CELEX: 62003CJ0170
Asetus (ETY) N:o 918/83
Tullittomuus
Henkilökohtaisen omaisuuden ja hallinnan käsitteet
Työntekijän käyttöön annettu moottoriajoneuvo

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta 28 päivänä maaliskuuta 1983 annetun neuvoston asetuksen
(ETY) N:o 918/83 (EYVL L 105, s. 1) 1 artiklan 2 kohdan c alakohdan ja 3 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan tulkintaa.
2       Tämä pyyntö on esitetty oikeudenkäynnissä, jonka asianosaisina ovat J. H. M. Feron ja Staatssecretaris van Financiën, joka
kieltäytyi myöntämästä Feronille verovapautusta auton osalta, jonka Feronin työnantaja oli antanut tämän käyttöön.

Pääasian oikeudenkäynti ja asiaa koskevat oikeussäännöt
3       Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevan päätöksen mukaan Feron oli palkatussa työssä Itävallassa Océ Österreich GmbH ‑nimisen
yrityksen (jäljempänä työnantaja) palveluksessa. Ajanjaksona 18.10.1996–14.12.1997 kyseinen työnantaja antoi Feronin yksinomaiseen
käyttöön auton sekä tämän henkilökohtaista käyttöä varten että käytettäväksi tämän tehtävissä työnantajansa palveluksessa.
Kyseisen ajanjakson ajan työnantaja oli auton omistaja. Siinä yhteydessä, kun Feron siirtyi Alankomaihin, hän käytti 15.12.1997
lunastusoikeuttaan, joka hänelle oli myönnetty kyseisen auton käyttöönoton yhteydessä, ja osti auton työnantajaltaan. Tammikuussa
1998 Feron muutti Itävallasta ja kirjoittautui 10.2.1998 asukkaaksi Venlon kuntaan (Alankomaat). Alankomaiden viranomaiset
kieltäytyivät myöntämästä hänelle vapautusta henkilöautoja ja moottoripyöriä koskevasta verosta (belasting van personenauto’s
en motorrijwielen; jäljempänä BPM) kyseisen auton osalta. Gerechtshof te ’s‑Hertogenbosch, jonne asiasta valitettiin, kumosi
tämän epäävän päätöksen ja myönsi Feronille vapautuksen BPM:stä. Staatssecretaris van Financiën teki tästä ratkaisusta kassaatiovalituksen
Hoge Raad der Nederlandeniin.
4       Viimeksi mainittu tuomioistuin toteaa, että 24.12.1992 annetun Wet op de belasting van personenauto’s en motorrijwielen ‑nimisen
lain (henkilöautojen ja moottoripyörien verotusta koskeva laki) 1 §:n 2 momentin mukaan BPM on maksettava rekisteröitäessä
henkilöauto tai moottoripyörä vuoden 1994 Wegenverkeerswetin (tieliikennelain) nojalla pidettävään rekisteritunnusrekisteriin.
Kyseisen lain 14 §:stä ja 24.12.1992 annetun Uitvoeringsbesluit belasting van personenauto’s en motorrijwielen ‑nimisen päätöksen
(henkilöautojen ja moottoripyörien verotuksen täytäntöönpanoa koskeva päätös), sellaisena kuin se on muutettuna 14.11.1997
annetulla päätöksellä, 2 §:n 2 momentista sekä 4 §:n 1 ja 4 momentista yhdessä tarkasteltuina seuraa, että verosta, joka olisi
maksettava rekisteröitäessä ulkomailta, myös muista jäsenvaltioista, tulevia henkilöautoja ja moottoripyöriä, myönnetään vapautus,
jos kyseistä ajoneuvoa vapaaseen liikkeeseen luovutettaessa myönnettäisiin vapautus tulleista asetuksen N:o 918/83 nojalla.
5       Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin huomauttaa, että kyseisen asetuksen 2 artiklan nojalla vapautus BPM:stä myönnetään
kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaiselle yksityiskäyttöön tarkoitetulle moottoriajoneuvolle, jonka luonnollinen
henkilö, joka muuttaa vakituisen asuinpaikkansa Alankomaihin, tuo maahan, jos kyseinen ajoneuvo on asetuksen N:o 918/83 3
artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla vähintään kuuden kuukauden ajan ennen päivää, jona asianomaisen
vakituinen asuinpaikka on lakannut olemasta lähtömaassa, ollut asianomaisen hallinnassa ja käytössä ja jos kyseinen ajoneuvo
on kyseisen asetuksen 3 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdan mukaisesti tarkoitettu samaan käyttöön asianomaisen uudessa
vakituisessa asuinpaikassa.
6       Hoge Raad der Nederlandenin mukaan asetuksen N:o 918/83 2 ja 3 artiklasta yhdessä tarkasteltuina seuraa, että verottomuutta
sovelletaan tavaroihin, jotka ovat olleet asianomaisen hallinnassa henkilökohtaisena omaisuutena vähintään kuuden kuukauden
ajan.
7       Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin katsoo, että ensimmäinen kysymys muodostuu siitä, onko tavara, jota käytetään
samalla sekä ammattikäyttöön että yksityiseen käyttöön, katsottava henkilökohtaiseksi omaisuudeksi.
8       Kyseinen tuomioistuin toteaa, että esiin nousee myös kysymys siitä, mitä tarkoitetaan hallinnan käsitteellä asetuksen N:o
918/83 3 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa. Se kysyy erityisesti, kuuluuko käsitteen piiriin tapaus, jossa kyseinen
tavara on käytössä toisen henkilön, joka on sen omistaja ja joka on antanut kyseisen tavaran käyttöön elinkeinotoimintansa
puitteissa, kanssa olevan sellaisen oikeussuhteen perusteella, jossa annetaan lupa myös yksityiskäyttöön.

Ennakkoratkaisukysymykset
9       Hoge Raad der Nederlanden on 11.4.2003 tekemällään välipäätöksellä päättänyt lykätä asian ratkaisemista ja esittää yhteisöjen
tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko henkilöautoa, jonka työnantaja on antanut luonnollisen henkilön käyttöön ja jota kyseinen henkilö käyttää sekä ammattikäyttöön
että yksityiskäyttöön, pidettävä – – asetuksen – – N:o 918/83 1 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettuna henkilökohtaisena
omaisuutena?
2)      Onko kyseisen asetuksen 3 artiklan a alakohtaa, jonka mukaan omaisuuden on oltava ollut asianomaisen hallinnassa vähintään
kuuden kuukauden ajan ennen päivää, jona asianomaisen vakituinen asuinpaikka on lakannut olemasta kyseisessä kolmannessa maassa,
tulkittava siten, että omaisuus, jonka asianomainen on saanut vastiketta vastaan tai vastikkeetta käyttöönsä suorittaessaan
työtä kyseisen esineen omistajalle, on asianomaisen hallinnassa edellä mainitussa säännöksessä tarkoitetulla tavalla?
3)      Onko toiseen kysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkitystä sillä, onko asianomaisella koko kuuden kuukauden ajanjakson
ajan oikeus ostaa kyseinen henkilöauto?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
10     Esitetyissä kysymyksissä mainittu asetus N:o 918/83 koskee vapautusta yhteisön tulleista kolmansista maista tapahtuvan maahantuonnin
yhteydessä, eikä se suoraan sovellu pääasiaan. Kyseisen asetuksen säännökset nimittäin soveltuvat tähän oikeusriitaan yksinomaan
Alankomaiden oikeuden säännösten nojalla, joissa viitataan yhteisön oikeuden säännöksiin.
11     Tältä osin on ainoastaan todettava, että yhteisöjen tuomioistuin on useaan otteeseen katsonut, että sillä on toimivalta ratkaista
yhteisön oikeuden säännöksiä koskevia ennakkoratkaisukysymyksiä sellaisissa tapauksissa, joissa pääasian tosiseikat jäävät
yhteisön oikeuden soveltamisalan ulkopuolelle mutta joissa yhteisön oikeuden säännöksiä sovelletaan kansallisen oikeuden perusteella
(ks. erityisesti asia C‑28/95, Leur-Bloem, tuomio 17.7.1997, Kok. 1997, s. I‑4161, 27 kohta; asia C‑130/95, Giloy, tuomio
17.7.1997, Kok. 1997, s. I‑4291, 23 kohta ja asia C‑247/97, Schoonbroodt, tuomio 3.12.1998, Kok. 1998, s. I‑8095, 14 kohta).
12     Esitettyihin kysymyksiin on siis vastattava.
13     Hoge Raad der Nederlanden kysyy näillä kolmella kysymyksellään, joita on syytä tarkastella yhdessä, voidaanko sellainen henkilöauto,
josta pääasiassa on kyse, katsoa asetuksen N:o 918/83 1 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti henkilökohtaiseksi omaisuudeksi,
joka saadaan kyseisen asetuksen 2 ja 3 artiklan nojalla tuoda maahan tullitta.
14     Tältä osin on täsmennettävä, että näistä säännöksistä yhdessä tarkasteltuina ilmenee, että jotta henkilökohtainen omaisuus
olisi tulliton, sen on pääsääntöisesti pitänyt olla asianomaisen hallinnassa ja käytössä henkilökohtaisena omaisuutena vähintään
kuuden kuukauden ajan ennen päivää, jona asianomaisen vakituinen asuinpaikka lakkasi olemasta lähtömaassa. Lisäksi henkilökohtaisen
omaisuuden on oltava tarkoitettu samaan käyttöön asianomaisen uudessa vakituisessa asuinpaikassa.
15     Asetuksen N:o 918/83 1 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaan henkilökohtaisella omaisuudella tarkoitetaan asianomaisten henkilökohtaiseen
käyttöön tai kotitalouteen tarkoitettuja tavaroita, erityisesti yksityiskäyttöön tarkoitettuja moottoriajoneuvoja.
16     Käsiteltävänä olevassa tapauksessa Feronin työnantaja antoi tämän käyttöön auton ajanjaksolla 18.10.1996–14.12.1997 sekä Feronin
henkilökohtaista käyttöä varten että käytettäväksi tämän tehtävissä työnantajansa palveluksessa.
17     Kysymystä siitä, voidaanko tavara, jota käytettiin näissä kahdessa tarkoituksessa kuuden kuukauden ajan ennen kuin Feron siirsi
asuinpaikkansa, katsoa henkilökohtaiseksi omaisuudeksi, ei ole nimenomaisesti ratkaistu asetuksella N:o 918/83.
18     Tällainen mahdollisuus ei kuitenkaan ole kyseisen asetuksen systematiikan tai tavoitteiden vastainen.
19     Asetuksen N:o 918/83 1 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetään nimenomaisesti, että eräät ammattien harjoittamisessa tarvittavat
tavarat voidaan katsoa henkilökohtaiseksi omaisuudeksi.
20     Toisaalta tämän saman säännöksen mukaan on ennen kaikkea välttämätöntä, että henkilökohtaisen omaisuuden luonne tai määrä
ei ilmennä mitään kaupallista tarkoitusta.
21     Koska tältä osin ei ole nimenomaista säännöstä, yksinomaisen henkilökohtaisen käytön ei näin ollen voida katsoa olevan kaikissa
olosuhteissa välttämätöntä, jotta tavara katsottaisiin asetuksessa N:o 918/83 tarkoitetuksi henkilökohtaiseksi omaisuudeksi.
22     Sellainen henkilöauto, josta pääasiassa on kyse ja jota käytetään sekä yksityiseen käyttöön että ammattikäyttöön, on myös
voitava katsoa tällaiseksi henkilökohtaiseksi omaisuudeksi.
23     Lisäksi Feron osti pääasiassa kyseessä olevan henkilöauton työnantajaltaan 15.12.1997, ja ennakkoratkaisukysymyksen esittämistä
koskevan päätöksen mukaan kyseinen henkilöauto siirtyi Feronin yksinomaiseen henkilökohtaiseen käyttöön sen jälkeen, kun se
tuotiin hänen uuteen asuinmaahansa.
24     Tästä seuraa, että sellainen henkilöauto, josta pääasiassa on kyse, on katsottava asetuksessa N:o 918/83 tarkoitetuksi henkilökohtaiseksi
omaisuudeksi, jota asianomainen on käyttänyt vähintään kuuden kuukauden ajan ennen päivää, jona hänen vakituinen asuinpaikkansa
lakkasi olemasta lähtömaassa, ja joka on tarkoitettu samaan käyttöön asianomaisen uudessa vakituisessa asuinpaikassa.
25     On tutkittava, voidaanko sellaisen auton, josta pääasiassa on kyse, katsoa olleen asianomaisen hallinnassa kyseisen kuuden
kuukauden ajan.
26     Sekä yhteisön oikeuden yhtenäisen soveltamisen periaate että yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät tältä osin, että yhteisön
oikeuden sellaisen säännöksen sanamuotoa, joka ei sisällä nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen säännöksen sisällön
ja soveltamisalan määrittämiseksi, on tavallisesti tulkittava koko yhteisössä itsenäisesti ja yhtenäisesti (asia 327/82, Ekro,
tuomio 18.1.1984, Kok. 1984, s. 107, 11 kohta; asia C‑287/98, Linster, tuomio 19.9.2000, Kok. 2000, s. I‑6917, 43 kohta ja
asia C‑357/98, Yiadom, tuomio 9.11.2000, Kok. 2000, s. I‑9265, 26 kohta).
27     Tästä seuraa, että asetuksen N:o 918/83 3 artiklassa käytettyä käsitettä hallinta on tulkittava itsenäisesti.
28     Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 81 kohdassa, kyseiselle käsitteelle on eri oikeusjärjestelmissä ominaista
erityisesti henkilön määräämisvalta esineeseen riippumatta siitä, onko kyseinen henkilö esineen omistaja vai ei.
29     Kyseisen sanan käyttö asetuksessa N:o 918/83 tarkoittaa, että tullittomuutta ei ole rajoitettava tavaroihin, jotka kuuluivat
asianomaisen varallisuuteen vähintään kuuden kuukauden ajan ennen asuinpaikan vaihtamista, vaan tullittomuus koskee myös muita
tavaroita, jotka ovat olleet tämän saman ajanjakson aikana asianomaisen tosiasiallisessa määräämisvallassa.
30     Käsiteltävänä olevassa tapauksessa työnantaja oli antanut kyseessä olevan henkilöauton kokonaan Feronin yksinomaiseen käyttöön
sekä myöntänyt tälle siihen lunastusoikeuden.
31     Nämä olosuhteet huomioon kyseinen auto on ollut Feronin tosiasiallisessa määräämisvallassa, ja auto oli näin ollen hänen hallinnassaan
vähintään kuuden kuukauden ajan ennen päivää, jona hänen vakituinen asuinpaikkansa lakkasi olemasta lähtömaassa.
32     Esitettyihin kysymyksiin on edellä esitetty huomioon ottaen vastattava, että sellainen henkilöauto, josta pääasiassa on kyse,
katsotaan asetuksen N:o 918/83 1 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetuksi henkilökohtaiseksi omaisuudeksi, joka saadaan
kyseisen asetuksen 2 ja 3 artiklan nojalla tuoda maahan tullitta.
33     Kun otetaan huomioon esitettyihin kysymyksiin annettu vastaus, ei ole tarpeen tutkia luonnollisten henkilöiden henkilökohtaisen
omaisuuden lopullisessa maahantuonnissa jäsenvaltiosta sovellettavista verovapauksista 28 päivänä maaliskuuta 1983 annetun
neuvoston direktiivin 83/183/ETY (EYVL L 105, s. 64), johon komissio on vedonnut, soveltuvuutta tähän tapaukseen.

Oikeudenkäyntikulut
34     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Sellainen henkilöauto, josta pääasiassa on kyse, katsotaan yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta 28 päivänä maaliskuuta
1983 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 918/83 1 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetuksi henkilökohtaiseksi omaisuudeksi,
joka saadaan kyseisen asetuksen 2 ja 3 artiklan nojalla tuoda maahan tullitta.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.