CELEX: 62000CJ0180
A tengerentúli országok és területek társulásának rendszere
Cukor, valamint cukor és kakaó keverékek behozatala
A 465/2000/EK rendelet
Megsemmisítés iránti kereset
Védintézkedések
Arányosság

1       A Holland Királyság az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorágazati termékeknek a tengerentúli országokból és területekről
történő behozatalára vonatkozó védintézkedések bevezetéséről szóló, 2000. február 29‑i 465/2000/EK bizottsági rendelet (HL L 56.,
39. o., a továbbiakban: a megtámadott rendelet) megsemmisítését kéri.

A jogi háttér

A cukorágazat piacának közös szervezése
2       Az Európai Unió Tanácsa a cukorágazat piacának közös szervezéséről szóló, 1999. szeptember 13‑i 1999/2038/EK rendelettel (HL L 252.,
1. o.) egységes szerkezetbe foglalta a közös szervezésről rendelkező, többször módosított 1981. június 30‑i 1785/81/EGK rendeletet.
A közös szervezés célja a közösségi cukorpiac szabályozása a foglalkoztatás és a közösségi termelők életszínvonalának növelése
érdekében.
3       A közösségi termelésnek a garantált árak útján megvalósuló támogatása nemzeti termelési kvóták (A és B kvóta) keretében történik,
amelyeket a Tanács a 2038/1999 rendelet alapján juttat az egyes tagállamok részére, amelyek azután felosztják azokat az egyes
termelők között. A B kvótába tartozó cukorra („B cukor”) az A kvótába tartozó cukorhoz („A cukor”) képest magasabb termelési
illetéket vetnek ki. Az A és B kvótát meghaladóan termelt cukor („C cukor”) nem értékesíthető az Európai Közösség területén
belül, kivéve ha arra a következő időszak A és B kvóta keretein belül kerül sor.
4       A 2038/1999 rendelet 18. cikke értelmében a Közösségen kívüli export után, a C cukor exportja kivételével, a közösségi piacon
irányadó ár és a világpiaci ár közötti különbség kiegyenlítése érdekében export-visszatérítés vehető igénybe.
5       A Kereskedelmi Világszervezet – amelynek a Közösség is tagja – létrehozásáról szóló, az Uruguayi Forduló többoldalú tárgyalásai
(1986–1994) során elért megállapodásoknak az Európai Közösség hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében az Európai Közösség nevében
történő megkötéséről szóló, 1994. december 22‑i 94/800/EK tanácsi határozat (HL L 336., 1. o.) által jóváhagyott megállapodások
(a továbbiakban: a WTO‑megállapodások) szabályozzák az export-visszatérítés alá eső cukor mennyiségét és a visszatérítés teljes
éves összegét. Legkésőbb a 2000/2001‑es gazdasági évtől kezdődően a visszatérítésben részesülő exportált cukor mennyiségét
és a visszatérítés teljes összegét 1 273 500 tonnában és 499,1 millió euróban kellett korlátozni, amely összegek az 1994/1995‑ös
gazdasági évhez képest 20%‑os, illetve 36%‑os csökkenésnek felelnek meg.

Az Európai Közösség és a tengerentúli országok és területek társulásának rendszere
6       Az EK 3. cikk (1) bekezdésének s) pontja értelmében a Közösség tevékenysége magában foglalja a tengerentúli országok és területekkel
(TOT) való társulását a „kereskedelmi forgalom növelése és a gazdasági és társadalmi fejlődés közös elősegítése érdekében”.
7       A Holland Antillák és Aruba a TOT része.
8       Az EK‑Szerződés negyedik része rendelkezik a TOT és a Közösség társulásáról.
9       Az EK‑Szerződés 136. cikke (jelenleg, a módosítást követően EK 187. cikk) alapján számos határozat, így a tengerentúli országoknak
és területeknek az Európai Gazdasági Közösséggel való társulásáról szóló, 1991. július 25‑i 91/482 tanácsi határozat (HL L 263.,
1. o.) elfogadására került sor, amely 240. cikkének (1) bekezdése szerint 1990. március 1‑jétől 10 éves időszakra alkalmazandó.
10     E határozat több rendelkezését módosította a 91/482 határozat félidőben történő felülvizsgálatáról szóló, 1997. november 24‑i
97/803/EK tanácsi határozat (HL L 329., 50. o.). A 2000. február 25‑i 2000/169/EK tanácsi határozat (HL L 55., 67. o.) 2001.
február 28‑ig meghosszabbította a 97/803 határozat által módosított 91/482 határozat hatályát (a továbbiakban: a TOT‑határozat).
11     A TOT‑határozat 101. cikkének (1) bekezdése ekként rendelkezik:
„A TOT‑ból származó termékek a közösségi behozatal esetén mentesek a behozatali vámok alól.”
12     Ugyane határozat 102. cikke alapján:
„A 108.b [cikk] sérelme nélkül a Közösség a TOT‑ból származó behozatal esetében nem alkalmaz semmilyen mennyiségi korlátozást
vagy azzal azonos hatású intézkedést.”
13     A fenti határozat 108. cikke (1) bekezdésének első francia bekezdése a származó termékek és az ezekhez kapcsolódó közigazgatási
együttműködési eljárások fogalmainak meghatározásához a határozat II. mellékletére utal. E melléklet 1. cikke értelmében egy
terméket akkor kell a TOT‑ból vagy az afrikai, karibi és csendes‑óceáni államokból (a továbbiakban az AKCS‑államok) származónak
tekinteni, ha azt teljes egészében ott állították elő, vagy kielégítően ott dolgozták fel.
14     A fenti II. melléklet 3. cikkének (3) bekezdése tartalmazza azon megmunkálások vagy feldolgozások listáját, amelyek nem tekinthetők
kielégítőnek ahhoz, hogy egy termék egy adott helyről, nevezetesen a TOT‑ból származónak minősüljön.
15     A melléklet 6. cikkének (2) bekezdése tartalmazza az ún. „EK‑TOT és AKCS‑TOT származási kumuláció” szabályait, amelynek megfelelően:
„Amennyiben teljes egészében a Közösségben vagy az AKCS‑államokban előállított termékek a TOT‑ban megmunkáláson vagy feldolgozáson
mennek keresztül, teljes egészében a TOT‑ban előállítottnak kell azokat tekinteni.”
16     A fenti melléklet 6. cikkének (4) bekezdése értelmében az EK‑TOT és AKCS‑TOT származási kumuláció szabályai alkalmazandók
„mindenfajta megmunkálásra vagy feldolgozásra, beleértve a 3. cikk (3) bekezdésében felsorolt műveleteket is”.
17     A 97/803 határozat illesztette be a 108.b cikket a TOT‑határozat szövegébe, amelynek (1) bekezdése ekként rendelkezik: „[…]
a II. melléklet 6. cikkében foglalt AKCS‑TOT származási kumuláció évi 3000 tonna cukorig alkalmazható”. A 97/803 határozat
azonban az EK‑TOT származási kumuláció szabályainak alkalmazására nem állapított meg korlátot.
18     A TOT‑határozat 109. cikkének (1) bekezdése felhatalmazza az Európai Közösségek Bizottságát, hogy megtegye „a szükséges védintézkedéseket”,
ha „[e határozat] alkalmazása súlyos zavarokat eredményez a Közösség, illetve egy vagy több tagállam gazdaságának valamely
ágazatában, vagy veszélybe kerül azok külső pénzügyi stabilitása; vagy ha olyan nehézségek adódnak, amelyek a Közösség valamely
tevékenységi ágának vagy régiójának hanyatlásához vezethetnek […]”. A határozat 109. cikke (2) bekezdésének értelmében a Bizottság
olyan intézkedéseket köteles választani „amelyek a legkevésbé zavarják a társulás és a Közösség működését”. Ezenfelül pedig
„[e]zen intézkedések nem léphetik túl a felmerült nehézségek orvoslásához feltétlenül szükséges mértéket”.

Az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukor, valamint a cukor és kakaó keverékek behozatalával szemben hozott védintézkedések
19     A TOT‑határozat 109. cikke alapján fogadták el a tengerentúli országokból és területekről származó, a 1701 KN‑kód alá tartozó
cukor, valamint a 1806 10 30 és 1806 10 90 KN‑kódok alá tartozó cukor és kakaó keverékekre bevezetett védintézkedésekről szóló,
1999. november 15‑i bizottsági rendeletet (HL L 294., 11. o.).
20     E rendeletével, amely 2000 február 29‑ig volt alkalmazandó, a Bizottság az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó exportra
minimálár-rendszer alkalmazását, valamint a TOT‑ból származó cukor és kakaó keverékek (a továbbiakban: a keverék) exportjára
közösségi felügyelet alkalmazását írta elő a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására
vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet 308.d cikkében előírt feltételek
szerint.
21     A Holland Királyság keresetet indított a 2423/1999 rendelet megsemmisítése iránt. A Bíróság a keresetet a C‑26/00. sz., Hollandia
kontra Bizottság ügyben a mai napon hozott ítéletével (az EBHT‑ban nem tették közzé) elutasította.
22     A Bizottság szintén a TOT‑határozat 109. cikke alapján fogadta el a megtámadott rendeletet.
23     A megtámadott rendelet (1), (4), (5), (6) és (7) preambulumbekezdésének megfelelően:
„(1)      A Bizottság megállapította, hogy a [TOT‑ból] származó cukor […], valamint […] keverékek behozatala, különösen az EK‑TOT származási
kumuláció szerinti állapotban 1997‑től 1999‑ig igen jelentős növekedést mutatott. A behozatal mennyisége az 1996‑os 0 tonnáról
1999‑re több mint 48 000 tonnára emelkedett […].
[…]
(4)      Az utóbbi években nehézségek jelentkeztek a közösségi cukorpiacon, amelyre a túltermelés jellemző. A cukorfogyasztás hozzávetőleg
a 12,7 millió tonnás szint körül állandósult. A termelés 16,7 és 17,8 millió tonna között alakul. Ennélfogva minden közösségi
behozatal e behozatalnak megfelelő mennyiségű közösségi cukor exportjával jár, amely e piacon nem értékesíthető. Az ilyen
cukor után fizetendő visszatérítések – az egyes kvóták keretein belül – a közösségi költségvetést terhelik (jelenleg hozzávetőleg
520 euró tonnánként). Az Uruguayi Forduló során megkötött megállapodások alapján azonban a visszatérítés alá eső export volumenét
korlátozták, és az 1995/1996‑os gazdasági évben elért 1 555 600 tonnáról a 2000/2001‑es gazdasági évre 1 273 500 tonnára csökkentették.
(5)      Fennáll annak kockázata, hogy e nehézségek komolyan destabilizálják a cukorpiac közös szervezését. A jelenleg hozzáférhető
legóvatosabb becslések szerint a 2000. július 1‑jén kezdődő 2000/2001‑es gazdasági évre a közösségi termelők kvótájának körülbelül
500 000 tonnával történő csökkentését tervezik. Minden egyes további, a TOT‑ból származó cukor‑ vagy magas cukortartalmú termékimporttal
szükségszerűen egyre jobban csökken a közösségi termelők kvótája, és ezzel egyre növekszik a garantált jövedelmükben bekövetkező
veszteség.
(6)      A behozatal az importengedély érvényességéből adódóan az engedély kibocsátása iránti kérelmet követő körülbelül három hónapos
időszak alatt zajlik. E tényből kifolyólag még a behozatal azon emelkedése is, amelyre a 2000/2001‑es gazdasági év kezdete
előtti hónapokban kerül sor, e gazdasági év piaci feltételeit befolyásolja, és az (5) preambulumbekezdésben említett káros
következményekhez vezet.
(7)      Ennek megfelelően olyan nehézségek állnak fenn, amelyek a Közösség valamely tevékenységi ágának a hanyatlásához vezethetnek.
[…]”
24     A megtámadott rendelet 1. cikkének értelmében:
„A jelen rendelet alkalmazásának idejére a 1701 KN, 1806 10 30 KN és 1806 10 90 KN[vámtarifa]‑kódok alá tartozó termékek tekintetében
a [TOT‑határozat] II. mellékletének 6. cikkében foglalt EK‑TOT származási kumuláció 3340 tonna cukorig alkalmazható.
E határérték tiszteletben tartása szempontjából a változatlan állapotú cukor kivételével az importált termék cukortartalmát
kell figyelembe venni.”
25     A rendelet (9) preambulumbekezdésből kitűnik, hogy a Bizottság a 3340 tonnás kvótát „a szóban forgó termékek behozatalának
az 1999. évet megelőző három év alatt elért legnagyobb éves összege” figyelembevételével határozta meg. „1999‑ben a behozatal
exponenciális emelkedést mutatott, és az Európai Csaláselleni Hivatal szabálytalanságok gyanúja alapján vizsgálatot indított.”
26     A megtámadott rendelet 2. cikke szerint az e rendelet 1. cikkében említett termékek importja behozatali engedélyhez kötött,
amely engedély a 1701, 1702, 1703 és 1704 KN‑kód alá tartozó és AKCS/TOT származású terméknek minősülő bizonyos termékek tekintetében
a behozatali engedélyek kiadásának szabályairól szóló, 1997. december 17‑i 2553/97/EK bizottsági rendelet (HL L 349., 26. o.)
megfelelően alkalmazandó 2–6. cikkében rögzített szabályok szerint bocsátható ki.
27     Végezetül 3. cikke alapján a megtámadott rendelet 2000. március 1‑jén lép hatályba, és 2000. szeptember 30‑ig volt alkalmazandó.

A felek kérelmei
28     A holland kormány azt kéri, hogy a Bíróság:
–       semmisítse meg a megtámadott rendeletet; és
–       kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
29     A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–       utasítsa el a keresetet mint megalapozatlant;
–       kötelezze a Holland Királyságot a költségek viselésére.
30     A Holland Királyság a Bíróság Hivatalánál 2000. július 7‑én benyújtott levelében kérte, hogy a Bíróság függessze fel az előtte
folyó eljárást az Elsőfokú Bíróságnak a szintén a megtámadott rendelet megsemmisítése iránt indított T‑94/00. és T‑110. sz.,
Rica Foods kontra Bizottság ügyekben érdemben döntő határozatáig. A Holland Királyság a Bíróság kérdésére adott válaszában
kifejtette, hogy a felfüggesztés iránti kérelme a T–159/00. sz., Rica Foods és társai kontra Bizottság ügyre is vonatkozik.
31     2000. október 17‑i végzésével a Bíróság elnöke a Bíróság alapokmánya 47. cikkének harmadik albekezdése és eljárási szabályzatának
82a. cikke 1. §‑a első albekezdésének a) pontja alapján a kérelemnek helyt adott.
32     Az Elsőfokú Bíróság 2002. november 14‑én hozott ítéletével (EBHT 2002., II‑4677. o.) elutasította a T‑94/00., T‑110/00. és
a T‑159/00. sz., Rica Foods és társai kontra Bizottság ügyekben benyújtott kereseteket mint megalapozatlant.
33     A Bíróság elnöke 2001. március 21‑i végzésével engedélyezte a Spanyol Királyság és a Francia Köztársaság számára, hogy a Bizottság
kérelmét támogatva az eljárásban beavatkozóként részt vegyenek.
34     A francia kormány nem nyújtott be írásbeli észrevételeket.

A keresetről
35     Keresete alátámasztására a Holland Királyság a TOT‑határozat 109. cikke (1) bekezdésének és e cikk (2) bekezdésének megsértésére,
hatáskörrel való visszaélésére, valamint az EK 253. cikkben rögzített indokolási kötelezettség megsértésére alapított négy
jogalapra hivatkozik.

A TOT‑határozat 109. cikke (1) bekezdésének megsértésére alapított első jogalapról
A felek érvei
36     A holland kormány első jogalapjában előadja, hogy az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó közösségi cukorimportot illetően
a Bizottság, mielőtt a védintézkedések elfogadásának szükségessége mellett döntött, nyilvánvalóan megalapozatlan tényállást
állított fel.
37     E kormány szerint a védintézkedések kivételes jelleggel bírnak az általában alkalmazandó kereskedelmi célú rendelkezésekhez
képest. A Bizottságot terheli tehát annak bizonyítása, hogy a TOT‑határozat 109. cikkében rögzített objektív követelmények
alapján fennállt‑e az ezen intézkedéseket megkívánó kivételes helyzet. Márpedig a jelen esetben ilyen helyzet nem állt fenn.
38     Az első jogalap öt elemből tevődik össze.
39     A holland kormány először is előadja, hogy a TOT‑ból importált cukor mennyisége, amely az Európai Közösségek Statisztikai
Hivatala (Eurostat) által kiadott statisztika szerint 1999‑ben 40 000 tonnára emelkedett, amely a közösségi termelés kevesebb
mint 0,4%‑ának felel meg, nem kelthetett zavart a cukorpiac közös szervezésében. Hasonlóképpen a keverékimport sem kelt zavart
a cukorpiac közös szervezésében, mivel a 2038/1999 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése értelmében a kakaóra nem tered ki e
piac közös szervezése.
40     Másodszor, a holland kormány megjegyzi, hogy a Közösség összes cukortermelése évről évre több mint 1 millió tonnával változik.
Mivel a fogyasztás is ingadozik, a valóság elferdítésének felel meg azon állítás, miszerint minden egyes további importált
mennyiség az ennek megfelelő mennyiség exportjához vezet. Mindazonáltal még akkor is, ha a TOT‑ból származó behozatal hozzá
is járul a közösségi export növeléséhez, ezen export nem feltétlenül élvez támogatást.
41     Harmadszor, a fenti kormány előadja, hogy a per tárgyát képező cukorimport nem volt alkalmas arra, hogy a Közösség számára
annak a WTO‑megállapodásokból eredő kötelezettségei tekintetében nehézségeket okozzon. E kormány az Elsőfokú Bíróság elnöke
által a T–44/98. R. II. sz., Emesa Sugar kontra Bizottság ügyben 1999. április 30‑án hozott végzés (EBHT 1999., II‑1427. o.)
107. pontjára való hivatkozással előadja, hogy a Közösség megfelelő cselekvési mozgástérrel rendelkezik ahhoz, hogy lépéseket
tegyen a TOT‑ból származó cukorimport növekedésével szemben.
42     Negyedszer, a holland kormány kételkedik abban, hogy a Bizottság a megtámadott rendelet elfogadásával összefüggésben a termelési
kvóták csökkentését tervezte. Mindenesetre a per tárgyát képező cukorimport önmagában ilyen csökkentést nem tett szükségessé.
43     Végül e kormány szerint nem volt megállapítható, hogy a per tárgyát képező cukorimport következtében kár érte a közösségi
termelőket. Először is az export-visszatérítések finanszírozása az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalapból (EMOGA),
és nem a közösségi termelők befizetéseiből történik. Továbbá 1999‑ben a világpiaci ár kétszereséért értékesítették a cukrot
a TOT‑termelők számára, ami lehetővé tette, hogy a közösségi termelők jelentős nyereségre tegyenek szert. Végül a Bizottság
nem bizonyította, hogy minden egyes, a TOT‑ból importált mennyiség a közösségi termelők értékesítéseinek megfelelő csökkenésével
járt.
44     Másfelől az az állítás, miszerint a behozatal az európai cukoripar számára költségekkel jár, még kevésbé hihető a TOT‑ból
származó csekély mértékű keverékimport tekintetében, mint a cukorimport tekintetében, mivel a közösségi termelők nem foglalkoznak
keverékek előállításával.
45     A Bizottság erre akként válaszol, hogy a piaci viszonyoknak megfelelően a TOT‑ból a Közösségbe importált cukor minden egyes
tonnája a közösségi termelési kvóták megfelelő csökkenésével jár. Ezenkívül figyelembe véve a TOT‑vállalkozások gyártási kapacitásait,
minden korlátozás hiányában az ezen országokból származó cukorimport a közösségi termelési kvótáknak a közösségi hatóságok
által tervezetnél több mint 40–50%‑kal nagyobb csökkenését vonhatja maga után.
46     Ami a keverékeket illeti, még akkor is, ha nem kétséges, hogy a szóban forgó piac közös szervezése nem terjed ki a kakaóra,
nyilvánvaló, hogy a szóban forgó keverékek igen magas cukortartalommal rendelkeznek. A TOT‑ból származó keverékimport így
alkalmas arra, hogy káros hatással legyen a termelők azon cukorértékesítéseire, amelyeket az e keverékek közösségi előállítói
részére teljesítenek.
47     A Bizottság szintén előadja, hogy a közös piacszervezés rendszere mind a közösségi piacon fogyasztásra kerülő cukor (A cukor),
mind az export-visszatérítés mellett exportálható cukor (A és B cukor) tekintetében termelési kvótákat vezetett be. A Bizottság
szerint, ha a termelők nem tudják az A cukrot a közösségi piacon értékesíteni, azt szükségszerűen a támogatott export keretében
próbálják meg exportálni. A cukor raktározása megoldást jelenthetne, azonban már évek óta nem ajánlottak fel cukrot intervencióra,
és egyébként a Bizottság már nem támogatja ezen eljárást, tekintettel a közösségi költségvetést terhelő költségeire.
48     Ami a WTO keretében vállalt kötelezettségek tiszteletben tartását illeti, a Bizottság a C‑17/98. sz., Emesa Sugar ügyben hozott
ítélet (EBHT 1998., I‑675. o.) 56. pontjára hivatkozik.
49     Végezetül a közösségi piaci szereplőket érő káros következményeket illetően a Bizottság a fent hivatkozott Emesa Sugar ügyben
hozott ítélet 56. pontjára és Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok ezen ügyre vonatkozó indítványának 88. pontjára hivatkozva rámutat
arra, hogy az export-visszatérítések finanszírozása nem teljesen az EMOGA‑ból történik, mivel ennek jelentős része a közösségi
termelők feladata. Igaz ugyan, hogy egyes közösségi termelők hasznot húznak a C cukornak a TOT‑termelők részére történő értékesítéséből,
a Bizottság szerint azonban e körülmény nem ellensúlyozza azt a kárt, amely az ágazat egészét éri.
50     A spanyol kormány a Bizottsággal azonos álláspontot képvisel. E kormány megjegyzi, hogy a TOT‑ból származó cukorimport 1997‑től
történő jelentős emelkedése következtében került sor a TOT‑határozat felülvizsgálatára, amely korlátozta az AKCS‑TOT származási
kumuláció alá tartozó termékek vámmentes közösségi behozatalát. Amikor az ezen ágazatban tevékenykedő vállalkozások értesültek
az 1996‑ban megjelent felülvizsgálat‑tervezetben foglaltakról, az e felülvizsgálat által nem érintett EK‑TOT származási kumuláció
alá tartozó termékek felé fordultak. Ennek megfelelően az elfogadott védintézkedések célja az volt, hogy a közös agrárpolitika
keretében védjék a közösségi termelők érdekeit, anélkül azonban, hogy befolyással lennének a TOT gazdaságára, mivel az intézkedések
nem terjednek ki az ezen államokban előállított cukorra.
51     A fenti kormány szintén megjegyzi, hogy a cukor világpiaci ára 1999‑ben 242 euró/tonna volt, míg azt Spanyolországban 775
euró/tonna áron adták. A TOT‑piac szereplői így a Közösségekbe vámmentesen exportált cukor után tonnánként 533 eurós haszonra
tettek szert. E vállalkozások a C cukor vásárlásával, majd ennek minimális feldolgozásával a behozatali vámot kikerülve hatalmas
haszonra tehettek szert.
52     Miközben a spanyol kormány emlékeztet arra, hogy a szóban forgó cukor nem a TOT‑földekről származik, másfelől megjegyzi, hogy
a TOT‑határozat ezen területek fejlesztése érdekében született. Ezen országok számára ugyanis semmilyen haszon nem származik
abból, hogy az EK‑TOT származási kumuláció feltételének minősülő feldolgozási műveletben hozzáadott érték keletkezik, tekintettel
arra, hogy az ott elvégzett minimális feldolgozás a gyakorlatban nem teremt munkahelyeket, és így nem segíti elő a TOT fejlődését.
A Bíróság álláspontja
53     Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a közösségi intézmények széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek a TOT‑határozat
109. cikkének alkalmazása során (lásd e tekintetben a C‑390/95. P. sz., Antillean Rice Mills és társai kontra Bizottság ügyben
1999. február 11‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑769. o.] 48. pontját, a C‑110/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben 2001.
november 22‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑8763. o.] 61. pontját és a C‑301/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben 2001.
november 22‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑8853. o.] 73. pontját).
54     E körülmények között a közösségi bíróságnak arra kell korlátoznia vizsgálatát, hogy e jog gyakorlása nem jogellenes‑e nyilvánvaló
hiba vagy hatáskörrel való visszaélés miatt, vagy hogy a közösségi intézmények nem lépték‑e nyilvánvalóan túl mérlegelési
jogkörük kereteit (lásd a fent hivatkozott Antillean Rice Mills és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 48. pontját,
a C‑110/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben hozott ítélet 62. pontját és a C‑301/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben
hozott ítélet 74. pontját).
55     A közösségi bíróság felülvizsgálatának korlátozása különösen akkor szükséges, ha mint a jelen esetben, a közösségi intézményeknek
egymással ellentétes érdekeket kell összehangolniuk, és ily módon a saját felelősségükbe tartozó politikai alternatívák közül
választva kell dönteniük (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Emesa Sugar ügyben hozott ítélet 53. pontját).
56     A TOT‑határozat 109. cikke (1) bekezdésének megfelelően a Bizottság „megteheti” a szükséges védintézkedéseket, „[h]a [e határozat]
alkalmazása súlyos zavarokat eredményez a Közösség, illetve egy vagy több tagállam gazdaságának valamely ágazatában, vagy
veszélybe kerül azok külső pénzügyi stabilitása, vagy ha olyan nehézségek adódnak, amelyek a Közösség valamely tevékenységi
ágának vagy régiójának hanyatlásához vezethetnek”. A Bíróság a fent hivatkozott Antillean Rice Mills és társai kontra Bizottság
ügyben hozott ítéletének 47. pontjában kimondta, hogy a fenti bekezdés első fordulata esetén okozati összefüggésnek kell fennállnia,
mivel a védintézkedések célja szükségszerűen az adott ágazatban fellépő nehézségek elsimítása, illetve csökkentése, míg a
bekezdés második fordulata esetén nem szükséges, hogy a védintézkedések bevezetését alátámasztó nehézségek a TOT‑határozat
alkalmazásából származzanak.
57     A Bizottság a megtámadott rendeletet a TOT‑határozat 109. cikke (1) bekezdésének második fordulatára alapította. E rendelet
(7) preambulumbekezése szerint ugyanis a Bizottság a per tárgyát képező védintézkedést arra tekintettel hozta, hogy „olyan
nehézségek [álltak fenn], amelyek a Közösség valamely tevékenységi ágának a hanyatlásához vezethetnek”.
58     A szóban forgó rendeletnek különösen a (4)–(5) preambulumbekezdéséből következően az a körülmény indokolta a TOT‑határozat
109. cikkének alkalmazását, hogy az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukor‑ és keverékimport a cukorpiac közös szervezésének
jelentős hanyatlását eredményezhette, és igen káros hatásokkal járhatott a közösségi cukorágazat piacának szereplői számára.
59     Az első jogalap öt elemből tevődik össze, amelyből az első négy lényegében a cukorpiac közös szervezését érő zavarok, míg
az ötödik a közösségi termelőket érő káros következmények kockázatával foglalkozik.
A cukorpiac közös szervezését érő zavarok kockázatának fennállásáról
60     A holland kormány először is előadja, hogy tekintettel az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó importált cukor csekély
mennyiségére, egyáltalán nem álltak fenn a TOT‑határozat 109. cikkének (1) bekezdése szerinti nehézségek.
61     E tekintetben a megtámadott rendelet (1) és (5) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság megállapította: az EK‑TOT
származási kumulációs rendszerbe tartozó cukorimport 1997‑től „igen erőteljes növekedés[nek]” indult, és ebből levezette,
hogy fennáll annak a kockázata, hogy a közös piacszervezés működése „jelentősen destabilizálódik”. A rendelet (4) preambulumbekezdése
szerint:
„[A közösségi cukorpiacra] a túltermelés jellemző. A cukorfogyasztás hozzávetőleg a 12,7 millió tonnás szint körül állandósult.
A termelés 16,7 és 17,8 millió tonna között alakul. Ennélfogva minden közösségi behozatal e behozatalnak megfelelő mennyiségű
közösségi cukor exportjával jár, amely e piacon nem értékesíthető. Az ilyen cukor után fizetendő visszatérítések – az egyes
kvóták keretein belül – a közösségi költségvetést terhelik (jelenleg hozzávetőleg 520 euró tonnánként). Az Uruguayi Forduló
során megkötött megállapodások alapján azonban a visszatérítés alá eső export volumenét korlátozták, és az 1995/1996‑os gazdasági
évben elért 1 555 000 tonnáról a 2000/2001‑es gazdasági évre 1 273 500 tonnára csökkentették.”
62     Emlékeztetni kell arra, amint a Bíróság a fent hivatkozott Emesa Sugar ügyben hozott ítéletének 56. pontjában kimondta, hogy
a cukorrépa közösségi termelése a Közösség fogyasztásához képest már 1997‑ben túltermelést mutatott, amelyhez hozzáadódott
az AKCS‑államokból származó nádcukornak az e termék iránti különleges kereslet kielégítése érdekében történő behozatala és
a Közösségnek a WTO‑megállapodásokból eredő, a harmadik országokból történő bizonyos mennyiségű cukorimportra vonatkozó kötelezettsége.
Ezenfelül a Közösség a fenti megállapodások szabta keretek között szintén köteles volt a cukorexport export-visszatérítés
formájában történő támogatására. E feltételek mellett, és figyelembe véve a TOT‑ból származó cukorimport 1997 óta egyre fokozódó
növekedését, a Bizottság joggal vélhette úgy, hogy e terméknek minden egyes további, a közösségi piacra irányuló behozatala
– még akkor is, ha az a közösségi termeléshez képest csekély mértékű – arra indította volna a Közösség intézményeit, hogy
a fenti határok között növeljék az exporttámogatások mértékét vagy csökkentsék az európai termelők kvótáit, amely zavart keltett
volna a már így is törékeny egyensúlyú cukorpiac közös szervezésében, és ellentétes lett volna a közös agrárpolitika célkitűzéseivel.
63     Ezen túlmenően igaz ugyan, hogy a 2038/1999 rendelet 1. cikke (1) bekezdésének megfelelően a cukorpiac közös szervezése nem
terjed ki a keverékekre, a TOT‑ból származó, általában magas cukortartalmú termékek behozatalának növekedése mégis zavart
kelthet a cukorpiac közös szervezésének működésében, amennyiben e behozatal hatással lehet azon körülményekre, amelyek mellett
a közösségi termelők a cukrot az e keverékek közösségi előállítói részére értékesítik.
64     Következésképpen a holland kormány nem bizonyította, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el azzal, hogy
úgy ítélte meg, hogy a TOT‑ból származó cukor‑ és keverékimport 1997 és 1999 között jelentősen megnövekedett, és ezen növekedés
a TOT‑határozat 109. cikkének (1) bekezdése értelmében „nehézségeknek” minősül, még akkor is, ha az a közösségi termeléshez
képest csekély mértékű is volt.
65     Következésképpen az első jogalap első elemét el kell utasítani mint megalapozatlant.
66     Másodszor, a holland kormány vitatja a megtámadott rendelet (4) preambulumbekezdésében kifejtett bizottsági állítást, miszerint
minden egyes további cukorimport „ezen importnak megfelelő mennyiségű közösségi cukor exportjával jár, amely e piacon nem
értékesíthető”, mivel mind a közösségi cukortermelés, mind a cukorfogyasztás évről évre ingadozik. E kormány kétségbe vonja
azt a tényt, hogy a szóban forgó export támogatást élvez.
67     E tekintetben elegendő arra utalni, hogy a közösségi cukortermelés nagyobb, mint a közösségi cukorfogyasztás, amit a holland
kormány sem vitat, és a WTO‑megállapodások értelmében a Közösség köteles harmadik országokból bizonyos mennyiségű cukrot importálni
(a fent hivatkozott Emesa Sugar ügyben hozott ítélet 56. pontja).
68     Amint azt a főtanácsnok az indítványának 71. pontjában kiemelte, nem bír jelentőséggel az a körülmény, hogy a közösségi cukortermelés
és cukorfogyasztás évről évre ingadozik, mivel a közösségi cukorpiacra a túltermelés jellemző.
69     Éppen ezen túltermelés következtében növeli az EK‑TOT kumulációs rendszerbe tartozó minden egyes további behozatal a közösségi
piacon található cukorfelesleget és okozza a támogatott export növekedését (lásd az Emesa Sugar ügyben hozott ítélet 56. pontját).
70     A fentiek tekintetében a Bizottság nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát azzal, hogy a TOT‑ból származó cukorimport
által előidézett exportot támogatott exportnak tekintette, mivel a közös piacszervezés egyensúlyának fenntartása érdekében
a TOT‑ból importált és a közösségi cukor helyébe lépett ilyen cukrot is exportálni kell.
71     Következésképpen az első jogalap második elemét is el kell utasítani.
72     Harmadszor, a holland kormány előadja, hogy a WTO‑megállapodások még elegendő cselekvési mozgásteret biztosítanak ahhoz, hogy
a per tárgyát képező közösségi behozatal megvalósulhasson.
73     Meg kell jegyezni, hogy amint azt az Elsőfokú Bíróság a fent hivatkozott Rica Foods és társai kontra Bizottság ügyben hozott
ítéletének 139. pontjában kiemelte, még akkor is, ha a TOT‑ból származó, visszatérítésben részesülő cukorimport által esetlegesen
előidézett további cukorexport nem is éri el a WTO‑megállapodásokban rögzített összeget és mennyiséget, a holland kormány
nem bizonyította, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el a tekintetben, hogy egyfelől figyelembe vette
a WTO‑megállapodásoknak az exporttámogatások fokozatos korlátozására vonatkozó célkitűzéseit, és másfelől úgy ítélte meg,
hogy az EK‑TOT származási kumulációs rendszerbe tartozó megnövekedett cukorimport megemelte az exporttámogatások végösszegét,
és ez a közösségi cukorágazat destabilizálásának kockázatával járt.
74     Következésképpen az első jogalap harmadik elemét el kell utasítani.
75     Negyedszer, ami a holland kormány arra vonatkozóan kifejezett kétségét illeti, miszerint a megtámadott rendelet elfogadásakor
a Bizottság szándékában állt a közösségi termelési kvóták csökkentése, elegendő azt megállapítani, hogy a holland kormány
semmilyen bizonyítékot nem terjesztett elő állításai alátámasztására.
76     Ezért az első jogalap negyedik elemét sem lehet elfogadni.
A közösségi termelőket érő következményekről
77     A megtámadott rendelet (5) preambulumbekezdése szerint a per tárgyát képező behozatallal „egyre növekszik a [közösségi termelők]
garantált jövedel[mében] bekövetkező veszteség”.
78     A holland kormány által az első jogalap ötödik elemének alátámasztása körében előadottakkal szemben a Bizottság nem követett
el nyilvánvaló mérlegelési hibát azzal, hogy a per tárgyát képező védintézkedés elfogadását a fenti indokra alapította.
79     Először is nyilvánvaló ugyanis, hogy egy adott piac közös szervezésében bekövetkező hanyatlás, illetve ennek kockázata szükségessé
teheti a termelési kvóták csökkentését, amely így közvetlenül befolyásolhatja a közösségi termelők bevételét.
80     Ezenfelül pedig az export-visszatérítéseket nagyobbrészt a közösségi termelők finanszírozzák a Bizottság által minden évben
rögzített termelési illetékek útján. Amint az a jelen ítélet 70. pontjából következik, a Bizottság joggal vélhette úgy, hogy
a szóban forgó behozatal miatt fennáll annak a kockázata, hogy növekedésnek indul a támogatott export, és ennek következtében
emelkedik a közösségi termelőket terhelő termelési illeték.
81     Végezetül még akkor is, ha – amint azt a holland kormány állítja – egyes termelők a C cukornak a TOT piac szereplői részére
a világpiaci árnál jelentősen magasabb áron történő értékesítésével számottevő haszonra tesznek is szert, e konkrét bizonyíték
által alá nem támasztott állítás nem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze a Bizottság arra vonatkozóan elfogadott álláspontját,
miszerint a per tárgyát képező behozatal zavart kelthet a cukorágazatban, ami különösen az exporttámogatások összegének növekedését
vagy a termelési kvóták csökkentését vonhatja maga után.
82     Az első jogalap ötödik elemét ezért el kell utasítani mint megalapozatlant.
83     Tekintettel a fenti megfontolások összességére, az első jogalapot el kell utasítani.

A TOT‑határozat 109. cikke (2) bekezdésének megsértésére alapított második jogalapról
A felek érvei
84     A holland kormány a negyedik jogalapjában előadja, hogy a Bizottság megsértette a TOT‑határozat 109. cikkének (2) bekezdésében
kifejtett arányosság elvét. E jogalap négy elemből áll.
85     A holland kormány először is azt kifogásolja, hogy a Bizottság nem vette figyelembe, hogy a TOT‑határozat alapján a TOT‑ból
származó termékek az AKCS‑országokból származó termékekre irányadó szabályozáshoz képest kedvezményes jogállással rendelkeznek.
86     Másodszor, a Bizottság anélkül fogadta el a megtámadott rendeletet, hogy felmérte volna a rendelet alkalmazásának az érintett
TOT‑ra és az érdekelt vállalkozásokra gyakorolt negatív következményeit.
87     Harmadszor, még annak feltételezése esetén is, hogy a közösségi cukorpiacon nehézségek mutatkoznak, a Bizottság által kitűzött
cél a TOT‑ot és az érdekelt vállalkozásokat kevésbé korlátozó intézkedéssel, mint pl. az értékesítési minimálár bevezetésével
is megvalósítható lett volna.
88     Negyedszer, a megtámadott rendelet 2. cikkének (2) bekezdése szintén ellentétes az arányosság elvével a tekintetben, hogy
az a 2553/97 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének alkalmazásáról rendelkezik. Ez utóbbi rendelkezésben ugyanis az importengedély
kapcsán előírt biztosíték összege a kérelem benyújtásának napján irányadó közösségi vámtarifa szerinti vám 50%‑a, amely így
100 kg‑onként körülbelül 43,7 eurónak felel meg. 2000. március 1‑jétől ugyanis az EK‑TOT származási kumulációs rendszerbe
tartozó cukorra előírt biztosíték összege 100 kg‑onként 0,3 ECU volt. A holland kormány szerint a cukorágazatban a behozatali
és kiviteli engedélyek rendszerének alkalmazására vonatkozó különös részletes szabályokról szóló, 1995. június 27‑i 1464/95/EK
bizottsági rendelet (HL L 144., 14. o.; magyar nyelvű különkiadás: 3. fejezet, 17. kötet, 425. o.) 8. cikkének (1) bekezdése
alapján az AKCS‑államokból és a harmadik országokból származó cukor utáni biztosítékot 100 kg‑onként egyaránt 0,3 ECU‑ben
rögzítették.
89     A holland kormány álláspontja szerint a 2553/97 rendelet 3. cikkének (3) bekezdésében előírt biztosíték aránytalan az AKCS‑államokból
és a harmadik országokból származó cukorimport utáni biztosíték összegéhez képest.
90     A Bizottság erre akként válaszol, hogy először is a TOT helyzete eltér az AKCS‑államok és a harmadik országok helyzetétől,
mivel a cukrot nem a TOT‑ban állítják elő. Az AKCS‑államokkal és más harmadik országokkal kötött szerződésekben nem szerepel
az a származási kumulációs szabály, amelynek értelmében jelenleg a TOT cukrot és keverékeket exportál a Közösségekbe. Ilyen
feltételek mellett a holland kormány nem állíthatja megalapozottan, hogy a kumulációs mechanizmus korlátozása sérti a TOT‑nak
az AKCS‑államokhoz és harmadik országokhoz képest biztosított kedvezményes helyzetét.
91     A Bizottság ezt követően megjegyzi, hogy az adott körülmények nem tették számára lehetővé, hogy alaposan megvizsgálja, hogy
a TOT‑ból származó behozatalra megszabott kvóta milyen hatással lehet az ezen országok gazdaságára és az érintett ágazatra.
A Bizottság megbízásából e tárgyban készült tanulmánynak lehetővé kell tennie, hogy a Bizottság e területen hosszú távra vonatkozó
rendeletre vonatkozó javaslatot nyújtson be a Tanács részére.
92     A Bizottság előadja továbbá, hogy a közösségi termelési kvóták csökkenése súlyos következményekkel jár a közösségi termelők
számára annak ellenére, hogy a korlátozás csak a származási kumulációs szabály alá tartozó cukorimportot érinti. Ezenfelül,
még ha a TOT‑ban nem is állítanak elő cukrot, az évi 5726 tonnában meghatározott kontingens közel a duplája annak a mennyiségnek,
amelyet a 97/803 határozat az AKCS‑TOT származási kumulációs rendszerbe tartozó cukorimportra vonatkozóan határoz meg, és
amelyet a Bíróság a fent hivatkozott Emesa Sugar ügyben hozott ítéletében nem tekintett jogellenesnek.
93     Végül, ami a 2553/97 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének alkalmazását illeti, a Bizottság kiemeli, hogy az e rendelkezés által
előírt biztosíték célja annak biztosítása, hogy a behozatal ténylegesen a kérelemben szereplő mennyiségben történjen, és így
annak megakadályozása, hogy spekulációs célból nyújtsanak be engedélykérelmeket. E körülmény indokolja az e biztosíték és
az AKCS‑államokból és a harmadik országokból származó cukorimportra vonatkozóan előírt biztosíték közötti különbséget.
94     A spanyol kormány lényegében osztja a Bizottság véleményét. Különösen hangsúlyozza, hogy az a tény, hogy maga a TOT‑határozat
nyújt lehetőséget védintézkedések elfogadására, alátámasztja, hogy a per tárgyát képező intézkedések összhangban vannak a
TOT társulásának rendszerével.
A Bíróság álláspontja
95     A TOT‑határozat 109. cikkének (2) bekezdése értelmében:
„[… E]lsőbbséget élveznek az olyan intézkedések, amelyek a legkevésbé zavarják a társulás és a Közösség működését. Ezen intézkedések
nem léphetik túl a felmerült nehézségek orvoslásához feltétlenül szükséges mértéket.”
96     A közösségi piacon fellépő nehézségek orvoslása érdekében a jelen ügyben a megtámadott rendelet 1. cikke a szóban forgó időszakra
az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukor és keverékimport maximális mennyiségét 3340 tonnában korlátozta. E rendelet
(9) preambulumbekezdése szerint ezen összeg „a szóban forgó termékek behozatalának az 1999. évet megelőző három év alatt elért
legnagyobb éves összege. 1999‑ben a behozatal exponenciális emelkedést mutatott, és az Európai Csaláselleni Hivatal szabálytalanságok
gyanúja alapján vizsgálatot indított. A 1806 10 30 és 1806 10 90 KN‑kódok alá tartozó termékek behozatalát szintén védintézkedések
alá kell vonni, tekintettel azok magas cukortartalmára, és arra a többféle káros hatásra, amelyet, a változatlan állapotú
cukorhoz hasonlóan, e behozatal a cukorpiac közös szervezésére gyakorol. Ezen intézkedésnek biztosítania kell, hogy a TOT‑ból
importált cukorból előállított termékek mennyisége nem lépi túl azt a szintet, amely zavart kelthet a cukorpiac közös szervezésében,
ugyanakkor biztosítja azok kereskedelmi felhasználását.”
97     Először is, ami azt az érvet illeti, miszerint megsértették a TOT‑ból származó cukornak az AKCS‑államokból származó cukorral
szemben biztosított kedvezményes jogállását, elégséges azt megállapítani, hogy a TOT‑határozat 109. cikke az ott írt feltételek
fennállása esetén kifejezetten felhatalmazza a Bizottságot védintézkedések elfogadására. Az a tény, hogy a Bizottság ezen
intézkedést bizonyos, a TOT‑ból származó termékek tekintetében fogadta el, nem alkalmas arra, hogy kétségbe vonja az ezen
országokból származó termékeknek a TOT‑határozat 101. cikkének (1) bekezdése által biztosított kedvezményes jogállását. A
védintézkedés ugyanis természeténél fogva kivételes és ideiglenes.
98     Ezenfelül, amint azt az Elsőfokú Bíróság a fent hivatkozott Rica Foods és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének
205. pontjában kiemelte, a megtámadott rendelet kizárólag az EK‑TOT származási kumulációs rendszerben importált cukorról és
keverékről rendelkezik, ugyanis semmilyen felső határértéket nem állapítottak meg a rendes származási szabályok szerinti TOT‑ból
származó cukorimportra, ha egyáltalán létezik ilyen termelés.
99     Következésképpen a második jogalap első elemét el kell utasítani.
100   Másodsorban, ami a védintézkedésnek az érintett TOT gazdaságát és az érdekelt vállalkozásokat esetlegesen érintő negatív hatásaira
vonatkozó előzetes tájékoztatási kötelezettség megsértésére alapított érvet illeti, meg kell állapítani, hogy a megtámadott
rendelet kibocsátásának időpontjában a Holland Antillákról és Arubáról származó cukorimport feltételeivel kapcsolatban már
kereseteket nyújtottak be mind a Bíróság, mind az Elsőfokú Bíróság előtt (lásd ugyane kérdéssel kapcsolatban az AKCS‑TOT származási
kumuláció alá tartozó cukorimportot illetően különösen a fent hivatkozott Emesa Sugar ügyben hozott ítéletet; valamint az
EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorimportot illetően a fent hivatkozott C‑26/00. sz., Hollandia kontra Bizottság
ügyben és a T‑47/00. sz., Rica Foods kontra Bizottság ügyben 2002. január 17‑én hozott ítéletet [EBHT 2002., II–113. o.]).
Ezenfelül a fent hivatkozott Hollandia kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 28–30. pontjának megfelelően a 2423/1999 rendelet
elfogadását a Bizottság, a Holland Királyság és más tagállamok között lezajlott egyeztetés előzte meg, amelynek során a résztvevőknek
a tervezett védintézkedés gazdasági következményeit is szükségszerűen érinteniük kellett.
101   A fentiekből következően a Bizottság már tudomással bírt a Holland Antillák és Aruba különleges helyzetéről, amikor tervbe
vette a megtámadott rendelet elfogadását, és így fel tudta mérni, hogy a rendelet milyen hatást gyakorol az érintett TOT gazdaságára
és az érdekelt vállalkozások helyzetére.
102   Következésképpen a második jogalap második elemét is el kell utasítani.
103   Harmadsorban, azt az állítást illetően, hogy a Bizottság által kitűzött célok elérésére alkalmasabb és a megtámadott rendeletben
foglaltakhoz képest kevésbé korlátozó intézkedés, mint pl. értékesítési minimálár is alkalmazható lett volna, emlékeztetni
kell arra, hogy az arányosság elve a közösségi jog általános jogelvei közé tartozik, amely megköveteli, hogy a közösségi intézmények
aktusai ne haladják meg a szóban forgó rendelkezés által kitűzött jogos cél elérésére alkalmas és ahhoz szükséges mértéket,
azaz több megfelelő intézkedés közül a kevésbé korlátozó jellegűt kell választani, és az okozott kellemetlenségek nem lehetnek
aránytalanok az elérendő célhoz képest (a C‑331/88. sz., Fedesa és társai ügyben 1990. november 13‑án hozott ítélet [EBHT 1990.,
I‑4023. o.] 13. pontja, a C‑133/93., C‑300/93. és C‑362/93. sz., Crispoltoni és társai egyesített ügyekben 1994. október 5‑én
hozott ítélet [EBHT 1994., I‑4863. o.] 41. pontja, a C‑189/01. sz., Jippes és társai ügyben 2001. július 12‑én hozott ítélet
[EBHT 2001., I‑5689. o.] 81. pontja és a fent hivatkozott Antillean Rice Mills és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet
52. pontja).
104   Ami ezen elv tiszteletben tartásának bírósági felülvizsgálatát illeti, tekintettel arra, hogy a Bizottság különösen e védintézkedések
terén széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, kizárólag az e területen elfogadott intézkedésnek a hatáskörrel rendelkező
intézmény által elérni kívánt célra való nyilvánvaló alkalmatlansága befolyásolhatja ezen intézkedés jogszerűségét (lásd e
tekintetben a fent hivatkozott C‑301/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben hozott ítélet 135. pontját és az ott hivatkozott
ítélkezési gyakorlatot).
105   Ekképpen a jelen ügyben a Bíróságnak nem azt kell vizsgálnia, hogy a Bizottság által elfogadott rendelkezés a szóba jöhető
intézkedések közül az egyetlen vagy a legjobb elfogadható intézkedés‑e, hanem azt kell ellenőriznie, hogy az nyilvánvalóan
alkalmatlan‑e.
106   Márpedig e tekintetben a holland kormány nem bizonyította, hogy a Közösségbe vámmentesen importálható EK‑TOT származási kumuláció
alá tartozó cukor mennyiségének a megtámadott rendelet által érintett időszakra 3340 tonnában történő korlátozása nyilvánvalóan
alkalmatlan a kitűzött cél megvalósítására.
107   Következésképpen a második jogalap harmadik elemét el kell utasítani.
108   Utolsósorban pedig, ami a megtámadott rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében foglaltak jogszerűségét illeti, meg kell jegyezni,
hogy az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorimportra vonatkozó magasabb összegű biztosíték előírásával a Bizottság
célja, amint azt maga is hangsúlyozta, a spekulációs műveletek megakadályozása volt.
109   Egy ilyen biztosíték nem fosztja meg a valódi érdeklődést tanúsító vállalkozásokat attól a lehetőségtől, hogy cukrot exportáljanak
a Közösségekbe. Ugyanis bár igaz, hogy a behozatali engedély megszerzése érdekében a biztosíték összegét kétségtelenül ki
kell fizetni, a vállalkozás visszakapja ezt az összeget, ha az importügyletet teljesítik (lásd e tekintetben a fent hivatkozott
C‑110/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben hozott ítélet 132. pontját).
110   Ilyen feltételek mellett nem állapítható meg, hogy a per tárgyát képező intézkedés a Bizottság által kitűzött cél elérésére
nyilvánvalóan alkalmatlan vagy eltúlzott volt.
111   Mivel e jogalap negyedik elemét sem lehet elfogadni, a második jogalapot teljes egészében el kell utasítani.

A hatáskörrel való visszaélésre alapított harmadik jogalapról
A felek érvei
112   A holland kormány a harmadik jogalapjában azt kifogásolja, hogy a Bizottság olyan korlátozásokat kívánt bevezetni az EK‑TOT
származási kumulációs rendszerbe tartozó cukorimportra, amellyel a Tanács a TOT‑határozatok egymást követő felülvizsgálata
során nem számolt.
113   Márpedig a TOT‑határozat 109. cikke nem hatalmazza fel a Bizottságot arra, hogy kijavítsa vagy kiegészítse a Tanács valamely
határozatát, ha annak előre látott vagy akár csak tervezett hatásai ezt követően megvalósulnak. Ezen érvelés helyességét alátámasztja,
hogy a 91/482 határozat hatályának meghosszabbításával a Tanács a jelen ügyben lemondott arról, hogy intézkedéseket fogadjon
el az EK‑TOT származási kumuláció alá eső cukorra, valamint keverékekre vonatkozóan.
114   A Bizottság erre akként válaszol, hogy a T‑32/98. és T‑41/98. sz., Nederlandse Antillen kontra Bizottság egyesített ügyekben
2000. február 10‑én hozott ítéletében (EBHT 2000., II‑201. o.) az Elsőfokú Bíróság úgy ítélte meg, hogy a Bizottság nem élt
vissza hatáskörével.
115   A spanyol kormány úgy véli, hogy a Holland Királyság semmilyen olyan körülményre nem hivatkozott, amely alátámasztotta volna,
hogy a megtámadott rendelet célja nem a közösségi cukorágazat hanyatlásának elkerülése volt.
A Bíróság álláspontja
116   A Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően hatáskörrel való visszaélés akkor valósul meg, ha egy intézmény azzal a kizárólagos
vagy legalábbis meghatározó szándékkal gyakorolja hatáskörét, hogy a megjelölt célkitűzéstől eltérő célt érjen el, vagy hogy
olyan eljárást kerüljön meg, amelyet a Szerződés az eset körülményeire kifejezetten előír (lásd különösen a C‑84/94. sz.,
Egyesült Királyság kontra Tanács ügyben 1996. november 12‑én hozott ítélet [EBHT 1996., I‑5755. o.] 69. és a C‑48/96. P. sz.,
Windpark Groothusen kontra Bizottság ügyben 1998. május 14‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑2873. o.] 52. pontját).
117   A jelen ügyben az első jogalap megvizsgálásából az következik, hogy a Bizottság joggal vélhette úgy, hogy az EK‑TOT származási
kumuláció alá tartozó cukorimport a TOT‑határozat 109. cikkének (1) bekezdése értelmében „nehézségnek” minősül, és zavart
kelthet a cukorpiac közös szervezésének működésében.
118   Ezenfelül a holland kormány semmilyen olyan körülményre nem hivatkozott, amelyből kitűnne, hogy a megtámadott rendeletet nem
a megállapított zavarok orvoslása vagy a közösségi cukorpiac ennél súlyosabb zavarának megakadályozása céljából fogadták el.
Az a puszta tény, hogy a Tanács a TOT‑határozat 108.b cikkében az AKCS‑TOT eredetű cukorra mennyiségi korlátozást vezetett
be, semmiben nem érinti a Bizottságnak a TOT‑határozat 109. cikkének (1) bekezdése alapján fennálló azon jogát, hogy a cukorra
vagy bármely más, a TOT‑ból származó termékre vonatkozóan védintézkedéseket hozzon, ha fennállnak az ilyen intézkedések elfogadásának
feltételei.
119   Ezért a harmadik jogalapot is el kell utasítani.

Az indokolási kötelezettség megsértésére alapított negyedik jogalapról
A felek érvei
120   Negyedik jogalapjában a holland kormány azt állítja, hogy a megtámadott rendelet egyáltalán nem tartalmaz indokolást:
–       arra vonatkozóan, hogy 2000. március 1‑jétől a Bizottság miért tekintette szükségesnek, hogy a megelőző időszakhoz képest
még szigorúbb intézkedéseket hozzon;
–       arra vonatkozóan, hogy miért vezettek be azonos korlátozásokat a TOT‑ból származó cukorra és keverékekre, amikor a 2423/99
rendelet e két terméktípusra eltérő intézkedéseket írt elő;
–       arra vonatkozóan, hogy az EK‑TOT‑ból származó csekély mennyiségű cukor‑ és keverékimport következtében fennállt a közösségi
cukorpiac hanyatlásának kockázata; és
–       arra vonatkozóan, hogy miért kellett elérni a TOT‑nak az AKCS és más harmadik államokkal szemben biztosított kedvezményes
helyzetétől.
121   A holland kormány ezenkívül előadja, hogy a 3340 tonnában rögzített kvótára vonatkozó indokolás nem megfelelő. A Bizottság
figyelmen kívül hagyta azt a tényt, hogy az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorimport csak 1999‑ben indult be, és
hogy e termékek behozatala a Tanács ösztönözésére történt.
122   A Bizottság ezzel szemben úgy véli, hogy a megtámadott rendelet indokolása megfelel az ítélkezési gyakorlat által támasztott
követelményeknek, mivel az világosan feltünteti, hogy az aktus kibocsátója milyen megfontolásokat vett figyelembe. Az ítélkezési
gyakorlat szerint nem szükséges, hogy a Bizottság megindokolja, hogy a néhány hónappal korábban meghozott intézkedés után
miért fogadott el attól eltérő rendelkezést. A rendelet preambulumában mindenesetre szerepelnek ezen eltérő megközelítés okai.
123   A spanyol kormány a Bizottsággal azonos álláspontot képvisel. Előadja, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint amikor,
mint a jelen ügyben is, általános hatályú jogi aktusról van szó, az indokolás szorítkozhat egyfelől az aktus elfogadásához
vezető általános helyzet, másfelől a kibocsátó által elérni kívánt általános célok megjelölésére. Ha a kifogásolt intézkedés
világosan meghatározza az érintett intézmény által követett alapvető célkitűzést, felesleges külön indokolást megkövetelni
az intézmény különböző technikai jellegű választásával kapcsolatban. Ezen álláspont annál is inkább indokolt, mivel a jelen
ügyben a közösségi intézmények széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek az összetett közösségi politikák megvalósításához
szükséges eszközök kiválasztásában.
A Bíróság álláspontja
124   Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 253. cikk által megkövetelt indokolásnak a kérdéses aktus természetéhez kell
igazodnia, és abból világosan és egyértelműen ki kell tűnnie az aktust kibocsátó intézmény által figyelembe vett megfontolásoknak
oly módon, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott intézkedést alátámasztó körülményeket, illetve hogy a közösségi bíróság
gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét. Nem szükséges, hogy az indokolás valamennyi jelentőséggel bíró tény‑ és jogkérdésre
külön kitérjen. Azt, hogy valamely aktus indokolása megfelel‑e az EK 253. cikk követelményeinek, nem pusztán az aktus szövegére
figyelemmel kell megítélni, hanem az összefüggéseire, valamint az érintett tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére való
tekintettel is (lásd különösen a C‑9/95., C‑23/95. és C‑156/95. sz., Belgium és Németország kontra Bizottság egyesített ügyekben
1997. február 4‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑645. o.] 44. pontját és a C‑367/95. P. sz., Bizottság kontra Sytraval és Brink's
France ügyben 1998. április 2‑án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑1719. o.] 63. pontját).
125   Meg kell állapítani, hogy a Bizottság a megtámadott rendelet (1)–(7) preambulumbekezdésében ismertette a közösségi cukorpiacon
fellépő nehézségeket, azt, hogy e nehézségek miért eredményezhetik a közös piacszervezés működésének hanyatlását, és azon
káros hatásokat, amelyek különösen a közösségi termelési kvóták csökkentésének komoly veszélye következtében érik a közösségi
piac szereplőit. Ezenfelül a Bizottság a szóban forgó rendeletnek a jelen ítélet 96. pontjában megismételt (9) preambulumbekezdésében
kifejtette, hogy mely indokok alapján állapította meg a per tárgyát képező kontingenst.
126   Ilyen körülmények mellett és a fenti jogalapok vizsgálatából következően a holland kormány állításával szemben a megtámadott
rendelet preambuluma világosan és egyértelműen feltünteti az aktust kibocsátó intézmény megfontolásait oly módon, hogy az
érdekeltek megismerhetik a meghozott intézkedést alátámasztó indokokat, és a Bíróság gyakorolhatja felülvizsgálati jogkörét.
Emellett megjegyzendő, hogy a Holland Királyság tevékenyen részt vett a megtámadott rendelet kidolgozásában.
127   Mivel a negyedik jogalapot sem lehet elfogadni, a keresetet el kell utasítani.

A költségekről
128   Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. Mivel a Holland Királyság pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
Az eljárási szabályzat e cikkének 4. §‑ával összhangban a Spanyol Királyság és a Francia Köztársaság maga viseli a saját költségeit.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság a keresetet elutasítja.
2)
A Bíróság a Holland Királyságot kötelezi a költségek viselésére.
3)
A Spanyol Királyság és a Francia Köztársaság maga viseli a saját költségeit.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: holland.