CELEX: 62002CJ0350
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Isikuandmete töötlemine ja eraelu puutumatuse kaitse telekommunikatsioonisektoris
Direktiivi 97/66/EÜ artiklid 6 ja 9
Etteheidete täpse määratlemise vajalikkus põhjendatud arvamuses

Euroopa Ühenduste Komisjon esitas EÜ artikli 226 alusel hagiavalduse, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 1. oktoobril 2002,
paludes tuvastada, et Madalmaade Kuningriik on rikkunud EÜ asutamislepingust tulenevaid kohustusi, kui ta on jätnud Euroopa
Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/66/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu
puutumatuse kaitset telekommunikatsioonisektoris (EÜT 1998, L 24, lk 1), artiklite 6 ja 9 siseriiklikku õigusesse ülevõtmiseks
vajalikud  õigus- ja haldusnormid vastu võtmata või vähemalt ei ole neist komisjonile teatanud.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid
Kõnealusel ajal kehtinud direktiivi 97/66 artikli 1 lõike 1 kohaselt on direktiivi eesmärk „liikmesriikide nende sätete ühtlustamine,
mis on vajalikud põhiõiguste ja ‑vabaduste, eelkõige eraelu puutumatuse kaitse võrdväärse taseme tagamiseks isikuandmete töötlemise
puhul telekommunikatsioonisektoris ja selliste andmete ning telekommunikatsiooniseadmete ja -teenuste vaba liikumise tagamiseks
ühenduses”.
Direktiivi 97/66 artikkel 6 sätestas:
„1. Andmeliikluse andmed abonentide ja kasutajate kohta, mida töödeldakse kõnede ühendamiseks ja mille salvestab üldkasutatava
telekommunikatsiooni­võrgu pakkuja ja/või üldkasutatavate telekommunikatsiooniteenuste osutaja, tuleb kustutada või muuta
anonüümseks pärast kõne lõpetamist, ilma et see piiraks lõigete 2, 3 ja 4 sätete kohaldamist.
2. Abonentide arvete ja sidumismaksude jaoks võib töödelda lisas nimetatud andmeid. Selline töötlemine on lubatud ainult selle
tähtaja lõpuni, mille jooksul võib arve õiguspäraselt vaidlustada või mille jooksul võib võtta meetmeid arve sissenõudmiseks.
3. Üldkasutatavate telekommunikatsiooniteenuste osutaja võib lõikes 2 nimetatud andmeid oma telekommunikatsiooniteenuste turustamiseks
töödelda siis, kui abonent on selleks loa andnud.
4. Andmeliiklus- ja arveldusandmeid võivad töödelda ainult üldkasutatavate telekommunikatsioonivõrkude pakkuja ja/või üldkasutatavate
telekommuni­katsiooniteenuste osutaja loal tegutsevad isikud, kes tegelevad arveldamise või andmeliikluse korraldamise, klientide
küsimustele vastamise, pettuste avastamise ja telekommunikatsiooniteenuste osutaja oma teenuste turustamisega, ja selline
töötlemine peab toimuma ainult selliste toimingute jaoks vajalikus ulatuses.
5. Lõikeid 1, 2, 3 ja 4 kohaldatakse, ilma et see piiraks võimalust teatada pädevatele asutustele arveldus- ja andmeliiklusandmeid
vastavalt kohaldatavatele õigusaktidele, pidades silmas vaidluste, eelkõige sidumist või arveldamist käsitlevate vaidluste
lahendamist.”
Direktiivi 97/66 artikkel 9 oli sõnastatud järgmiselt:
„Liikmesriigid tagavad selle, et on olemas läbipaistev kord selle kohta, kuidas üldkasutatava telekommunikatsioonivõrgu pakkuja
ja/või üldkasutatava telekommunikatsiooniteenuse osutaja võib mööda minna helistaja liini numbrinäidu edastamise tõkestamisest:
a)      ajutiselt, kui abonent taotleb pahatahtlike või häirivate kõnede allika kindlakstegemist; sellisel juhul salvestatakse kõne
valinud abonendi tunnust sisaldavad andmed ja üldkasutatava telekommunikatsioonivõrgu pakkuja ja/või üldkasutatavate telekommunikatsiooniteenuste
osutaja avaldab selle vastavalt siseriiklikele õigusaktidele;
b)      liinipõhiselt organisatsioonide puhul, kes tegelevad hädaabikõnedega ja kelle asjaomast tegevust liikmesriik tunnustab, sealhulgas
õiguskaitseorganid, kiirabi ja tuletõrje, selleks et sellistele kõnedele reageerida.”
Direktiivi 97/66 lisa nägi ette järgmist:
„Artikli 6 lõikes 2 nimetatud eesmärgil võib töödelda järgmisi andmeid.
Andmed, milles sisaldub:
–        abonendi seadme number või tunnus,
–        abonendi aadress ja seadme liik,
–        aruandeperioodil arvestatavate ühikute koguarv,
–        vastuvõtva abonendi number,
–        valitud kõnede liik, alguskellaaeg ja kestus ja/või edastatud andmete hulk,
–        kõne/teenuse kuupäev,
–        muu teave maksete kohta, näiteks ettemaks, osade kaupa tasumine, ühenduse katkestamine ja meeldetuletused.”
Direktiivi 97/66 artikli 15 lõike 1 esimene lõik nägi ette, et liikmesriigid jõustavad direktiivi järgimiseks vajalikud sätted
hiljemalt 24. oktoobril 1998. Sama artikli lõige 4 sätestas, et liikmesriigid edastavad komisjonile direktiiviga reguleeritavas
valdkonnas nende poolt vastuvõetud siseriiklike õigusaktide teksti.

Siseriiklikud õigusnormid
Wet houdende regels inzake de telecommunicatie (telekommunikatsiooni­valdkonda reguleeriv seadus, edaspidi „Telecommunicatiewet”),
mis kuulutati välja 19. oktoobril 1998 (
Staatsblad
1998, lk 610), sisaldab 11. peatükki, mille eesmärk on üle võtta direktiiv 97/66.
Telecommunicatiewet'i artikkel 11.5, mis käsitleb direktiivi 97/66 artikli 6 ülevõtmist, on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Isikuandmete ja eraelu kaitsmiseks kannavad üldkasutatava telekommuni­katsiooni­võrgu pakkuja ja üldkasutatava telekommunikatsiooniteenuse
osutaja hoolt selle eest, et pärast kõne lõpetamist kustutatakse või muudetakse anonüümseks need töödeldavad andmeliikluse
andmed abonentide ja kasutajate kohta, mis määratakse kindlaks üldise haldusmeetmega.
2.      Erandina lõikest 1 võib andmeliikluse andmeid töödelda niivõrd, kuivõrd see on vajalik:
a.      arvete esitamiseks abonentidele või teenusepakkuja ees tasumiskohustuse võtnud isikutele või sidumistasude või eriliitumistasude
jaoks;
b.      teenusepakkujal turu-uuringute läbiviimiseks või oma telekommuni­katsiooniteenuste turustamiseks, kui abonent on selleks oma
nõusoleku andnud;
c.      vaidluste läbivaatamiseks või lahendamiseks artikli 12.1 mõistes või eeskirjade kindlaksmääramiseks artikli 6.3 mõistes;
d.      andmeliikluse haldamiseks;
e.      informatsiooni edastamiseks klientidele, kui tegemist on andmeliiklusteabega nendesamade klientide kohta;
f.      pettuste avastamiseks
või
g.      kui see on lubatud seadusega või seadusest tulenevalt.
3.      Käesoleva artikli rakendussätted võetakse vastu üldise haldusmeetmega. Need sätted võivad käsitleda ainult koos andmeliiklusandmetega
töödelda lubatud andmeid, andmete koostöötlemise eesmärki, andmete töötlemise lubatud kestust ja asjassepuutuvate andmete
töötlemise eest vastutavaid isikuid.”

Kohtueelne menetlus
7. jaanuari 1999. aasta kirjaga edastas Madalmaade Kuningriik komisjonile Telecommunicatiewet'i teksti, märkides, et seda
tuleb pidada direktiivi 97/66 ülevõtmiseks siseriiklikku õigusesse.
Komisjon leidis, et Telecommunicatiewet ei võta korrektselt üle direktiivi 97/66 artikleid 6, 9, 11 ja 12, ning andis EÜ artikli
226 kohaselt 6. novembri 2000. aasta kirjas Madalmaade Kuningriigile võimaluse esitada oma seisukoht.
Mainitud märgukirjale vastas Hollandi valitsus 8. jaanuari 2001. aasta kirjaga, rõhutades eelkõige asjaolu, et direktiivist
97/66 tulenevate kohustuste täielikuks täitmiseks on ettevalmistamisel seadusandlikud meetmed.
18. juulil 2001 esitas komisjon Madalmaade Kuningriigile põhjendatud arvamuse, milles ta kinnitas, et kõnealuste siseriiklike
õigusnormide ja ettevalmistatavate seadusandlike meetmetega tutvumise järel leiab ta, et liikmesriik on rikkunud direktiivi
97/66 artiklitest 6 ja 9 tulenevaid kohustusi. Madalmaade Kuningriigil paluti järgida põhjendatud arvamust kahe kuu jooksul
arvamuse kättesaamisest.
Madalmaade Kuningriik vastas põhjendatud arvamusele 29. oktoobri 2001. aasta kirjaga. Kuna komisjoni vastus ei rahuldanud,
otsustas ta esitada käesoleva hagi.

Hagi

Vastuvõetavus
Oma hagi põhjendas komisjon nelja etteheitega Hollandi ülevõtmisseadusele. Nendest kolm on seotud direktiivi 97/66 artikliga
6 ja neljas artikliga 9.
Üks direktiivi 97/66 artikliga 6 seotud etteheiteid tuleneb direktiivi artikli 6 lõigete 2–5 ebakorrektsest ülevõtmisest Telecommunicatiewet'i
artikli 11.5 lõikes 2. Komisjon leiab, et Hollandi õigusnorm ei ole direktiiviga 97/66 kooskõlas, sest see näeb ette rohkem
erandeid direktiivi artikli 6 lõikes 1 sõnastatud põhimõttest kui direktiiviga lubatud.
Madalmaade Kuningriik väidab vastu, et seda etteheidet ei mainitud põhjendatud arvamuses, mille tõttu on see vastuvõetamatu.
Kohtuistungil väitis komisjon, et põhjendatud arvamust tuleb lugeda märgukirja silmas pidades, milles on kõnealust etteheidet
otseselt mainitud.
Selle kohta tuleb märkida, et liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi puhul on kohtueelse menetluse eesmärk anda asjaomasele
liikmesriigile ühelt poolt võimalus täita ühenduse õigusest tulenevad kohustused ja teiselt poolt kasutada õigust ennast komisjoni
etteheidete vastu kaitsta (vt eelkõige 2. veebruari 1988. aasta otsus kohtuasjas 293/85: komisjon
v.
Belgia, EKL 1988, lk 305, punkt 13; 20. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas C-96/95: komisjon
v.
Saksamaa, EKL 1997, lk I-1653, punkt 22, ja 15. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas  C-439/99: komisjon
v.
Itaalia, EKL 2002, lk I-305, punkt 10).
Selle menetluse nõuetekohasus on oluline tagatis, mille asutamisleping on ette näinud mitte üksnes asjaomase liikmesriigi
õiguste kaitseks, vaid ka selleks, et hilisema kohtumenetluse esemeks oleks selgelt määratletud vaidlus (vt eelkõige 13. detsembri
2001. aasta otsus kohtuasjas C 1/00: komisjon
v.
Prantsusmaa, EKL 2001, lk I-9989, punkt 53, ja 20. juuni 2002. aasta otsus kohtuasjas C-287/00: komisjon
v.
Saksamaa, EKL 2002, lk I-5811, punkt 17).
Sellest järeldub, et EÜ artikli 226 alusel esitatava hagi ese piiritletakse samas sättes ettenähtud kohtueelses menetluses.
Komisjoni põhjendatud arvamusel ja hagil peavad olema samad põhjendused ja alused, seega ei saa Euroopa Kohus kontrollida
etteheiteid, mida ei ole sõnastatud põhjendatud arvamuses (11. mai 1989. aasta otsus kohtuasjas 76/86: komisjon
v.
Saksamaa, EKL 1989, lk 1021, punkt 8), kus tuleb sidusalt ja üksikasjalikult esitada põhjused, mille tõttu komisjonil on
tekkinud veendumus, et asjaomane liikmesriik on rikkunud asutamislepingust tulenevat kohustust (vt eelkõige eespool viidatud
15. jaanuari 2002. aasta otsus: komisjon
v.
Itaalia, punkt 12, ja 20. juuni 2002. aasta otsus: komisjon
v.
Saksamaa, punkt 19).
Veel tuleb rõhutada, et kuigi etteheidetava rikkumise lühikokkuvõtet sisaldavast  märgukirjast võib olla kasu põhjendatud
arvamuse mõistmisel, peab komisjon nimetatud arvamuses siiski täpselt määratlema märgukirjas üldisemal kujul juba esitatud
etteheited, mis tal on asjaomase liikmesriigi suhtes ka pärast EÜ artikli 226 esimese lõigu alusel esitatud liikmesriigi seisukohaga
tutvumist. Selline nõue on hädavajalik, et enne EÜ artikli 226 teises lõigus ettenähtud kohtumenetluse algust selgelt määratleda
vaidlusese ja tagada, et asjaomane liikmesriik teaks täpselt komisjoni etteheiteid ja saaks lõpetada väidetava rikkumise või
esitada oma kaitseargumendid, kui komisjon hiljem Euroopa Kohtusse pöördub.
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et 6. novembri 2000. aasta märgukirjas esitas komisjon kolm konkreetset etteheidet, mis käsitlevad
direktiivi 97/66 artikli 6 ülevõtmist Hollandi õigusesse. Esimene etteheide on seotud direktiivi 97/66 artikli 6 lõike 1 ülevõtmisega
Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 1. Teine etteheide käsitleb Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõike 2 vastuolu
direktiivi 97/66 artikli 6 lõigetega 2–5, väites, et Hollandi õigusnorm sisaldab rohkem erandeid kui artikli 6 kõnealuste
lõigetega lubatud. Kolmas etteheide tuleneb Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 3 mainitud rakendussätete mitteedastamisest.
Oma 8. jaanuari 2001. aasta vastuses märgukirjale tunnistas Hollandi valitsus direktiivi 97/66 artikli 6 lõike 1 ülevõtmisega
seotud etteheidete põhjendatust ning Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 3 mainitud rakendussätete mitteedastamist,
rõhutades samas, et nende rikkumiste heastamiseks on ettevalmistamisel seadusandlikud meetmed. Kuid Hollandi valitsus ei nõustunud
sellega, et Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõige 2 sisaldab rohkem erandeid kui kõnealuse direktiivi artikli 6 lõigetega
2–5 lubatud.
Tuleb märkida, et komisjon ei korranud 18. juuli 2001. aasta põhjendatud arvamuses etteheidet, et direktiivi 97/66 artikli
6 lõiked 2–5 oleksid Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 2 ebakorrektselt üle võetud. Põhjendatud arvamus ei sisalda
ka mingit hinnangut vastuväidetele, mida Hollandi valitsus esitas kõnealuse etteheite kohta oma vastuses märgukirjale.
Põhjendatud arvamuses tugineb komisjon üksnes direktiivi 97/66 artikli 6 ebatäielikule ülevõtmisele, mis seisneb selles, et
talle ei ole edastatud seadusandlikke meetmeid, mida on mainitud Hollandi valitsuse vastuses märgukirjale. Erinevalt märgukirjast
ei sisalda põhjendatud arvamus mingit viidet, mis võimaldaks järeldada, et Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõige 2 ei ole
kooskõlas kõnealuse direktiivi artikli 6 lõigetega 2–5. Põhjendatud arvamus viitab küll direktiivi artikli 6 lõikele 1 ja
Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 3 nimetatud rakendussätetele, kuid ei maini artikli 6 lõikeid 2–5 ega artikli 11.5
lõiget 2.
Järelikult on komisjon oma põhjendatud arvamusega andnud selgelt alust arvata, et erinevalt märgukirjas mainitud kahest ülejäänud
etteheitest seoses direktiivi 97/66 artikliga 6 on selle artikli lõigete 2–5 ebakorrektset ülevõtmist Telecommunicatiewet'i
artikli 11.5 lõikes 2 käsitlevast etteheitest loobutud, nii nagu on loobutud direktiivi artiklite 11 ja 12 ülevõtmist käsitlevatest
etteheidetest. Seetõttu piirdus Hollandi valitsus oma 29. oktoobri 2001. aasta vastuses põhjendatud arvamusele 8. jaanuari
2001. aasta kirjas mainitud seadusandlike meetmete edenemise rõhutamisega, võtmata seisukohta kõnealuse etteheite kohta.
Põhjendatud arvamuses sisalduvat üldist viidet märgukirjale direktiivi 97/66 artikliga 6 seoses ei saa selles kontekstis pidada
piisavaks, et võimaldada Madalmaade Kuningriigil arvata, nagu heidaks komisjon talle jätkuvalt ette direktiivi artikli 6 lõigete
2–5 ebakorrektset ülevõtmist.
Kirjeldatud asjaoludel tuleb komisjoni hagiavalduses esitatud etteheidet, mis käsitleb direktiivi 97/66 artikli 6 lõigete
2–5 ebakorrektset ülevõtmist Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 2, pidada õigusvastaseks, sest esiteks laiendab see
vaidluseset, võrreldes põhjendatud arvamuses täpsustatud vaidluseseme ulatusega, ja teiseks on selle etteheite põhjendatud
arvamuses mittemainimise tõttu jäetud Madalmaade Kuningriik ilma võimalusest lõpetada rikkumine, mida talle ette heidetakse,
või esitada selle kohta selgitusi enne komisjoni pöördumist Euroopa Kohtusse.
Seega tuleb hagi tunnistada vastuvõetamatuks osas, milles see käsitleb direktiivi 97/66 artikli 6 lõigete 2–5 ebakorrektset
ülevõtmist Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõikes 2.

Põhiküsimus
Ülejäänud kolmest hagiavalduses sõnastatud etteheitest tulenevad kaks esimest direktiivi 97/66 artikli 6 ebatäielikust ülevõtmisest
ja kolmas direktiivi artikli 9 ebatäielikust ülevõtmisest.
Enne nende etteheidete kontrollimist tuleb kõigepealt märkida, et nagu Euroopa Kohus on korduvalt otsustanud, tuleb liikmesriigi
kohustuste rikkumist hinnata vastavalt sellele, milline on olukord liikmesriigis põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpul
(vt eelkõige 25. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C-384/97: komisjon
v.
Kreeka, EKL 2000, lk I-3823, punkt 35, ja 10. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas C-152/98: komisjon
v.
Madalmaad, EKL 2001, lk I-3463, punkt 21).
Järelikult Madalmaade Kuningriigi poolt kirjalikes märkustes esitatud argumendid, mis käsitlevad ühelt poolt direktiivi 97/66
kehtetuks tunnistamist Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiivi 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete
töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev
direktiiv)  (EÜT L 201, lk 37), artikli 19 esimese lõiguga alates 31. oktoobrist 2003 ning teiselt poolt seda direktiivi Hollandi
õigusesse üle võtva seaduseelnõu olemasolu, ei saa mõjutada Madalmaade Kuningriigi kohustuste hindamist vastavalt sellele,
kuidas neid täidetakse põhjendatud arvamuses määratud kahekuulise tähtaja lõpul.
Etteheited, mis käsitlevad direktiivi 97/66 artikli 6 ebatäielikku ülevõtmist
Esiteks väidab komisjon, et Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõige 1 kaldub kõrvale direktiivi 97/66 artikli 6 lõikes 1
sõnastatud põhimõttest. Ta rõhutab, et selleks, et kõnealune siseriiklik õigusnorm oleks direktiiviga kooskõlas, peaks ettenähtud
üldine haldusmeede sisaldama ammendavat andmete loetelu. Kuna seesugust loetelu sisaldavat meedet ei ole talle edastatud,
leiab komisjon, et direktiivi 97/66 artiklit 6 ei ole täielikult üle võetud.
Kuna Hollandi valitsus tunnistab, et kõiki direktiivi 97/66 artikli 6 lõike 1 ülevõtmiseks vajalikke õigusnorme ei ole vastu
võetud, tuleb komisjoni esitatud etteheidet pidada põhjendatuks.
Teiseks väidab komisjon, et Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõige 3 viitab rakendussätetele, kuid neid ei ole talle edastatud.
Seetõttu leiab ta, et direktiivi 97/66 artiklit 6 ei ole täielikult üle võetud.
Hollandi valitsus väidab vastu, et kõnealuseid rakendussätteid ei saanud komisjonile edastada, sest neid ei olnud vastu võetud.
Tuleb siiski rõhutada, et Hollandi valitsus ei vaidlusta, et tol ajal kehtinud Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 sõnastust
arvestades oli selle artikli lõikes 3 ettenähtud rakendussätete vastuvõtmine direktiivi 97/66 täielikuks ülevõtmiseks vajalik.
Võttes esiteks arvesse, et Hollandi valitsus on tunnistanud, et põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpukuupäevaks ei olnud
rakendussätteid komisjonile edastatud, ja teiseks, et kohustuste rikkumise õigustamiseks ei saa nende sätete kõnealuseks kuupäevaks
vastu võtmata jätmisele tugineda, tuleb sedastada, et komisjoni esitatud etteheide on põhjendatud.
Eeltoodust järeldub, et komisjon leidis põhjendatult, et direktiivi 97/66 artiklit 6 ei ole Hollandi õigusesse täielikult
üle võetud, sest esiteks viitab Telecommunicatiewet'i artikli 11.5 lõige 1 andmete loetelule, mis tuleb kindlaks määrata üldise
haldusmeetmega, mida komisjonile ei ole edastatud, ja teiseks ei ole talle edastatud artikli 11.5 lõikes 3 mainitud rakendussätteid.
Etteheide, mis tuleneb direktiivi 97/66 artikli 9 ebatäielikust ülevõtmisest
Komisjon väidab, et direktiivi artikli 9 punkti a ei ole Hollandi õigusesse üle võetud, millest järeldub, et selle artikli
ülevõtmine on ebatäielik.
Hollandi õiguskorras direktiivi 97/66 artikli 9 punkti a ülevõtmismeetmete puudumise tõttu, mida on tunnistanud ka Hollandi
valitsus, tuleb sedastada, et artikli 9 ebatäielikul ülevõtmisel põhinev komisjoni etteheide on põhjendatud.
Seetõttu tuleb sedastada, et võttes direktiivi 97/66/EÜ artikli 6 üle ebatäielikult, mis seisneb esiteks selles, et Telecommunicatiewet'i
artikli 11.5 lõige 1 viitab üldisele haldusmeetmele, mida ei ole komisjonile edastatud, ja teiseks selles, et Telecommunicatiewet'i
artikli 11.5 lõikes 3 mainitud rakendussätteid ei ole komisjonile edastatud, ning võttes nimetatud direktiivi artikli 9 üle
ebatäielikult on Madalmaade Kuningriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kodukorra artikli 69 lõike 3 alusel võib Euroopa Kohus määrata kulude jaotuse või jätta kummagi poole kohtukulud
tema enda kanda, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks. Kuna komisjoni esitatud neljast etteheitest
on kolm otsustatud Madalmaade Kuningriigi kahjuks, peab ta hüvitama kolm neljandikku komisjoni kohtukuludest vastavalt komisjoni
nõudele. Kuna Madalmaade Kuningriik ei ole kohtukulude hüvitamist nõudnud, jäetakse ülejäänud kohtukulud kummagi poole enda
kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes
EUROOPA KOHUS (esimene koda)
otsustab:
1.
Kuna Madalmaade Kuningriik on Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/66/EÜ, milles käsitletakse
isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset telekommunikatsioonisektoris, artikli 6 võtnud üle ebatäielikult, mis
seisneb esiteks selles, et Wet houdende regels inzake de telecommunicatie (Telecommunicatiewet) artikli 11.5 lõige 1 viitab
üldisele haldusmeetmele, mida ei ole Euroopa Ühenduste Komisjonile edastatud, ja teiseks selles, et Telecommunicatiewet'i
artikli 11.5 lõikes 3 mainitud rakendussätteid ei ole komisjonile edastatud, ning kuna ta on võtnud nimetatud direktiivi artikli
9 üle ebatäielikult, siis on Madalmaade Kuningriik rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
2.
Ülejäänud osas jätta hagi rahuldamata.
3.
Madalmaade Kuningriik kannab lisaks oma kohtukuludele kolm neljandikku komisjoni kohtukuludest.
4.
Ülejäänud osas kannab komisjon oma kohtukulud.
Jann
La Pergola
von Bahr
Silva de Lapuerta

Lenaerts
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 24. juunil 2004 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Esimese koja esimees
R. Grass

P. Jann
*
Kohtumenetluse keel: hollandi.