltoodust tuleneb, et Esimese Astme Kohus ei ole vaidlustatud kohtuotsuse punktides 242 ja 243 hageja olukorrale antud hinnangus
õigusnorme rikkunud.
39     Järelikult tuleb teise väite kolmas osa tagasi lükata.
Väite neljas osa: trahvi ebaproportsionaalne suurendamine
–       Poolte argumendid
40     SDK märgib, et trahvi suurendamise määr oli ebaproportsionaalne, arvestades tema väikest turuosa EMP-s. Lisaks näitab korrigeeritud
põhisumma analüüs, et hagejale määratud trahv on ebaproportsionaalne võrreldes teistele kartelliosalistele määratuga.
41     Komisjon selgitab, et hageja argumentatsioon põhineb korrigeeritud põhisumma, teistele osalistele määratud trahvi ja hageja
EMP aastakäibe võrdlusel. Selline võrdlus ei ole aga asjakohane, kuna esitatud arvutused põhinevad täies ulatuses vääral eeldusel,
et hageja majanduslikku võimsust oleks tulnud hinnata hageja käibe alusel asjakohase kauba turul EMP-s.
–       Euroopa Kohtu hinnang
42     Siinkohal tuleb märkida, nagu on õigesti märgitud ka kohtujuristi ettepaneku punktis 68, et hageja argumentatsioon tugineb
vääral eeldusel, et „hoiatamise kordaja” ei saa põhineda asjakohase ettevõtja ülemaailmsel käibel.
43     Tuleb ka lisada, nagu Esimese Astme Kohus on õigesti märkinud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 198, et hagejat oleks premeeritud,
kui komisjon oleks trahvi põhisumma arvutanud SDK EMP-i väikse käibe alusel, mis oli väike seetõttu, et nimetatud ettevõtja
oli vaidlusaluse kartelli raames nõustunud sellel turul mitte konkureerima, võimaldades seal küsitavas hinnas teistel tootjatel
omavahel kokku leppida.
44     Seega ei saa nõustuda ka selle väite neljanda osaga.
45     Teine väide tuleb seega täies ulatuses tagasi lükata.

Kolmas väide: õigusnormi rikkumine ja põhjendamatus seoses kolmandates riikides hagejale määratud trahvide ja kohustuste arvessevõtmisega
Poolte argumendid
46     SDK väidab, et Esimese Astme Kohus on rikkunud õigusnorme, leides, et komisjon võib esiteks nii põhisumma kui „hoiatamise
kordaja” arvutamisel lähtuda ülemaailmsest käibest, ja teiseks jätta arvesse võtmata asjaolu, et nii Ameerika Ühendriikides,
Kanadas kui Jaapanis oli hagejale süüdistus esitatud ja nendes riikides oli talle juba trahvid määratud.
47     Hageja hinnangul oleks juhul, kui hoiatamiseks võetakse arvesse ülemaailmset käivet, tulnud asjakohase hoiatava mõju saavutamiseks
tehtud ühenduse trahvi suurendamisel arvestada ka teistes riikides makstud trahvidega. Hoiatav mõju sõltub nimelt õigusvastase
tegevuse tõttu tehtud kõigist kulutustest, mis sisaldab mitte ainult EMP-s, vaid ka mujal määratud trahve.
48     SDK on seega seisukohal, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnorme, jättes jõusse kahekordse karistamise kaasa toonud trahvi,
mis on ebaproportsionaalne mis tahes õigustatud hoiatava mõju seisukohast.
49     Komisjon on seisukohal, et Esimese Astme Kohus ei ole
non bis in idem
põhimõtet rikkunud. Ta toonitab, et kolmandate riikide poolt määratud trahvid määrati vastavate riikide konkurentsiõiguse
rikkumiste eest ja et tegemist ei ole nende riikide ja komisjoni pädevuse konkurentsiga, sest komisjoni kompetentsi kuulub
ettevõtjatele trahvide määramine konkurentsi piiramise eest ühisturul. Komisjon ja Esimese Astme Kohus on nimelt seisukoha
võtnud ainult nende piirangute osas ning tegevus kolmandates riikides jääb ühenduse õiguse kohaldamisalast välja.
Euroopa Kohtu hinnang
50     Kõigepealt tuleb meenutada, et
non bis in idem
põhimõte, mis on sätestatud ka Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni protokolli nr 7 artiklis 4, kujutab
endast ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mille järgimise tagab kohus (vt eelkõige 5. mai 1966. aasta otsus liidetud kohtuasjades
18/65 ja 35/65: Gutmann
vs.
ESTÜ komisjon, EKL 1966, lk 149 ja 172, ja 15. oktoobri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑238/99 P, C‑244/99 P, C 245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P – C‑252/99 P ja C‑254/99 P: Limburgse Vinyl Maatschappij jt
vs.
komisjon, EKL 2002, lk I­8375, punkt 59).
51     Uurimaks nimetatud põhimõtte rikkumisest tuleneva väite põhjendatust, peab märkima samuti seda, nagu ka Esimese Astme Kohus
vaidlustatud kohtuotsuse punktis 140 õigesti otsustas, et Euroopa Kohus ei ole veel lahendanud küsimust, kas komisjon on kohustatud
võtma arvesse kolmanda riigi ametiasutuste määratud karistust, kui komisjoni ning kõnealuste ametiasutuste poolt tuvastatud
ettevõtjat puudutavad asjaolud on samad, kuid Euroopa Kohus seadis komisjoni ja kolmanda riigi ametiasutuste poolt karistatavaks
loetud tegude samasuse eespool nimetatud uurimise eeltingimuseks.
52     Seoses
non bis in idem
põhimõtte kohaldamisega olukordades, kus kolmanda riigi ametiasutused nimetatud riigi territooriumil kehtiva konkurentsiõiguse
alast karistamispädevust teostades on sekkunud, on oluline meenutada, et vaidlusalune kartell on rahvusvaheline, mida iseloomustab
eelkõige see, et vastavatel kolmandate riikide territooriumidel tuleb kohaldada kolmandate riikide õigust.
53     Sellega seoses tuleb märkida, et nimetatud riikide ametiasutused, kes oma territoriaalse pädevuse raames tegelevad konkurentsivabaduse
kaitsega, peavad oma võimu teostama nendes riikides kohaldatavatele nõuetele vastavalt. Need põhimõtted, mis on teiste riikide
õiguskordade konkurentsivaldkondade aluseks, teenivad teatud kindlaid eesmärke, kuid viivad ka spetsiifiliste materiaalõiguse
normide vastuvõtmiseni ja väga erinevate haldus-, karistus- ja tsiviilõiguslike tagajärgedeni konkurentsialaste õigusnormide
rikkumiste tuvastamisel nimetatud riikide ametiasutuste poolt.
54     Seevastu on õiguslik olukord hoopis teine juhul, kui ettevõtja suhtes kohaldatakse konkurentsivaldkonnas vaid ühenduse õigust
ja ühe või mitme liikmesriigi õigust, st juhul, kui konkurentsi kahjustav kokkulepe jääb vaid Euroopa Ühenduse õiguse territoriaalsesse
kohaldamisalasse.
55     Sellest tuleneb, et kui komisjon karistab ettevõtjat ebaseadusliku käitumise eest, isegi kui selleks on ettevõtja osalemine
rahvusvahelises kartellis, püüab komisjon tagada ühisturul konkurentsivabaduse, mis on EÜ asutamislepingu artikli 3 lõike 1
punkti g kohaselt ühenduse põhieesmärk. Ühenduse tasemel kaitstava õigushüve eripära tõttu võivad komisjoni poolt tema asjakohase
pädevuse raames antud hinnangud märgatavalt erineda kolmandate riikide antud hinnangutest.
56     Seega otsustas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 134 õigesti, et
non bis in idem
põhimõte ei ole kohaldatav olukordades, kus on tegemist ka kolmandate riikide õiguskordadega ja konkurentsivaldkonna ametiasutuste
sekkumisega oma pädevuse raames.
57     Peale selle otsustas Esimese Astme Kohus õigesti, et ei ole olemas teist õiguspõhimõtet, mis võiks kohustada komisjoni võtma
arvesse hagejale kolmandates riikides esitatud süüdistusi ja määratud karistusi.
58     Tuleb märkida, nagu Esimese Astme Kohus seda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 136 ka õigesti tegi, et ei ole olemas rahvusvahelise
avaliku õiguse põhimõtet, mis keelaks erinevate riikide ametiasutustel, sh kohtutel, süüdistada ja karistada füüsilist või
juriidilist isikut samade tegude eest, mille eest nimetatud isiku suhtes on teises riigis juba otsus tehtud. Peale selle ei
ole olemas rahvusvahelist avalik-õiguslikku kokkulepet, mille kohaselt võiks komisjon olla kohustatud määruse nr 17 artikli 15
lõike 2 alusel trahvi määrates võtma arvesse trahve, mille kolmandate riikide ametiasutused on oma konkurentsiõiguse alast
pädevust teostades määranud.
59     Oluline on lisada, et Euroopa ühenduste ja Ameerika Ühendriikide valitsuse vahel 23. septembril 1991 ja 4. juunil 1998 sõlmitud
leping nende konkurentsiõiguse rakendamisel viisakuspõhimõtete kohaldamise kohta (EÜT 1995, L 95, lk 47; ELT eriväljaanne
11/23, lk 3; EÜT 1998, L 173, lk 28; ELT eriväljaanne 08/01, lk 318) piirdub praktiliste menetlusküsimustega, nagu konkurentsivaldkonna
ametiasutuste vaheline teabevahetus ja koostöö, ning ei viita mingil moel lepingu ühe poole määratud karistuste tunnustamisele
ega arvessevõtmisele teise poole poolt.
60     Mis puudutab teise võimalusena esitatud väidet, et Esimese Astme Kohus ei arvestanud proportsionaalsuse ja õigluse põhimõtteid,
siis on oluline märkida, et mis tahes argumente, mis põhinevad kolmandate riikide poolt juba määratud trahvidel, saab hinnata
vaid kaalutlusõiguse raames, mis ühenduse konkurentsiõigusealaste rikkumistega seoses on komisjonile antud. Seega, kuigi ei
ole välistatud, et komisjon kolmandate riikide ametiasutuste poolt varem määratud trahvidega arvestab, ei ole ta siiski seda
kohustatud tegema.
61     Mis puudutab hoiatuseesmärki, mida komisjon võib trahvisummat kindlaks määrates taotleda, siis sellega soovitakse tagada,
et ettevõtjad järgiksid ühisturul nende tegevust reguleerivaid EÜ asutamislepinguga kehtestatud konkurentsieeskirju (vt selle
kohta 15. juuli 1970. aasta otsus kohtuasjas 41/69: Chemiefarma
vs.
komisjon, EKL 1970, lk 661, punktid 173–176). Hinnates nimetatud eeskirjade rikkumise eest määratava trahvi hoiatavat iseloomu,
ei ole komisjon järelikult kohustatud võtma arvesse võimalikke karistusi, mille kolmandad riigid on teatud ettevõtjale konkurentsinormide
rikkumise eest määranud.
62     Seega ei rikkunud Esimese Astme Kohus õigusnorme, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 144–148 otsustas, et määratava
trahvisumma kindlaksmääramine oli õiguspärane.
63     Arvestades eeltoodud kaalutlusi nende kogumis, tuleb kolmas väide täies ulatuses tagasi lükata.

Neljas väide: hageja põhiõiguste rikkumine õiglase kohtupidamise osas
Poolte argumendid
64     SDK on seisukohal, et Esimese Astme Kohus on vääralt ja ilma igasuguse põhjenduse või selgituseta jätnud tähelepanuta hageja
argumentatsiooni seoses õigusega anda komisjonile seletusi „hoiatamise kordaja” kindlaksmääramise kohta.
65     Komisjon toonitab, et Esimese Astme Kohus ei ole hageja kaitseõigusi rikkunud ja on oma otsust „hoiatamise kordaja” kohaldamise
osas piisavalt põhjendanud.
66     Komisjoni arvates ei ole trahvi suurendamine sellise hoiatava mõju saavutamiseks uus poliitika. Tuleb nõustuda, et ühenduse
konkurentsieeskirjade tõhus kohaldamine nõuab, et komisjon peab saama igal ajal trahvide taset kohandada vastavalt selle poliitika
vajadustele, arvestades siiski määruses nr 17 sätestatud piiranguid.
67     Komisjon jagab Esimese Astme Kohtu seisukohta, et hagejal oli võimalus esitada kogu asjakohane informatsioon ettevõtja suuruse
ja rahaliste vahendite kohta ja seda informatsiooni sai trahvi hoiatava mõju hindamisel arvesse võtta. Hagejal oli piisavalt
informatsiooni teadmaks, et tema trahvi põhisummat oli võimalik suuniste alusel suurendada.
Euroopa Kohtu hinnang
68     Siinkohal tuleb meenutada, et kaitseõiguse järgimine menetluses, mis võib kaasa tuua karistuse määramise, eriti trahvi või
karistusmakse määramise, on ühenduse õiguse põhiprintsiip, mida tuleb järgida ka haldusmenetluse tüüpi menetluses (vt 13. veebruari
1979. aasta otsus kohtuasjas 85/76: Hoffmann-La Roche
vs
. komisjon, EKL 1979, lk 461, punkt 9).
69     Samuti on siinkohal oluline lisada, et kohustus kuulata ära ettevõtjad, kelle suhtes on algatatud EÜ artikli 81 kohaldamise
menetlus, on täidetud, kui komisjon märgib vastuväiteteatises ära, et ta uurib hiljem, kas asjassepuutuvatele ettevõtjatele
tuleb trahv määrata ja kui komisjon toob vastuväiteteatises välja peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis võivad olla
trahvi määramise põhjuseks, nagu seda on näiteks väidetava rikkumise raskus ja kestus (vt eelkõige 9. novembri 1983. aasta
otsus kohtuasjas 322/81: Michelin
vs.
komisjon, EKL 1983, lk 3461, punktid 19 ja 20).
70     Nagu märgib ka Esimese Astme Kohus, on komisjon vastuväiteteatises välja toonud faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele
ta kavatses trahvide kindlaksmääramisel tugineda. Seega on komisjon järginud asjassepuutuvate ettevõtjate õigust anda seletusi
mitte ainult karistuse määramise põhimõtete kohta, vaid ka iga asjaolu kohta, mida ta kavatses trahvide määramisel arvesse
võtta.
71     Tuleb toonitada, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 240 on Esimese Astme Kohus, lükates tagasi väite kaitseõiguse kohta,
leidnud, et hagejal ei olnud mingeid takistusi viidata oma suurusele ja rahalistele vahenditele haldusmenetluses ning väljendada
oma seisukohta komisjoni poolt talle võimalikult määratava karistuse hoiatava mõju kohta.
72     Samuti tuleb täheldada, et asjaolu, et komisjon võib trahvi kindlaksmääramisel võtta arvesse hoiatamise tegurit, ei saa käsitleda
sellise asjaoluna, mis õigustaks erimeetmete võtmist komisjoni haldusmenetluse käigus.
73     Lisaks, nagu nähtub ka Esimese Astme Kohtu seisukohtadest, oli hageja teadlik asjaolust, et komisjon viitas vastuväiteteatises
ja vastavalt suunistele, et ta kavatseb määrata suhteliselt kõrged trahvid, et neil oleks piisavalt hoiatav mõju.
74     Eeltoodust tuleneb, et vastava väite tagasilükkamisel ei ole Esimese Astme Kohus hageja kaitseõigust rikkunud.
75     SDK esitatud neljas väide tuleb seega tagasi lükata.
76     Eeltoodud põhjendustest lähtudes tuleb SDK apellatsioonkaebus täies ulatuses rahuldamata jätta.
Kohtukulud
77     Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse
kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist SDK-lt
nõudnud ja viimane on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Kohtukulud mõista välja Showa Denko KK-lt.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: inglise.