CELEX: 61994TJ0010
Meddelelse om ledig stilling
den ledige stillings indplacering i lønklasse
ansættelsesmyndighedens afgørelse herom efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Udnævnelser
manglende imødekommelse af ansøgninger

Dommens præmisser
Sagens faktiske omstaendigheder
1 Den 21. januar 1993 blev der ved en meddelelse om en ledig stilling opslaaet en mellemlederstilling ledig som chef for den administrative enhed "Sundhed ° kraeftbekaempelse" (herefter benaevnt "stillingsopslaget"). Den 28. januar 1993 blev stillingsopslaget aendret, saaledes at "kraeft" blev erstattet af "AIDS". Stillingsopslaget indeholdt kun foelgende angivelse for saa vidt angaar stillingsbeskrivelsen: "KOM/003/93 A3/A4/A5 VIII.8 BRU Chef for den administrative enhed 'sundhed ° [AIDS]-bekaempelse' , der skal lede og samordne aktiviteterne". Inden selve stillingsopslaget var der trykt foelgende standardangivelse:
"I overensstemmelse med den fremgangsmaade for besaettelse af ledige stillinger, der blev offentliggjort i 'Meddelelser fra Administrationen' nr. 556 af 18.4.1988 og 'Meddelelser fra Administrationen' nr. 578 af 5.12.1988, gaelder foelgende:
Ansoegerne skal mindst opfylde nedennaevnte krav for at kunne komme i betragtning i form af en forflyttelse/forfremmelse:
° tilhoere den samme kategori/tjenestegruppe/stillingsgruppe som den i stillingsopslaget angivne (forflyttelse)
° tilhoere stillingsgruppen under den i stillingsopslaget angivne (forfremmelse i henhold til vedtaegtens artikel 45)
° vaere i besiddelse af kundskaber og erfaring/evner, der er relevante for udfoerelsen af de paagaeldende opgaver
° for saa vidt angaar stillinger, der kraever saerlige kvalifikationer: vaere i besiddelse af indgaaende kundskaber og erfaring inden for/der er relevante for det paagaeldende arbejdsomraade."
2 Sagsoegeren, der er tjenestemand i loenklasse A3, indgav ansoegning til stillingen, der ogsaa blev soegt af en anden tjenestemand i loenklasse A3, to tjenestemaend i loenklasse A5 og en tjenestemand i loenklasse A6.
3 Den 18. marts 1993 afgav Det Raadgivende Udvalg for Udnaevnelser (herefter benaevnt "udvalget") en udtalelse, der indeholdt fire afsnit. I afsnit 1 tog udvalget til efterretning, at "der er indkommet fem ansoegninger paa grundlag af vedtaegtens artikel 29, stk. 1, litra a), naermere bestemt ...". Det anfoertes herefter, at "udvalget har foretaget en bedoemmelse af ansoegningerne fra hver af de ansoegere, der har givet sig til kende paa grundlag af vedtaegtens artikel 29, stk. 1, litra a), og gennemgaaet deres personlige aktmapper". I afsnit 2 hed det, at "udvalget har hoert vicegeneraldirektoer for udviklingsspoergsmaal P. Pooley under sit moede den 18. marts 1993. Pooley oplyste, at stillingen burde indplaceres i loenklasse A5/A4, og mindede under henvisning til stillingsopslaget om de kvalifikationer, som den paagaeldende skulle vaere i besiddelse af". I afsnit 3 hed det: "Udvalget droeftede i foerste raekke spoergsmaalet om, hvilken loenklasse stillingen burde indplaceres i, under hensyntagen til den betydning, som den paagaeldende administrative enhed konkret maa tillaegges i betragtning af dens arbejdsopgaver og stoerrelse, og udvalget konkluderede, at stillingen burde indplaceres i loenklasse A5/A4." Endelig hed det i afsnit 4: "I overensstemmelse med denne opfattelse foretog udvalget en bedoemmelse af D. Dellicour' s og D. Sweet' s ansoegninger og naaede frem til den konklusion, at Dellicour' s ansoegning vil kunne tages i betragtning."
4 Ved skrivelse af 24. marts 1993 meddelte udvalgets sekretaer sagsoegeren foelgende:
"Efter offentliggoerelsen af stillingsopslag KOM/003/93 vedroerende stillingen som chef for en administrativ enhed er der blevet indgivet fem ansoegninger paa grundlag af vedtaegtens artikel 29, stk. 1, litra a).
Det Raadgivende Udvalg for Udnaevnelser har under sit moede den 18. marts 1993 droeftet spoergsmaalet om stillingens indplacering og spoergsmaalet om, hvilke kvalifikationer der boer forlanges af den, stillingen skal besaettes med. Udvalget foretog herefter en bedoemmelse af samtlige ansoegninger og hoerte vicegeneraldirektoer for udviklingsspoergsmaal P. Pooley.
Udvalget naaede herefter frem til foelgende konklusion:
° Hvad angaar spoergsmaalet om indplacering i loenklasse af stillingen som chef for den administrative enhed 'Sundhed ° AIDS-bekaempelse' boer denne stilling indplaceres i loenklasse A5/A4.
° Deres ansoegning kunne derfor ikke i denne forbindelse tages i betragtning."
5 Ved afgoerelse af 27. april 1993 udnaevnte ansaettelsesmyndigheden i form af en forflyttelse D. Dellicour i stillingen som chef for den administrative enhed "Sundhed ° AIDS-bekaempelse".
6 Ved en notits af 3. maj 1993 blev det meddelt sagsoegeren, at "ansaettelsesmyndigheden ikke har kunnet imoedekomme Deres ansoegning om at blive udnaevnt i den paagaeldende stilling".
7 Den 18. maj 1993 indgav sagsoegeren en klage, hvori han for det foerste "[forlangte] en ophaevelse af afgoerelsen af 24.3.1993 fra Det Raadgivende Udvalg for Udnaevnelser og af ansaettelsesmyndighedens afgoerelse om udnaevnelse af 3.5.1993, for saa vidt min ansoegning herved ikke blev imoedekommet", idet han "endvidere [forlangte] en ophaevelse af enhver afgoerelse om udnaevnelse af en tjenestemand, som ansaettelsesmyndigheden eller Det Raadgivende Udvalg for Udnaevnelser har truffet efter stillingsopslag KOM/003/93 af 21.1.1993 vedroerende den omtvistede stilling", samt, "at min ansoegning paa ny bliver taget i betragtning i forbindelse med den omtvistede stilling paa grundlag af de i stillingsopslag KOM/003/93 af 21.1.1993 fastlagte kriterier". Til stoette for sin klage gjorde sagsoegeren gaeldende, at udvalget savnede kompetence til traeffe en afgoerelse om manglende imoedekommelse af hans ansoegning, idet udvalget efter sin karakter er et organ, der skal afgive udtalelser, og at udvalget retsstridigt havde aendret de i henhold til stillingsopslaget oprindeligt kraevede kvalifikationer i form af, at ansoegninger fra tjenestemaend i loenklasse A3 ikke kunne tages i betragtning, da stillingen burde indplaceres i loenklasse A4 eller A5.
8 Ved skrivelse registreret i Kommissionen den 26. maj 1993 meddelte sagsoegeren ansaettelsesmyndigheden, "at der er grund til i faktisk og retlig henseende at fremhaeve, at min klage er rettet mod ansaettelsesmyndighedens afgoerelse af 3.5.1993, for saa vidt denne er truffet paa grundlag af den retsstridige afgoerelse af 24. marts 1993 fra Det Raadgivende Udvalg for Udnaevnelser".
9 Ved notits af 5. august 1993 registreret i Kommissionen den 9. august 1993, hvis formaal var "at underbygge og uddybe den den 26.5.1993 indgivne klage", praeciserede sagsoegeren genstanden for sin klage, idet han opfordrede ansaettelsesmyndigheden til "at ophaeve afgoerelsen om ikke at imoedekomme min ansoegning om at blive udnaevnt i den ved stillingsopslag KOM/003/93 opslaaede ledige stilling som chef for den administrative enhed 'Sundhed ° AIDS-bekaempelse' og enhver i forhold hertil efterfoelgende og/eller dermed forbundet afgoerelse truffet af ansaettelsesmyndigheden, at ophaeve Kommissionens afgoerelse af 19. juli 1988 om en ny fremgangsmaade ved besaettelse af mellemlederstillinger, og at omgoere proceduren med henblik paa besaettelse af den ved stillingsopslag nr. 3, KOM/003/93, af 21.1.1993 opslaaede ledige stilling". Til stoette herfor anfoerte sagsoegeren en raekke argumenter, der i det vaesentlige er identiske med dem, han har fremsat til stoette for sine paastande i denne sag.
10 Den 15. oktober 1993 afviste Kommissionen sagsoegerens klage af 18. maj 1993. Sagsoegeren fik meddelelse om denne afgoerelse ved skrivelse af 25. oktober 1993, som han den 28. oktober 1993 anerkendte modtagelsen af.
11 Ved skrivelse af 28. oktober 1993 anmodede sagsoegerens advokat Kommissionen om at tage stilling til de argumenter, sagsoegeren havde fremsat i sin notits af 5. august 1993.
12 Ved skrivelse af 13. december 1993 meddelte Kommissionen som svar herpaa, at notitsen af 5. august 1993 maatte anses for en ny klage, idet der ved notitsen blev fremsat nye argumenter. Kommissionen fandt, at sagsoegerens henvendelse for saa vidt var fremkommet for sent, hvorfor den meddelte, at det var ufornoedent for den at tage stilling til de paagaeldende nye argumenter.
13 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 18. januar 1994 har sagsoegeren herefter anlagt denne sag. Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Fjerde Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret spoergsmaal fra Retten i det offentlige retsmoede den 15. marts 1995, hvorunder der endvidere blev afgivet mundtlige indlaeg i sag T-16/94.
Parternes paastande
14 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
° Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsoegeren medhold,
naermere bestemt saaledes:
° Annullation af Kommissionens afgoerelse om at indplacere den ved stillingsopslag KOM/003/93 opslaaede ledige stilling som chef for den administrative enhed "Sundhed ° AIDS-bekaempelse" i loenklasse A5 og af enhver af Kommissionen paa grundlag af denne afgoerelse truffet afgoerelse, herunder navnlig den udtrykkelige afgoerelse af 3. maj 1993 om ikke at imoedekomme sagsoegerens ansoegning om at blive udnaevnt i den naevnte stilling, samt, om noedvendigt, af Kommissionens udtrykkelige afgoerelse af 15. oktober 1993 om afvisning af sagsoegerens klage og af den udtrykkelige afgoerelse fra Kommissionen, som blev meddelt sagsoegerens advokat den 13. december, og hvorefter det i sagsoegerens uddybende notits anfoerte ikke kunne tages i betragtning.
° Sagsoegte tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.
Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
° Afvisning, eller i hvert fald frifindelse.
° Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter de herom gaeldende regler.
Formaliteten
Parternes argumenter
15 Kommissionen har i foerste raekke gjort gaeldende, at sagen maa afvises, idet sagsoegeren ikke under den administrative procedure har anfaegtet afgoerelsen om at indplacere den paagaeldende stilling i loenklasse A5 eller A4. Sagsoegeren anfaegtede saaledes alene afgoerelsen om ikke at imoedekomme hans ansoegning, men ikke afgoerelsen om stillingens indplacering i loenklasse. Foelgelig er genstanden for de ved Retten nedlagte paastande ikke den samme som i forbindelse med klagen, hvorfor paastandene ikke kan realitetsbehandles (Domstolens dom af 14.3.1989, sag 133/89, Del Amo Martinez mod Parlamentet, Sml. s. 689).
16 Kommissionen har herefter gjort gaeldende, at da sagsoegeren ikke kan anfaegte afgoerelsen om, hvilken loenklasse den paagaeldende stilling skulle indplaceres i, savner han soegsmaalsinteresse for saa vidt angaar en paastand om annullation af afgoerelsen om ikke at imoedekomme hans ansoegning og af de efterfoelgende afgoerelser, idet sagsoegerens loenklasse er en hoejere loenklasse end den, stillingen skulle indplaceres i.
17 Sagsoegeren har heroverfor gjort gaeldende, at det fremgaar af hans klage af 18. maj 1993, af hans notits af 25. maj 1993 og af hans notits af 5. august 1993, at han utvivlsomt anfaegtede udvalgets afgoerelse, hvorefter den omtvistede stilling skulle indplaceres i loenklasse A5, samt ansaettelsesmyndighedens afgoerelse af 3. maj 1993, for saa vidt udvalgets opfattelse herved blev fulgt.
18 Sagsoegeren anfoerer paa dette grundlag, at ansaettelsesmyndigheden maatte indse, at han ville anfaegte Kommissionens afgoerelse om at indplacere den omtvistede stilling i loenklasse A5, som er snaevert forbundet med og dermed har sammenhaeng med den udtrykkelige afgoerelse om ikke at imoedekomme hans ansoegning, og at sagen derfor i det hele maa antages til realitetsbehandling, idet det af Kommissionen anfoerte til stoette for sagens afvisning for saa vidt angaar andet og tredje led af sagsoegerens paastande forudsaetter, at det foerste led af paastandene maa afvises fra realitetsbehandling.
Rettens bemaerkninger
19 Det bemaerkes, at Kommissionen, efter at sagen er blevet anlagt, ikke laengere bestrider, at sagsoegerens notits af 5. august 1993 som uddybende klage kan tages i betragtning. Dette ville da ogsaa savne grundlag, naar henses til, at Kommissionen hverken har fremlagt dokumentation med hensyn til det tidspunkt, paa hvilket sagsoegerne modtog notitsen af 3. maj 1993, hvorved han blev meddelt den anfaegtede afgoerelse, eller vedroerende det tidspunkt, paa hvilket sagsoegeren fik kendskab til denne afgoerelse.
20 Foelgelig kan samtlige sagsoegerens tre klager tages i betragtning, saaledes at de maa anses for en enkelt klage. Denne klage er rettet mod afgoerelsen af 3. maj 1993, hvorefter ansaettelsesmyndigheden ikke kunne imoedekomme sagsoegerens ansoegning om at blive udnaevnt i den paagaeldende stilling.
21 Det bemaerkes herved, at denne afgoerelse fremstaar som en enkelt afgoerelse, og at dens indhold ° saaledes som det i oevrigt fremgaar af et andet dokument, nemlig udvalgets sekretaers skrivelse af 24. marts 1993 ° alene er begrundet i, at sagsoegeren er indplaceret i loenklasse A3, mens der var blevet truffet bestemmelse om, at den ledige stilling skulle indplaceres i loenklasse A4 eller A5.
22 Det fremgaar af sagsoegerens klage af 18. maj 1993, at sagsoegeren herved utvivlsomt anfaegtede afgoerelsen om at indplacere den paagaeldende stilling i loenklasse A4 eller A5, som var det eneste grundlag for afgoerelsen om ikke at imoedekomme sagsoegerens ansoegning (jf. afsnit III, punkt 2, i klagen).
23 Under disse omstaendigheder kan Kommissionen ikke med foeje goere gaeldende, at sagsoegeren burde have rettet sin klage mod saavel afgoerelsen om at indplacere den paagaeldende stilling i loenklasse A4 eller A5 som mod afgoerelsen om ikke at imoedekomme hans ansoegning.
24 Foelgelig maa det laegges til grund, at Kommissionen ikke kunne misforstaa genstanden for sagsoegerens klage og vaere i tvivl om, at sagsoegeren herved anfaegtede afgoerelsen om at indplacere den paagaeldende stilling i loenklasse A4 eller A5, og at den administrative procedure dermed kunne forloebe forskriftsmaessigt. Dette stoettes af, at Kommissionen i sit svar af 25. oktober 1993 paa sagsoegerens klage bestred, at sagsoegeren i klagen kunne anfaegte afgoerelsen om stillingens indplacering, med den begrundelse, at denne ikke var bebyrdende for sagsoegeren og ikke umiddelbart beroerte hans retsstilling.
25 Det foelger heraf, at det foerste led af sagsoegerens paastande maa antages til realitetsbehandling. Da formalitetsindsigelsen for saa vidt angaar det andet og det tredje led af paastandene udelukkende som grundlag har, at det foerste led af paastandene maa afvises fra realitetsbehandling, maa sagen i det hele antages til realitetsbehandling.
26 Endelig bemaerkes, at det savner grundlag for Kommissionen at henvise til Rettens dom af 1. juni 1994 (sag T-4/93, André mod Kommissionen, Sml.Pers. II, s. 471, praemis 25) som begrundelse for, at klagen og soegsmaalet kun som genstand har kunnet have en tilbagekaldelse og ophaevelse af de med afgoerelsen om ikke at imoedekomme sagsoegerens ansoegning forbundne og i forhold hertil efterfoelgende afgoerelser. En henvisning til forbundne eller efterfoelgende afgoerelser maa saaledes vurderes paa grundlag af den sammenhaeng, som henvisningen er et led i. I modsaetning til, hvad der var tilfaeldet i sagen André mod Kommissionen, fremgaar det herved af den sammenhaeng, i hvilken der henvistes til afgoerelser af denne art, at denne var tilstraekkeligt praecis, idet den angik afgoerelsen om den ledige stillings indplacering i loenklasse og afgoerelsen om at udnaevne D. Dellicour i stillingen.
Realiteten
Sammenfatning af parternes anbringender og argumenter
27 Sagsoegeren har fremsat seks anbringender til stoette for sine paastande. Ved det foerste anbringende goer sagsoegeren gaeldende, at stillingsopslaget er retsstridigt, idet det ikke opfylder de krav til noejagtighed, der ifoelge Domstolens og Rettens praksis er en forudsaetning. Ved det andet anbringende goer sagsoegeren gaeldende, at der er handlet i strid med stillingsopslaget derved, at det var en foelge af ansaettelsesmyndighedens afgoerelse om at indplacere den paagaeldende stilling i loenklasse A5 eller A4, at den undlod at tage ansoegninger som sagsoegerens, der opfyldte kravene i henhold til stillingsopslaget, i betragtning. Ved det tredje anbringende goer sagsoegeren gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af begrundelsespligten, idet hverken den anfaegtede afgoerelse eller afgoerelsen om at afvise sagsoegerens klage indeholder nogen angivelse af grundene til, at sagsoegerens ansoegning ikke blev imoedekommet. Ved det fjerde anbringende goer sagsoegeren gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 27 og 45 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") derved, at ansaettelsesmyndigheden ikke foretog nogen sammenlignende bedoemmelse af sagsoegerens og de oevrige ansoegeres "fortjenester". Ved det femte anbringende goer sagsoegeren gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 7 og af bilag I til vedtaegten, idet ansaettelsesmyndigheden besatte den paagaeldende stilling med en tjenestemand i loenklasse A5, selv om der var tale om en stilling som kontorchef, der kun ville kunne besaettes med en tjenestemand i loenklasse A3. Ved det sjette anbringende goer sagsoegeren gaeldende, at Kommissionens afgoerelse af 19. juli 1988 om aendring af fremgangsmaaden ved besaettelse af mellemlederstillinger, paa grundlag af hvilken den omtvistede udnaevnelse skete, er retsstridig, da det efter denne afgoerelse ikke er noedvendigt ved stillingsopslaget at fastsaette, hvilken loenklasse den paagaeldende stilling skal indplaceres i, idet bestemmelse herom kan traeffes efter, at udvalget og ansaettelsesmyndigheden har faaet kendskab til ansoegningerne til stillingen.
28 Retten finder, at der boer ske en undersoegelse af de sidste fem anbringender i sagen under ét.
Det andet anbringende: afgoerelse i strid med stillingsopslaget
29 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen har handlet i strid med stillingsopslaget, der satte de graenser, som Kommissionen selv opstillede med henblik paa en sammenlignende bedoemmelse af ansoegernes "fortjenester", idet Kommissionen traf bestemmelse om en indskraenkning af den personkreds, der kunne komme i betragtning ved besaettelsen af den omtvistede stilling, ved kun at inddrage tjenestemaend i loenklasse A5 og A4, selv om stillingen i henhold til stillingsopslaget ogsaa kunne soeges af tjenestemaend i loenklasse A3. Det var en foelge af denne fremgangsmaade fra ansaettelsesmyndighedens side, at der ikke skete nogen bedoemmelse af sagsoegerens ansoegning som saadan og en sammenlignende bedoemmelse af henholdsvis sagsoegerens "fortjenester" og bedoemmelsesrapporter og de oevrige ansoegeres.
30 Sagsoegeren anfoerer paa dette grundlag, at Kommissionen har handlet uden for de retlige rammer, som den selv fastlagde ved stillingsopslaget, jf. Rettens dom af 3. marts 1993 (sag T-58/91, Booss og Fischer mod Kommissionen, Sml. II, s. 147).
31 Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at den ikke af sagsoegeren har forlangt, at denne skulle vaere i besiddelse af saerlige kvalifikationer, der ikke fremgik af stillingsopslaget, og at det derfor savner grundlag for sagsoegeren at henvise til dommen i sagen Booss og Fischer mod Kommissionen. Den omstaendighed, at der traeffes bestemmelse om, at en stilling skal indplaceres i en lavere loenklasse end loenklasse A3, er ikke udtryk for en aendring af de objektive betingelser, der er fastsat i det paagaeldende stillingsopslag. Ved sin beslutning om at indplacere stillingen i loenklasse A5 handlede Kommissionen inden for de retlige rammer, som den fastlagde ved stillingsopslaget, idet der heri henvistes til den fremgangsmaade ved besaettelse af stillinger, der blev fastsat i Kommissionens afgoerelse af 19. juli 1988, hvorefter "stillinger som chef for en administrativ enhed opslaas til besaettelse i loenklasse A3, A4 og A5 ... [og] indplaceres i loenklasse A3, A4 eller A5". Det er i oevrigt aabenbart, at stillingsopslaget ved at angive, at den paagaeldende stilling ville blive indplaceret i enten loenklasse A3, A4 eller A5, ikke blandt de "objektive betingelser" kunne indeholde nogen betingelse om, at kun tjenestemaend i loenklasse A3 ville kunne blive udnaevnt i stillingen.
Det tredje anbringende: tilsidesaettelse af begrundelsespligten
32 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at ansaettelsesmyndighedens afgoerelse af 3. maj 1993 ingen begrundelse indeholder overhovedet, og at Kommissionen ikke afhjalp denne begrundelsesmangel i sit svar paa sagsoegerens klage. Kommissionen henviste blot generelt til indholdet af fremgangsmaaden ved besaettelse af ledige stillinger uden at angive de kriterier, der var blevet lagt til grund med henblik paa at vurdere ansoegernes kvalifikationer og erfaring i forbindelse med den sammenlignende bedoemmelse af "fortjenesterne".
33 Sagsoegeren anfoerer paa dette grundlag, at Kommissionen dermed ikke gav ham mulighed for at bedoemme de kriterier, som Kommissionen lagde til grund med henblik paa at vurdere ansoegernes kvalifikationer og erfaring i forbindelse med den sammenlignende bedoemmelse af "fortjenesterne", saaledes at sagsoegeren ikke var i stand til at vurdere, hvorvidt den anfaegtede afgoerelse maatte anses for berettiget. Sagsoegeren henviser herved til, at Kommissionen i punkt 34 og 38 i svarskriftet har erkendt, at "grundlaget for ikke at imoedekomme sagsoegerens ansoegning udelukkende var, at sagsoegeren var indplaceret i en hoejere loenklasse end den, som det var blevet besluttet at indplacere den paagaeldende stilling i", selv om det i stillingsopslaget var angivet, at den omtvistede stilling ogsaa kunne soeges af tjenestemaend i loenklasse A3.
34 Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at det fremgaar af retspraksis, at en afgoerelse om ikke at imoedekomme en ansoegning til en stilling er tilstraekkeligt begrundet, naar afgoerelsen indeholder en angivelse af "de legale betingelser, som ifoelge vedtaegten gaelder for en korrekt gennemfoerelse af proceduren" (Rettens dom af 30.1.1992, sag T-25/90, Schoenherr mod OESU, Sml. II, s. 63, praemis 21, af 12.2.1992, sag T-52/90, Volger mod Parlamentet, Sml. II, s. 121, praemis 36, og af 24.2.1994, sag T-108/92, Caló mod Kommissionen, Sml.Pers. II, s. 213, praemis 34 og 35).
35 Kommissionen anfoerer naermere, at den detaljeret redegjorde for de forskellige faser af proceduren med henblik paa besaettelsen af den paagaeldende stilling og oplyste, at "det blev besluttet at indplacere stillingen i stillingsgruppe A5/A4, dvs. en lavere stillingsgruppe end klagerens", og at "den omstaendighed, at en ansoeger til en stilling som chef for en administrativ enhed er indplaceret i loenklasse A3, paa ingen maade er afgoerende og ikke kan begrunde, at stillingen noedvendigvis skal indplaceres i loenklasse A3, naar den administrative enheds betydning konkret ikke kan begrunde dette". Endelig anfoerte Kommissionen, at "institutionen hvad angaar udnaevnelser og placering af tjenestemaend raader over vide skoensmaessige befoejelser inden for de rammer, der foelger af, at institutionen ikke maa udoeve disse befoejelser paa aabenbart fejlagtig maade, at den skal iagttage princippet om overensstemmelse mellem loenklasse og stilling, at den ikke maa udoeve sine befoejelser til uvedkommende formaal, og at den skal traeffe afgoerelse inden for de retlige rammer, der er fastlagt i stillingsopslaget".
36 Kommissionen goer paa dette grundlag gaeldende, at sagsoegeren paa uddybende maade fik meddelelse om grundene til den manglende imoedekommelse af hans ansoegning, saaledes at han raadede over tilstraekkelige oplysninger til at kunne vurdere, om den manglende imoedekommelse af hans ansoegning var berettiget, og til at kunne bedoemme, om det ville vaere paa sin plads at anlaegge sag ved Retten.
37 Endelig anfoerer Kommissionen, at sagsoegeren ikke med foeje kan goere gaeldende, at begrundelsen til afgoerelsen ikke indeholdt oplysninger om de kriterier, der blev lagt til grund med henblik paa at vurdere ansoegernes kvalifikationer og erfaring i forbindelse med den sammenlignende bedoemmelse af "fortjenesterne", idet sagsoegeren som foelge af sin loenklasse ikke kunne blive inddraget i den sammenlignende bedoemmelse af "fortjenesterne", der var begraenset til at omfatte ansoegere i lavere loenklasser end loenklasse A3.
Det fjerde anbringende: tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 27 og 45
38 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat vedtaegtens artikel 27 og 45 derved, at den undlod at foretage en sammenlignende bedoemmelse af henholdsvis sagsoegerens og de oevrige ansoegeres "fortjenester". Kommissionen undlod dermed at inddrage de mest erfarne tjenestemaend, som den ved stillingsopslaget havde opfordret til at indgive ansoegning.
39 Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at den i sagen ikke foretog en bedoemmelse af sagsoegerens "fortjenester", fordi den havde besluttet, at stillingen skulle indplaceres i en lavere loenklasse end sagsoegerens.
Det femte anbringende: tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 7, stk. 1, og af bilag I til vedtaegten
40 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat vedtaegtens artikel 7 og bilag I til vedtaegten ved at foretage den paagaeldende udnaevnelse i en stilling som chef for en administrativ enhed, idet en saadan stilling svarer til en stilling som kontorchef i den i bilag I forudsatte betydning. Det er efter bilag I et krav, at en saadan stilling indplaceres i loenklasse A3, og ikke i loenklasse A5 eller A4. Kommissionen ophaevede dermed paa grundlag af sin afgoerelse af 19. juli 1988 sammenhaengen mellem den paagaeldende stilling og den paagaeldende loenklasse, hvorfor den naevnte afgoerelse allerede af denne grund er retsstridig.
41 Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at selv om stillingsbetegnelsen kontorchef svarer til loenklasse A3, gaelder det, at en stilling som chef for en administrativ enhed ikke noedvendigvis svarer til stillingsbetegnelsen kontorchef. I bilag II til Kommissionens afgoerelse af 19. juli 1988, der blev vedtaget paa grundlag af vedtaegtens artikel 5, stk. 4, andet afsnit, hedder det, at stillinger som chef for en administrativ enhed kan svare til enten stillingsbetegnelsen kontorchef eller stillingsbetegnelsen ekspeditionssekretaer. Det er saaledes ikke i alle tilfaelde stillingsbetegnelsen kontorchef, der svarer til opgaverne som chef for en administrativ enhed.
42 Kommissionen anfoerer, at dens afgoerelse af 19. juli 1988 er i overensstemmelse med vedtaegten, idet det fremgaar af retspraksis, at selv om vedtaegtens artikel 5, stk. 4, andet afsnit, opstiller en forpligtelse for institutionerne til at traeffe naermere bestemmelse om de opgaver, der skal vaere forbundet med de enkelte stillingsbetegnelser, foelger det ikke heraf, at institutionerne skal fastlaegge arten af disse opgaver forskelligt (Domstolens dom af 28.9.1983, forenede sager 193/82-198/82, Rosani m.fl. mod Raadet, Sml. s. 2841). Kommissionen goer paa dette grundlag gaeldende, at ensartede opgaver som chef for en administrativ enhed kan udfoeres af tjenestemaend henhoerende under to forskellige stillingsbetegnelser.
Det sjette anbringende: retsstridigheden af Kommissionens afgoerelse af 19. juli 1988
43 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at afgoerelsen af 19. juli 1988 ligeledes er retsstridig derved, at det foerst er efter, at stillingsopslaget er blevet offentliggjort, og efter, at udvalget har taget naermere stilling til spoergsmaalet om ansoegernes kvalifikationer, at udvalget traeffer bestemmelse om, hvilken loenklasse den paagaeldende stilling boer indplaceres i. Efter denne fremgangsmaade er det saaledes muligt at faa kendskab til indholdet af ansoegningerne for derefter retsstridigt at tilpasse den paagaeldende stillings indplacering til den loenklasse, som den ansoeger, der allerede er blevet valgt, er indplaceret i.
44 Sagsoegeren anfoerer paa dette grundlag, at afgoerelsen strider mod vedtaegtens artikel 7, 27 og 45 og mod bilag I til vedtaegten, der fastlaegger sammenhaengen mellem stillingsbetegnelserne og stillingsgrupperne inden for hver kategori.
45 Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at udvalget i praksis foerst tager stilling til spoergsmaalet om, hvilken loenklasse den paagaeldende stilling skal indplaceres i, idet udvalget foerst derefter bedoemmer ansoegernes kvalifikationer og egnethed. Der er ingen uoverensstemmelse med denne praksis hos udvalget og punkt 3.2 i afgoerelsen af 19. juli 1988, hvoraf det ikke fremgaar, at udvalget foerst skal undersoege ansoegernes kvalifikationer og egnethed og derefter spoergsmaalet om, hvilken loenklasse den paagaeldende stilling skal indplaceres i. Det fremgaar alene af punkt 3.2, at udvalget ved sin udtalelse skal tage stilling til begge spoergsmaal.
46 Under alle omstaendigheder fremgaar det af udvalgets udtalelse, at det under sit moede den 18. marts 1993 efter at have hoert vicegeneraldirektoeren for udviklingsspoergsmaal "i foerste raekke [droeftede] spoergsmaalet om, hvilken loenklasse stillingen burde indplaceres i, ... og udvalget konkluderede, at stillingen burde indplaceres i loenklasse A5/A4". Det hedder endvidere i udtalelsen, at det var "i overensstemmelse med denne opfattelse", at udvalget foretog en bedoemmelse af ansoegningerne fra to tjenestemaend i loenklasse A5.
47 Afgoerelsen om den paagaeldende stillings indplacering i loenklasse blev truffet foer vurderingen af ansoegningerne, saaledes som det er et krav efter retspraksis, idet ansaettelsesmyndigheden er forpligtet til at traeffe bestemmelse om, hvilken loenklasse en stilling som chef for en administrativ enhed skal indplaceres i, paa grundlag af stillingens betydning og uden inddragelse af kvalifikationerne hos den eventuelle ansoeger eller de eventuelle ansoegere (Rettens dom af 9.2.1994, sag T-82/91, Latham mod Kommissionen, Sml.Pers. II, s. 61, praemis 46). Dette krav ville ikke vaere iagttaget, saafremt ansaettelsesmyndigheden foerst havde inddraget sagsoegerens kvalifikationer og erfaring for, efter at have valgt ham, i overensstemmelse hermed derefter at traeffe bestemmelse om, at stillingen skulle indplaceres i sagsoegerens loenklasse.
Rettens bemaerkninger
48 Det bemaerkes indledningsvis, at det fremgaar af Domstolens faste praksis, at ansaettelsesmyndigheden i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 1, litra a), og artikel 45, stk. 1, er forpligtet til at foretage en sammenlignende bedoemmelse af ansoegernes "fortjenester" inden for de retlige rammer, som den selv har fastlagt ved stillingsopslaget (jf. herved Domstolens dom af 30.10.1974, sag 188/73, Grassi mod Raadet, Sml. s. 1099, praemis 26, og af 7.2.1990, sag C-343/87, Culin mod Kommissionen, Sml. I, s. 225, praemis 19).
49 Det fremgaar navnlig af udvalgets udtalelse og af svaret paa sagsoegerens klage, at det kriterium, der laa til grund for ikke at imoedekomme sagsoegerens ansoegning, var den loenklasse, som det var blevet besluttet at indplacere den paagaeldende stilling i, og som var en lavere loenklasse end sagsoegerens.
50 Det bemaerkes herved, at dette kriterium ikke som saadan var angivet i stillingsopslaget, idet dette isoleret set gav grundlag for en indplacering af stillingen i enten loenklasse A3, loenklasse A4 eller loenklasse A5.
51 Det maa herefter fastslaas, at ansaettelsesmyndigheden ved at traeffe bestemmelse om indplacering af den paagaeldende stilling i loenklasse A5 eller A4, saaledes at ansoegninger fra tjenestemaend i loenklasse A3 ikke kunne komme i betragtning, har handlet i strid med stillingsopslaget i form af, at der blev opstillet et krav, som ikke var angivet heri, naermere bestemt et krav om, at ansoegere ikke maatte vaere indplaceret i loenklasse A3. Ansaettelsesmyndigheden undlod herved at foretage en sammenlignende bedoemmelse for saa vidt angaar sagsoegerens "fortjenester", jf. vedtaegtens artikel 45, hvilket Kommissionen da ogsaa har erkendt.
52 Til stoette for sin afgoerelse har Kommissionen henvist til sin afgoerelse af 19. juli 1988, hvorefter, jf. punkt 3.1, "stillinger som chef for en administrativ enhed opslaas til besaettelse i loenklasse A3, A4 og A5", og, jf. punkt 3.2, "stillinger som chef for en administrativ enhed indplaceres i loenklasse A3, A4 eller A5". Det fremgaar saaledes af denne afgoerelse, at de paagaeldende stillinger kan opslaas paa én gang til besaettelse i loenklasse A3, A4 og A5, selv om de kun kan indplaceres i en enkelt af disse loenklasser.
53 I modsaetning til det af sagsoegeren anfoerte finder Retten, at der intet er til hinder for, at stillinger som chef for en administrativ enhed indplaceres i enten loenklasse A3, A4 eller A5, alt efter betydningen af de opgaver, der er tillagt den paagaeldende administrative enhed. Vedtaegtens artikel 7 og bilag I til vedtaegten opstiller saaledes intet krav om, at stillinger som chef for en administrativ enhed altid skal indplaceres i loenklasse A3. Det er med rette, at Kommissionen har gjort gaeldende, at kravet om overensstemmelse mellem stilling og loenklasse ikke indebaerer en forpligtelse for institutionerne til at fastlaegge arbejdsomraaderne for hver stillingsbetegnelse paa samme maade (dommen i sagen Rosani m.fl. mod Raadet, a.st.). Kommissionen har derfor med foeje paa dette grundlag antaget, at identiske arbejdsopgaver i stillinger som chef for en administrativ enhed kan varetages af tjenestemaend henhoerende under forskellige stillingsbetegnelser, i dette tilfaelde naermere bestemt ekspeditionssekretaerer og kontorchefer.
54 Derimod maa "opslag af stillingerne til besaettelse i loenklasse A3, A4 og A5", jf. punkt 3.1 i afgoerelsen af 19. juli 1988, indebaere, at der traeffes bestemmelse om den paagaeldende stillings indplacering efter, at ansoegningerne er indgivet, paa grundlag af fremgangsmaaden i punkt 3.2 i afgoerelsen af 19. juli 1988. I henhold til denne bestemmelse gaelder det, at "efter at have hoert vedkommende generaldirektoer afgiver Det Raadgivende Udvalg for Udnaevnelser udtalelse om:
° ansoegernes kvalifikationer og egnethed til at udoeve opgaverne som chef for en administrativ enhed
° hvilken loenklasse stillingen boer indplaceres i under hensyntagen til den betydning, som den administrative enhed konkret har, naar henses til dens arbejdsopgaver og/eller stoerrelse".
55 Det maa fastslaas, at den raekkefoelge, som de to led af bestemmelsen optraeder i, navnlig for saa vidt de er en del af de regler, som angiver en for ansaettelsesmyndigheden forpligtende procedure, giver anledning til den formodning, at udvalget foerst afgiver udtalelse om ansoegernes kvalifikationer og egnethed til at udoeve opgaverne som chef for den administrative enhed, saaledes at udvalget foerst derefter tager stilling til spoergsmaalet om, hvilken loenklasse stillingen boer indplaceres i, under hensyntagen til den betydning, der konkret maa tillaegges den paagaeldende administrative enhed.
56 Det savner i denne forbindelse grundlag for Kommissionen at goere gaeldende, at den raekkefoelge, som de to led af bestemmelsen optraeder i, er uden betydning, saa meget mere naar henses til, at det i udvalgets udtalelse hedder, at dette tog en raekke indkomne ansoegninger til efterretning, hvorefter udvalget foerst foretog en bedoemmelse af "ansoegningerne fra hver af [ansoegerne og gennemgik] deres personlige aktmapper", saaledes at det foerst var derefter, at udvalget undersoegte spoergsmaalet om, hvilken loenklasse den paagaeldende stilling burde indplaceres i (jf. ovenfor praemis 3).
57 Det maa herefter fastslaas, at udvalget tog stilling til spoergsmaalet om stillingens indplacering i loenklasse efter at vaere blevet gjort bekendt med ansoegernes ansoegninger og personlige aktmapper.
58 Det bemaerkes herved, at Kommissionen selv har fremhaevet, at det efter retspraksis er et krav, at afgoerelsen vedroerende en ledig stillings indplacering i loenklasse skal traeffes foer vurderingen af ansoegningerne, idet ansaettelsesmyndigheden er forpligtet til at traeffe bestemmelse om den paagaeldende stillings indplacering i loenklasse paa grundlag af stillingens betydning og uden inddragelse af ansoegerens eller ansoegernes kvalifikationer (dommen i sagen Latham mod Kommissionen, a.st., praemis 46).
59 Ved at gaa frem paa den naevnte maade har Kommissionen undergravet den objektive karakter, som en afgoerelse vedroerende en ledig stillings indplacering i loenklasse skal have, idet udvalget og ansaettelsesmyndigheden havde kendskab til ansoegernes identitet og personlige aktmapper paa det tidspunkt, hvor de traf bestemmelse om, hvilken loenklasse den paagaeldende stilling skulle indplaceres i, hvorved udvalget og ansaettelsesmyndigheden maaske ikke laengere var i besiddelse af den objektivitet, der er noedvendig for, udelukkende ud fra tjenstlige hensyn, at traeffe en afgoerelse herom.
60 Det maa herefter fastslaas, at afgoerelsen af 19. juli 1988 er retsstridig derved, at den goer det muligt at traeffe afgoerelse om en ledig stillings indplacering i loenklasse paa et tidspunkt, hvor udvalget og ansaettelsesmyndigheden har kendskab til de paagaeldende ansoegeres identitet og personlige aktmapper.
61 Det bemaerkes, at Kommissionen ikke heroverfor med foeje kan henvise til, at Retten i sin dom i sagen Volger mod Parlamentet (a.st., praemis 20) udtalte, at en samtidig offentliggoerelse af et internt stillingsopslag og et opslag om overflyttelse mellem institutionerne ikke strider mod den prioritetsorden, der er fastlagt i vedtaegtens artikel 29, stk. 1. Mens der i sagen Volger mod Parlamentet ikke for Retten forelaa oplysninger om, at ansoegninger indgivet med henblik paa overflyttelse mellem institutionerne skulle vaere blevet naermere vurderet, foer det viste sig, at de interne procedurer ikke havde gjort det muligt at besaette den paagaeldende stilling, foreligger der i denne sag oplysninger, der understoetter, at udvalget fik kendskab til ansoegernes ansoegninger og personlige aktmapper foer afgoerelsen om, hvilken loenklasse den paagaeldende stilling skulle indplaceres i.
62 Tilsvarende kan Kommissionen heller ikke til stoette for lovligheden af den ved afgoerelsen af 19. juli 1988 fastlagte fremgangsmaade ved besaettelse af mellemlederstillinger med foeje paaberaabe sig det hensyn til hurtige afgoerelser, der er naevnt i betragtningerne hertil. Det er rigtigt, at en fastsaettelse i stillingsopslaget af den loenklasse, den paagaeldende stilling skal indplaceres i, forsinker proceduren ved at forudsaette, at udvalget moedes, og at Kommissionen traeffer en afgoerelse, foer stillingsopslaget offentliggoeres, men hensynet til hurtige afgoerelser kan ikke begrunde en afsvaekning af den noedvendige objektivitet og af den fornoedne uafhaengighed i forbindelse med Kommissionens afgoerelse om, hvilken loenklasse den paagaeldende stilling skal indplaceres i.
63 Det foelger heraf, at da den anfaegtede afgoerelse blev truffet paa grundlag af en retsstridig procedure, maa ogsaa denne afgoerelse anses for retsstridig.
64 Det maa herefter fastslaas, at den anfaegtede afgoerelse er blevet truffet i strid med stillingsopslaget og paa grundlag af en retsstridig procedure.
65 Foelgelig maa der gives sagsoegeren medhold, uden at det er fornoedent at undersoege det foerste anbringende.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
66 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Kommissionen har tabt sagen, og sagsoegeren har nedlagt paastand om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger, hvorfor Kommissionen boer doemmes til at betale samtlige disse.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Fjerde Afdeling)
1) Kommissionens afgoerelse af 3. maj 1993 om ikke at imoedekomme sagsoegerens ansoegning om at blive udnaevnt i stillingen som chef for den administrative enhed "Sundhed ° AIDS-bekaempelse" samt de hermed forbundne afgoerelser om denne stillings indplacering i loenklasse A5/A4 og om herefter at udnaevne D. Dellicour i stillingen annulleres.
2) Kommissionen betaler sagens omkostninger.