CELEX: 62002CJ0467
EMÜ-Türgi assotsieerumisleping
Töötajate vaba liikumine
Assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 artiklid 7 lõik 1ja 14 lõige 1
Türgi päritolu töötaja lapse elamisõigus pärast tema täisealiseks saamist
Väljasaatmisotsuse tingimused
Kriminaalkaristused

Eelotsusetaotlus puudutab assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta otsuse nr 1/80, mis käsitleb assotsiatsiooni arengut,
artiklite 6, 7 ja 14 tõlgendamist (edaspidi „otsus nr 1/80”). Assotsiatsiooninõukogu loodi lepinguga, millega loodi assotsiatsioon
Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel, ning millele kirjutasid 12. septembril 1963 Ankaras alla ühelt poolt Türgi Vabariik
ning teiselt poolt EMÜ liikmesriigid ja ühendus, ning mis sõlmiti, kiideti heaks ja kinnitati ühenduse poolt nõukogu 23. detsembri
1963. aasta otsusega 64/732/EMÜ (EÜT 1964, 217, lk 3685; ELT eriväljaanne 11/11, lk 10) (edaspidi „assotsiatsioonileping”).
Nimetatud taotlus esitati kohtuvaidluses Türgi kodaniku I. Cetinkaya ja Baden-Württembergi liidumaa vahel seoses Saksamaa
territooriumilt väljasaatmismenetlusega.

Õiguslik raamistik

Otsus nr 1/80
Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõigete 1 ja 2 kohaselt:
„1.      Arvestades artiklist 7, mis käsitleb perekonnaliikmete vaba juurdepääsu tööle, tulenevaid erisusi, on liikmesriigi seaduslikul
tööturul töötaval Türgi päritolu töötajal:
–        õigus pärast ühte aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis uuendada tööluba sama tööandja juures töötamiseks, kui
tööandjal on talle tööd pakkuda;
–        õigus pärast kolme aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis ning arvestades ühenduse liikmesriikide töötajate eesõigusi,
võtta vastu samal kutsealal sama või mõne teise tööandja mõni teine tavapärastel tingimustel tehtud tööpakkumine, mis on registreeritud
selle liikmesriigi tööhõivega tegelevates ametiasutustes;
–        õigus pärast nelja aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis omandada vaba juurdepääs kõigile palgalistele töökohtadele
omal valikul.
2.      Iga-aastased puhkused, rasedus- ja sünnituspuhkus ning puudumised tööõnnetuste või lühiajaliste haiguste tõttu arvestatakse
seaduslike tööperioodide hulka. Mittevabatahtliku töötuse perioode, mis on pädevate asutuste poolt nõuetekohaselt registreeritud,
ja puudumisi pikaajaliste haiguste tõttu ei loeta küll seaduslike tööperioodide hulka, kuid nad ei kahjusta siiski eelneva
tööperioodi alusel saadud õigusi.” [Siin ja edaspidi on osundatud otsust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
Otsuse nr 1/80 artikkel 7 näeb ette:
„Liikmesriigi seaduslikul tööturul töötava Türgi päritolu töötaja perekonnaliikmetel, kellel on lubatud temaga kaasa tulla,
on:
–        õigus võtta vastu tööpakkumisi pärast seda, kui nad on selles liikmesriigis vähemalt kolm aastat seaduslikult elanud, arvestades
ühenduse liikmesriikide töötajate eesõigusi;
–        õigus omandada vaba juurdepääs kõigile palgalistele töökohtadele omal valikul pärast seda, kui nad on selles liikmesriigis
viis aastat seaduslikult elanud.
Türgi päritolu töötajate lastel on pärast vastuvõtvas riigis kutsehariduse omandamist õigus selles liikmesriigis vastu võtta
kõik tööpakkumised, sõltumata selles liikmesriigis elamise kestusest, tingimusel, et üks vanematest on selles liikmesriigis
seaduslikult töötanud vähemalt kolm aastat.”
Otsuse nr 1/80 artikli 14 lõige 1 sätestab:
„Käesoleva jao sätete kohaldamisel arvestatakse avaliku korra, julgeoleku ja rahvatervise seisukohalt õigustatud piiranguid.”

Siseriiklik õigus
Ausländergesetz (välismaalaste seadus, edaspidi „AuslG”) sätestab:
„1)      Välismaalane saadetakse riigist välja, kui:
1.      teda on ühe või mitme tahtlikult toimepandud kuriteo eest jõustunud kohtuotsusega karistatud vähemalt kolmeaastase vangistusega
või alaealistele kohaldatava mõjutusvahendiga või teda on viieaastase perioodi jooksul tahtlikult toimepandud kuritegude eest
jõustunud kohtuotsusega karistatud mitme sama astme karistusega kestusega kokku vähemalt kolm aastat või seoses viimase jõustunud
süüdimõistva kohtuotsusega on määratud tema vahistamine või
2.      teda on narkootiliste ainete seaduse tähenduses tahtliku kuriteo, karistusseadustiku artikli 125a teises lauses sätestatud
eeldusi täitva avaliku korra rikkumise või karistusseadustiku artiklis 125 sätestatud rahvakogunemisel või keelatud meeleavaldusel
toime pandud avaliku korra rikkumiste eest jõustunud kohtuotsusega karistatud vähemalt kaheaastase alaealistele kohaldatava
mõjutusvahendiga või vangistusega ilma karistusest tingimisi vabastamata.
2)      Välismaalane saadetakse üldjuhul riigist välja, kui:
1.      teda on ühe või mitme tahtlikult toimepandud kuriteo eest jõustunud kohtuotsusega karistatud vähemalt kaheaastase alaealistele
kohaldatava mõjutusvahendiga või vangistusega ilma karistusest tingimisi vabastamata;
2.      ta narkootiliste ainete seadust rikkudes kasvatab, toodab, impordib, toimetab transiidina edasi või ekspordib, müüb, annab
üle või levitab muul moel narkootilist ainet, kaupleb sellega, kihutab teist isikut nimetatud tegudele või aitab nende tegude
toimepanemisele kaasa.”
AuslG artikli 48 lõige 1 sätestab:
„1)      Välismaalast,
1.      kellel on elamisluba,
2.      kellel on tähtajatu elamisluba ja kes on riigi territooriumil sündinud või riiki saabunud alaealisena,
3.      kellel on tähtajatu elamisluba ja kes on punktides 1 ja 2 nimetatud välismaalasega abielus või vabaabielus,
[…]
võib riigist välja saata vaid olulistel avaliku korra ja julgeolekuga seonduvatel põhjustel. Nimetatud põhjused esinevad tavaliselt
artikli 47 lõikes 1 sätestatud juhtudel.”
Menetlus põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimused
Eelotsusetaotlusest selgub, et põhikohtuasja hageja I. Cetinkaya on sündinud 24. jaanuaril 1979 Saksamaal, kus ta tänaseni
elab. Alates 9. märtsist 1995 on tal selles liikmesriigis alaline elamisluba.
Juulis 1995 sai I. Cetinkaya keskkooli diplomi. Kaks kuud hiljem alustas ta puusepaõpinguid, mille ta jättis pooleli järgmise
aasta veebruaris. Seejärel töötas ta lühikeste perioodide kaupa erinevate tööandjate juures. Nii töötas ta 1996. aasta suvel
mõne nädala restoranis kelnerina. Sama aasta sügisel jätkas ta õpinguid eesmärgiga saada tööd kaupluses, kuid katkestas need
õpingud mõne aja pärast. Pärast seda töötas ta novembrist 1996 kuni jaanuarini 1997 restoranis, siis kuni juunini 1998 ühes
äriühingus, seejärel augustis ja septembris 1998 teises ettevõttes. Pärast juulini 1999 kestnud töötuse perioodi töötas I. Cetinkaya
kuu aega laotöötajana. Alates 1. augustist 1999 töötas ta lühikest aega ühes transpordiettevõttes. Lõpuks töötas ta masinatöölisena,
kuid lõpetas selle töö detsembris 1999.
Eelotsusetaotlus täpsustab muu hulgas, et I. Cetinkaya vanemad ja viis vanemat õde, kellest kolmel on Saksa kodakondsus, elavad
samuti Saksamaal, kus nende isa oli töötanud kuni pensionile jäämiseni. Türgi kodakondsuse säilitanud I. Cetinkaya vanemad
ja kaks õde on esitanud taotluse Saksa kodakondsuse saamiseks naturalisatsiooni korras.
Samuti selgub eelotsusetaotlusest, et 1. augustil 1996 karistati I. Cetinkaya’t Saksamaal 80 tunni üldkasuliku tööga grupiviisilise
varguse, grupiviisilise väljapressimise ja viie grupiviisilise väljapressimise katse eest; 15. aprillil 1997, võttes arvesse
varasemat karistatust, mõisteti talle kahenädalane alaealiste vangistus; 24. märtsil 1998 tingimisi kuuekuuline alaealiste
vangistus grupiviisilise peksmise ja kehavigastuste tekitamise eest; 26. oktoobril 1999, võttes arvesse varasemat karistatust,
kaheaastane alaealiste vangistus keelatud narkootiliste ainete suures koguses levitamise organiseerimise eest ja 26. septembril
2000, võttes arvesse kahte varasemat karistatust, liitkaristusena kolmeaastane alaealiste vangistus ebaseadusliku narkootiliste
ainete omandamise ja 102  korral nende levitamise eest varalise kasu saamise eesmärgil, narkootiliste ainete suures koguses
ebaseadusliku omamise ja kahel korral nende levitamise eest ning narkootiliste ainete suures koguses salakaubaveo ja narkootiliste
ainete levitamise eest varalise kasu saamise eesmärgil.
7. jaanuaril 2000 I. Cetinkaya vahistati ja paigutati noortekodusse. Ta vabastati 22. jaanuaril 2001 ja suunati narkovõõrutusravile.
Olles kõigepealt edutult kaks ravikuuri katkestanud, läbis I. Cetinkaya alates 10. septembrist 2001 uue kuuri, mille ta 2002.
aasta suve jooksul edukalt lõpetas. 20. augusti 2002. aasta kohtuotsusega vabastati ta tingimisi kandmata jäänud Betäubunsmittelgesetz’i
(narkootiliste ainete seadus, edaspidi „BtMG”) alusel mõistetud karistusest, mis eelotsuse küsimuse esitanud kohtu väitel
eeldab, et elanikkonna julgeolek on samuti arvesse võetud.
Alates augustist 2002 jätkab I. Cetinkaya õpinguid keskkoolis ja töötab kaks korda nädalas narkovõõrutuskeskuse öövalves.
3. novembril 2000 teatas pädev haldusasutus, nimelt Regirungspräsidium Stuttgart I. Cetinkayale tema kohesest Saksamaalt väljasaatmisest
ja ähvardas ta viivitamatult Türki saata. Nimetatud asutuse väitel olid väljasaatmise eelduseks olemas avalikust korrast ja
julgeolekust tulenevad tõsised põhjused AuslG artikli 48 lõike 1 kolmanda lause (koosmõjus AuslG artikli 47 lõike 1 punktiga 1)
tähenduses. Väljasaatmist põhjendati eri- ja üldpreventsiooni vajadusega, mis ei olevat vastuolus otsuse nr 1/80 artikliga
7, sest vangistuse ja narkovõõrutusravi tõttu, mis tal läbida tuli, ei olevat ta enam tööturul. Isegi kui ta saaks otsuse
nr 1/80 artikli 14 alusel oma elamisõigusele toetuda, oleksid sama otsuse artikli 14 tingimused igal juhul täidetud.
8. detsembril 2000 esitas I. Cetinkaya eelotsuse küsimuse esitanud kohtule kaebuse eespool kirjeldatud otsuse peale.
3. septembril 2002 muutis Regierungspräsidium Stuttgart eespool viidatud otsust selliselt, et I. Cetinkayale määrati vabatahtlikult
riigi territooriumilt lahkumiseks tähtaeg 4. oktoobrini 2002. Põhjenduses väitis Regierungspräsidium, et I. Cetinkaya vabastati
alates 22. jaanuarist 2001 selleks, et ta saaks läbida narkovõõrutusravi, mistõttu tuleb talle määrata ainult tähtaeg riigi
territooriumilt vabatahtlikuks lahkumiseks.
6. septembril 2002 esitas I. Cetinkaya ka selle otsuse peale kaebuse Verwaltungsgericht Stuttgart’ile, kes enne kahe kõnealuse
kohtuasja ühendamist otsustas kohtuliku arutamise peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.       Kas otsuse nr 1/80 artikli 7 esimest lõiku saab kohaldada Saksamaa seaduslikul tööturul töötava Türgi päritolu töötaja Saksamaal
sündinud lapse suhtes […], kui alates tema sünnist – ja tõenäoliselt kuni täisealiseks saamiseni – lubati tal (esialgu) riigis
elada vaid perekonna ühtsuse säilitamise eesmärgil või kui elamisloa puudumisel ei ole tema riigis viibimist takistatud vaid
nimetatud põhjusel?
2.       Kas otsuse nr 1/80 artikli 7 esimese lõigu teises taandes sätestatud pereliikme õigust juurdepääsuks tööturule ning elamisloa
pikendamisele võib piirata vaid nimetatud otsuse artikli 14 alusel?
3.       Kas isikule kolmeaastase alaealiste vangistuse kohaldamisega kaasneb tööturule juurdepääsu õiguse lõppemine ja seetõttu ka
artikli 7 esimese lõigu teises taandes sätestatud õiguste kaotamine isegi siis, kui on olemas reaalne võimalus, et tal tuleb
kanda vaid osa karistusest, aga et samas peab ta tingimisi vabastamise järgselt läbima narkovõõrutusravi ja et selle aja jooksul
ei ole asjaomane isik enam tööturul?
4.       Kas (reaalsest) vangistusest tingitud töökoha kaotus või töötuse korral vabadele töökohtadele kandideerimise võimaluse puudumine
on iseenesest käsitletav vabatahtliku töötusena otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 2 teise lause tähenduses, mis ei välista otsuse
nr 1/80 artikli 6 lõikes 1 ja artikli 7 lõikes 1 sätestatud õiguste kaotamist?
5.       Kas nimetatu kehtib ka sellises olukorras, kus teatud aja möödudes võidakse isik ennetähtaegselt vangistusest vabastada, kuid
seejärel tuleb tal kõigepealt käia narkovõõrutusravil ja tema tööleasumine ei ole võimalik enne tasemekoolituse läbimist?
6.       Kas otsuse nr 1/80 artiklit 14 tuleb tõlgendada selliselt, et kohtumenetluse käigus tuleb arvesse võtta ametiasutuse viimasele
otsusele järgnenud asjaomase isiku olukorra sellist muutust, mis enam ei võimalda otsuse nr 1/80 artikli 14 alusel tema õigusi
piirata?”

Eelotsuse küsimused

Esimene küsimus
Oma esimeses küsimuses soovib eelotsuse küsimuse esitanud kohus teada peamiselt seda, kas otsuse nr 1/80 artikli 7 esimest
lõiku tuleb tõlgendada selliselt, et see on kohaldatav täisealiseks saanud vastuvõtva liikmesriigi seaduslikul tööturul töötava
Türgi päritolu töötaja lapse suhtes isegi siis, kui see laps on nimetatud liikmesriigis sündinud ja seal alati elanud.
Siseriiklik kohus tahab teada, kas asjaolu, et I. Cetinkaya on vastuvõtvas liikmesriigis sündinud ja seal alati elanud ilma,
et talle oleks eespool viidatud sätte tähenduses antud luba nimetatud töötajaga kaasa tulla, võib mõjutada selle sätte kohaldamist.
Nii nagu on väidetud ka kõigis Euroopa Kohtule esitatud seisukohtades, tuleb sellele küsimustele vastata eitavalt.
Asjaolust, et otsuse nr 1/80 artikli 7 esimene lõik näeb sõnaselgelt ette vaid olukorra, kus Türgi päritolu töötaja pereliikmetel
„on lubatud temaga kaasa tulla”, ei saa järeldada, et nimetatud otsuse tegijad oleksid tahtnud otsusega antavatest õigustest
ilma jätta need pereliikmed, kes on vastuvõtvas liikmesriigis sündinud ja kes seetõttu ei peagi perekonna ühtsuse säilitamise
eesmärgil Türgi päritolu töötaja juurde elama asumiseks luba taotlema.
Tingimus, mille kohaselt pereliikmetel peab olema luba Türgi päritolu töötajaga kaasa tulla, on põhjendatud asjaoluga, et
Euroopa Majandusühenduse ja Türgi Vabariigi assotsiatsiooni puudutavad sätted (edaspidi „EMÜ-Türgi assotsiatsioon”) ei tungi
liikmesriikide pädevusse reguleerida Türgi kodanike sisenemist nende territooriumile ega ka nende esimese kutsealase tegevuse
tingimusi, nii et sellise kodaniku esmast saabumist liikmesriiki reguleerib põhimõtteliselt üksnes nimetatud liikmesriigi
siseriiklik õigus (vt eelkõige 30. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-275/02: Ayaz, EKL 2004, lk I-8765, punkt 35).
Kuna selle tingimuse eesmärk on välistada otsuse nr 1/80 artikli 7 esimese lõigu mõjualast Türgi päritolu töötajate pereliikmed,
kes on vastuvõtva liikmesriigi territooriumile saabunud ja elavad seal selle liikmesriigi õigusnorme rikkudes, ei saa selle
alusel õigustada niisuguse pereliikme välistamist, kes, nagu põhikohtuasjas esinenud juhul, on kõnealuses liikmesriigis sündinud
ja seal alati elanud ja kes seega ei pidanudki nimetatud töötaja juurde elama asumiseks luba taotlema.
Lisaks sellele ei ole mingit alust järeldada, et otsuse nr 1/80 vastuvõtjate eesmärgiks oli Türgi päritolu töötajate vahel
sünnikoha alusel vahetegemine selliselt, et piiratakse vastuvõtvas liikmesriigis sündinud isikute õigusi, mis tulenevad otsuse
artiklist 7, juurdepääsuks töökohtadele ja riigis elamisele erinevalt nendest pereliikmetest, kes pidid nimetatud töötajaga
kaasa tulemiseks taotlema loa.
See on ainus tõlgendus, mis tagab kehtestatud korra ühtsuse ja võimaldab täielikult saavutada nimetatud otsuse artikli 7 esimeses
lõigus seatud eesmärgi, ehk perekondade ühtsuse säilimise jaoks soodsate tingimuste loomine vastuvõtvas liikmesriigis, võimaldades
kõigepealt sisserännanud töötaja perekonnaliikmete kohalolekut ning seejärel kindlustades nende positsiooni, andes neile õiguse
selles riigis töötada (vt eelkõige 17. aprilli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-351/95: Kadiman, EKL 1997, lk I-2133, punktid
34–36, ning eespool viidatud kohtuotsus Ayaz, punkt 41).
Järelikult võib otsuse nr 1/80 artikli 7 esimeses lõigus nimetatud Türgi päritolu töötaja laps sellest sättest tulenevale
õigusele tugineda ka siis, kui ta on vastuvõtvas liikmesriigis sündinud ja seal alati elanud.
Saksamaa valitsus küsib siiski, kas I. Cetinkaya vastab nimetatud otsuse artikli 7 esimese lõigu kohaldamiseks vajalikule
teisele tingimusele, ja nimelt, kas ta isa on „seaduslikul tööturul töötav” töötaja. Saksamaa valitsuse väitel peab Türgi
päritolu töötaja, kellest õigused tulenevad, otsuse nr 1/80 artikli 7 esimeses lõigus nimetatud tingimustele vastama samal
ajaperioodil kui pereliige, kes ei ole veel kutseharidust omandanud, selle sätte alusel oma õigusi kasutab. Samas ei selgu
eelotsusetaotlusest, kas I. Cetinkaya isa kaotas töökoha enne või pärast väljasaatmisotsuse tegemist ning kas tema ema töötas.
See argumentatsioon tuleb tagasi lükata.
Otsuse nr 1/80 artikli 7 esimese lõigu sõnatusest ei saa järeldada, et selles viidatud pereliikmed kaotaksid neile selle sättega
antud õigused lihtsalt seetõttu, et teatud ajahetkel nimetatud töötaja ei tööta vastuvõtva riigi seaduslikul tööturul.
Nagu Euroopa Kohus on märkinud, ei ole liikmesriikidel enam õigust Türgi päritolu töötajate pereliikmetele elamislubade andmiseks
tingimusi seada pärast otsuse nr 1/80 artikli 7 esimese lõigu esimeses taandes sätestatud kolmeaastase perioodi möödumist,
mille jooksul huvitatud isik peab põhimõtteliselt nimetatud töötajaga tegelikult koos elama; ja seda enam kehtib sama põhimõte
Türgi päritolu sisserännanu kohta, kes vastab otsuse nr 1/80 artikli 7 esimese lõigu teises taandes sätestatud tingimustele
(vt eelkõige 16. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas C-329/97: Ergat, EKL 2000, lk I-1487, punktid 37–39).
Samuti mis puudutab otsuse nr 1/80 artikli 7 esimeses lõigus nimetatud pereliikmeid nagu I. Cetinkaya, siis saavad nad vastavalt
selle sätte teisele taandele pärast viit aastat seaduslikku töötaja juures elamist õiguse omandada vaba juurdepääs vastuvõtva
liikmesriigi töökohtadele; lisaks sellele, et otsuse nr 1/80 otsekohaldatavusest tuleneb huvitatud isikute individuaalne õigus
juurdepääsuks töökohtadele, eeldab ka selle õiguse kasulik mõju, et oleks olemas sellele õigusele vastav elamisõigus, mis
samuti põhineb ühenduse õigusel ega sõltu nimetatud õigustele juurdepääsu tingimuste jätkuvast olemasolust (vt eriti eespool
viidatud kohtuotsus Ergat, punkt 40).
Nendel tingimustel võivad pereliikmed otsuse nr 1/80 artikli 7 esimese lõiguga antud õigusi kasutada vastavalt pärast kolme
või viit aastat elamist vastuvõtva liikmesriigi seaduslikul tööturul töötava Türgi päritolu töötaja juures isegi siis, kui
nimetatud töötaja pärast neid elamisperioode, eelkõige oma pensioniõigust kasutades enam selle liikmesriigi tööturul ei tööta.
Seega olukord, nagu on käesolevas põhikohtuasjas, milles Türgi päritolu töötaja, kelle pereliige otsuse nr 1/80 artikli 7
esimese lõigu teise taande kohaselt viieaastase perioodi jooksul temaga koos elades otsuse nr 1/80 artikli 7 esimeses lõigus
ettenähtud õigusi nõuab, enam vastuvõtva liikmesriigi seaduslikul tööturul ei tööta, ei piira huvitatud isiku nimetatud õiguste
kasutamist.
Neil tingimustel tuleb esimesele küsimusele vastata, et otsuse nr 1/80 artikli 7 esimest lõiku tuleb tõlgendada selliselt,
et see on kohaldatav vastuvõtva liikmesriigi seaduslikul tööturul töötava Türgi päritolu töötaja täisealiseks saanud lapse
suhtes isegi siis, kui see laps on nimetatud liikmesriigis sündinud ja seal alati elanud.

Teine küsimus
Eelotsusetaotlusest selgub, et selles küsimuses tahab eelotsuse küsimuse esitanud kohus teada peamiselt seda, kas otsuse nr
1/80 artikli 7 esimese lõiguga on vastuolus, kui pärast vanglakaristuse kandmist ja sellele järgnenud narkovõõrutusravi I. Cetinkaya
olukorras olevale Türgi päritolu isikule nimetatud sättes antud õigusi pikaajalise tööturult puudumise tõttu piiratakse.
Euroopa Kohus on juba otsustanud, et Türgi päritolu töötajate pereliikmetele laienevat tööturule juurdepääsu ja seal tegelikult
töötamise õigusega kaasnevat elamisõigust saab piirata kahel juhul. Esiteks annab otsuse nr 1/80 artikli 14 lõige 1 liikmesriikidele
võimaluse igal üksikjuhul asjakohastest tõenditest lähtudes kehtestada piirangud Türgi päritolu sisserännanu viibimisele liikmesriigi
territooriumil, kui ta oma käitumisega seab avaliku korra, julgeoleku või rahvatervise reaalsesse ja tõsisesse ohtu. Teiseks
kaotab Türgi päritolu töötaja pereliige, kellel on lubatud temaga kaasa tulla, kuid kes lahkub vastuvõtvast liikmesriigist
märkimisväärselt pikaks ajaks ja ilma õiguspärase põhjuseta, põhimõtteliselt oma õigusliku staatuse, mille ta on otsuse nr
1/80 artikli 7 esimese lõigu alusel omandanud (vt eespool viidatud kohtuotsus Ergat, punktid 45, 46, 48).
Nagu kohtujurist märgib oma ettepaneku punktis 40, et kui eespool viidatud kohtuasi Ergat käsitles vastuvõtvas liikmesriigis
töötava töötaja juurde elama asunud pereliikme olukorda, peab nimetatud kohtuasjas otsuse nr 1/80 artikli 7 esimesele lõigule
antud tõlgendus veelgi enam kehtima olukorras, nagu see on põhikohtuasjas, kus pereliige on vastuvõtvas liikmesriigis sündinud
ja alati elanud.
Sellest järeldub, et otsuse nr 1/80 artikli 7 esimest lõiku tuleb tõlgendada selliselt, et riigis miinimumperioodi jooksul
elamise nõude täitnud Türgi päritolu töötajate pereliikmetele selle sättega antud õigusi saab piirata vaid otsuse nr 1/80
artiklit 14 kohaldades, nimelt avaliku korra, julgeoleku ja rahvatervise huvides või olukorras, kus isik on vastuvõtva liikmesriigi
territooriumilt märkimisväärselt pikaks ajaks ja õiguspärase põhjuseta lahkunud.
Järelikult tuleb teisele küsimusele vastata, et otsuse nr 1/80 artikli 7 esimese lõiguga on vastuolus, kui pärast vanglakaristuse
kandmist ja sellele järgnenud narkovõõrutusravi I. Cetinkaya olukorras olevale Türgi päritolu isikule nimetatud sättes antud
õigusi pikaajalise tööturult puudumise tõttu piiratakse.

Kolmas, neljas ja viies küsimus
Pöörates tähelepanu teisele küsimusele antud vastusele, ei ole enam vaja vastata kolmandale, neljandale ja viiendale küsimusele,
mis lähtuvad eeldusest, mille kohaselt otsuse nr 1/80 artikli 7 esimeses lõigus sätestatud Türgi päritolu töötaja pereliikme
õigusi võib piirata ka muudel põhjustel, kui need, mida nimetatakse otsuse nr 1/80 artiklis 14 või see, kui isik on vastuvõtva
liikmesriigi territooriumilt märkimisväärselt pikaks ajaks ja õiguspärase põhjuseta lahkunud.

Kuues küsimus
Selles küsimuses soovib eelotsuse küsimuse esitanud kohus teada, kas otsuse nr 1/80 artiklit 14 tuleb tõlgendada selliselt,
et sellega on vastuolus, kui siseriiklikud kohtud ei võta Türgi kodaniku väljasaatmise õiguspärasust kontrollides arvesse
neid asjaolusid, mis ilmnesid pärast pädevate asutuste viimase otsuse tegemist ja mis enam ei võimaldaks huvitatud isiku õigusi
nimetatud sätte alusel piirata.
Euroopa Kohus on järeldanud esiteks assotsiatsioonilepingu artikli 12 ning selle juurde kuuluva, 23. novembril 1970 Brüsselis
allkirjastatud, ühenduse poolt sõlmitud, heaks kiidetud ja kinnitatud nõukogu 19. detsembri 1972. aasta määrusega (EMÜ) nr
2760/72 (EÜT L 293, lk 1; ELT eriväljaanne 11/11, lk 41), lisaprotokolli artikli 36 sõnastusest ja teiseks otsuse nr 1/80
eesmärgist, et EÜ asutamislepingu artiklites 48 (muudetuna EÜ artikkel 39), 49 (muudetuna EÜ artikkel 40) ja 50 (muudetuna
EÜ artikkel 41) sätestatud põhimõtteid tuleb nimetatud otsusega antud õigusi omavatele Türgi kodanikele võimalikult suurel
määral laiendada (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Ayaz, punkt 44).
Sellest järeldub, et otsuse nr 1/80 artikli 14 lõikes 1 sätestatud avalikku korda puudutava erandi ulatust kindlaks tehes
tuleb lähtuda ühenduse liikmesriikide kodanikest töötajate vabale liikumisele tehtava sarnase erandi tõlgendusest. Niisugune
tõlgendus on eriti põhjendatud just seetõttu, et nimetatud sättes on kasutatud EÜ asutamislepingu artikli 48 lõikega 3 peaaegu
identset sõnastust (10. veebruari 2000. aasta otsus kohtuasjas C-340/97: Nazli, EKL 2000, lk I-957, punkt 56).
Nõukogu 25. veebruari 1964. aasta direktiivi 64/221/EMÜ välisriigi kodanike liikumise ja elukohaga seonduvate avaliku korra,
julgeoleku või tervishoiu seisukohalt õigustatud erimeetmete kooskõlastamise kohta (EÜT L 56, lk 850; ELT eriväljaanne 05/01,
lk 11) artikli 3 puhul on Euroopa Kohus rõhutanud, et otsustamaks, kas teise liikmesriigi kodaniku võib avaliku korra kaitseks
erandit tehes välja saata, peavad siseriiklikud pädevad asutused igal konkreetsel juhul tuvastama, kas karistamise põhjuseks
olev tegu või asjaolud annavad alust järeldada, et isiku käitumine kujutab endast olemasolevat ohtu avalikule korrale. Täpsemaid
juhiseid kuupäeva kohta, millest ohu „olemasolu” tuvastamisel tuleks lähtuda, direktiivi 64/221 sõnastus ega ka Euroopa Kohtu
praktika ei anna (29. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-482/01 ja C-493/01: Orfanopoulus ja Oliveri, EKL 2004,
lk I-5257, punkt 77).
Eespool viidatud Orfanopouluse ja Oliveri kohtuasjas tehtud otsuse punktis 82 märkis Euroopa Kohus, et direktiivi 64/221 artikliga
3 on vastuolus selline siseriiklik praktika, mille kohaselt siseriiklikud kohtud ei pea teise liikmesriigi kodaniku väljasaatmise
õiguspärasust kontrollides arvesse võtma asjaolusid, mis ilmnesid pärast pädevate asutuste viimase otsuse tegemist ja millega
võib kaasneda olukord, kus isiku käitumisest tulenev olemasolev oht avalikule korrale kaob või märkimisväärselt väheneb.
Nagu juba märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 42 ja 43, seab otsuse nr 1/80 artikli 14 lõige 1 siseriiklikele pädevatele
asutustele samasugused piirid nagu sama meetme rakendamisel liikmesriigi kodaniku suhtes, ja ka see säte ei sisalda rohkem
informatsiooni kui direktiivi 64/221 artikkel 3 kuupäeva kohta, millest ohu olemasolu tuvastamisel tuleks lähtuda.
Seetõttu, lähtudes põhimõtetest, mida kohaldatakse liikmesriikide kodanikest töötajate vabale liikumisele ja mida laiendatakse
otsuses nr 1/80 nimetatud õigusi omavatele Türgi päritolu töötajatele, peavad siseriiklikud kohtud Türgi kodaniku väljasaatmise
õiguspärasust kontrollides arvesse võtma need asjaolud, mis ilmnesid pärast pädevate asutuste viimase otsuse tegemist ja millega
võib kaasneda olukord, kus isiku käitumisest tulenev olemasolev oht avalikule korrale kaob või märkimisväärselt väheneb.
Seega tuleb kuuendale küsimusele vastata, et otsuse nr 1/80 artikliga 14 on vastuolus, kui siseriiklikud kohtud ei võta Türgi
kodaniku väljasaatmise õiguspärasust kontrollides arvesse neid asjaolusid, mis ilmnesid pärast pädevate asutuste viimase otsuse
tegemist ja mis enam ei võimaldaks huvitatud isiku õigusi nimetatud sätte alusel piirata.

Kohtukulud
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a põhikohtuasja poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel sõlmitud assotsiatsioonilepinguga loodud assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980.
aasta otsuse nr 1/80, mis käsitleb assotsiatsiooni arengut, artikli 7 esimest lõiku tuleb tõlgendada selliselt, et see on
kohaldatav vastuvõtva liikmesriigi seaduslikul tööturul töötava Türgi päritolu töötaja täisealiseks saanud lapse suhtes isegi
siis, kui see laps on nimetatud liikmesriigis sündinud ja seal alati elanud.
2.
Otsuse nr 1/80 artikli 7 esimese lõiguga on vastuolus, kui pärast vanglakaristuse kandmist ja sellele järgnenud narkovõõrutusravi
I. Cetinkaya olukorras olevale Türgi päritolu isikule nimetatud sättes antud õigusi pikaajalise tööturult puudumise tõttu
piiratakse.
3.
Otsuse nr 1/80 artikliga 14 on vastuolus, kui siseriiklikud kohtud ei võta Türgi kodaniku väljasaatmise õiguspärasust kontrollides
arvesse neid asjaolusid, mis ilmnesid pärast pädevate asutuste viimase otsuse tegemist ja mis enam ei võimaldaks huvitatud
isiku õigusi nimetatud sätte alusel piirata.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: saksa.