CELEX: 61988CJ0348
Fiskeri
fremgangsmåde ved måling af fiskeredskabers maskestørrelse

Ved kendelse af 25. oktober 1988, indgået til Domstolen den 29. november s.å., har Amtsgericht Bremerhaven i medfør af EØF-Traktatens artikel 177 forelagt tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 2, stk. 1, i Rådets forordning nr. 3094/86 af 7. oktober 1986 om fastlæggelse af tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne (
EFT L 288, s. 1
, herefter benævnt »bevarel-sesforordningen«) og af artikel 6 i Kommissionens forordning nr. 2108/84 af 23. juli 1984 om bestemmelser for måling af fiskeredskabers maskestørrelse (
EFT L 194, s. 22
, herefter benævnt »maskestørrelsesforordningen«).
Spørgsmålene er blevet rejst under en bødesag mod Hakvoort, der er tiltalt for at have tilsidesat fællesskabsreglerne vedrørende fiskeredskabers maskestørrelse.
I juni 1987 foretog den tyske myndighed, der har til opgave at kontrollere fiskeriet i Nordsøen, en inspektion på Hakvoorts kutter for at kontrollere fiskeredskabernes maskestørrelse.
I bevarelsesforordningens artikel 2, stk. 1, og i bilag 1 hertil fastsættes maskestørrelsen for fiskeri i Nordsøen til mindst 80 mm. Ifølge forordningens artikel 3 skal Kommissionen vedtage de tekniske bestemmelser for måling af maskestørrelse.
Maskestørrelseforordningens artikel 6 om fremgangsmåden ved maskemåling lyder således :
»1.
Kontrolmyndigheden måler en række på 20 masker, der er udvalgt i henhold til artikel 3, ved at indføre maskemåleren med hånden uden brug af lod eller dynamometer.
Redskabets maskestørrelse bestemmes derefter i henhold til artikel 5.
Viser udregningen af maskestørrelsen, at maskestørrelsen tilsyneladende ikke er i overensstemmelse med gældende regler, måles yderligere to rækker på 20 masker, der udvælges i henhold til artikel 3.
Der foretages derefter en ny udregning af maskestørrelsen i henhold til artikel 5 på grundlag af de nu målte 60 masker.
Dette er redskabets maskestørrelse, jf. dog stk. 2.
2.
Bestrider fartøjets fører den i henhold til stk. 1 bestemte maskestørrelse, tages denne måling ikke i betragtning ved bestemmelse af maskestørrelsen, og redskabet skal måles igen.
Målingen foretages med et lod eller et dynamometer fastgjort til maskemåleren.
Valget mellem lod og dynamometer foretages af kontrolmyndigheden.
Loddet fastgøres med en krog i hullet i maskemålerens spids. Dynamometret kan fastgøres enten i hullet i maskemålerens spids eller i maskemålerens bredeste del.
Loddets og dynamometrets nøjagtighed skal godkendes af den pågældende nationale myndighed.
For redskaber med en maskestørrelse på 35 mm eller derunder som bestemt i henhold til stk. 1 anvendes en kraft på 19,61 newton (svarende til en masse på 2 kg), og for andre redskaber en kraft på 49,03 newton (svarende til en masse på 5 kg).
Med henblik på bestemmelse af maskestørrelsen i henhold til artikel 5 måles der ved brug af lod eller dynamometer kun en række på 20 masker.«
Det fremgår af forelæggelseskendelsen, at kontrolmyndigheden ved målingen af Hakvoorts fiskeredskab først med hånden målte 20 masker. Denne første måling viste, at maskestørrelsen var mindre end de i bevarelsesforordningen foreskrevne 80 mm. Derefter foretog kontrolmyndigheden endnu en måling af andre 20 masker, denne gang ved hjælp af et 5 kg-lod. Her fremgik det også, at maskestørrelsen var mindre end den foreskrevne mindstemaskestørrelse. Herpå tvang kontrolmyndigheden Hakvoort til at gå ind i Cuxhaven havn, hvor der — igen ved hjælp af et 5 kg-lod — blev foretaget en tredje måling af 20 masker. Det fremgik også af denne tredje måling, at maskestørrelsen var mindre end den foreskrevne mindstestørrelse.
Staatliches Fischereiamt Bremerhaven pålagde Hakvoort en bøde på 22000 DM for at have anvendt fiskeredskaber, hvis maskestørrelse var mindre end den i bevarelsesforordningen foreskrevne mindstemaskestørrelse. Herudover inddrog Fischereiamt Bremerhaven indtægten fra nødsalget af den beslaglagte fangst, ligesom det omtvistede fiskeredskab blev beslaglagt.
Hakvoort indbragte bødeafgørelsen for Amtsgericht Bremerhaven, idet han anførte, at man ved konstateringen af overtrædelsen havde anvendt en retsstridig fremgangsmåde. Kontrolmyndigheden havde nemlig ikke fulgt den fremgangsmåde, der er beskrevet i maskestørrelsesforordningens artikel 6, idet målingen blev foretaget ved hjælp af et lod uden forudgående måling med hånden af 60 masker som foreskrevet i denne bestemmelse.
Heroverfor gjorde Staatsanwaltschaft Bremen gældende, at den af kontrolmyndigheden anvendte fremgangsmåde var i overensstemmelse med maskestørrelsesforordningen. Kontrolmyndigheden kan nemlig på et hvilket som helst tidspunkt beslutte at foretage en måling ved brug af et lod. Denne måling er mere nøjagtig end måling med hånden og mere fordelagtig for fartøjsføreren, da anvendelsen af loddet udvider maskerne.
Amtsgericht Bremerhaven fandt, at det for at afgøre sagen er nødvendigt at fortolke fællesskabsreglerne om fiskeredskabers maskestørrelse, hvorfor retten har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 2, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 3094/86 af 7. oktober 1986 (
EFT L 288 af 11.10.1986, s. 1
) fortolkes således, at der i bestemmelsens forstand kun er tale om en maskestørrelse, når den er fastsat under nøje iagttagelse af fremgangsmåden ifølge Kommissionens forordning (EØF) nr. 2108/84 af 23. juli 1984 (
EFT L 194 af 24.7.1984, s. 22
)?
2)
Skal artikel 6 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2108/84 af 23. juli 1984 fortolkes således, at kontrolmyndigheden i hvert enkelt tilfælde først skal fastsætte et fiskeredskabs maskestørrelse på grundlag af en måling med hånden af 60 masker og først derefter, såfremt fartøjets fører anfægter maskemålingen, er beføjet til at fastsætte maskestørrelsen på grundlag af en måling med lod i henhold til artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 2108/84,
eller
kan kontrolmyndigheden frit, uden den forudgående måling med hånden eller den fuldstændige måling med hånden af 60 masker ifølge artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 2108/84 og uden indsigelse fra fartøjets fører, vælge blot at foretage en måling med lod ifølge forordningens artikel 6, stk. 2, og alene på grundlag heraf afgøre, om artikel 2 i forordning nr. 3094/86 er overtrådt?
3)
Har bestemmelserne i forordning nr. 2108/84 også til formål at beskytte den kontrollerede fartøjsfører?«
Vedrørende sagens faktiske omstændigheder, de relevante fællesskabsregler, retsforhandlingernes forløb samt skriftvekslingen for Domstolen henvises i øvrigt til retsmøderapporten. Disse omstændigheder omtales derfor kun i det følgende, såfremt det på de enkelte punkter er nødvendigt for forståelsen af Domstolens argumentation.
Første spørgsmål
Den nationale ret har med sit første spørgsmål i det væsentlige ønsket afgjort, om Fællesskabet har enekompetence til at fastsætte tekniske bestemmelser for måling af maskestørrelsen, og, i bekræftende fald, om de tekniske bestemmelser for måling af maskestørrelsen, jf. Rådets bevarelsesforordning nr. 3094/86, er dem, der fremgår af Kommissionens maskestørrelsesforordning nr. 2108/84.
Det bemærkes indledningsvis, at Domstolen i dommen af 14. juli 1976, Kramer (
3/76, 4/76 og 6/76, Sml. s. 1279, præmis 30
) fastslog, at Fællesskabet på det interne plan har kompetence til at træffe enhver foranstaltning til bevaring af havets biologiske ressourcer. En sådan bevaringspolitik indebærer fastsættelsen af særlige regler for fiskeredskabers maskestørrelse, da sådanne regler har til formål at silo-e bevarelsen af fiskeressourcerne. Fællesskabet har således enekompetence til at fastsætte bestemmelser, der foreskriver anvendelsen af fiskeredskaber med en maskestørrelse, der er mindre end en bestemt mindstestørrelse, samt bestemmelser for måling af fiskeredskabers maskestørrelse.
Det bemærkes yderligere, at Kommissionens maskestørrelsesforordning nr. 2108/84 af 23. juli 1984 blev udstedt under henvisning til artikel 6 i Rådets forordning (EØF) nr. 171/83 af 25. januar 1983 om fastlæggelse af tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne (
EFT L 24, s. 14
). Ifølge artikel 6 skulle Kommissionen efter at have indhentet en udtalelse fra Forvaltningskomitéen fastsætte bestemmelser for måling af fiskeredskabers maskestørrelse.
Rådets forordning nr. 171/83 blev ophævet og erstattet af Rådets bevarelsesforordning nr. 3094/86 af 7. oktober 1986. Hovedindholdet af forordningens artikel 3 er, at Kommissionen skal fastsætte de tekniske bestemmelser for måling af maskestørrelse under anvendelse af forvaltningskomitéproceduren. Forordningens artikel 16, stk. 2, bestemmer imidlertid, at henvisningerne til forordning nr. 171/83 skal forstås som henvisninger til bevarelsesforordning nr. 3094/86 i henhold til en sammenlignende oversigt i et bilag til sidstnævnte forordning. Ifølge denne oversigt er artikel 6 i Rådets forordning nr. 171/83 identisk med bevarelsesforordningens artikel 3. Heraf følger, at bestemmelserne om måling af maskestørrelse fastsat af Kommissionen med hjemmel i artikel 6 i Rådets forordning nr. 171/83 således også må anses for at have hjemmel i bevarelsesforordningens artikel 3.
Herefter må det første spørgsmål besvares således, at Fællesskabet har enekompetence til at fastsætte tekniske bestemmelser for måling af fiskeredskabers maskestørrelse, og at de tekniske bestemmelser for måling af maskestørrelse, der er nævnt i Rådets forordning nr. 3094/86, findes i Kommissionens maskestørrelses-forordning nr. 2108/84.
Tredje spørgsmål
Den nationale ret har med sit tredje spørgsmål i det væsentlige ønsket afgjort, om maskestørrelsesforordningens bestemmelser ud over formålet at bevare de biologiske ressourcer også har til formål at beskytte føreren af det kontrollerede fartøj.
Det skal her fremhæves, at medlemsstaterne ifølge artikel 1 i Rådets forordning (EØF) nr. 2057/82 af 29. juni 1982 — om fastsættelse af visse foranstaltninger til kontrol med fiskeri fra fartøjer hjemmehørende i medlemsstaterne (
EFT L 220, s. 1
) — var forpligtet til, på det i sagen relevante tidspunkt, at sikre, at de gældende regler vedrørende bevarelsen af fiskeressourcerne overholdtes, og, såfremt det konstateredes, at reglerne var overtrådt, at indlede straffesag eller træffe administrative foranstaltninger mod skipperen på det pågældende fartøj.
Da konstateringen af en for lille maskestørrelse er et væsentligt led i gerningsindholdet, afgrænser maskestørrelsesforordningen ved at fastsætte den fremgangsmåde, kontrolmyndighedens skal følge, overtrædelsens gerningsindhold.
Det tredje spørgsmål skal herefter besvares således, at maskestørrelsesforordningen ikke blot skal beskytte de biologiske ressourcer, men også føreren af det kontrollerede fartøj.
Andet spørgsmål
Med sit andet spørgsmål har den nationale ret ønsket afgjort, om kontrolmyndigheden er forpligtet til at følge den fremgangsmåde, der er foreskrevet i maskestørrelsesforordningens artikel 6.
Det bemærkes indledningsvis, at det fremgår af selve bestemmelsens ordlyd, at der først kan foretages måling med et lod, efter at målingen med hånden har afsløret, at maskestørrelsen er for lille, og såfremt fartøjets fører har bestridt resultatet af denne måling.
Som Kommissionen har anført, fører de to målemetoder ikke nødvendigvis til samme resultat. Selv om måling med hånden er mindre nøjagtig end måling med et lod, indebærer den navnlig den fordel, at den omfatter en repræsentativ stikprøve af fiskeredskabet, nemlig 60 masker, mens kontrolmyndigheden kun er forpligtet til at undersøge 20 masker, når målingen foretages med et lod. Det er således muligt, at måling med hånden af et bestemt fiskeredskab viser en større maskestørrelse end ved måling med lod. Da sidstnævnte metode ikke nødvendigvis er mere fordelagtig for fartøjets fører end måling med hånden, og maskestørrelsesforordningen som nævnt ovenfor også skal beskytte fartøjets fører, er en fuldstændig gennemførelse af målingen med hånden en betingelse for, at kontrolmyndigheden eventuelt kan foretage måling med et lod.
Herefter skal det andet spørgsmål besvares således, at kontrolmyndigheden er forpligtet til at følge den fremgangsmåde, der er foreskrevet i maskestørrelsesforordningens artikel 6.
Sagens omkostninger
De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke godtgøres. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN (Første Afdeling)
vedrørende de spørgsmål, der er forelagt af Amtsgericht Bremerhaven ved kendelse af 25. oktober 1988, for ret:

1)
Fællesskabet har enekompetence til at fastsætte tekniske bestemmelser for måling af fiskeredskabers maskestørrelse. De tekniske bestemmelser for måling af maskestørrelse, der er nævnt i Rådets forordning nr. 3094/86 af 7. oktober 1986 om fastlæggelse af tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne, findes i Kommissionens forordning nr. 2108/84 af 23. juli 1984 om bestemmelser for måling af fiskeredskabers maskestørrelse.

2)
Kommissionens bestemmelser i forordning nr. 2108/84 skal ikke blot beskytte de biologiske ressourcer, men også føreren af det kontrollerede fartøj.

3)
Kontrolmyndigheden er forpligtet til at følge den fremgangsmåde, der er foreskrevet i artikel 6 i Kommissionens forordning nr. 2108/84.

Slynn
Joliét
Rodríguez Iglesias
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 2. maj 1990.
J.-G. Giraud
Justitssekretær
Gordon Slynn
Formand for Første Afdeling
(
*1
) – Processprog: tysk.