CELEX: 62006CJ0074
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
EB 90 straipsnis
Importuotų naudotų automobilių registracijos mokestis
Apmokestinamosios vertės nustatymas
Vien senumu pagrįstas automobilių nuvertėjimas
Apskaičiavimo kriterijų paskelbimas
Galimybė užginčyti nustatyto apskaičiavimo būdo taikymą

Ieškiniu Europos Bendrijų Komisija Teisingumo Teismo prašo pripažinti, kad pritaikiusi į Graikijos teritoriją iš kitos valstybės
narės importuotų naudotų automobilių apmokestinamosios vertės nustatymui vienintelį nuvertėjimo kriterijų, pagrįstą automobilio
amžiumi, ir sumažinusi automobilių, kurių amžius nuo 6 mėnesių iki vienerių metų, vertę 7 %, o vienerių metų automobilių –
14 %, nors tai neužtikrina, jog mokėtinas mokestis net ir tam tikrais atvejais nebus didesnis nei mokesčio, įskaičiuoto į
panašių jau įregistruotų nacionalinėje teritorijoje naudotų automobilių vertę, likutis, bei  nepaskelbusi visuomenei nuvertėjimo
apskaičiavimo pagrindo ir ekspertų atliekamam automobilių vertinimui taikydama 300 eurų mokestį Graikijos Respublika neįvykdė
įsipareigojimų pagal EB 90 straipsnį.

Nacionalinis teisinis pagrindas
Įstatymo Nr. 2960/2001 dėl nacionalinio muitų kodekso (FEK A 265), iš dalies pakeisto Įstatymu Nr. 3156/2003 (FEK A 157, toliau
– Įstatymas Nr. 2960/2001), 126 straipsnio 1 dalies a punkte nurodyta, kad importuotų naudotų automobilių registracijos mokesčio
tikslais apmokestinamoji vertė nustatoma taip:
„<...>
Naudotų lengvųjų automobilių atveju atsižvelgiama <...> į atitinkamo automobilio eksploatavimo tarptautinėje rinkoje metu
galiojančią didmeninę kainą, iš jos atėmus nusidėvėjimą, atsiradusį dėl įprastinio eksploatavimo ar dėl kitų priežasčių, laikantis
tokių nuvertėjimo proporcijų:
Praėjus nuo 6 iki 12 mėnesių nuo pirmosios automobilio eksploatavimo dienos su sąlyga, kad juo nenuvažiuota daugiau kaip 6 000 kilometrų,
taikomas 7 % nuvertėjimas.
Nuo 1 iki 2 metų įskaitytinai          14 %
Nuo 2 iki 3 metų įskaitytinai          21 %
Nuo 3 iki 4 metų įskaitytinai          28 %
Nuo 4 iki 5 metų įskaitytinai          34 %
Nuo 5 iki 6 metų įskaitytinai          40 %
Nuo 6 iki 7 metų įskaitytinai          46 %
Nuo 7 iki 8 metų įskaitytinai          52 %
Nuo 8 iki 9 metų įskaitytinai          57 %
Nuo 9 iki 10 metų įskaitytinai 62 %
Nuo 10 iki 11 metų įskaitytinai 67 %
Nuo 11 iki 12 metų įskaitytinai 70 %
Nuo 12 iki 13 metų įskaitytinai 73 %
Nuo 13 iki 14 metų įskaitytinai 76 %
Nuo 14 iki 15 metų įskaitytinai 79 %
Nuo 15 iki 16 metų įskaitytinai 80 %.“
Įstatymo Nr. 2960/2001 126 straipsnio 5 dalyje numatyta, kad jeigu naudoto lengvojo automobilio savininkas ginčija šio straipsnio
1 dalies a punkte įtvirtinto nuvertėjimo tarifo pagrindu nustatyto registracijos mokesčio dydį, apmokestinamąją vertę nustato
ekspertų komitetas, veikiantis kaip skundų nagrinėjimo komisija, taip, kad mokėtinas registracijos mokestis prilygtų šio mokesčio,
įskaičiuoto į tos pačios markės, modelio ir variklio tipo automobilio vertę, arba, nesant panašaus arba lygiaverčio tais pačiais
metais Graikijoje eksploatuojamo automobilio, į atitinkamo automobilio, pirmą kartą eksploatuoto Europos Sąjungos valstybėje
narėje, likučiui. Tikrąją automobilių būklę tiriančios skundų nagrinėjimo komisijos įsikūrusios administracinių vienetų muitinių
būstinėse ir jas sudaro muitinės administracinio vieneto atstovas, Transporto ir komunikacijos ministerijos atstovas bei automobilio
savininkas ar jo atstovas. Kad skundų nagrinėjimo komisija galėtų atlikti automobilio ekspertizę, automobilio savininkas privalo
sumokėti 300 eurų mokestį.
2004 m. sausio 27 d. Ūkio ir finansų valstybės sekretoriaus įsakyme F.112/50 A.Y.O.O. (FEK B 207) išvardijami veiksniai, į
kuriuos vertindama tikrąją automobilio būklę atsižvelgia Įstatymo Nr. 2960/2001 126 straipsnio 5 dalyje numatyta skundų nagrinėjimo
komisija. Šio įsakymo 2 straipsnio b dalyje nurodyta, kad skundų nagrinėjimo komisija:
„b)      analizuoja techninę automobilio būklę, patikrindama kėbulą, variklį, akumuliatorių, elektros sistemą, padangų būklę, bei įvertina
kiekvieno jų veikimą, o kiek tai susiję su atitinkamo automobilio išore – privalo patikrinti dažyto paviršiaus rūšį ir būklę;
c)      patikrina bendrąją automobilio būklę atsižvelgdama į jo eksploatavimą ir priežiūrą, vidaus salono įrengimo kokybę, būtent
– salono vidų, skaitiklyje nurodytą ridą, saugos diržų būklę, taip pat šio automobilio aksesuarų kokybę, būtent kondicionavimo
sistemos, radijo, kompiuterio, ratlankių iš legiruotojo plieno, oro pagalvių, apsaugos sistemos nuo vagysčių, pakeliamo stogo,
automatinės pavarų dėžės, ABS ir EBV stabdžių sistemų, važiavimo dinamikos valdymo sistemų EDS, ASR ir ESP ir kitų aksesuarų,
būtinų nustatant šio automobilio prekinę vertę, kokybę.“

Ikiteisminė procedūra
1997 m. spalio 23 d. Sprendimu
Komisija prieš Graikiją
(C‑375/95, Rink. p. I‑5981) Teisingumo Teismas pripažino, kad įtvirtinusi, jog taikant specialų vartojimo mokestį ir specialų
papildomą vienodo dydžio mokestį importuotų naudotų automobilių apmokestinamoji vertė nustatoma atitinkamų naujų automobilių
vertę sumažinus 5 % už kiekvienus atitinkamų automobilių metus su sąlyga, kad didžiausias sumažinimo procentas negali būti
didesnis kaip 20 %, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB sutarties 95 straipsnį (po pakeitimo – EB 90 straipsnis).
Siekdama įvykdyti šį sprendimą Graikijos Respublika 1999 m., 2001 m. ir 2003 m. reformavo savo atitinkamų automobilių apmokestinimo
sistemą, pakeisdama specialų vartojimo mokestį bei specialų papildomą vienodo dydžio mokestį registracijos mokesčiu bei peržiūrėdama
tokių automobilių apmokestinamosios vertės apskaičiavimo būdą. 2003 m. buvo įsteigtos skundų nagrinėjimo komisijos, skirtos
nagrinėti bet kokius dėl šių teisės aktų taikymo atsirandančius ginčus.
Vis dėlto Komisija nusprendė, jog pagal taip pakeistus Graikijos teisės aktus taikomas tarifas, grindžiamas vieninteliu automobilio
nuvertėjimo kriterijumi (eksploatavimo trukme apmokestinimo dieną), tiksliai neatspindi realaus nuvertėjimo, reikalingo siekiant
išvengti bet kokio pavojaus, jog importuotiems naudotiems automobiliams nebūtų taikomas mokestis, didesnis nei į panašių Graikijoje
jau įregistruotų naudotų automobilių vertę įskaičiuoto mokesčio likutis. Ji mano, jog šis tarifas, kuris net ir tam tikrais
atvejais apima didesnį importuotų automobilių apmokestinimą mokesčiais, prieštarauja EB 90 straipsniui.
2004 m. balandžio 24 d. Komisija Graikijos vyriausybei išsiuntė oficialų pranešimą, kuriame buvo kritikuojami šie teisės aktai,
o paskui 2004 m. liepos 9 d. pateikė papildomą oficialų pranešimą, kuriame buvo atsižvelgta į skundų nagrinėjimo komisijos
įsteigimą. Šiai valstybei narei atsakius, Komisija jai 2005 m. liepos 13 d. išsiuntė pagrįstą nuomonę. Manydama, kad Graikijos
Respublikos atsakymas jos netenkina, Komisija nusprendė pareikšti šį ieškinį.

Dėl ieškinio

Šalių argumentai
Komisijos manymu, importuotų naudotų automobilių apmokestinamosios vertės nustatymui taikiusi vienintelį nuvertėjimo kriterijų,
pagrįstą amžiumi, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 90 straipsnį. Tokia sistema net ir tam tikrais atvejais
neužkerta kelio tam, kad importuotos prekės bus apmokestintos didesniais mokesčiais nei nacionalinės prekės.
Nors Graikijos teisės aktuose, kurie buvo iš dalies pakeisti 2003 m., numatytas nuvertėjimo tarifas labiau priartina prie
realios naudotų automobilių vertės, vis dėlto jo negalima pripažinti užtikrinančiu reikalingą tikslumo lygį. Iš tikrųjų, kai
automobilių, kurių amžius nuo šešių iki dvylikos mėnesių, atveju atsižvelgiama į 7 % nuvertėjimą, o daugiau kaip vieneri metai
– į 14 % nuvertėjimą, praktiškai visais atvejais iš tikrųjų neatsižvelgiama į prarastą realią automobilio vertę. Šis tarifas
turėtų būti grindžiamas greitesniu nuvertėjimu ir taikomas visiems automobiliams. Taigi iš nagrinėjamų teisės aktų neaišku,
ar būtų atsižvelgta ir į kitus kriterijus nei amžius, kaip antai siūlomus Teisingumo Teismo praktikoje.
Be to, Graikijos teisės aktai nesuderinami su Teisingumo Teismo praktika, pagal kurią valstybei narei taikant iš kitos valstybės
narės importuotiems naudotiems automobiliams apmokestinimo sistemą, pagal kurią realus automobilių nuvertėjimas nustatomas
bendrai bei abstrakčiai remiantis nacionalinėje teisėje įtvirtintais kriterijais, EB 90 straipsnio pirmoji pastraipa reikalauja,
jog apmokestinimo sistema būtų sutvarkyta taip, jog atsižvelgiant į tokios rūšies sistemai būdingus pagrįstus apytikslius
skaičiavimus jos veikimas nebūtų diskriminuojantis.
Viena vertus, iš šios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad norint atsverti nagrinėjamos mokesčių sistemos skaidrumo stygių
reikia paskelbti kriterijus, kuriais grindžiamas nustatytas automobilių nuvertėjimo skaičiavimas. Tačiau Graikijos vyriausybė
oficialiai atsisakė Graikijos automobilių prekeivių ir importuotojų sąjungai atskleisti bet kokią informaciją, susijusią su
šiuo metu patvirtinta apmokestinamąja verte. Šiuo atžvilgiu nepakanka paskelbti bendrųjų su amžiumi susijusių kriterijų; taip
pat reikia paskelbti remiantis šiais kriterijais nustatytų verčių lentelę. Iš tikrųjų šiuo atžvilgiu nesant viešumo kyla pavojus,
kad valdžios institucijos gali savavališkai nustatyti apmokestinamąją vertę. Be to, Komisija mano, kad pagal nekilnojamojo
turto objektyvių verčių nustatymo teisės aktuose pavyzdį analogišką sistemą reikia įtvirtinti ir automobiliams. Šiuo atžvilgiu
Komisija nurodo automobilių klubų žurnaluose paskelbtas kainas, siekdama įrodyti, jog galima parengti su naudotų automobilių
verte susijusias referencines lenteles.
Komisija priduria, jog ji niekuomet nereikalavo paskelbti konkretaus platintojo kainų, todėl veltui remiamasi pardavimo kainas
saugančia profesine ir verslo paslaptimi bei egzistuojančia teorine asmens galimybe kreiptis į kompetentingas institucijas
prašant suteikti informacijos.
Kita vertus, pritarusi skundų nagrinėjimo komisijos įsteigimui, Komisija pirmiausia tvirtina: kadangi apmokestinamosios vertės
apskaičiavimo būdas, grindžiamas tarifu, nustatytu atsižvelgus į vienintelį kriterijų, liko nepakitęs, procedūra skundų nagrinėjimo
komisijoje negali užpildyti šio skaičiavimo būdo spragų ir neprisideda prie reikalavimo įvykdymo, kad mokestis net ir tam
tikrais atvejais nebūtų didesnis nei mokesčio, įskaičiuoto į panašių jau Graikijoje įregistruotų automobilių vertę, likutis.
Iš tikrųjų kreipimasis į skundų nagrinėjimo komisiją turėtų apsiriboti išimtiniais atvejais prireikus pataisyti nedideles
teisingai veikiančios sistemos taikymo klaidas, o ne siekiant pakeisti ydingą sistemą. Antra, pareiga sumokėti 300 eurų mokestį
apmokestinamuosius asmenis gali atgrasyti nuo kreipimosi į skundų nagrinėjimo komisiją. Todėl, kai įstatyme, kuriame nustatomas
atitinkamo mokesčio dydis ir mokestis už šios procedūros pradėjimą, įtvirtinta sistema yra neskaidri, ji praktiškai lieka
nenaudinga ir neduoda jokių rezultatų; tą įrodo nedidelis procedūrų skaičius.
Graikijos Respublika nesutinka, kad jos naudotų importuotų automobilių apmokestinimo sistema yra įsipareigojimų pagal EB 90 straipsnį
neįvykdymas.
Pirma, iš tikrųjų ši sistema apima didžiąją dalį pagal Teisingumo Teismo praktiką reikalaujamų kriterijų. Todėl apskaičiuojant
nuvertėjimą, o dėl to ir automobilio nusidėvėjimą, siekiant nustatyti apmokestinamąją vertę, atsižvelgiama į, pirma, nusidėvėjimą,
atsiradusį dėl įprasto eksploatavimo ar dėl kitų priežasčių, taip pat į automobilių, kurių amžius nuo šešių iki dvylikos mėnesių
ridą bei, antra, į automobilio tipą, nes kaip apskaičiavimo pagrindas naudojama didmeninė kaina nustatoma oficialių automobilių
platintojų muitinės įstaigoms pateiktuose prekių kataloguose, o šios kainos apskaičiuojamos atsižvelgiant į variklio galią
ir modelį.
Graikijos Respublikos manymu, Komisijos pozicija grindžiama reikalavimu įtvirtinti keletą kriterijų, bet joje tiksliai nepaaiškinta,
kaip šie kriterijai turėtų būti tinkamai sujungti, ir neatsižvelgta į tai, kad joks įstatyme nustatytas kriterijus negali
absoliučiai tiksliai atitikti realaus automobilio nuvertėjimo. Be to, dėl tokio reikalavimo būtų taikomos sudėtingos skaičiavimo
sistemos, kurios galėtų kliudyti naudotų automobilių importą.
Taip pat Graikijos Respublika teigia, kad ši sistema skatino naudotų automobilių importą, kurių nuo 2002 m. iki 2005 m. padaugėjo
trigubai, o tai rodo, kad šioje sistemoje objektyviai ir realiai atsižvelgiama į šių automobilių amortizaciją.
Antra, dėl tariamo kriterijų, kuriais remiantis nustatoma apmokestinamoji vertė, nepaskelbimo, Graikijos Respublika tvirtina,
kad muitinės dokumentuose pateiktai informacijai taikoma paslaugų paslaptis ir kad pranešus automobilių platintojų didmenines
kainas tretiesiems asmenims būtų pažeista ir ši, ir verslo paslaptis. Be to, visi naudotų lengvųjų automobilių nuvertėjimo
kriterijai ir informacija, kuria remdamasi skundų nagrinėjimo komisija gali išnagrinėti jų tikrąją būklę, buvo paskelbti bei
visuomenei viešai prieinami. Todėl prieš atliekant importuoto automobilio muitinės procedūrą jo savininkas galėjo kreiptis
į Finansų ministeriją siekdamas susipažinti su visa informacija, turinčia reikšmės nustatant šio automobilio apmokestinamąją
vertę.
Be to, žurnaluose skelbiamos didmeninės kainos tebuvo informacinės, todėl jos negali būti laikomos patikimu ir nustatytu kriterijumi.
Vis dėlto skundų nagrinėjimo komisija į jas gali atsižvelgti, jeigu automobilio savininkas tvirtintų, kad iš esmės skiriasi
šios kainos bei atlikus muitinės procedūrą nustatyta vertė.
Graikijos Respublika ginčija Komisijos siūlymo paskelbti referencinių verčių lentelę, analogišką nekilnojamam turtui nustatytosioms
vertėms, tinkamumą. Šiuo atveju iš tikrųjų šios vertės atspindi ne vidutines rinkos kainas, o teisės aktuose numatytas privalomas
apmokestinamąsias vertes, nustatytas remiantis kompetentingų mokesčių valdžios institucijų atliktais skaičiavimais. Be to,
Komisija paragino šią valstybė narę paskelbti vidutines rinkos kainas, kurias nustatė mažmeniniai prekybininkai, nors Graikijos
sistema grindžiama didmenine prekyba.
Trečia, dėl galimybės užginčyti taikomą nustatytą skaičiavimo būdą skundų nagrinėjimo komisijose Graikijos Respublika nurodo,
jog šių komisijų įsteigimu bei kartu taikomu objektyviu nuvertėjimo tarifu visais atvejais siekiama išvengti apmokestinimo
registracijos mokesčiu pažeidžiant EB 90 straipsnį. Taigi Graikijos teisės aktai suderinami su Teisingumo Teismo praktika,
pagal kuriuos importuoto automobilio savininkui suteikta galimybė užginčyti nustatyto tarifo taikymą jo automobiliui, įrodžius,
kad dėl to jis moka didesnį mokestį nei mokesčio, įskaičiuoto į panašių naudotų nacionalinėje teritorijoje įregistruotų automobilių
vertę, likutis, siekiama išvengti galimų tokiu tarifu grindžiamos apmokestinimo sistemos sukeliamų diskriminacinių pasekmių.
Be to, įsteigus skundų nagrinėjimo komisijas buvo įvykdyti reikalavimai, kuriuos Komisija suformulavo pasiūlyme dėl direktyvos
apie lengviesiems automobiliams taikomus mokesčius (KOM(2005) 261, galutinis), ypač šios direktyvos pasiūlymo 10 straipsnio
3 dalyje numatytas sąlygas, susijusias su vertės tarifais.
Galiausiai dėl 300 eurų mokesčio, kurį viešosios valdžios institucijos nustatė už skundų nagrinėjimo komisijos atliktą automobilio
ekspertizę, pažymėtina, kad jis apmokestinamojo asmens neatgraso nuo skundo pateikimo šiai komisijai siekiant apginti savo
pretenzijas, jog jo automobilis turėtų būti dar labiau nuvertintas, jei iš tikrųjų yra priežasčių manyti, kad muitinės įstaiga
pervertino automobilio vertę. Mažas kreipimųsi į skundų nagrinėjimo komisiją skaičius įrodo, kad Graikijos teisės aktais galima
pasiekti Teisingumo Teismo praktikoje įtvirtintų tikslų.

Teisingumo Teismo vertinimas
Importuotų naudotų automobilių apmokestinimo srityje Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad EB 90 straipsniu siekiama užtikrinti
visišką vidaus mokesčių neutralumą konkurencijos tarp jau esančių nacionalinėje rinkoje prekių ir importuotų prekių atžvilgiu
(žr. 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo
Weigel,
C‑387/01, Rink. p. I‑4981, 66 punktą 2006 m. spalio 5 d. Sprendimo
Nádasdi ir Németh
, C‑290/05 ir C‑333/05, Rink. p. I‑10115, 46 punktą bei 2007 m. sausio 18 d. Sprendimo
Brzeziński
, C‑313/05, Rink. p. I‑0000, 28 punktą).
Iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, jog EB 90 straipsnio pirmoji pastraipa pažeidžiama, kai mokestis,
kuriuo apmokestinamos importuotos prekės ir panašios nacionalinės prekės, apskaičiuojamas skirtingai bei remiamasi skirtingomis
tvarkomis; dėl to net ir tam tikrais atvejais importuota prekė apmokestinama didesniais mokesčiais (žr. minėto sprendimo
Komisiją prieš Graikiją
20 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką; 2001 m. vasario 22 d. Sprendimo
Gomes Valente
, C‑393/98, Rink. p. I‑1327, 21 punktą ir 2002 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
Tulliasiamies ir Siilin
, C‑101/00, Rink. p. I‑7487, 53 punktą).
Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad EB 90 straipsniui prieštarauja valstybės narės renkamas mokestis, taikomas iš kitų
valstybių narių įvežtiems naudotiems automobiliams, jei šis mokestis, apskaičiuotas neatsižvelgus į realų automobilio nuvertėjimą,
viršija mokesčio, įskaičiuoto į panašių jau įregistruotų nacionalinėje teritorijoje automobilių vertę, likutį (1995 m. kovo
3 d. Sprendimo
Nunes Tadeu
, C‑345/93, Rink. p. I‑479, 20 punktas ir minėto sprendimo
Gomes Valente
23 punktas).
Taikant EB 90 straipsnį, būtent lyginant importuojamų naudotų automobilių ir šalies viduje nupirktų naudotų automobilių, kurie
yra panašios arba konkuruojančios prekės, apmokestinimo sistemas reikia atsižvelgti ne tik į tiesiogiai ar netiesiogiai apmokestinamų
nacionalinių ir importuotų prekių vidaus mokesčių tarifą, bet ir į apmokestinimo nagrinėjamu mokesčiu pagrindą bei tvarką
(žr. 1977 m. kovo 22 d. Sprendimo
Iannelli & Volpi
, 74/76, Rink. p. 557, 21 punktą; 1990 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Komisija prieš Daniją, C‑47/88, Rink. p. I‑4509, 18 punktą
bei minėto sprendimo
Nunes Tadeu
12 punktą).
Konkrečiai kalbant, valstybė narė negali rinkti mokesčių, taikomų importuotiems naudotiems automobiliams, kurie apskaičiuojami
atsižvelgiant į didesnę nei tikrąją automobilio vertę, nes dėl to jie apmokestinami didesniais mokesčiais nei nacionalinėje
rinkoje esantys panašūs naudoti automobiliai (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Komisija prieš Daniją
22 punktą). Valdžios institucijos nustatyta importuoto naudoto automobilio apmokestinamoji vertė yra apmokestinimo pagrindas,
todėl ji tiksliai atspindi panašaus jau įregistruoto nacionalinėje teritorijoje automobilio vertę (žr. būtent minėto sprendimo
Weigel
71 punktą).
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nusprendė, kad atsižvelgimas į realų automobilių nuvertėjimą nebūtinai reiškia, jog reikia
vertinti kiekvieną automobilį ar atlikti jo ekspertizę. Iš tikrųjų siekdama išvengti tokiai sistemai būdingo sudėtingumo ir
įstatymuose ar kituose teisės aktuose įtvirtinusi nustatytus tarifus, apskaičiuotus atsižvelgiant į tokius kriterijus, kaip
antai automobilio amžius, rida, bendra būklė, variklio tipas, markė arba modelis, valstybė narė gali nustatyti automobilių
vertę, paprastai labai panašią į jų tikrąją vertę (minėtų sprendimų
Gomes Valente
24 punktas ir
Weigel
73 punktas).
Bet kuriuo atveju tokiais tarifais reikia atsižvelgti į tai, kad paprastai per metus automobilių vertė sumažėja gerokai daugiau
nei 5 % ir kad toks nuvertėjimas nėra linijinis, ypač pirmaisiais metais, kai jis didesnis nei paskesniais metais. Be to,
automobilis pradeda prarasti savo vertę nuo jo pirkimo arba eksploatavimo pradžios (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų
Komisija prieš Graikiją
22 punktą ir
Tulliasiamies ir Siilin
78 punktą).
Iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad importuotų naudotų automobilių apmokestinimo sistema, pagal kurią
remiantis bendraisiais kriterijais atsižvelgiama į realų automobilių nuvertėjimo tarifą, gali būti laikoma suderinta su EB 90 straipsniu,
ji turi būti sutvarkyta taip, jog atsižvelgus į visus tokios rūšies sistemai būdingus pagrįstus apytikslius skaičiavimus jos
veikimas nebūtų diskriminuojantis (minėto sprendimo
Gomes Valente
26 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų
Komisija prieš Graikiją
29 punktą ir
Brzeziński
40 punktą).
Šiuo atveju reikia pažymėti, jog, pirma, Graikijos importuotų automobilių apmokestinimo registracijos mokesčiu sistema grindžiama
automobilių didmenine kaina, atitinkančia atitinkamo automobilio jį pateikus eksploatavimui tarptautinėje rinkoje galiojančią
kainą. Ši kaina sumažinama atėmus nusidėvėjimą, atsiradusį dėl įprastinio eksploatavimo ar dėl bet kurios kitos priežasties,
taikant nuvertėjimo tarifą, kuris skiriasi atsižvelgiant į automobilio amžių. Į ridą atsižvelgiama tik tuo atveju, kai kalbama
apie automobilį, kurio amžius yra nuo šešių iki dvylikos mėnesių, arba tuo atveju, jeigu juo nuvažiuota daugiau kaip 6 000 kilometrų,
nes tokiu atveju taikomas 7 % nuvertėjimas.
Pirma, dėl apmokestinamosios vertės apskaičiavimo pagrindo reikia pripažinti, kad jeigu valstybės narės valdžios institucijos
gali, kaip siūlo Komisija, pateikti nuorodą į kainoraštį, kuriame nurodomos vidutinės nacionalinės rinkos naudotų automobilių
kainos, arba į vidutinį paprastai naudojamų kainų sąrašą sektoriuje (minėtų sprendimų
Gomes Valente
25 punktas ir
Weigel
74 punktas), Graikijos Respublikos negalima kaltinti tuo, kad ji rėmėsi atitinkamo automobilio didmenine kaina, galiojusia
importuoto automobilio pateikimo eksploatuoti tarptautinėje rinkoje dieną.
Nagrinėdamas nacionalinės teisės aktų suderinamumą su EB 90 straipsniu, Teisingumo Teismas iš tikrųjų nusprendė, jog nustatant
importuoto naudoto automobilio apmokestinamąją vertę nacionalinės teisės aktai gali būti grindžiami naujo automobilio verte,
jeigu referencinis automobilis, kuriuo remiantis skaičiuojamas mokamas mokestis, yra panašus automobilis, o tai reiškia, kad
reikia atsižvelgti į modelį, tipą ir kitas charakteristikas, kaip antai variklio tipą ar įrangą (šiuo klausimu žr. minėto
sprendimo
Tulliasiamies ir Siilin
73–76 punktus).
Aišku, kad didmeninę automobilių kainą nustato jų gamintojai ir ji pateikiama oficialiuose jų platinamuose kataloguose. Graikijos
Respublika posėdyje patikslino, o Komisija tam neprieštaravo, jog ši kaina nustatoma atsižvelgus į atitinkamo automobilio
cilindro tūrį ir modelį bei į kai kurias technines charakteristikas, kaip antai variklio tipą, jo galią, cilindrų skaičių
ir automobilio durų skaičių.
Antra, dėl nuvertėjimo tarifo, kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 30 punkte, automobilio vertė pradeda mažėti nuo jo pirkimo
arba eksploatavimo pradžios. Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, jog importuotų naudotų automobilių apmokestinimas registracijos
mokesčiu, apskaičiuojamu remiantis mažesne bent 90 % naujo automobilio verte, yra aiškus šių automobilių apmokestinimas pernelyg
dideliais mokesčiais, palyginti su registracijos mokesčio, įskaičiuoto į prieš tai jau įregistruotų naudotų nacionalinėje
rinkoje nupirktų automobilių, nesvarbu, koks jų amžius ir eksploatavimo būklė, vertę, likučiu (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Komisija prieš Daniją
20 punktą).
Kaip buvo priminta šio sprendimo 29 punkte, Teisingumo Teismas išvardijo objektyvius kriterijus, kuriais galėtų būti grindžiamas
nustatytas tarifas, nesiekdamas pateikti jų baigtinio ar privalomo sąrašo. Jis taip pat minėjo automobilio amžių, ridą, bendrąją
būklę, variklio tipą ir markę ar modelį.
Šiuo atveju aišku, kad Graikijos teisės aktuose nuvertėjimas pradedamas skaičiuoti tik automobiliams, kurie yra senesni nei
šeši mėnesiai ir jeigu jais nuvažiuota 6 000 kilometrų. Iš to išplaukia, jog, viena vertus, Graikijos Respublika iš kitos
valstybės narės importuotiems naudotiems automobiliams taiko mokesčių sistemą, pagal kurią mokamas mokestis prilygsta mokesčiui,
taikomam panašiam naujam automobiliui pirmaisiais šešiais mėnesiais nuo pirmojo šių automobilių eksploatavimo, nesvarbu, kiek
kilometrų juo nuvažiuota. Tas pats taikoma ir importuotiems naudotiems automobiliams, kurių amžius yra nuo šešių iki dvylikos
mėnesių ir kuriais nuvažiuota mažiau kaip 6 000 kilometrų.
Kita vertus, reikia pripažinti, jog didmeninė kaina, kuria grindžiamas importuotų naudotų automobilių vertinimas, apskaičiuojama
atsižvelgiant į automobilio tipą, t. y. cilindro tūrį, modelį ir kitas technines charakteristikas, kaip antai variklio tipą,
todėl tarifas, taikomas siekiant nustatyti apmokestinamąją vertę, grindžiamas vieninteliu kriterijumi, t. y. automobilio amžiumi.
Iš tikrųjų sąlygos, jog automobilis, kurio amžius yra nuo šešių ir dvylikos mėnesių, turi nuvažiuoti daugiau kaip 6 000 kilometrų,
paminėjimas neleidžia pripažinti, kad šiuo tarifu atsižvelgiama į automobilio ridą, ypač todėl, kad kalbama apie eksploatavimo
ribą, žemiau kurios nuvertėjimas netaikomas, jeigu automobilis nėra senesnis kaip vienerių metų amžiaus.
Vis dėlto, kai pirmaisiais eksploatavimo metais automobilis eksploatuojamas ypač dažnai, nusidėvėjimas, o todėl ir nuvertėjimas,
yra didesni nei tuo atveju, kai automobilis eksploatauojamas „įprastai“. Tačiau nagrinėjamame įstatyme skaičiuojant šio automobilio
nuvertėjimą neatsižvelgiama į ridą, todėl tokiam automobiliui taikomas jo amžių atitinkantis nuvertėjimo tarifas. Tokiu atveju
nagrinėjamo automobilio vertė, registracijos mokesčio pagrindas, bus akivaizdžiai didesnė, dėl ko bus apmokestinta mokesčiu,
apskaičiuojamu neatsižvelgus į realų automobilio nuvertėjimą, ir kuris bus didesnis nei mokesčio, įskaičiuoto į panašių jau
įregistruotų nacionalinėje teritorijoje automobilių vertę, likutis.
Priešingai nei teigia Graikijos Respublika, siekiant išvengti mokesčių sistemos prieštaravimo EB 90 straipsniui, nepakanka,
kad tokiais dažno automobilio eksploatavimo atvejais jo savininkas turi galimybę užginčyti taikomą nustatytą tarifą.
Iš tikrųjų, kaip matyti iš šio sprendimo 29 punkto, jeigu valstybė narė, taikydama nustatytą tarifą, gali išvengti sudėtingos
kiekvieno automobilio ekspertize grindžiamos vertinimo sistemos, būtina, kad remiantis tokiu tarifu būtų galima nustatyti
naudotų automobilių vertę, paprastai labai panašią į jų realią vertę.
Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, jog neatsižvelgus į ridą, nagrinėjamuose teisės aktuose įtvirtintas tarifas paprastai neleidžia
pagrįstai įvertinti importuotų naudotų automobilių realios vertės.
Tokiomis aplinkybėmis negalima pritarti Graikijos Respublikos pateiktam argumentui, jog didėjantis importuotų naudotų lengvųjų
automobilių skaičius įrodo, kad nagrinėjami teisės aktai neturi atgrasomojo poveikio importui. Iš tikrųjų toks padidėjimas
neįrodo, kad nagrinėjama mokesčių sistema pagal šio sprendimo 29 punkte minėtą Teisingumo Teismo praktiką leistų nustatyti
naudotų automobilių vertę, paprastai labai panašią į jų realią vertę.
Be to, neatsižvelgus į tai, kad per pirmuosius metus automobiliai yra dažnai eksploatuojami, Komisija nurodo, jog iš tam tikrų
Graikijos mokesčių sistemos sutvarkymo aspektų aišku, kad ji neužtikrina nediskriminacinio veikimo.
Šiuo požiūriu suderinamumas su EB 90 straipsniu reikalauja, jog kriterijai, kuriais grindžiamas nustatytas automobilių nuvertėjimo
apskaičiavimo būdas, būtų žinomi visuomenei (minėto sprendimo
Tulliasiamies ir Siilin
87 punktas).
Šiuo atveju reikia pažymėti, kad naudotų lengvųjų automobilių nuvertėjimo kriterijai minimi Įstatymo Nr. 2960/2001 126 straipsnio
1 dalyje, o informacija, leidžianti skundų nagrinėjimo komisijai įvertinti realią automobilių būklę, įrašyta 2004 m. sausio
27 d. Ūkio ir finansų valstybės sekretoriaus įsakymo F.112/50 A.Y.O.O. 2 straipsnyje.
Be to, net jeigu, kaip tvirtina Graikijos Respublika, automobilių didmeninių pardavimo kainų sąrašų, kuriuos platintojai pateikė
muitinės įstaigoms, perdavimas trečiosioms šalims pažeistų paslaugų ir verslo paslaptis, vis dėlto iš posėdyje pateiktų atsakymų
į Teisingumo Teismo klausimus matyti, jog remiantis Įstatymo Nr. 2960/1999, įtvirtinančio administracinės procedūros kodeksą,
5 straipsnio 2 dalimi bet kuris teisėtai suinteresuotas asmuo pateikęs prašymą gali susipažinti su konkrečiais valstybės įstaigų
saugomais dokumentais, susijusiais su šioje įstaigoje dėl šio asmens pradėta arba jau išnagrinėta byla. Taigi asmuo gali kreiptis
į kompetentingas institucijas siekdamas gauti didmenines kainas, kuriomis remiantis apskaičiuojama šio automobilio vertė.
Kadangi turi būti pripažinta, jog taip paskelbta didmeninė pardavimo kaina buvo žinoma visuomenei, Komisijos argumentas, jog
tokį būdą reikėtų pakeisti automobilių klubų žurnaluose skelbiamomis kainomis, negali būti priimtinas. Šiuo atžvilgiu, kaip
nurodė Graikijos Respublika, o tam Komisija neprieštaravo, kai apmokestinamasis asmuo mano, kad iš esmės skiriasi spaudoje
nurodyta informacinė didmeninė kaina ir jo automobilio vertė atlikus muitinės procedūrą, jis kreipiasi į skundų nagrinėjimo
komisiją, ir pagal Graikijos teisės aktus į spaudoje paskelbtas kainas atsižvelgiama taip, kad registracijos mokestis nebūtų
didesnis nei mokesčio, įskaičiuoto į panašių jau Graikijos teritorijoje įregistruotų automobilių vertę, likutis.
Kita vertus, importuotų naudotų automobilių mokesčių sistemos atsižvelgiant į realų automobilių nuvertėjimą remiantis bendraisiais
kriterijais suderinamumo su EB 90 straipsniu tikslais reikalaujama, jog tokio automobilio savininkas turėtų galimybę užginčyti
tokį nustatytą skaičiavimą savo automobiliui, siekdamas įrodyti, kad dėl to jam buvo taikomi didesni mokesčiai nei mokesčio,
įskaičiuoto į panašių jau nacionalinėje teritorijoje įregistruotų automobilių vertę, likutis (minėto sprendimo
Tulliasiamies ir Siilin
88 punktas).
Reikia pažymėti, kad steigdamas skundų nagrinėjimo komisijas Graikijos teisės aktų leidėjas siekė įgyvendinti Teisingumo teismo
praktiką.
Vis dėlto, Komisijos manymu, skundų nagrinėjimo procedūra nesuteikia realios galimybės užginčyti taikomo nustatyto skaičiavimo
būdo, nes apmokestinamasis asmuo turi sumokėti 300 eurų mokestį, o tai, atsižvelgus į privalomą sumokėti mokestį, sudaro kliūtis
kreipimuisi į skundų nagrinėjimo komisiją.
Reikia paminėti, kad toks mokestis negali atgrasyti automobilio savininko nuo kreipimosi į skundų nagrinėjimo komisiją, nes
jis sudaro tik nedidelę ginčijamo registracijos mokesčio dalį.
Šiuo klausimu Graikijos Respublika posėdyje nurodė, kad registracijos mokesčio tarifas kinta atsižvelgiant į atitinkamo automobilio
cilindro tūrį. Taigi automobilio, kurio cilindro tūris yra nuo 1 000 iki 1 600 cm
, registracijos mokestis yra 20 % apmokestinamosios automobilio vertės, automobilio, kurio cilindro tūris yra nuo 1 601 iki
1 800 cm
– 30 % apmokestinamosios automobilio vertės, automobilio, kurio cilindro tūris yra nuo 1 801 iki 2 000 cm
– 40 % automobilio vertės, automobilio, kurio cilindro tūris yra didesnis nei 2 000 cm
– 50 % automobilio vertės.
Be to, kaip nurodė Graikijos Respublika, o Komisija tam neprieštaravo, didžioji dalis importuotų naudotų automobilių turi
galingus cilindrus (2 000 cm
ir daugiau), kurių vertė yra gana didelė, todėl ir registracijos mokestis yra nemažas.
Tokiomis aplinkybėmis aišku, jog nagrinėjamas mokestis paprastai atspindi tik sumą, kuri nėra labai didelė, palyginti su reikalaujamu
registracijos mokesčiu.
Be to, kaip posėdyje nurodė Graikijos Respublika, o tam Komisija neprieštaravo, nagrinėjamas bendras mokestis prilygsta, o
kartais ir yra mažesnis už privačios techninės ekspertizės išlaidas.
Todėl reikia pripažinti, jog Komisija neįrodė, kad šis mokestis gali savininką atgrasyti nuo kreipimosi į skundų nagrinėjimo
komisiją siekiant įsitikinti, ar jo automobiliui taikomas mokestis pagal Graikijos teisės aktuose nustatytą tarifą nėra didesnis
nei mokesčio, įskaičiuoto į panašaus naudoto jau Graikijoje įregistruoto automobilio vertę, likutis.
Tokiomis aplinkybėmis kaltinimas, kad Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 90 straipsnį, yra įrodytas tiek,
kiek jis susijęs su į šią valstybę narę importuotų naudotų automobilių registracijos mokesčio apskaičiavimo sistema, remiantis
vieninteliu šių automobilių amžiumi pagrįstu nuvertėjimo kriterijumi, neužtikrinant, kad tokių automobilių vertė būtų nustatyta
tokia suma, kuri būtų labai panaši į jų tikrąją vertę. Todėl toks apmokestinimo būdas neuždraudžia, net ir tam tikrais atvejais,
kad importuotiems naudotiems automobiliams nebūtų taikomas didesnis mokestis nei mokesčio, įskaičiuoto į panašių jau Graikijos
teritorijoje įregistruotų naudotų automobilių vertę, likutis.
Įsipareigojimų neįvykdymas neįrodytas tiek, kiek tai susiję su mokesčių sistemos sutvarkymu, kurio reikalaujama, kai ši sistema
numato nustatytą mokesčio dydį, t. y. mokesčio apskaičiavimo kriterijų viešumo ir galimybės užginčyti taikomą nustatytą skaičiavimo
būdą, kad jos veikimas nebūtų diskriminuojantis.
Atsižvelgus į visa tai, kas išdėstyta, reikia pripažinti, kad pritaikiusi į Graikijos teritoriją iš kitos valstybės narės
importuotų naudotų automobilių apmokestinamosios vertės nustatymui vienintelį nuvertėjimo kriterijų, pagrįstą šių automobilio
amžiumi, ir sumažinusi automobilių, kurių amžius nuo 6 mėnesių iki vienerių metų, vertę 7 %, o vienerių metų automobilių –
14 %, nors tai neužtikrina, jog mokėtinas mokestis – net jei taip būtų tik kai kuriais atvejais – nebus didesnis nei mokesčio,
įskaičiuoto į panašių nacionalinėje teritorijoje jau įregistruotų naudotų automobilių vertę, likutis, Graikijos Respublika
neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 90 straipsnį.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
šalis to reikalavo. Pagal šio straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama,
Teisingumo Teismas gali paskirstyti bylinėjimosi išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas.
Kadangi šiuo atveju Komisija ir Graikijos Respublika iš dalies pralaimėjo bylą, kiekviena šalis pati padengia savo bylinėjimosi
išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
Pritaikiusi į Graikijos teritoriją iš kitos valstybės narės importuotų naudotų automobilių apmokestinamosios vertės nustatymui
vienintelį nuvertėjimo kriterijų, pagrįstą šių automobilio amžiumi, ir sumažinusi automobilių, kurių amžius nuo 6 mėnesių
iki vienerių metų, vertę 7 %, o vienerių metų automobilių – 14 %, nors tai neužtikrina, jog mokėtinas mokestis – net jei taip
būtų tik kai kuriais atvejais – nebus didesnis nei mokesčio, įskaičiuoto į panašių nacionalinėje teritorijoje jau įregistruotų
naudotų automobilių vertę, likutis, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 90 straipsnį.
2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.
Europos Bendrijų Komisija ir Graikijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: graikų.