CELEX: 62006CJ0464
Landbrug
eksportrestitutioner for landbrugsprodukter
forordning (EF) nr. 800/1999
artikel 5
indgivelse af udførselsangivelse
fremsendelse pr. telefax

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 5 i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999 af 15.
april 1999 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 102, s. 11), som ændret
ved Kommissionens forordning (EF) nr. 90/2001 af 17. januar 2001 (EFT L 14, s. 22, herefter »forordning nr. 800/1999«).
Forelæggelsen er sket inden for rammerne af et søgsmål, der er anlagt af Avena Nordic Grain Oy (herefter »ANG«) til prøvelse
af en afgørelse vedtaget af Maa‑ ja metsätalousministeriö (land- og skovbrugsministeriet, herefter »ministeriet«), der er
den myndighed, som i Finland forvalter støtte, der finansieres af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget
(EUGFL), vedrørende et afslag på en anmodning om betaling af eksportrestitution.

Retsforskrifter

Fællesskabsbestemmelser
Kontrollen med landbrugsprodukter ved udførsel
Det er i artikel 2, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 386/90 af 12. februar 1990 om kontrol i forbindelse med udførsel
af landbrugsprodukter, der giver ret til udbetaling af restitutioner eller andre beløb (EFT L 42, s. 6), fastsat, at medlemsstaterne
foretager »fysisk kontrol af varerne [...] ved gennemførelsen af toldformaliteterne ved udførsel, og inden der bevilges tilladelse
til udførsel af varerne, baseret på de dokumenter, der er fremlagt til støtte for udførselsangivelsen«.
Det er i artikel 5, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2090/2002 af 26. november 2002 om gennemførelsesbestemmelser
til forordning nr. 386/90 for så vidt angår fysisk kontrol ved udførsel af landbrugsprodukter, der giver ret til udbetaling
af restitutioner (EFT L 322, s. 4), præciseret, at der ved »fysisk kontrol« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt
i artikel 2, litra a), i forordning nr. 386/90, forstås »kontrol af, om der er overensstemmelse mellem udførselsangivelsen,
herunder de dokumenter, der er fremlagt til støtte for udførselsangivelsen, og varen hvad angår dennes mængde, art og kendetegn«.
Gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter
Følgende anføres i betragtning 4, 6 og 63 til forordning nr. 800/1999:
»(4)      [U]dførselsdagen bør forstås som den dag, på hvilken toldvæsenet antager det dokument, hvori eksportøren tilkendegiver, at
han har til hensigt at udføre de produkter, for hvilke han ansøger om eksportrestitution; formålet med dette dokument er bl.a.
at henlede toldvæsenets opmærksomhed på, at den pågældende transaktion foretages med EF-støtte, så der foretages den relevante
kontrol; fra tidspunktet for denne antagelse placeres produkterne under toldkontrol, indtil de faktisk udføres; denne dato
tjener som referencedato for konstateringen af mængden, arten og kendetegnene for det udførte produkt.
[…]
(6)      [F]or at muliggøre en korrekt anvendelse af [...] forordning [...] nr. 386/90, senest ændret ved forordning (EF) nr. 163/94
[EFT L 24, s. 2], bør det fastsættes, at kontrollen af udførselsangivelsens overensstemmelse med landbrugsprodukterne skal
foretages på det tidspunkt, hvor produkterne anbringes i container, på lastvogn, på skib eller i andre tilsvarende transportbeholdere
[…]
(63)      [I] henhold til de gældende EF-bestemmelser ydes eksportrestitutionen udelukkende på grundlag af objektive kriterier, herunder
mængden og arten af det eksporterede produkt, dets egenskaber og bestemmelsessted; erfaringerne viser, at med henblik på at
bekæmpe uregelmæssigheder, især svig, til skade for EF’s budget er det nødvendigt at fastsætte, at uretmæssigt udbetalte beløb
skal tilbagebetales, og at indføre sanktioner, der kan tilskynde eksportørerne til at overholde EF-bestemmelserne.«
Nævnte forordnings artikel 5 er affattet som følger:
»1.      Ved udførselsdagen forstås den dato, på hvilken toldmyndighederne antager den udførselsangivelse, hvori det angives, at der
vil blive ansøgt om restitution.
2.      Datoen for antagelse af udførselsangivelsen lægges til grund ved bestemmelse af:
a)      restitutionssatsen, hvis restitutionen ikke er forudfastsat
b)      de justeringer, der i givet fald skal foretages af restitutionssatsen, hvis denne er forudfastsat
c)       mængden af det udførte produkt, dets art og egenskaber.
3.       Med antagelsen af udførselsangivelsen sidestilles enhver anden handling, der har samme retsvirkning som antagelsen.
4.       For at der kan ydes en restitution, skal det dokument, der anvendes ved udførslen, indeholde alle de oplysninger, der er nødvendige
for beregningen af restitutionen, herunder:
a)       for produkter:
–       varebeskrivelsen, eventuelt forenklet, i overensstemmelse med nomenklaturen over eksportrestitutioner samt koden i restitutionsnomenklaturen,
og, dersom dette er nødvendigt for at beregne restitutionen, de pågældende produkters sammensætning eller en henvisning til
denne sammensætning
–      produkternes nettovægt eller i givet fald mængden udtrykt i den måleenhed, der anvendes ved beregningen af restitutionen
b)       for varer gælder bestemmelserne i [Kommissionens] forordning (EF) nr. 1222/94 [af 30.5.1994 om fastsættelse af fælles gennemførelsesregler
for ordningen for ydelse af eksportrestitutioner og om fastlæggelse af kriterierne for fastsættelse af restitutionsbeløbet
for visse landbrugsprodukter, der udføres i form af varer, som ikke er opført i traktatens bilag II (EFT L 136, s. 5)].
5.       Når antagelsen eller den i stk. 3 omhandlede handling foreligger, anbringes produkterne under toldkontrol [...] indtil de
forlader Fællesskabets toldområde.
[...]
7.       Enhver, der udfører produkter, for hvilke der ansøges om eksportrestitution, er forpligtet til:
a)       at indgive udførselsangivelsen til det toldsted, der har kompetencen med hensyn til det sted, hvor produkterne læsses med
henblik på udførselstransporten
b)       at give det pågældende toldsted underretning senest 24 timer inden læsningen, og at oplyse, hvor længe læsningen forventes
at ville vare. [...]
[…]
Det kompetente toldsted kan efter at have antaget udførselsangivelsen tillade læsning inden udløbet af den i litra b) omhandlede
frist.
Det kompetente toldsted skal kunne foretage fysisk kontrol og træffe de fornødne identifikationsforanstaltninger for transporten
til det toldsted, hvor ladningen forlader Fællesskabets toldområde.
[…]«

Nationale bestemmelser
I henhold til § 9 i finsk lov om elektronisk kommunikation i forbindelse med myndighedernes virksomhed [Laki sähköisestä asioinnista
viranomaistoiminnassa (13/2003)] og § 18 i lov om elektroniske signaturer [Laki sähköisistä allekirjoituksista (14/2003)]
kan der ske indbringelse af en sag ad elektronisk vej.
Imidlertid er der i § 4 i bekendtgørelse om iværksættelse af et system for eksportrestitutioner og sikkerhedsstillelse samt
import- og eksportlicenser og forudfastsættelsesattester for landbrugsprodukter [maataloustuotteiden vientituki- ja vakuus-
sekä tuonti-, vienti- ja ennakkovahvistustodistusjärjestelmän täytäntöönpanosta annettu maa- ja metsätalousministeriön asetus
(1363/2002)] fastsat pligt til at indgive den originale udførselsangivelsesblanket til det kompetente toldsted som omhandlet
i artikel 5, stk. 7, første afsnit, litra a), i forordning nr. 800/1999.

Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
Den 14. juni 2003 udførte ANG fra havnen i Vaasa (Finland) to ladninger havre bestemt for Canada. Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen,
at udførelsesangivelsen vedrørende disse ladninger inden påbegyndelsen af læsningen alene blev fremsendt til den kompetente
toldmyndighed pr. telefax, og at den originale udførelsesangivelse først blev fremsendt efter denne læsning. Ifølge samme
afgørelse er det ubestridt, at denne original er fuldstændig overensstemmende med den pr. telefax sendte angivelse, at anvendelsen
af denne fremsendelsesform var en følge af en misforståelse mellem ANG’s speditør og toldmyndighederne, der opstod inden for
rammerne af en drøftelse om læsningen, at disse myndigheder har haft rigelig mulighed for at gennemføre den krævede kontrol,
at de berørte forsendelser er ankommet til deres bestemmelseshavn, og at intet tyder på, at ANG har haft til hensigt at misbruge
restitutionsproceduren eller handle svigagtigt.
På ministeriets forespørgsel om udbetaling af restitution under sådanne omstændigheder har Kommissionen for De Europæiske
Fællesskaber ved skrivelser af 23. maj og 30. juli 2004 oplyst over for ministeriet, at den er af den opfattelse, at ANG ikke
er berettiget til at modtage en sådan udbetaling for den i hovedsagen omhandlede transaktion.
Ved afgørelse af 2. september 2004 har ministeriet derfor afslået at foretage udbetaling af den restitution, hvorom ANG havde
ansøgt for de berørte ladninger, med den begrundelse, at den originale udførselsangivelse ikke var toldmyndighederne i hænde
inden det mulige kontroltidspunkt.
ANG har indbragt denne afgørelse for Korkein hallinto‑oikeus (den højeste forvaltningsdomstol). Ifølge denne ret følger det
af dom af 1. oktober 1998, Nederlandene mod Kommissionen (sag C-27/94, Sml. I, s. 5581), og af 6. marts 2001, Nederlandene
mod Kommissionen (sag C-278/98, Sml. I, s. 1501), at der på forhånd skal fremsendes en udførselsangivelse i form af et originalt
dokument, og at en angivelse, der fremsendes pr. telefax, som hovedregel ikke kan betragtes som tilstrækkelig. I tilfælde
af, at der ved en toldkontrol skulle blive konstateret unøjagtigheder, ville den erhvervsdrivende have mulighed for at foretage
en anden angivelse med de korrekte oplysninger. Nævnte ret bemærker, at det i det i hovedsagen foreliggende tilfælde forholder
sig således, at den forud for læsningen pr. telefax fremsendte udførselsangivelse stemmer overens med den originale udførselsangivelse,
der efterfølgende blev fremsendt, og at de nationale myndigheder ikke har nogen mistanke om, at der skulle foreligge en eventuel
svigagtig adfærd, idet fremsendelsen pr. telefax var resultatet af en misforståelse, som opstod i forbindelse med en meddelelse
fra de kompetente toldmyndigheder. Såfremt hovedsagen således skulle bedømmes i henhold til national ret, ville ANG sandsynligvis
ikke blive nægtet restitution. Endvidere ville proportionalitetsprincippet og princippet om god forvaltningsskik, der udgør
grundlæggende principper inden for fællesskabsretten, kunne have betydning for behandlingen af hovedsagen.
Det er på denne baggrund, at Korkein hallinto‑oikeus har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle
spørgsmål:
»Skal artikel 5 i [forordning nr. 800/1999], sammenholdt med proportionalitetsprincippet og princippet om god forvaltningsskik,
fortolkes således, at den kompetente nationale myndighed kan godkende en udførselsangivelse, der før læsningen er fremsendt
i form af telefax, når den er af den opfattelse, at der ikke består den ringeste mistanke om svigagtig adfærd, idet mangelen
ved fremsendelsen af udførselsangivelsen beroede på en fejltagelse, der var sket i forbindelse med et af myndigheden meddelt
råd, og denne kunne fastslå, at den efterfølgende i original fremsendte underskrevne udførselsangivelse var fuldstændig identisk
med den i form af telefax fremsendte angivelse?«

Om det præjudicielle spørgsmål
Med sit præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret at få afklaret, hvorvidt artikel 5 i forordning nr. 800/1999 er
til hinder for, at de kompetente toldmyndigheder kan godkende en udførselsangivelse for landbrugsprodukter, der før læsningen
heraf udelukkende er fremsendt pr. telefax, når denne adfærd ikke er blevet udvist i svigagtigt øjemed, fremsendelsen var
begrænset til en enkel telefax, der var resultatet af en fejl, som blev begået i forbindelse med en meddelelse fra nævnte
myndigheder, og den efter læsningen fremsendte originale angivelse er fuldstændig overensstemmende med den pr. telefax fremsendte
angivelse.
Ifølge artikel 5, stk. 7, første afsnit, litra a), i forordning nr. 800/1999 skal enhver, der udfører landbrugsprodukter,
indgive en udførselsangivelse for så vidt angår de produkter, for hvilke der ansøges om restitution. Som det fremgår af tredje
og fjerde afsnit i samme stykke, kan den kompetente toldmyndighed, når denne angivelse er blevet antaget, tillade læsning,
når nævnte myndighed – således som det ligeledes fremgår såvel af fjerde og sjette betragtning til nævnte forordning som af
artikel 2 i forordning nr. 386/90 og artikel 5 i forordning nr. 2090/2002 – kan foretage fysisk kontrol af de omhandlede landbrugsprodukter
med henblik på at kontrollere, at der på tidspunktet for læsningen er overensstemmelse mellem disse produkter og den nævnte
angivelse.
I henhold til artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 800/1999 skal udførselsangivelsen indeholde alle de oplysninger, der er
nødvendige for at fastslå, at der foreligger ret til restitution og beregningen af dens størrelse (jf. i denne retning dom
af 1.12.2005, sag C-309/04, Fleisch-Winter, Sml. I, s. 10349, præmis 31, og af 27.4.2006, sag C-27/05, Elfering Export, Sml.
I, s. 3681, præmis 26).
Det fremgår endvidere af samme artikels stk. 5, at produkterne fra det øjeblik, hvor de kompetente toldmyndigheder antager
angivelsen, anbringes under toldkontrol, indtil de forlader Fællesskabets toldområde.
Det fremgår af disse bestemmelser som helhed, selv om de ikke indeholder nogen udtrykkelig præcisering af formen for den udførselsangivelse,
der skal indgives, at denne angivelse dels skal indgives skriftligt, bl.a. for at det kan kontrolleres, om de af eksportøren
givne oplysninger svarer til de varer, der frembydes med henblik på udførsel, dels skal afgives, før varerne har forladt Fællesskabets
toldområde (jf. dom af 22.6.1993, sag C-54/91, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 3399, præmis 22, og dommen af 1.10.1998
i sagen Nederlandene mod Kommissionen, præmis 25).
Indgivelse af en udførselsangivelse, der kan udgøre retsgrundlaget for en restitution (Fleisch-Winter-dommen, præmis 41),
udgør således en væsentlig formforskrift inden for rammerne af det i denne henseende indførte samarbejde mellem eksportøren
og de kompetente toldmyndigheder, som gør det muligt for sidstnævnte at have adgang til alle de oplysninger, der er nødvendige
for gennemførelsen af passende fysisk kontrol af de omhandlede varer forud for læsningen heraf med henblik på i overensstemmelse
med betragtning 63 til forordning nr. 800/1999 at udelukke enhver risiko for uregelmæssigheder og svig på området for eksportrestitutioner
(jf. i den retning Elfering Export-dommen, præmis 31, og for så vidt angår Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27.11.1987
om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 351, s. 1) dom af 14.4.2005, sag
C-385/03, Käserei Champignon Hofmeister,Sml. I, s. 2997, præmis 27 og 28).
Således som alle de procesdeltagere, der har afgivet indlæg for Domstolen, har gjort gældende, indebærer den omstændighed,
at en angivelse indgives pr. telefax, at den er blevet indgivet skriftligt, og at den, når den er blevet fremsendt forud for
læsningen af de omhandlede varer og indeholder alle de for kontrollen hermed nødvendige oplysninger, ikke på nogen måde er
til hinder for, at denne kontrol kan gennemføres af de kompetente toldmyndigheder.
Eksportøren vil ikke herved blive bragt i stand til at tilpasse sin anmodning om restitution resultatet af en eventuel kontrol
(Käserei Champignon Hofmeister-dommen, præmis 28).
Det er således allerede blevet fastslået, at de kompetente toldmyndigheder ikke med tilbagevirkende kraft kan antage en udførelsesangivelse,
der med henblik på at opnå restitution er indgivet, efter at udførslen har fundet sted (jf. i denne retning dom af 10.1.2002,
sag C-101/99, British Sugar,Sml. I, s. 205, præmis 68 og 73). De kan ligeledes heller ikke foretage kontrol på grundlag af oplysninger, der er meddelt
pr. telefax, i stedet for oplysningerne i originaleksemplaret af den betalingsangivelse, der vedrører forskudsfinansiering
af restitutionerne, hvis der herved opstår en risiko for udbetaling af uberettigede tilskud, idet den berørte handlende, efter
at der i forbindelse med en på grundlag af denne telefax gennemført toldkontrol er konstateret en urigtighed, ville kunne
indgive en anden angivelse med korrekte oplysninger (jf. dommen af 6.3.2001 i sagen Nederlandene mod Kommissionen, præmis
70).
Imidlertid er en sådan risiko udelukket, når udførselstransaktionen ikke er behæftet med nogen form for svig eller forsøg
herpå fra eksportørens side, eftersom de varer, der er omfattet af den udførselsangivelse, der er fremsendt pr. telefax, er
ankommet til bestemmelsestredjelandet, og den originale angivelse, der er blevet afsendt efter læsningen, er fuldstændig overensstemmende
med den angivelse, der forud herfor blev fremsendt pr. telefax.
Under sådanne omstændigheder har fremsendelse af en udførselsangivelse pr. telefax ikke nogen egentlig indvirkning på restitutionsordningens
korrekte funktion.
Det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, om de i denne doms præmis 23 anførte betingelser er opfyldt i hovedsagen
for så vidt angår omstændighederne i den sag, som den behandler.
Under disse omstændigheder skal det præjudicielle spørgsmål besvares med, at artikel 5 i forordning nr. 800/1999 skal fortolkes
således, at den ikke er til hinder for, at de kompetente nationale toldmyndigheder godkender en udførselsangivelse af landbrugsprodukter,
der fremsendes til dem pr. telefax, når denne fremsendelse har fundet sted forud for læsningen i forbindelse med udførselstransporten,
når den således fremsendte angivelse indeholder alle de oplysninger, der er nødvendige for at gennemføre den fysiske kontrol
af de eksporterede varer, og når den omhandlede udførselstransaktion ikke er behæftet med nogen form for svig eller forsøg
på svig. Dette er tilfældet, når de varer, der er omfattet af den pr. telefax fremsendte udførselsangivelse, er ankommet til
bestemmelsestredjelandet, og den originale angivelse, der er blevet afsendt efterfølgende, er fuldstændig overensstemmende
med den pr. telefax fremsendte angivelse. Det tilkommer den forelæggende ret at kontrollere, om disse betingelser er opfyldt
i hovedsagen.

Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tredje Afdeling) for ret:
Artikel 5 i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999 af 15. april 1999 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner
for landbrugsprodukter, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 90/2001 af 17. januar 2001, skal fortolkes således,
at den ikke er til hinder for, at de kompetente nationale toldmyndigheder godkender en udførselsangivelse af landbrugsprodukter,
der fremsendes til dem pr. telefax, når denne fremsendelse har fundet sted forud for læsningen i forbindelse med udførselstransporten,
når den således fremsendte angivelse indeholder alle de oplysninger, der er nødvendige for at gennemføre den fysiske kontrol
af de eksporterede varer, og når den omhandlede udførselstransaktion ikke er behæftet med nogen form for svig eller forsøg
på svig. Dette er tilfældet, når de varer, der er omfattet af den pr. telefax fremsendte udførselsangivelse, er ankommet til
bestemmelsestredjelandet, og den originale angivelse, der er blevet afsendt efterfølgende, er fuldstændig overensstemmende
med den pr. telefax fremsendte angivelse. Det tilkommer den forelæggende ret at kontrollere, om disse betingelser er opfyldt
i hovedsagen.
Underskrifter
*
Processprog: finsk.