CELEX: 62009CJ0051
Apelācija
Kopienas preču zīme
Regula (EK) Nr. 40/94
8. panta 1. punkta b) apakšpunkts
Vārdiska preču zīme "Barbara Becker"
Kopienas vārdisku preču zīmju "BECKER" un "BECKER ONLINE PRO" īpašnieka iebildumi
Sajaukšanas iespējas izvērtēšana
Apzīmējumu līdzības novērtēšana no konceptuālā viedokļa

Ar savu apelācijas sūdzību B. Bekere [
B. Becker
] lūdz atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2008. gada 2. decembra spriedumu lietā T‑212/07
Harman International Industries
/ITSB –
Becker
(“Barbara Becker”) (Krājums, II‑3431. lpp.; turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru Pirmās instances tiesa atcēla
Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes, kura atcēla Iebildumu
nodaļas lēmumu, ar kuru tika apmierināti
Harman International Industries, Inc
. (turpmāk tekstā – “
Harman
”) iesniegtie iebildumi pret Kopienas vārdiskas preču zīmes “Barbara Becker” reģistrāciju, 2007. gada 7. marta lēmumu lietā
R 502/2006‑1 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).

Atbilstošās tiesību normas
Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) 8. panta 1. punkta
b) apakšpunktā ir paredzēts:
“Ja agrākas preču zīmes īpašnieks iebilst, pieprasīto preču zīmi nereģistrē:
[..]
b)      ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, ko aptver preču zīmes, identiskuma vai
līdzības dēļ pastāv iespēja maldināt sabiedrību tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme; iespēja maldināt ir
asociāciju iespēja ar agrāko preču zīmi [ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu,
ko aptver preču zīmes, identiskuma vai līdzības dēļ sabiedrībai tajā teritorijā, kurā ir aizsargāta agrākā preču zīme, pastāv
to sajaukšanas iespēja; sajaukšanas iespēja ietver asociāciju iespēju ar agrāko preču zīmi].”
Saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 8. panta 2. punkta a) apakšpunktu “agrākās preču zīmes” ir tostarp Kopienas preču zīmes ar pieteikuma
iesniegšanas datumu, kas ir pirms Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datuma.

Tiesvedības rašanās fakti
2002. gada 19. novembrī B. Bekere ITSB iesniedza pieteikumu reģistrēt kā Kopienas preču zīmi vārdisku preču zīmi “Barbara
Becker”.
Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta preču zīmes reģistrācija, ietilpst 9. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam
1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām
un atbilst šādam aprakstam:
“Zinātniskie, kuģniecības, ģeodēziskie, elektriskie, fotogrāfiskie, kinematogrāfiskie, optiskie, svēršanas, mērīšanas, signalizācijas,
kontroles (pārbaudes), palīdzības (glābšanas) un mācību aparāti un instrumenti; aparāti skaņas vai attēlu ierakstam, pārraidei
vai reproducēšanai; magnētiskās informācijas vides, akustisko ierakstu diski; tirdzniecības automāti un mehānismi ar naudu
iedarbināmiem aparātiem; kases aparāti, rēķināšanas mašīnas, informācijas apstrādes ierīces un datori.”
2004. gada 24. jūnijā
Harman
iesniedza iebildumus pret preču zīmes “Barbara Becker” reģistrāciju attiecībā uz visām reģistrācijas pieteikumā norādītajām
precēm atbilstoši Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam un šīs pašas regulas 8. panta 5. punktam. Iebildumi
bija pamatoti ar Kopienas vārdisku preču zīmi “BECKER ONLINE PRO” Nr. 1823228, kas reģistrēta 2002. gada 1. jūlijā, un tādas
Kopienas vārdiskas preču zīmes “BECKER” Nr. 1944578 2000. gada 2. novembra reģistrācijas pieteikumu, kas reģistrēta 2004. gada
17. septembrī, norādot arī dažādas minētajā 9. klasē ietilpstošās preces.
Ar 2005. gada 15. februāra lēmumu ITSB Iebildumu nodaļa
Harman
iebildumus apmierināja, pamatojot ar to, ka pastāvot konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja. Tā uzskatīja, ka ar pēdējām
minētām preču zīmēm aptvertās preces esot identiskas un ka pēdējās minētās preču zīmes esot vispārējā veidā līdzīgas, jo tām,
pirmkārt, esot vidēja līmeņa vizuālā un fonētiskā līdzība, un, otrkārt, tās esot identiskas no konceptuālā viedokļa, jo minētās
preču zīmes ietvēra norādi uz vienu un to pašu uzvārdu.
2006. gada 11. aprīlī B. Bekere iesniedza apelācijas sūdzību par šo lēmumu, kurš tika atcelts ar apstrīdēto lēmumu. Tajā ITSB
Apelāciju pirmā padome (turpmāk tekstā – “Apelāciju padome”) uzskatīja, ka ar konfliktējošajām preču zīmēm aptvertās preces
esot daļēji identiskas un daļēji līdzīgas. Tā nošķīra preces, kas ir paredzētas plašai sabiedrībai, no precēm, kas ir paredzētas
profesionāļiem, un precēm, kas ir paredzētas gan vienai, gan otrai no šīm abām pirmajām grupām un ietilpst starpkategorijā.
Saistībā ar konfliktējošajiem apzīmējumiem Apelāciju padome tikai salīdzināja agrāko vārdisko preču zīmi “BECKER” un reģistrācijai
pieteikto preču zīmi “Barbara Becker”. Tā konstatēja, ka starp minētajiem apzīmējumiem pastāv tikai noteikta līmeņa vizuāla
un fonētiska līdzība, un uzskatīja, ka turpretī no konceptuālā viedokļa Vācijā un citās Eiropas Savienības valstīs tie esot
skaidri atšķirīgi, jo konkrētā sabiedrības daļa preču zīmi “Barbara Becker” drīzāk uztverot kopumā, nevis kā asociāciju ar
“Barbara” un “Becker”. Tā norādīja arī, ka B. Bekere Vācijā esot slavena persona, turklāt uzvārds Bekers [
Becker
] esot vispārēji atzīts kā izplatīts uzvārds. Tādēļ [Apelāciju padome] secināja, ka attiecīgo apzīmējumu atšķirības esot pietiekami
nozīmīgas, lai izslēgtu sajaukšanas iespēju.
Turklāt Apelāciju padome uzskatīja, ka neesot izpildīts priekšnoteikums, saskaņā ar kuru, lai piemērotu Regulas Nr. 40/94
8. panta 5. punktu, konfliktējošo preču zīmju līdzības pakāpei jābūt tādai, lai attiecīgā sabiedrība tās sasaistītu.

Prasība Pirmās instances tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2007. gada 15. jūlijā,
Harman
cēla prasību, kuras mērķis ir panākt apstrīdētā lēmuma atcelšanu. Savas prasības pamatojumam tā izvirzīja divus pamatus attiecīgi
par Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un šīs pašas regulas 8. panta 5. punkta pārkāpumu.
Apmierinot pirmo no šiem pamatiem, Pirmās instances tiesa ar pārsūdzēto spriedumu atcēla apstrīdēto lēmumu, uzskatot, ka Apelāciju
padome kļūdaini ir secinājusi, ka konfliktējošās preču zīmes esot skaidri atšķirīgas. Pēc tam, kad Pirmās instances tiesa
pārsūdzētā sprieduma 33. punktā norādīja, ka, kā to konstatēja Apelāciju padome, [preču zīmēm] esot noteikta līdzības pakāpe
no vizuālā un fonētiskā viedokļa, tā minētā sprieduma 34. punktā uzskatīja, ka Apelāciju padome ir veikusi kļūdainu vērtējumu
saistībā ar elementa “Becker” nozīmīgumu, salīdzinot ar elementu “Barbara”.
Šajā sakarā Pirmās instances tiesa, pirmkārt, atsaucoties uz 2005. gada 1. marta spriedumu lietā T‑185/03
Fusco
/ITSB –
Fusco International
(“ENZO FUSCO”) (Krājums, II‑715. lpp., 54. punkts), pārsūdzētā sprieduma 35. punktā norādīja, ka judikatūrā ir atzīts, ka
vismaz Itālijā patērētāji vispārēji piešķir augstāku atšķirtspēju preču zīmēs esošam uzvārdam, nevis vārdam tādējādi, ka uzvārds
“Becker” varētu būt radījis augstāku atšķirtspēju nekā preču zīmē esošais vārds “Barbara”.
Otrkārt, Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 36. punktā norādīja, ka fakts, ka B. Bekere Vācijā ir slavena kā Borisa
Bekera [
Boris Becker
] bijusī laulātā, nenozīmē, ka no konceptuālā viedokļa konfliktējošās preču zīmes nav līdzīgas. Tā norādīja, ka šīs divas
preču zīmes pamatojas uz vienu un to pašu uzvārdu un tātad tās ir līdzīgas, tas tā ir vēl jo vairāk tādēļ, ka daļā Savienības
preču zīmes “Barbara Becker” elements “Becker” kā uzvārds varot radīt augstāku atšķirtspēju nekā elements “Barbara”, kas ir
tikai vārds.
Treškārt, atsaucoties uz 2005. gada 6. oktobra spriedumu lietā C‑120/04
Medion
(Krājums, I‑8551. lpp., 30. un 37. punkts), Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 37. punktā uzskatīja, ka elements
“Becker”, pat ja tas nav kombinētās preču zīmes dominējošais elements, tiek uztverts kā uzvārds, kas parasti tiek izmantots,
lai apzīmētu personu, un minētajā preču zīmē saglabā atšķirtspējīgu autonomu pozīciju.
Līdz ar to, norādot, ka ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmēto preču identiskums vai līdzība nav tikusi apstrīdēta un ka
minētajām preču zīmēm ir vizuālas, fonētiskas un konceptuālas līdzības, Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 40. punktā
nosprieda, ka starp tām pastāv sajaukšanas iespēja, pat ja attiecīgās preces būtu domātas sabiedrībai ar relatīvi augstu uzmanības
līmeni.
Visbeidzot pārsūdzētā sprieduma 41. un 42. punktā Pirmās instances tiesa nosprieda, ka šo konstatējumu neliek apšaubīt ITSB
arguments, saskaņā ar kuru kombinētu preču zīmi un kādu citu preču zīmi var uzskatīt par līdzīgām vienīgi tad, ja tām kopīgais
elements ir kombinētās preču zīmes radītā kopējā iespaida dominējošais elements. Tāpat tā noraidīja B. Bekeres argumentu,
saskaņā ar kuru judikatūra par kombinētām preču zīmēm nav izskatāmajā lietā piemērojama, jo preču zīme “Barbara Becker” sastāvēja
no vārda un uzvārda.

Lietas dalībnieku prasījumi
Ar savu apelācijas sūdzību apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu atcelt pārsūdzēto spriedumu tiktāl, ciktāl ar to ir
atcelts apstrīdētais lēmums un tai piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Turklāt tā lūdz piespriest atbildētājai apelācijas
sūdzībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Harman
būtībā lūdz noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
ITSB lūdz Tiesu atcelt pārsūdzēto spriedumu un piespriest
Harman
atlīdzināt tam radušos izdevumus.

Par apelācijas sūdzību

Lietas dalībnieku argumenti
Savas apelācijas sūdzības pamatojumam B. Bekere izvirza vienu pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta
b) apakšpunkta pārkāpumu. Tā apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka konfliktējošās preču zīmes
ir līdzīgas un ka tādējādi tā ir kļūdaini piemērojusi šo normu, konstatējot sajaukšanas iespējas esamību.
Pirmkārt, tā pārmet, ka Pirmās instances tiesa savu vērtējumu ir pamatojusi ar iepriekš minēto spriedumu lietā
Fusco
/ITSB –
Fusco International
(“ENZO FUSCO”), saskaņā ar kuru Itālijas patērētāji piešķir augstāku atšķirtspēju preču zīmēs esošam uzvārdam, nevis vārdam.
Šajā sakarā tā norāda, ka jaunākā 2006. gada 12. jūlija spriedumā lietā T‑97/05
Rossi
/ITSB –
Marcorossi
(“MARCOROSSI”) (46. un 47. punkts) Pirmās instances tiesa ir norādījusi, ka tik vispārīgs noteikums nav piemērojams automātiski
jebkurā situācijā, katrs gadījums esot jāizvērtē individuāli, un ka uzvārds, kurš šajā lietā abām preču zīmēm ir kopīgs, šajās
preču zīmēs nav pietiekami dominējošs, lai radītu sajaukšanas iespēju.
Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa kļūdaini no iepriekš minētā sprieduma lietā
Medion
ir izsecinājusi, ka elementam “Becker” kombinētajā preču zīmē esot atšķirtspējīga autonoma pozīcija un tādējādi abas konfliktējošās
preču zīmes esot jāuzskata par līdzīgām. Šajā spriedumā esot vienīgi norādīts, ka nav pietiekami ar to, ka, lai panāktu savas
kombinētās preču zīmes aizsardzību, trešā persona reģistrētai preču zīmei pievieno sava uzņēmuma nosaukumu. To nekādā gadījumā
nevar saprast kā tādu, ar kuru tiek ieviests vispārējs noteikums, saskaņā ar kuru jebkurš divām preču zīmēm kopīgs elements
ir uzskatāms par atšķirtspējīgu pat tad, ja tas nav dominējošs.
Turklāt minētais spriedums attiecās uz preču zīmēm, kuras nevar tikt salīdzinātas ar konfliktējošajām preču zīmēm izskatāmajā
lietā. Izskatāmajā lietā nav runas par tādas agrākas preču zīmes imitāciju, kurai ir pievienots uzņēmuma komercnosaukums,
bet par agrākās preču zīmes grozīšanu, pirms uzvārda pievienojot vārdu. Konkrētā sabiedrība apzīmējumu “Barbara Becker” uztverot
kā sieviešu dzimtes personas vārdu, turpretī vārds “Becker”, kurš ir ļoti parasts, neesot pietiekami individualizēts, lai
atzītu attiecīgo preču zīmju konceptuālo līdzību. Pirmās instances tiesa tātad esot kļūdaini piemērojusi Regulas Nr. 40/94
8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, atzīstot, ka elements “Barbara” ir vienkāršs vārds, lai gan šī vārda pievienošana izšķiroši
ietekmējot kopējo iespaidu, ko rada reģistrācijai pieteiktā preču zīme, jo tas vārdam “Becker” piešķirot pilnīgi jaunu konceptuālo
nozīmi.
ITSB būtībā piekrīt apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītajiem pamatiem. Tas norāda, ka Pirmās instances tiesa, lai vērtētu
sajaukšanas iespējas esamību, nav ņēmusi vērā visus izskatāmās lietas nozīmīgos faktus, jo tā kļūdaini ir uzskatījusi iepriekš
minētajā lietā
Fusco
/ITSB –
Fusco International
(“ENZO FUSCO”) sniegto faktu vērtējumu par tiesību normu un ir veikusi automātisku iepriekš minētajā spriedumā lietā
Medion
pieņemtās judikatūras piemērošanu.
Tādējādi Pirmās instances tiesa tostarp nav ņēmusi vērā faktu, ka reģistrācijai pieteikto preču zīmi veidojošais vārds ir
ļoti parasts vācu vārds. Tā pārsūdzētā sprieduma 36. punktā nav noteikusi, vai fakts, ka B. Bekere ir slavena persona, būtu
varējis neitralizēt attiecīgo apzīmējumu fonētisko un vizuālo līdzību. Tāpat tā esot kļūdaini uzskatījusi, ka elementam “Becker”
bija atšķirtspējīga autonoma pozīcija, neizanalizējot B. Bekeres slavenības ietekmi uz patērētāju uztveri.
Tiesas sēdē ITSB piebilda, ka Pirmās instances tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā no sava konstatējuma,
saskaņā ar kuru apzīmējuma otrajai daļai, salīdzinot ar pirmo daļu, bija dominējoša atšķirtspēja, ir izsecinājusi, ka šai
daļai ir arī atšķirtspējīga autonoma pozīcija.
Turpretī
Harman
iebilst pret apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzīto pamatu. Pirmkārt, tā norāda, ka, pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas
apgalvotajam, no pārsūdzētā sprieduma izriet, ka Pirmās instances tiesa ir atsaukusies uz iepriekš minēto spriedumu ietā
Fusco
/ITSB –
Fusco International
(“ENZO FUSCO”) kā uz pamatnostādni, nevis kā uz tiesību normu, kura būtu piemērojama visās situācijās. Turklāt tā norāda,
ka šī atsauce Pirmās instances tiesas argumentācijā nav izšķiroša, lai konstatētu sajaukšanas iespējas esamību.
Otrkārt,
Harman
apstiprina Pirmās instances tiesas analīzi attiecībā uz elementa “Becker” atšķirtspējīgo autonomo pozīciju, kas, pēc tās
domām, atbilst iepriekš minētajam spriedumam lietā
Medion
.

Tiesas vērtējums
Tā kā apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst, ka Pirmās instances tiesa kļūdaini ir piemērojusi Regulas Nr. 40/94 8. panta
1. punkta b) apakšpunktu, jāatgādina, ka saskaņā ar šo normu, ja agrākas preču zīmes īpašnieks iebilst, preču zīmes reģistrāciju
atsaka, ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, ko aptver preču zīmes, identiskuma
vai līdzības dēļ sabiedrībai tajā teritorijā, kurā ir aizsargāta agrākā preču zīme, pastāv to sajaukšanas iespēja.
Šajā sakarā no pastāvīgās judikatūras izriet, ka sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē
ir iespēja, ka sabiedrība varētu uzskatīt, ka attiecīgās preces vai pakalpojumi ir no viena uzņēmuma vai attiecīgā gadījumā
no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem (skat. 2007. gada 12. jūnija spriedumu lietā C‑334/05 P ITSB/
Shaker
, Krājums, I‑4529. lpp., 33. punkts, un 2007. gada 20. septembra spriedumu lietā C‑193/06 P
Nestlé
/ITSB, 32. punkts; kā arī šajā ziņā saistībā ar Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmo direktīvu 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu
tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.), 1998. gada 29. septembra spriedumu lietā C‑39/97
Canon
,
Recueil
, I‑5507. lpp., 29. punkts; 1999. gada 22. jūnija spriedumu lietā C‑342/97
Lloyd Schuhfabrik Meyer
,
Recueil
, I‑3819. lpp., 17 punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā
Medion
, 26. punkts).
Tas, vai sabiedrībai pastāv sajaukšanas iespēja, ir jāvērtē visaptveroši, ņemot vērā visus faktorus, kuriem ir nozīme konkrētajā
lietā (šajā ziņā skat. 1997. gada 11. novembra spriedumu lietā C‑251/95
SABEL
,
Recueil
, I‑6191. lpp., 22. punkts; kā arī iepriekš minētos spriedumus lietā
Lloyd Schuhfabrik Meyer
, 18. punkts; lietā
Medion
, 27. punkts; lietā ITSB/
Shaker
, 34. punkts, un lietā
Nestlé
/ITSB, 33. punkts).
Saskaņā ar tikpat pastāvīgo judikatūru attiecībā uz konkrēto preču zīmju vizuālo, fonētisko un konceptuālo līdzību sajaukšanas
iespējas visaptverošam vērtējumam ir jābalstās uz šo preču zīmju radīto kopējo iespaidu, it īpaši ņemot vērā to atšķirīgos
un dominējošos elementus. Preču zīmju uztverei, kas ir attiecīgo preču vai pakalpojumu vidusmēra patērētājam, minētās sajaukšanas
iespējas visaptverošajā vērtējumā ir noteicoša loma. Šajā ziņā vidusmēra patērētājs parasti uztver preču zīmi kopumā un neveic
dažādu tās elementu pārbaudi (šajā ziņā skat. iepriekš minētos spriedumus lietā
SABEL
, 23. punkts; lietā
Lloyd Schuhfabrik Meyer
, 25. punkts; lietā
Medion
, 28. punkts, lietā ITSB/
Shaker
, 35. punkts, un lietā
Nestlé
/ITSB, 34. punkts).
Iepriekš minētā sprieduma lietā
Medion
30. un 31. punktā Tiesa nosprieda, ka tomēr papildus parastajam gadījumam, kad vidusmēra patērētājs uztver preču zīmi kā
veselumu, nebūt nav izslēgts, ka īpašā gadījumā agrāka preču zīme, ko trešā persona izmanto saliktā apzīmējumā, kurš ietver
šīs trešās personas uzņēmuma nosaukumu, šajā saliktajā apzīmējumā saglabā patstāvīgu apzīmējošo stāvokli, tomēr nebūdama dominējošs
elements. Šādos apstākļos saliktā apzīmējuma radītais kopējais iespaids var radīt sabiedrībai iespaidu, ka preces vai pakalpojumi
nāk vismaz no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem, un šajā gadījumā sajaukšanas iespēja ir jāatzīst.
Izskatāmajā lietā pēc tām, kad ir atgādināti visi šī sprieduma 30.–33. punktā minētie noteikumi, Pirmās instances tiesa konfliktējošo
preču zīmju līdzības vērtējuma no konceptuālā viedokļa ietvaros būtībā nosprieda, pirmkārt, ka patērētāji daļā Savienības
vispārēji piešķir augstāku atšķirtspēju vārdiskos apzīmējumos esošam uzvārdam, nevis vārdam tādējādi, ka reģistrācijai pieteiktās
preču zīmes elements “Becker” varētu būt piesaistījis augstāku atšķirtspēju nekā elements “Barbara”, otrkārt, ka faktam, ka
B. Bekere esot Vācijā slavena persona, neesot ietekmes uz konfliktējošo preču zīmju līdzību, jo abās preču zīmēs ir atsauce
uz vienu un to pašu uzvārdu un elements “Barbara” ir vienīgi vārds, un, treškārt, ka elements “Becker” kombinētajā preču zīmē
saglabā atšķirtspējīgo autonomo pozīciju, jo tas tiekot uztverts kā uzvārds.
Pat tad, ja daļā Savienības uzvārdam, iespējams, vispārēji ir augstāka atšķirtspēja nekā vārdam, tomēr katrā atsevišķā gadījumā
ir jāņem vērā izskatāmajai lietai raksturīgie fakti un it īpaši apstāklis, ka attiecīgais uzvārds nav parasts vai, gluži pretēji,
ir ļoti izplatīts, kas var ietekmēt tā atšķirtspēju. Tas tā ir arī attiecībā uz vārdu “Becker”, kura parasto raksturu uzsvēra
Apelāciju padome.
Tāpat ir jāņem vērā arī iespējamā tās personas atpazīstamība, kura lūdz, lai tās vārds un uzvārds kopā tiktu reģistrēti kā
preču zīme, jo šī atpazīstamība pilnīgi noteikti var ietekmēt preču zīmes uztveri no konkrētās sabiedrības daļas viedokļa.
Turklāt ir jānorāda, ka kombinētā preču zīmē uzvārds katrā ziņā nesaglabā atšķirtspējīgo autonomo pozīciju tikai tādēļ vien,
ka tas tiek uztverts kā uzvārds. Šādas pozīcijas konstatējums var tikt pamatots tikai ar izskatāmajā lietā nozīmīgo faktoru
kopuma vērtējumu.
Turklāt, kā savu secinājumu 59. punktā būtībā norādīja ģenerāladvokāts, Pirmās instances tiesas norādītie pamati, lai konstatētu
konfliktējošo preču zīmju konceptuālās līdzības esamību, ja tie tiktu atzīti par Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam
atbilstošiem, liktu piekrist, ka ar ikvienu kādā agrākā preču zīmē ietilpstošu uzvārdu varētu sekmīgi iebilst pret tādas kombinētas
preču zīmes reģistrāciju, kuru veido vārds un attiecīgais uzvārds, lai gan, piemēram, pēdējais minētais uzvārds būtu parasts
vai vārda pievienošana no konceptuālā viedokļa ietekmētu šādi veidotas preču zīmes uztveri no konkrētās sabiedrības viedokļa.
No iepriekš izklāstītā izriet, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pamatojot savu preču zīmju
līdzības no konceptuālā viedokļa vērtējumu ar vispārējiem apsvērumiem, kas izriet no judikatūras, neveicot lietai raksturīgo
nozīmīgo faktu kopuma analīzi, ar ko nav ievērota sajaukšanas iespējas visaptveroša vērtējuma, ņemot vērā visus izskatāmās
lietas nozīmīgos faktorus un pamatojoties uz konfliktējošo preču zīmju kopējo radīto iespaidu, prasība.
No tā izriet, ka apelācijas sūdzības pamats, kas attiecas uz Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu,
ir apmierināms un ka līdz ar to pārsūdzētais spriedums ir atceļams un nododams atpakaļ sprieduma taisīšanai Vispārējā tiesā
[agrāk – Pirmās instances tiesa].
Par tiesāšanās izdevumiem
Tā kā lieta tiek nodota atpakaļ sprieduma taisīšanai Vispārējā tiesā, lēmuma par tiesāšanās izdevumiem apelācijas tiesvedībā
pieņemšana tiek atlikta.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2008. gada 2. decembra spriedumu lietā T‑212/07
Harman International Industries
/ITSB –
Becker
(“Barbara Becker”);
2)
nosūtīt lietu Eiropas Savienības Vispārējai tiesai;
3)
lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – angļu.