CELEX: 62005FJ0095
Virkamiehet
Palvelukseen ottaminen
Kolmannet maat

Kantaja pyytää Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 5.10.2005 faksitse saapuneella kanteella
(alkuperäiskappale toimitettiin 11.10.2005), että yhtäältä kumotaan Euroopan yhteisöjen komission ulkosuhteiden pääosastoon
kuuluvan linjan K (Ulkomaanedustus) johtajan 15.4.2005 tekemä päätös, jolla kantajalle ilmoitettiin, ettei häntä oteta palvelukseen
komission Guineassa sijaitsevan lähetystön hallinnolliseksi johtajaksi, ja toisaalta, että komissio velvoitetaan maksamaan
korvaus kantajalle väitetysti aiheutuneesta aineellisesta vahingosta ja henkisestä kärsimyksestä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Euroopan yhteisöjen muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen (jäljempänä palvelussuhteen ehdot) 12 artiklan
2 kohdan d alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Väliaikaiseksi toimihenkilöksi voidaan ottaa ainoastaan henkilö:
– –
d)      jolla on terveydelliset edellytykset tehtäviensä hoitamiseen;
– –”
Palvelussuhteen ehtojen 13 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään, että ”[e]nnen palvelukseen ottamista toimielimen neuvotteleva
lääkäri suorittaa väliaikaiselle toimihenkilölle lääkärintarkastuksen sen varmistamiseksi, että tämä täyttää 12 artiklan 2
kohdan d alakohdan edellytykset”.
Palvelussuhteen ehtojen 13 artiklan toisessa kohdassa täsmennetään, että ”[Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien]
henkilöstösääntöjen 33 artiklan toista kohtaa sovelletaan soveltuvin osin”.
Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 33 artiklassa säädetään,
että ”[j]os ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun lääkärintarkastuksen perusteella annetaan kielteinen lääketieteellinen lausunto,
hakija voi pyytää kahdenkymmenen päivän kuluessa siitä, kun toimielin ilmoitti asiasta, että hänen tapauksensa annetaan käsiteltäväksi
lääketieteelliselle komitealle, jossa on kolme lääkäriä, jotka nimittävä viranomainen on valinnut toimielimen palveluksessa
olevien neuvottelevien lääkärien keskuudesta[; e]nsimmäisen kielteisen lausunnon antanutta neuvottelevaa lääkäriä kuullaan
lääketieteellisessä komiteassa[; h]akija voi antaa lääketieteelliselle komitealle valitsemansa lääkärin lausunnon[; k]un lääketieteellisen
komitean lausunnossa vahvistetaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa lääkärintarkastuksessa todetut johtopäätökset, hakija
maksaa puolet lääkärinpalkkioista ja lisäkuluista”.

Tosiseikat
Kantaja on työskennellyt komission palveluksessa ylimääräisenä toimihenkilönä kesäkuusta 1993 toukokuuhun 1994, ja 1.7.2002–31.7.2004
väliaikaisena toimihenkilönä, johon sovelletaan palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan b alakohtaa. Jälkimmäisen työskentelyjaksonsa
aikana kantaja määrättiin ensin varainhoidon valvonnan pääosastoon ja 1.3.2003 lähtien oikeus- ja sisäasioiden pääosastoon.
Kantaja on ollut 27.10.2003 ja 31.3.2004 välisen ajan sairauslomalla. Hänet määrättiin 16.3.2004 henkilökohtaisten etuuksien
hallinto- ja maksutoimistoon, jossa hän työskenteli väliaikaisena toimihenkilönä 31.7.2004 saakka, ja sen jälkeen sopimussuhteisena
toimihenkilönä 1.8.2004 alkaen.
Kantaja haki 7.7.2004 avointa tointa koskevan ilmoituksen COM/2004/2982/F perusteella hallinnollisen johtajan tointa Kongossa
sijaitsevasta komission lähetystöstä.
Ulkosuhteiden pääosasto ilmoitti kantajalle 5.1.2005, että hän oli läpäissyt valintavaiheen ja kysyi häneltä, suostuisiko
hän siihen, että hänen asemapaikakseen määrättäisiin Kongon lähetystön sijaan jokin toinen lähetystö. Mikäli kantaja suostuisi
tähän, häntä kehotettiin laatimaan luettelo, jossa hän asettaisi tärkeysjärjestykseen neljä lähetystöä.
Kantaja ilmoitti 7.1.2005 lähettämällään sähköpostiviestillä ulkosuhteiden pääosastolle, että hän vahvistaa kiinnostuksensa
työskennellä Kongossa ja kertoi samalla olevansa kiinnostunut myös Guineassa sijaitsevasta lähetystöstä.
Guinean lähetystössä avoinna olevaa hallinnollisen johtajan tointa koskevassa ilmoituksessa COM/2004/3510/F täsmennettiin,
että virkamies voidaan nimittää virkaan, mikäli työterveyshuolto antaa asiasta puoltavan lausunnon.
Kantaja kävi avointa tointa koskevassa ilmoituksessa COM/2004/3510/F vaaditussa lääkärintarkastuksessa 15.2.2005.
Ulkosuhteiden pääosasto lähetti 17.2.2005 henkilöstön ja hallinnon pääosastolle ilmoituksen, jossa työsopimusten tekemiseen
valtuutettua viranomaista pyydettiin ottamaan palvelukseen mahdollisimman nopeasti lähetystöjen hallinnollisiksi johtajiksi
palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan b alakohdan soveltamisalan piiriin kuuluvina väliaikaisina toimihenkilöinä luettelossa
olevat henkilöt; myös kantajan nimi oli luettelossa.
Kantaja sai 28.2.2005 tulokset lääkärintarkastuksesta, joka hänelle oli tehty lähetystöön nimittämistä varten.
Komission neuvotteleva lääkäri A ilmoitti kantajalle 1.3.2005 suhtautuvansa varauksellisesti tämän lähtöön Afrikkaan. Komission
mukaan lääkäri A olisi tuolloin kehottanut kantajaa ottamaan yhteyttä lääkäriin B, psykiatriin, joka oli riippumattomista
lääketieteen asiantuntijoista laaditussa komission luettelossa, jotta tämä antaisi asiasta ulkopuolisen asiantuntijalausunnon.
Kantaja keskusteli 2.3.2005 lääkäri B:n kanssa, ja tämän laatima lausunto saapui lääkäri A:lle 7.3.2005. Johtopäätöksissään
lääkäri B suhtautui varauksellisesti kantajan mielenterveyteen siltä osin, kuin on kyse vastuullisen toimen hoitamisesta Afrikassa.
Ulkosuhteiden pääosasto ilmoitti 3.3.2005 lähettämällään sähköpostiviestillä kantajalle jatkavansa menettelyä tämän ottamiseksi
lähetystön palvelukseen hallinnolliseksi johtajaksi vasta saatuaan siihen hyväksynnän työterveyshuollolta.
Kantaja kävi 9.3.2005 lääkäri A:n kanssa uuden keskustelun, jossa tämä toisti suhtautuvansa lääkäri B:n laatiman lausunnon
perusteella edelleenkin epäröiden kantajan lähtöön Guineaan.
Lääkäri A ilmoitti ulkosuhteiden pääosastolle 17.3.2005, että kantajalla ei ole terveydellisiä edellytyksiä hoitaa hallinnollisen
johtajan tehtäviä Guineassa sijaitsevassa lähetystössä.
Lääkäri A ilmoitti 22.3.2005 kantajalle tämän pyynnöstä faksitse komission asiantuntijalääkärien luettelossa olevien kolmen
psykiatrian asiantuntijan nimet ja osoitteet. Kantaja ei ole konsultoinut ketään näistä kolmesta lääkäristä.
Kantaja esitti 4.4.2005 lääkäri A:lle asiantuntijalausunnot neljältä psykiatrilta, joita hän oli konsultoinut omasta aloitteestaan.
Lausunnot olivat lääkäri C:n 10.3.2005 antama todistus, lääkäri D:n 31.3.2005 laatima lausunto ja 4.4.2005 laadittu lääketieteellis-psykologinen
asiantuntijalausunto, jonka ovat allekirjoittaneet lääkärit E ja F.
Ulkosuhteiden pääosaston linjan K (Ulkomaanedustus) johtaja ilmoitti kantajalle 15.4.2005 päivätyssä viestissään, että koska
työterveyshuolto on antanut tiedoksi kielteisen kantansa 17.3.2005, henkilöstön ja hallinnon pääosastolle 17.2.2005 lähetetty
pyyntö ottaa kantaja palvelukseen kyseessä olevaan toimeen ei voi johtaa palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan b alakohdassa
tarkoitetun väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksen tarjoamiseen, eikä kantaja voi näin ollen ottaa vastaan tehtäviä Guineassa
(jäljempänä riidanalainen päätös).
Lääkäri E lähetti 18.4.2005 lääkäri A:lle sähköpostiviestin, jossa hän viittasi lääkäri B:n laatimaan lausuntoon ja muun muassa
lääkäri F:n allekirjoittamaan lausuntoon. Lääkäri E totesi viestissään, että lääkäri B korostaa varovaisuusperiaatetta kantajan
menneisyyden ja henkilökohtaisten ominaisuuksien perusteella, kun taas lääkäri F ja lääkäri E itse eivät ole havainneet lääketieteellis-psykologisessa
tutkimuksessa tai psykometrisissä arvioinneissa psyykkistä sairautta, joka estäisi ottamaan kantajaa tämän hakemaan toimeen.
Kantaja väitti 19.4.2005 ulkosuhteiden pääosaston linjan K (Ulkomaanedustus) johtajalle osoittamassaan viestissä seuraavaa:
”– – toisin kuin neuvottelevan lääkärin 17. maaliskuuta päivätyssä ilmoituksessa väitetään, voin vakuuttaa teille, että työterveyshuollon
tekemän lääkärintarkastuksen tulokset, joista olen saanut kopion, ovat myönteisiä ja vastaavat näin ollen puoltavaa arviota
terveydellisistä edellytyksistä.
Henkilöstösääntöjen 33 [artiklassa] nimittäin säädetään seuraavaa: ’Ennen nimittämistä virkaan siihen valitun hakijan on käytävä
toimielimen asiantuntijalääkärin suorittamassa lääkärintarkastuksessa, jotta voidaan varmistaa hänen täyttävän 28 artiklan
e [ala]kohdan vaatimukset’ –. 28 [artiklan] e [ala]kohdassa puolestaan säädetään seuraavaa: ’– – voidaan nimittää ainoastaan
henkilö, jolla on terveydelliset edellytykset tehtäviensä hoitamiseen’. Olen siis hämmästynyt siitä, että lääkäri A on lähettänyt
17.3.2005 viestin ’terveydellisistä edellytyksistäni’, kuten kirjeessänne mainitsitte. Mikäli haluatte, voin toimittaa teille
kopion minulle tehtyjen testien tuloksista.”
Kantaja lähetti henkilöstön ja hallinnon pääosaston linjan C (Sosiaalipolitiikka, Luxemburgin henkilöstö, työterveys, työhygienia)
johtajalle 20.4.2005 päivätyn ilmoituksen, joka vastaa pääosin edellä mainittua 19.4.2005 päivättyä ilmoitusta.
Kyseisen linjan työterveyshuollon yksikönpäällikkö vastasi 20.4.2005 päivättyyn kantajan ilmoitukseen 26.4.2005 päivätyllä
ilmoituksella, joka oli laadittu henkilöstön ja hallinnon pääosaston linjan C (Sosiaalipolitiikka, Luxemburgin henkilöstö,
työterveys, työhygienia) johtajan pyynnöstä. Siinä todetaan, että ”kaikkien lähetystöihin haluavien hakijoiden on käytävä
ensin lääkärintarkastuksessa[;] juuri tällä perusteella – eikä siis henkilöstösääntöjen 33 artiklan perusteella – kantaja
on – – saanut neuvottelevalta lääkäriltä kielteisen lausunnon hänen mahdollisesta työskentelystään Guineassa – – [;] kyseinen
lausunto on osoitettu ulkosuhteiden pääosaston nimittävälle viranomaiselle, jonka on määrä tehdä lopullinen päätös, ja lausunto
on vain yksi asioista, jotka sen on otettava huomioon päätöstä tehdessään”.
Kantaja teki riidanalaisesta päätöksestä 19.5.2005 valituksen henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan nojalla.
Nimittävä viranomainen hylkäsi valituksen 5.7.2005 tekemällään päätöksellä.

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Käsiteltävänä oleva kanne kirjattiin alun perin yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamossa asianumerolla
T-377/05.
Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen perustamisesta 2.11.2004 tehdyn neuvoston päätöksen 2004/752/EY, Euratom (EUVL L
333, s. 7) 3 artiklan 3 kohdan nojalla yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin siirsi 15.12.2005 antamallaan määräyksellä
käsiteltävänä olevan asian virkamiestuomioistuimeen. Kanne kirjattiin virkamiestuomioistuimen kirjaamossa asianumerolla F-95/05.
Virkamiestuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtaja myönsi 24.5.2007 antamallaan määräyksellä kantajalle maksuttoman oikeudenkäynnin.
Kantaja vaatii, että virkamiestuomioistuin
–        kumoaa riidanalaisen päätöksen
–        velvoittaa komission maksamaan hänelle aiheutuneesta aineellisesta vahingosta ja henkisestä kärsimyksestä toistaiseksi 1 euron
suuruisen etumaksun kaikin varauksin
–        velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että virkamiestuomioistuin
–        hylkää kanteen perusteettomana
–        päättää oikeudenkäyntikuluista lain mukaisesti.

Kumoamisvaatimus

Kantajan esittämien kanneperusteiden merkitys
Riidanalaisen päätöksen kumoamisvaatimuksensa tueksi kantaja vetoaa kanteessaan useisiin perusteisiin, jotka koskevat ensinnäkin
sitä, että ulkosuhteiden pääosaston linjan K (Ulkomaanedustus) johtajalla ei ollut toimivaltaa tehdä riidanalaista päätöstä,
toiseksi harkintavallan väärinkäyttöä, johon ovat syyllistyneet lääkäri A, ulkosuhteiden pääosasto ja nimittävä viranomainen,
ja kolmanneksi sitä, että lääkäri A ei ole noudattanut lääketieteellisen lausunnon perusteluvelvollisuutta.
Komission mukaan kantaja on vedonnut ensiksi kanneperusteeseen, joka koskee sitä, että ulkosuhteiden pääosaston linjan K (Ulkomaanedustus)
johtajalla ei ollut toimivaltaa tehdä riidanalaista päätöstä. Toinen kanneperuste koskee harkintavallan väärinkäyttöä, johon
ulkosuhteiden pääosaston linjan K (Ulkomaanedustus) johtaja on syyllistynyt mainitun päätöksen tekemisessä. Kolmas kanneperuste
koskee lääkäri A:n syyllistymistä selkeään arviointivirheeseen, harkintavallan väärinkäyttöön sekä lääketieteellisen lausuntonsa
perustelun laiminlyöntiin.
Kantaja on täsmentänyt vastauksessaan toisen ja kolmannen kanneperusteensa perusteet sellaisina kuin komissio on ne esittänyt.
Hän korostaa yhtäältä, että toinen kanneperuste perustuu perusteluvelvollisuuden rikkomiseen, sellaisena kuin siitä on säädetty
henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisessa kohdassa, sekä luottamuksensuojan periaatteen loukkaamiseen. Hän toteaa toisaalta,
että kolmas kanneperuste perustuu perusteluvelvollisuuden, luottamuksensuojan periaatteen ja huolenpitovelvollisuuden rikkomiseen.
Asianosaisten vastineista käy ilmi, että kantaja esittää kolme pääasiallista kanneperustetta. Hän korostaa ensinnäkin, että
ulkosuhteiden pääosaston linjan K (Ulkomaanedustus) johtajalla ei ollut toimivaltaa tehdä riidanalaista päätöstä. Toiseksi
kantaja väittää, että riidanalainen päätös on sääntöjenvastainen, koska menettelyn yhteydessä ei ole otettu huomioon niiden
lääkäreiden kertomuksia ja asiantuntijalausuntoja, joita hän on konsultoinut omasta aloitteestaan. Kantaja väittää lisäksi,
että hänellä oli henkilöstösääntöjen 33 artiklan toisen kohdan säännösten mukaisesti oikeus pyytää lausuntoa lääketieteelliseltä
komitealta sen jälkeen, kun lääkäri A oli antanut kielteisen lausuntonsa. Kantaja korostaa kolmanneksi, että riidanalainen
päätös ja lääkäri A:n laatima lääketieteellinen lausunto eivät täytä perusteluvelvollisuuteen liittyviä vaatimuksia. Kantajan
esittämissä perusteluissa on lisäksi osia, joiden tarkoituksena on osoittaa, että harkintavaltaa on käytetty väärin ja on
tehty selkeä arviointivirhe.
Tämä esitys kanneperusteista, joihin kantaja on vedonnut, on peräisin suullista käsittelyä varten laaditusta valmistelevasta
kertomuksesta, joka annettiin tiedoksi asianosaisille 24.5.2007. Kantaja tai komissio eivät kumpikaan ole esittäneet huomautuksia
kyseisestä kertomuksesta. Ensimmäiseksi on tutkittava toinen kanneperuste.

Toinen kanneperuste
Asianosaisten lausumat
Kantajan mukaan lääkäri A, ulkosuhteiden pääosasto ja nimittävä viranomainen eivät ensinnäkään ole ottaneet huomioon lääkäri
C:n antamaa todistusta, lääkäri D:n lausuntoa tai lääkäreiden E ja F laatimaa selkeän myönteistä lausuntoa eivätkä myöskään
18.4.2005 päivättyä lääkäri E:n kirjettä.
Näin ollen on ilmeistä, että riidanalainen päätös on tehty muussa kuin esitetyssä tarkoituksessa. Jättämällä mainitut lääketieteelliset
asiakirjat huomiotta hallinto on toiminut pahantahtoisesti kantajaa kohtaan. Mikään säännös ei sulje pois mahdollisuutta ottaa
huomioon ulkopuolisten asiantuntijoiden antamia lausuntoja.
Kantaja toteaa lisäksi, että lääkäri A ei ole toimittanut hallinnolle kantajan konsultoimien asiantuntijoiden lausuntoja.
Hän pitää tältä osin erityisen merkittävänä, että vaikka tämä yleislääkäri oli perehtynyt neljän asiantuntijan laatimiin äärimmäisen
yksityiskohtaisiin psykiatrisiin ja psykologisiin lausuntoihin, hän pitäytyi lyhyessä fyysisessä diagnoosissaan. Kantaja katsoo,
että hänellä oli täysi syy olla konsultoimatta lääkäri A:n suosittelemia lääkäreitä.
Kantaja väittää toiseksi, että hänellä oli henkilöstösääntöjen 33 artiklan toisen kohdan mukaisesti oikeus pyytää lausuntoa
lääketieteelliseltä komitealta sen jälkeen, kun lääkäri A oli antanut kielteisen lausuntonsa. Kantaja kuitenkin korostaa saaneensa
20.4.2005 päivätyn ilmoituksensa jälkeen henkilöstön ja hallinnon pääosastolta 26.4.2005 päivätyn viestin, jossa hänelle kerrottiin,
että henkilöstösääntöjen 33 artiklassa säädettyä menettelyä ei sovelleta hänen tapauksessaan. Hänen mielestään komissio onkin
johtanut häntä harhaan mahdollisuudesta turvautua kyseiseen menettelyyn.
Komissio painottaa, että riidanalainen päätös tehtiin käsiteltävänä olevassa asiassa sen jälkeen, kun kantaja oli saanut tiedoksi
17.3.2005 päivätyn työterveyshuollon lausunnon, jossa todettiin, että hänellä ei ole terveydellisiä edellytyksiä hoitaa tehtäviään
Guineassa.
Komissio korostaa, että avointa tointa koskevassa ilmoituksessa COM/2004/3510/F oli edellytetty puoltavan lausunnon saamista
työterveyshuollolta. Kaikki hakijat, jotka haluavat työskennellä kolmannessa maassa sijaitsevassa lähetystössä, joutuvat nimittäin
komission neuvottelevan lääkärin suorittamaan lääkärintarkastukseen, jotta asemapaikan yksikkö voi varmistua siitä, että heillä
on vaadittavat terveydelliset edellytykset hoitaa kaikki ne velvollisuudet, jotka saattavat kuulua heidän tehtäviinsä, ottaen
huomioon heidän tehtäviensä luonne ja niiden suorituspaikassa vallitsevat olot.
Tältä osin lausunnon, joka annettiin kantajalle tehdyn lääkärintarkastuksen jälkeen henkilöstösääntöjen 28 artiklan ja palvelussuhteen
ehtojen 13 artiklan nojalla ja joka koskee hänen terveydellisiä edellytyksiään tulla otetuksi palvelukseen väliaikaiseksi
toimihenkilöksi heinäkuussa 2002 Brysselissä hoidettavia tehtäviä varten, ei olisi pitänyt voida muodostaa ennakkokäsitystä
hänen edellytyksistään tulla määrätyksi johonkin toiseen asemapaikkaan useita vuosia myöhemmin.
Erityisen lääkärintarkastuksen suorittaminen oli komission mukaan ollut perusteltua varsinkin siksi, että kolmannessa maassa
sijaitsevassa lähetystössä hoidettavien tehtävien erityisluonteesta on annettu erityissäännöksiä ja poikkeuksia henkilöstösääntöjen
liitteessä X ja toisaalta siksi, että terveydenhoito-olot, ilmasto- ja turvallisuusolosuhteet sekä eristyneisyysaste voivat
erota yhteisön tavanomaisista oloista jopa niin paljon, että ne oikeuttavat toisinaan korvauksiin.
Näin ollen lääketieteellisen lausunnon vaatiminen ennen tällaisiin asemapaikkoihin määräämistä on yksikön edun kannalta täysin
perusteltua. Kyseisessä lausunnossa ei pidä rajoittua hakijan fyysiseen tilaan, vaan siinä on myös otettava huomioon hänen
henkinen tilansa ja laadittava myös ennuste mahdollisista tulevista vaivoista, jotka saattavat lähitulevaisuudessa vaarantaa
suunniteltujen tehtävien tavanomaisen hoidon ja/tai tehdä välttämättömäksi virkamiehen tai toimihenkilön ennenaikaisen kotiuttamisen.
Komissio korostaa tältä osin kantajan olevan väärässä väittäessään, että 28.2.2005 päivätty ilmoitus, jossa hänelle tiedotettiin
tulokset lääkärintarkastuksesta, joka oli suoritettu hänen määräämisekseen yhteisön ulkopuoliseen lähetystöön, on avointa
toimea koskevassa ilmoituksessa COM/2004/3510/F vaadittu puoltava lausunto. Ilmoituksessa ainoastaan toimitettiin kantajalle
lääkärintarkastusten tulokset, jotka katsottiin muutamia tuloksia lukuun ottamatta normaaleiksi. Kyseinen ilmoitus on lisäksi
sisällöltään sellainen, ettei sitä voida pitää mainitussa avointa toimea koskevassa ilmoituksessa vaadittuna lääketieteellisenä
lausuntona. Kantaja ei itsekään voinut pitää ilmoitusta vaadittuna lääketieteellisenä lausuntona, koska hän ilmoitti kanteessaan
ulkosuhteiden pääosaston tiedottaneen hänelle 3.3.2005, että se odottaa yhä työterveyshuollon suostumusta asiaan.
Komissio katsoo, että kantajan valitsemien erikoislääkärien kertomukset ja asiantuntijalausunnot eivät voi sitoa ulkosuhteiden
pääosastoa eivätkä työsopimusten tekemiseen valtuutettua viranomaista asianosaisen palvelukseenoton osalta, sillä niitä ei
ole käytetty lääkäri A:n lääketieteellisen lausunnon uudelleentarkastelun yhteydessä.
Komissio ei kiistä, etteikö kielteisen lääketieteellisen lausunnon saanut toimihenkilö voisi käyttää lääketieteellisiä muutoksenhakukeinoja.
Komissio sitä paitsi vahvistaa, että lääkäri A ilmoitti kantajalle kolmen psykiatrian erikoislääkärin yhteystiedot juuri sitä
varten, että kantaja voisi hyödyntää tätä oikeuttaan ja voisi saada vastakkaisen lausunnon lähetystöön määräämistä koskevan
menettelyn yhteydessä. Komissio on tältä osin korostanut istunnossa, että yhteisön lainsäätäjä ei ole säätänyt ulkomaanedustuksen
nimityksiä koskevien lääketieteellisten lausuntojen riitauttamismenettelystä.
Turvautuminen yhdeltä lääkäri A:n osoittamalta riippumattomalta asiantuntijalta saatuun täydentävään lausuntoon olisi ollut
ratkaisevaa tehtäessä päätöstä lääkäri B:n sekä lääkärien E ja F antamien ristiriitaisten asiantuntijalausuntojen välillä.
On siis käsittämätöntä, että kantaja ei ole konsultoinut näitä asiantuntijoita, vaikka hän on pyytänyt saada tietää heidän
nimensä.
Komissio toteaa lisäksi, että se, ettei kantaja ole noudattanut lähetystöön lähtemisestä säädettyä menettelyä, ei anna hänelle
oikeutta vaatia, että hänen omasta aloitteestaan saamansa lausunnot otettaisiin huomioon. Komission mukaan virkamies tai toimihenkilö
ei voi korvata omasta aloitteestaan konsultoimien lääkärien lausunnolla sellaisen lääkärin lausuntoa, jonka henkilöstösääntöjen
mukaisena tehtävänä on antaa vaadittuja lausuntoja. Kantaja olisi voinut riitauttaa lääkäri A:n antaman lausunnon ainoastaan
siten, että hän olisi konsultoinut yhtä niistä neuvottelevista lääkäreistä, jotka lääkäri A ilmoitti 22.3.2005 päivätyssä
faksissaan.
Komission mukaan työterveyshuollon puoltava lausunto, jota vaadittiin avointa toimea koskevassa ilmoituksessa COM/2004/3510/F,
oli määrä laatia eri olosuhteissa kuin henkilöstösääntöjen 33 artiklassa ja palvelussuhteen ehtojen 13 artiklassa tarkoitettu
työhönottotarkastuksen yhteydessä laadittu lausunto. Kyseisiä säännöksiä ei näin ollen voida soveltaa käsiteltävänä olevassa
asiassa. Menettelystä, jota noudatetaan lääkärintarkastuksessa kolmannessa maassa työskentelyn yhteydessä, ei ole myöskään
laadittu määräyksiä. Komissio on näin ollen noudattanut itsenäistä menettelyä, joka toteutettiin avointa toimea koskevan ilmoituksen
perusteella ja yksikön edun sanelemana.
Komissio tarkensi istunnossa, että henkilöstösääntöjen 59 artiklassa säädettyä menettelyä ei myöskään voida soveltaa ulkomaanedustukseen
kuuluvaa tointa koskevan valituksen yhteydessä.
Komissio korostaa edelleen, että vaikka oletettaisiin, että lääkäri A:n antama lausunto rinnastetaan henkilöstösääntöjen 33
artiklassa säädettyyn työhönottotarkastukseen, olisi kuitenkin todettava, että kantaja ei ole pyytänyt lääkäri A:n lausunnon
uudelleentarkastelua henkilöstösääntöjen 33 artiklan toisessa alakohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
Koska siis lääkäri A:n antaman lausunnon vastaista lausuntoa ei ole pyydetty sitä varten säädetyn menettelyn mukaisesti, riidanalaista
päätöstä ei voida mitätöidä harkintavallan väärinkäyttönä, sillä se perustuu yksinomaan lääkäri A:n lausuntoon.
Siltä osin kuin on kyse väitteestä, että lääkäri A on käyttänyt väärin harkintavaltaansa, komissio toteaa, että hän oli oikeutettu
antamaan kielteisen lausunnon, koska hän oli yhtäältä tutustunut kantajaa koskevaan potilaskansioon ja lääkäri B:n antamaan
asiantuntijalausuntoon ja koska toisaalta vastakkaista lausuntoa ei ollut annettu. Lääkäri A on siis ainoastaan laatinut ammatillisen
arvion. Kantaja ei myöskään ole väittänyt eikä osoittanut toteen, että lääkäri A olisi toiminut jostain toisesta vaikuttimesta.
Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Palvelussuhteen ehtojen 10 artiklan neljännen kohdan mukaisesti kolmansissa maissa työskenteleviin virkamiehiin sovellettavia
erityisiä poikkeusmääräyksiä koskevaa henkilöstösääntöjen osastoa VIII a sovelletaan soveltuvin osin väliaikaisiin toimihenkilöihin,
jotka toimivat yhteisön ulkopuolisissa maissa. Henkilöstösääntöjen 101 a artiklassa, joka on kyseisen osaston ainoa artikla,
säädetään, että ”[l]iitteessä X määrätään kolmannessa maassa työskenteleviin virkamiehiin sovellettavista erityisistä poikkeusmääräyksistä,
edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta henkilöstösääntöjen muiden säännösten soveltamista.”
On korostettava, että henkilöstösääntöjen liitteessä X ei ole erityisiä poikkeusmääräyksiä palvelukseenoton yhteydessä suoritettavasta
lääkärintarkastuksesta.
Virkamiehiä koskevien henkilöstösääntöjen 33 artiklan ensimmäisen kohdan säännösten tavoin palvelussuhteen ehtojen 13 artiklassa
säädetään sitä vastoin, että ennen palvelukseen ottamista toimielimen neuvotteleva lääkäri suorittaa väliaikaiselle toimihenkilölle
lääkärintarkastuksen sen varmistamiseksi, että tämä täyttää palvelussuhteen ehtojen 12 artiklan 2 kohdan d alakohdassa vaaditut
tehtävien hoitamisen terveydelliset edellytykset.
Henkilöstösääntöjen 33 artiklan toisessa kohdassa, jota sovelletaan palvelussuhteen ehtojen 13 artiklan toisen kohdan nojalla
soveltuvin osin väliaikaisiin toimihenkilöihin, säädetään lisäksi toimielimen neuvottelevan lääkärin antaman lausunnon sisäisestä
muutoksenhakumenettelystä.
Tältä osin on todettava, että kun lainsäätäjä on perustanut henkilöstösääntöjen 33 artiklan toisessa kohdassa lääketieteellisen
muutoksenhakukomitean, sen tavoitteena on ollut tarjota hakijoille ylimääräinen turvatae ja parantaa näin heidän oikeuksiensa
suojelua (yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-10/93, A v. komissio, 14.4.1994 antama tuomio, Kok.
H. 1994, s. I‑A‑119 ja II‑387, 23 kohta).
Ensimmäiseksi on nimittäin todettava, että kolmesta lääkäristä muodostettu lääketieteellinen komitea, jossa kielteisen lääkärinlausunnon
antanut neuvotteleva lääkäri ei ole jäsenenä ja jonka jäsenet on valittu toimielinten neuvottelevien lääkäreiden keskuudesta
eikä ainoastaan asianomaisen toimielimen neuvottelevien lääkäreiden keskuudesta, muodostaa todellisen ylimääräisen turvatakeen
hakijoille (em. asia A v. komissio, tuomion 24 kohta). Toiseksi henkilöstösääntöjen 33 artiklan toisesta kohdasta johtuu,
että hakija voi antaa valitsemansa lääkärin lausunnon lääketieteellisen komitean käsiteltäväksi. Hakija voi lisäksi aina pyytää
ja saada luvan siihen, että kielteisen lääkärinlausunnon perustelut toimitetaan tiedoksi hänen valitsemalleen hoitavalle lääkärille.
Tällainen tiedoksianto voidaan tehdä jo ennen lääketieteellisen komitean koollekutsumista (em. asia A v. komissio, tuomion
25 kohta). Kolmanneksi henkilöstösääntöjen 33 artiklan toisesta kohdasta johtuu, että lääketieteellisen komitean on nojauduttava
työssään toimielimessä laadittuun potilaskansioon, kielteisen lausunnon antaneen neuvottelevan lääkärin kuulemiseen sekä tarvittaessa
hakijan vapaasti valitseman lääkärin lähettämään lausuntoon. Lääketieteellinen komitea voi niin ikään nojautua työssään hakijan
ja/tai hänen hoitavan lääkärinsä kanssa käymäänsä keskusteluun ja kaikkiin niihin asiakirjoihin, jotka hakija katsoo hyödylliseksi
sille toimittaa. Lääketieteellinen komitea voi lisäksi tarpeelliseksi katsomassaan tapauksessa määrätä hakijan uuteen tarkastukseen
määräämällä mahdollisia lisäkokeita tai pyytämällä lausuntoa muilta asiantuntijalääkäreiltä. Näin lääketieteellinen komitea
kykenee laatimaan hakijan tilanteesta täysin uuden ja puolueettoman arvion (em. asia A v. komissio, tuomion 27 kohta).
Lisäksi on todettava, että henkilöstösäännöissä säädetään myös muiden tilanteiden kuin palvelukseenoton varalta järjestelyistä,
joiden avulla virkamies voi tuoda näkemyksensä esiin lääkärintarkastusmenettelyjen aikana. Täten henkilöstösääntöjen 59 artiklan
1 kohdan viidennessä, kuudennessa ja seitsemännessä alakohdassa säädetään mahdollisuudesta turvautua välimiesjärjestelmään,
jos virkamies katsoo, että nimittävän viranomaisen sairausloman yhteydessä järjestämän lääkärintarkastuksen päätelmät ovat
lääketieteellisesti perusteettomia. Työkyvyttömyyskorvauksen myöntämismenettelyn osalta henkilöstösääntöjen liitteessä II
olevan 7 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään, että virkamies voi muun muassa nimetä yhden niistä kolmesta lääkäristä,
jotka muodostavat työkyvyttömyyttä arvioivan komitean.
Käsiteltävänä olevassa asiassa on muistettava ensinnäkin, että kantaja työskenteli komission palveluksessa hakiessaan Guinean
lähetystön hallinnollisen johtajan tointa ja että hänet aiottiin ottaa mainittuun toimeen väliaikaisena toimihenkilönä, johon
sovelletaan palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan b alakohtaa, kuten 17.2.2005 päivätystä ulkosuhteiden pääosaston ilmoituksesta
käy ilmi.
Toiseksi avointa toimea koskevassa ilmoituksessa COM/2004/3510/F todetaan, että ennen kuin hakija voidaan nimittää Guinean
lähetystön hallinnollisen johtajan toimeen hänen on saatava puoltava lausunto työterveyshuollolta. Käsiteltävänä olevassa
asiassa työterveyshuolto on antanut kielteisen lausunnon kantajan ottamisesta kyseiseen toimeen. Riidanalaisella päätöksellä
kantajalle siis ilmoitettiin, että häntä ei oteta kyseiseen toimeen.
Komission mukaan missään säädöksessä ei säädetä kantajan oikeudesta saada neuvottelevan lääkärin antama kielteinen lääketieteellinen
lausunto uudelleen käsiteltäväksi erityismenettelyssä lähetystössä työskentelyä varten. Komissio ei kuitenkaan kiellä, etteikö
kielteisen lääketieteellisen lausunnon saaja voisi käyttää lääketieteellisiä muutoksenhakukeinoja. Komissio sitä paitsi vakuuttaa,
että neuvotteleva lääkäri on ilmoittanut kantajalle kolmen psykiatrian erikoislääkärin yhteystiedot, jotta hän voisi saada
vastakkaisen lausunnon.
Kantaja väittää yhtäältä, että hänen valitsemiensa lääkäreiden lääketieteelliset lausunnot olisi pitänyt ottaa huomioon palvelukseenottomenettelyn
yhteydessä. Hän katsoo toisaalta, että hänen tapauksessaan olisi pitänyt käyttää henkilöstösääntöjen 33 artiklan toisessa
kohdassa säädettyä mahdollisuutta pyytää lausuntoa lääketieteelliseltä komitealta. Näin ollen kantajan näkemys onkin ymmärrettävä
siten, että hän pitää kiinni puolustautumisoikeuksien kunnioittamisesta siinä mielessä, että hän ei ole saanut mahdollisuutta
tuoda mielipidettään tehokkaasti esiin ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä esimerkiksi esittämällä valitsemansa lääkärin
lausunnon henkilöstösääntöjen 33 artiklan toisen kohdan mukaisesti.
On ensinnäkin todettava, että komission noudattamassa menettelyssä, jonka perusteella riidanalainen päätös on tehty, ei ole
kunnioitettu puolustautumisoikeuksiin verrattavia turvatakeita, sellaisina kuin niistä on säädetty henkilöstösääntöjen 33
artiklan toisessa kohdassa.
Vaikka käsiteltävänä olevassa asiassa on myönnettävä, että lääketieteellisen lausunnon laadintamenettelyyn sisältyi joitakin
kontradiktoriselle menettelylle ominaisia turvatakeita, sillä kantajalla oli mahdollisuus konsultoida muita riippumattomia
asiantuntijoita lääkäri A:n lausunnon ja lääkäri B:n asiantuntijalausunnon vastapainoksi, on kuitenkin todettava, että tämä
menettely eroaa merkittävästi edellä 63 ja 64 kohdissa esitetyistä menettelyistä siinä mielessä, että se ei esimerkiksi takaa,
että hakijan vapaasti valitseman lääkärin lausunto otetaan huomioon lopullista lääketieteellistä lausuntoa laadittaessa.
On lisäksi huomautettava, että komission esittämistä lausumista ei käy ilmi, että käsiteltävänä olevassa asiassa noudatetusta
menettelystä olisi säädetty tietyssä säädöksessä. Lisäksi menettely ei perustu ennalta määrättyyn käytäntöön, joka olisi etukäteen
asianomaisten henkilöiden tiedossa.
Komissio kuitenkin toteaa, että yksikön etu vaatii tietyissä kolmansissa maissa vallitsevien erityisolojen vuoksi, että työterveyshuolto
antaa lausuntonsa eri edellytyksin kuin mitä lääkärintarkastuksesta säädetään väliaikaisten toimihenkilöiden osalta palvelussuhteen
ehtojen 13 artiklassa ja kuin mitä lääkärintarkastuksesta säädetään henkilöstösääntöjen 33 artiklassa, sillä ne koskevat ainoastaan
ensimmäistä palvelukseenottoa. Komission mukaan käsiteltävänä olevassa asiassa on käytetty itsenäistä menettelyä, joka toteutettiin
avointa toimea koskevan ilmoituksen perusteella ja yksikön edun sanelemana.
Komissio ei ole kuitenkaan selvittänyt istunnossa, miksi palvelussuhteen ehtojen 13 artiklassa ja henkilöstösääntöjen 33 artiklassa
säädetyssä menettelyssä ei voitu ottaa huomioon niitä erityisvaatimuksia, jotka koskevat kolmansissa maissa sijaitseviin asemapaikkoihin
hakevien henkilöiden terveydellisiä edellytyksiä. Se ei ole myöskään täsmentänyt, millä tavalla yksikön etu oikeuttaisi tai
vaatisi sen, että mainitulle hakijalle ei myönnetä palvelussuhteen ehtojen 13 artiklassa ja henkilöstösääntöjen 33 artiklassa
säädettyjen kaltaisia turvatakeita.
Lopuksi todettakoon, että palvelussuhteen ehtojen 13 artiklan ja henkilöstösääntöjen 33 artiklan säännöksissä ei ole yhtään
seikkaa, joiden perusteella voitaisiin päätellä, että niissä säädettyä menettelyä voitaisiin soveltaa ainoastaan sellaisiin
väliaikaisiin toimihenkilöihin, jotka otetaan yhteisöjen palvelukseen ensimmäistä kertaa. Tältä osin komission vakuutus siitä,
että komission palvelukseen hiljattain otetut hakijat, jotka on tarkoitus määrätä kolmansiin maihin, ovat käyneet kahdessa
lääkärintarkastuksessa, joista ensimmäisestä on säädetty henkilöstösääntöjen 33 artiklassa ja toisesta avointa toimea koskevassa
ilmoituksessa, ei ole uskottava. Sitä paitsi nimittävä viranomainen viittaa kantajan tekemään valitukseen laatimassaan vastauksessa
yksiselitteisesti henkilöstösääntöjen 33 artiklan ja palvelussuhteen ehtojen 13 artiklan säännöksiin.
Edellä esitettyjen seikkojen takia yhteisön lainsäätäjä on luonut lääkärintarkastusmenettelyä varten järjestelyjä, jotka tarjoavat
palvelukseen otettaville hakijoille, virkamiehille tai toimihenkilöille mahdollisuuden tuoda tehokkaasti esiin oma kantansa
muun muassa niin, että he voivat esittää itse valitsemansa lääkärin lausunnon.
Kun otetaan huomioon tavoite siitä, että edellä mainituissa järjestelyissä kunnioitetaan puolustautumisoikeuksia, ja koska
ei ole olemassa yhtäältä säännöksiä, joilla kolmannessa maassa työskenteleviä väliaikaisia toimihenkilöitä varten olisi luotu
yksinomaan heihin sovellettava menettely eikä tähän ole muitakaan perusteita, ja koska toisaalta ei ole myöskään syitä, joiden
perusteella henkilöstösääntöjen 33 artiklan toista kohtaa ei sovellettaisi asianomaisissa olosuhteissa, on katsottava, että
kyseisten toimihenkilöiden palvelukseenottomenettelyssä on noudatettava henkilöstösääntöjen 33 artiklan toista kohtaa. Kuten
tämän tuomion 69 ja 70 kohdassa on todettu, käsiteltävänä olevassa asiassa noudatetussa menettelyssä ei ole toimittu henkilöstösääntöjen
33 artiklan toisen kohdan säännösten mukaisesti.
Näin ollen on katsottava, että riidanalainen päätös on ollut henkilöstösääntöjen 33 artiklan toisen kohdan vastainen.
Tämän takia riidanalainen päätös on kumottava, eikä muita kanneperusteita, joita kantaja on esittänyt kumoamisvaatimuksensa
yhteydessä, tarvitse tutkia.

Vahingonkorvausvaatimus

Asianosaisten lausumat
Kantaja korostaa, että hänelle on riidanalaisen päätöksen vuoksi aiheutunut poikkeuksellista vahinkoa siitä, että hän on menettänyt
mahdollisuutensa ja hänen oikeuksiaan on loukattu.
Hän vaatii, että hänen kohdallaan noudatetaan periaatetta aineellisista syistä (muuttovalmistelut, vuokrat jne.) ja henkisistä
syistä maksettavaan korvaukseen. Kantaja vaatii vastauksessaan, että hänelle maksetaan toistaiseksi 1 euron suuruinen etumaksu
kaikin varauksin korvauksena aineellisista vahingoista ja henkisistä kärsimyksistä.
Komissio väittää ensinnäkin, että koska vahinko on aiheutunut hallinnon toiminnasta, joka ei ole luonteeltaan päätös, hallinnollisen
menettelyn aluksi on esitettävä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu hakemus. Kantaja ei ole sen mielestä
noudattanut tätä menettelyä käsiteltävänä olevassa asiassa. Näin ollen hänen korvaushakemuksensa on jätettävä tutkimatta.
Komissio korostaa toiseksi, että kantaja ei ole täsmentänyt kanteessaan vahingon laajuutta. Näin ollen hän ei ole täyttänyt
yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan vaatimuksia. Komissio täsmentää, että
vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on myöntänyt, että tietyissä erikoistapauksissa kanteessa ei tarvitse välttämättä
ilmoittaa tarkasti vahingon laajuutta, käsiteltävänä olevassa asiassa kantaja ei ole esittänyt olosuhteita, jotka olisivat
oikeuttaneet tämän tiedon ilmoittamatta jättämiseen, eikä edes viitannut tällaisiin olosuhteisiin.
Kolmanneksi komissio toteaa, että koska riidanalainen päätös ei ole lainvastainen, kantajalle ei ole syytä myöntää korvausta.

Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohtaa voidaan päätöksen 2004/752
3 artiklan 4 kohdan nojalla soveltaa soveltuvin osin virkamiestuomioistuimeen siihen saakka, kunnes virkamiestuomioistuimen
työjärjestys tulee voimaan eli 1.11.2007 saakka.
Koska kanne saapui yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 5.10.2005, käsiteltävänä olevaan asiaan sovelletaan
mainitun tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan määräyksiä.
Kyseisen artiklan mukaan kanteessa on mainittava muun muassa oikeudenkäynnin kohde ja siihen on sisällytettävä yhteenveto
kanteen oikeudellisista perusteista. Jotta nämä edellytykset täyttyisivät, kanteesta, jossa vaaditaan yhteisön toimielimen
aiheuttamien vahinkojen korvaamista, on ilmettävä seikat, joiden perusteella kantajan riitauttama toimielimen menettely voidaan
yksilöidä, syyt, joiden nojalla kantaja katsoo, että tämän menettelyn ja aiheutetuksi väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys,
sekä vahingon laatu ja laajuus. Sitä vastoin vaatimus, joka koskee minkä tahansa vahingonkorvauksen saamista, ei ole riittävän
täsmällinen, ja se on näin ollen jätettävä tutkimatta (asia 5/71, Zuckerfabrik Schöppenstedt v. neuvosto, yhteisöjen tuomioistuimen
tuomio 2.12.1971, Kok. 1971, s. 975, Kok. Ep. I, s. 609, 9 kohta; asia T-505/93, Osório v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen määräys 1.7.1994, Kok. H. 1994, s. I-A-179 ja II-581, 33 kohta; asia T-112/94, Moat v. komissio,
yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräys 15.2.1995, Kok. H. 1995, s. I-A-37 ja II-135, 32 kohta ja asia
T-175/04, Gordon v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 7.2.2007, 42 kohta, ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoelmassa).
Käsiteltävänä olevan asian osalta on todettava, että vaatiessaan kanteessaan, että ”virkamiestuomioistuin tutustuu hänen korvausvaatimukseensa,
joka arvioidaan rahallisesti myöhemmin ja joka johtuu komission aiheuttamasta aineellisesta vahingosta ja henkisestä kärsimyksestä”,
kantaja ei ole arvioinut rahallisesti sen vahingon määrää, jonka hän katsoo kärsineensä. Se, että hän on vastauksessaan todennut,
että komissio on tuomittava korvaamaan hänelle ”hänen kärsimänsä aineellisen vahingon ja henkisen kärsimyksen niin, että vahinko
rajataan toistaiseksi ja kaikin varauksin 1 euron suuruiseen etumaksuun” ei myöskään ole edellä mainitussa oikeuskäytännössä
vaadittu tarkennus.
Kantaja ei ole myöskään esittänyt tosiseikkoja, joiden avulla voitaisiin arvioida aiheutuneeksi väitetyn vahingon laajuus
(em. asia Moat v. komissio, määräyksen 35 kohta). Hän on tosin täsmentänyt virkamiestuomioistuimelle, että hänelle on aiheutunut
aineellista vahinkoa palkanmenetyksestä, joka johtuu hänen palvelukseenottonsa eväämisestä, sekä hänen lähtövalmisteluistaan
eli siitä, että hän on asumistaan varten tehnyt lyhyen ajan vuokrasopimuksen, hankkinut koulutusta, rokotuksia jne. Näiden
summittaisten tietojen perusteella ei kuitenkaan voida laatia tarkkaa arviota vahingon laajuudesta.
Vaikka se olisikin laadittu, on katsottava, että aineellinen vahinko oli täysin arvioitavissa jo valituksen tekohetkellä ja
vielä paremmin kanteen nostamisen ajankohtana, koska aineellinen vahinko perustuu yhtäältä palvelukseen ottamatta jättämisestä
aiheutuneeseen tulonmenetykseen ja toisaalta kuluihin, joita kantajalle on aiheutunut hänen valmistellessaan lähtöään Afrikkaan.
Lisäksi on todettava, että vaikka yhteisöjen tuomioistuin on myöntänyt, että joissakin erityistapauksissa ei ole välttämätöntä,
että kanteessa täsmennetään tarkasti vahingon laajuus tai määritellään vaaditun korvauksen summa (asia C-150/03 P, Hectors
v. parlamentti, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 23.9.2004, Kok., s. I-8691, 62 kohta; em. asia Osório v. komissio, määräyksen
35 kohta), käsiteltävänä olevassa asiassa on kuitenkin huomattava, että kantaja ei ole näyttänyt toteen tällaisen tilanteen
olemassaoloa eikä edes viitannut sellaiseen (ks. vastaavasti em. asia Osório v. komissio, määräyksen 35 kohta ja em. asia
Moat v. komissio, määräyksen 37 kohta).
Henkisen kärsimyksen osalta on korostettava, että sen lisäksi, ettei kyseistä vahinkoa ole lainkaan arvioitu, kantaja ei ole
tarjonnut virkamiestuomioistuimelle mahdollisuutta arvioida sen laajuutta ja luonnetta. Riippumatta siitä, vaaditaanko henkisen
kärsimyksen korvaamista symbolisesti vai todellisen korvauksen saamiseksi, kantajan on kuitenkin tarkennettava väitetyn henkisen
kärsimyksen luonne komission moitittuun toimintaan nähden ja tämän jälkeen täsmennettävä edes likimääräisesti tätä vahinkoa
kokonaisuudessaan koskeva arviointi (em. asia Moat v. komissio, määräyksen 38 kohta ja em. asia Gordon v. komissio, tuomion
45 kohta).
Tämän takia korvausvaatimus ei täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä.
Lisäksi on todettava, että vaikka oletettaisiinkin, että kantaja on vaatinut ainoastaan symbolista tuomitsemista, on otettava
huomioon, että riidanalaisen päätöksen kumoaminen on tässä tapauksessa riittävä ja asianmukainen korvaus hänelle aiheutuneista
vahingoista (ks. vastaavasti asia T-10/99, Vicente Nuñez v. komissio, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio
9.3.2000, Kok. H., s. I-A-47 ja II-203, 48 kohta).
Edellä esitettyjen seikkojen takia kanne on hyväksyttävä riidanalaisen päätöksen kumoamisvaatimuksen osalta ja hylättävä korvausvaatimuksen
osalta.

Oikeudenkäyntikulut
Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 122 artiklan nojalla oikeudenkäyntikuluja ja oikeudenkäyntimaksuja koskevia työjärjestyksen
II osaston 8 luvun määräyksiä sovelletaan ainoastaan asioihin, jotka on pantu vireille virkamiestuomioistuimessa tämän työjärjestyksen
voimaantulopäivästä lukien. Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen tältä osin merkityksellisiä
määräyksiä sovelletaan soveltuvin osin asioihin, jotka ovat vireillä virkamiestuomioistuimessa ennen tätä päivää.
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Saman työjärjestyksen 88 artiklan nojalla yhteisöjen ja niiden
henkilöstön välisissä riita-asioissa toimielinten on kuitenkin vastattava omista kustannuksistaan. Jos asiassa osa vaatimuksista
ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi saman
työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten
kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan.
Koska komissio on pääosin hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIN (toinen jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kumotaan Euroopan yhteisöjen komission ulkosuhteiden pääosaston linjan K (Ulkomaanedustus) johtajan 15.4.2005 tekemä päätös,
jolla kantajalle ilmoitettiin, ettei häntä oteta palvelukseen komission Guineassa sijaitsevan lähetystön hallinnolliseksi
johtajaksi.
2)
Kanne hylätään muilta osin.
3)
Euroopan yhteisöjen komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Van Raepenbusch
Boruta
Kanninen
Julistettiin Luxemburgissa 13 päivänä joulukuuta 2007.
W. Hakenberg

S. Van Raepenbusch
kirjaaja

presidentti
Tämän päätöksen teksti ja siinä mainittujen yhteisöjen tuomioistuinten päätösten tekstit, joita ei vielä ole julkaistu oikeustapauskokoelmassa,
ovat saatavilla yhteisöjen tuomioistuimen seuraavalla internet-sivulla: www.curia.europa.eu
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.