CELEX: 62007CJ0143
Kmetijstvo
Uredba (EGS) št. 3665/87
Člen 11
Sistem izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode
Pogoj za odobritev nadomestila
Nadomestilo, izplačano izvozniku po predložitvi dokumentov, ki jih je ponaredil njegov sopogodbenik
Neizvoženo blago
Pogoji za uporabo kazni

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 11(1) Uredbe Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode (
UL L 351, str. 1
), kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2945/94 z dne 2. decembra 1994 (
UL L 310, str. 57
, v nadaljevanju: Uredba št. 3665/87).
Predlog je bil vložen v okviru spora med družbo AOB Reuter & Co. (v nadaljevanju: AOB Reuter) in Hauptzollamt Hamburg-Jonas (glavna carinska pisarna Hamburg Jonas, v nadaljevanju: Hauptzollamt) glede uporabe kazni zaradi izplačila nadomestila na podlagi dokumentov, ki jih je ponaredila tretja oseba.
Pravni okvir
V prvi, drugi, tretji in peti uvodni izjavi Uredbe št. 2945/94 je določeno:
„ker veljavna Skupnostna ureditev predvideva odobravanje izvoznih nadomestil samo na podlagi objektivnih meril, zlasti količine, vrste in značilnosti izvoženega proizvoda ter njegovega namembnega kraja; ker je glede na izkušnje treba poostriti ukrepe za boj proti nepravilnostim in predvsem proti prevaram, ki bi lahko škodljivo vplivale na proračun Skupnosti; ker je treba v ta namen predvideti vračilo preveč plačanih zneskov in kazni, da bi spodbudili izvoznike k upoštevanju Skupnostne ureditve;
ker je za zagotovitev pravilnega delovanja sistema izvoznih nadomestil treba izvajati kazni ne glede na krivdo; ker pa je kljub temu primerno, da se kazni v določenih primerih ne uporabi, zlasti v primeru očitne napake, ki jo prizna pristojni organ, in da se uporabi strožje kazni v primeru naklepa;
ker lahko izvoznik predloži napačne podatke, na podlagi katerih se lahko neupravičeno izplača nadomestila, če se napaka ne odkrije; ker je, če se napaka odkrije, povsem običajno, da se izvozniku naloži kazen plačila sorazmernega zneska, ki bi ga neupravičeno prejel, če se napaka ne bi odkrila, in ker je, če je bil napačen podatek dan namerno, prav tako običajno, da se naloži višja sankcija;
[…]
ker izkušnje, nepravilnosti, predvsem pa že ugotovljene prevare, kažejo na to, da so ti ukrepi potrebni, sorazmerni, dovolj odvračilni in se morajo enotno uporabljati v vseh državah članicah“.
V členu 4(1) Uredbe št. 3665/87 je določeno:
„Brez poseganja v člena 5 in 16 se nadomestilo izplača ob predložitvi dokazila, da so proizvodi iz sprejete izvozne deklaracije v nespremenjenem stanju zapustili carinsko območje Skupnosti v šestdesetih dneh po sprejetju izvozne deklaracije.“
V členu 11 navedene uredbe je določeno:
„1.   Če se ugotovi, da je izvoznik z namenom pridobitve izvoznega nadomestila zaprosil za višje izvozno nadomestilo, kot mu pripada, se za izvoz proizvodov plača nadomestilo, ki velja za dejansko izvožene proizvode, ki se zmanjša za:
(a)
polovico razlike med zaprošenim nadomestilom in nadomestilom, ki velja za dejanski izvoz;
(b)
dvakratno razliko med zaprošenim nadomestilom in veljavnim nadomestilom, če je izvoznik namerno navedel napačne podatke.
Šteje se, da je zaprošeno nadomestilo znesek, ki se izračuna iz podatkov, danih v skladu s členom 3 ali 25(2). Če je nadomestilo različno glede na destinacijo, se diferencialni del zaprošenega nadomestila izračuna iz podatkov, ki se zagotovijo na način iz člena 47.
Kazen, predvidena v točki (a), se ne uporabi:
—
v primeru višje sile,
—
v izjemnih primerih zaradi okoliščin, za katere izvoznik ne odgovarja in ki so nastale po sprejetju izvozne deklaracije ali plačilne deklaracije s strani pristojnih organov, in pod pogojem, da izvoznik obvesti pristojne organe o teh okoliščinah neposredno po tem, ko zanje izve, in v roku, predvidenem v členu 47(2), razen če so pristojni organi že sami ugotovili, da zaprošeni znesek nadomestila ni pravilen,
—
v primeru očitne napake v zvezi z zaprošenim nadomestilom, ki jo prizna pristojni organ,
[…]
Če je rezultat zmanjšanj iz točk (a) in (b) negativen znesek, izvoznik plača ta negativni znesek.
Če pristojni organi ugotovijo, da je bil zaprošen nepravilen znesek in da izvozni posel ni bil izveden in se zato nadomestilo ne more zmanjšati, izvoznik plača kazen iz točke (a) ali (b). […]
[…]
Kazni se uporabijo brez poseganja v morebitne druge kazni, ki jih določajo nacionalni predpisi.
[…]
3.   Brez poseganja v obveznost plačila negativnega zneska iz odstavka 1, četrti pododstavek, upravičenec povrne neupravičeno prejeta nadomestila, kar vključuje tudi kazni po odstavku 1, prvi pododstavek in obresti, izračunane za čas od plačila do povračila. […]“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Družba AOB Reuter je med 18. oktobrom in 12. decembrom 1995 pri Hauptzollamt Landshut prijavila skupno 24 izvozov belega sladkorja na Malto in zahtevala plačilo ustreznih izvoznih nadomestil. Ta nadomestila so ji bila odobrena v skupnem znesku 230.102,37 EUR na podlagi dokazil o iznosu blaga.
Družba AOB Reuter izvoznega posla ni izvedla sama, ampak s posredovanjem svojih italijanskih trgovskih partnerjev, ki so ga opravili prek vmesnih podjetij. Navedena družba je izvajanje glavne pogodbene obveznosti, to je iznos sladkorja iz carinskega območja Skupnosti, zavarovala z bančno garancijo. Družba AOB Reuter je 27. junija 1996 vrnila te garancije, ko je dobila dokaze o dobrem poteku izvoza v obliki ustrezno ožigosanih carinskih dokumentov in ko jih je Hauptzollamt sprejel.
Zollkriminalamt Köln (carinska kriminalistična policija v Kölnu) je 5. novembra 1996 ugotovil, da so bila dokazila o iznosu blaga na carinskih dokumentih ponarejena. Zato je Hauptzollamt z odločbami o popravku z dne 7. julija 1997 zahteval vračilo prejetih izvoznih nadomestil, kar je družba AOB Reuter izpolnila.
Hauptzollamt je 19. januarja 1998 sprejel 24 odločb, s katerimi je kaznoval družbo AOB Reuter, ki je 5. februarja 1998 vložila ugovor zoper te odločbe. Ker je bil ugovor zavrnjen, je družba AOB Reuter 10. aprila 2003 vložila tožbo pri Finanzgericht Hamburg, da bi to navedene odločbe o kaznih razglasilo za nične.
To sodišče meni, da družba AOB Reuter ni navedla nobenega napačnega podatka v svoji izvozni deklaraciji, ker je prijavila le svoj namen izvoziti blago, ki je podlaga za nadomestilo, na Malto. Izvoz naj namreč ne bi potekal pravilno zaradi goljufivega ravnanja sopogodbenika družbe AOB Reuter. Po mnenju predložitvenega sodišča se torej lahko za to družbo uporabi kazen iz člena 11(1) Uredbe št. 3665/87 le, če nespoštovanje pogoja v zvezi z iznosom blaga iz carinskega območja Skupnosti zadostuje za utemeljitev uporabe te kazni.
Ker meni, da je uporaba takšne kazni odvisna od razlage navedenega člena 11(1), je Finanzgericht Hamburg prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali so v skladu s členom 11(1) Uredbe […] št. 3665/87 predmet kazni samo napačni podatki, ki jih posreduje izvoznik v izvozni deklaraciji, ali pa je predmet le neizpolnitev materialnih pogojev za nadomestilo?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 11(1) Uredbe št. 3665/87 razlagati tako, da se v njem predvidena kazen uporabi za izvoznika, ki je zahteval izvozno nadomestilo za blago, ki zaradi goljufivega ravnanja njegovega sopogodbenika ni bilo izvoženo.
Uvodoma je treba opozoriti, da je za sistem izvoznih nadomestil značilno, da se pomoč Skupnosti odobri le, če izvoznik zanjo vloži zahtevo, in da se financira iz proračuna Skupnosti (sodba z dne 1. decembra 2005 v zadevi Fleisch-Winter, C-309/04, ZOdl., str. I-10349, točka 31).
V zvezi s tem izvoznikom je Sodišče v okviru Uredbe št. 3665/87 in njenega sistema kazni že presodilo, da je nujni pogoj za odobritev pomoči v sistemu pomoči Skupnosti, da njen upravičenec predloži vse garancije poštenosti in zaupanja (glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 2002 v zadevi Käserei Champignon Hofmeister, C-210/00, Recueil, str. I-6453, točka 41, in zgoraj navedeno sodbo Fleisch-Winter, točka 31).
Glede proračuna Skupnosti je v prvi uvodni izjavi Uredbe št. 2945/94 določeno, da „[…] je glede na izkušnje treba poostriti ukrepe za boj proti nepravilnostim in predvsem proti prevaram, ki bi lahko škodljivo vplivale na proračun Skupnosti[, in da] je treba v ta namen predvideti […] kazni, da bi spodbudili izvoznike k upoštevanju Skupnostne ureditve“.
Narava kazni, ki so predvidene v členu 11(1) Uredbe št. 3665/87, jasno izhaja iz besedila in iz sodne prakse Sodišča v zvezi s to določbo.
V drugi uvodni izjavi Uredbe št. 2945/94 je določeno, da je „treba izvajati kazni ne glede na krivdo“. V skladu s členom 11(1), prvi pododstavek, točka (b), Uredbe št. 3665/87 se v bistvu poveča le višina kazni, če gre za namerno dejanje; kazen, predvidena v tem pododstavku, točka (a), pa velja tudi, če ni podana izvoznikova krivda. V slednjem primeru se kazen, predvidena v navedenem členu 11(1), prvi pododstavek, ne uporabi le v primerih, ki so taksativno našteti v navedenem členu 11(1), tretji pododstavek.
V točki 41 zgoraj navedene sodbe Käserei Champignon Hofmeister je Sodišče ugotovilo, da je kazen posebno upravno sredstvo, ki je sestavni del sistema pomoči in ki je namenjeno zagotavljanju dobrega finančnega vodenja javnih skladov Skupnosti, ter v točki 44 navedene sodbe, da se ji ne more priznati kazenskopravne narave.
Iz dveh predhodnih točk izhaja, da je odgovornost, na kateri temelji kazen iz člena 11(1), prvi pododstavek, točka (a), Uredbe št. 3665/87, predvsem objektivna.
Da bi se ugotovilo pogoje za uporabo te kazni, je treba preučiti vse določbe navedenega člena 11.
V odstavku 1, prvi pododstavek, tega člena je določeno, da se kazen uporabi za izvoznika, ki je zahteval višje izvozno nadomestilo od nadomestila, ki velja za dejansko izvoženi proizvod.
Sodišče je v okviru Uredbe Komisije (ES) št. 800/1999 z dne 15. aprila 1999 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode (
UL L 102, str. 11
, in popravek UL 1999, L 180, str. 53), ki je nadomestila in razveljavila Uredbo št. 3665/87 brez spreminjanja njene vsebine glede tega, da je treba besedilo, da je „izvoznik […] zaprosil za višje izvozno nadomestilo, kot mu pripada“, razlagati tako, da se šteje, da je ta izvoznik zahteval višje nadomestilo od veljavnega, ne le v primeru, kadar je razlika, do katere ni upravičen, posledica upoštevanja podatkov, ki jih je predložil, temveč tudi v primeru, ko se izkaže, da pravica do nadomestila ni podana, ko torej znesek nadomestila znaša nič (glej v tem smislu sodbo z dne 27. aprila 2006 v zadevi Elfering Export, C-27/05, ZOdl., str. I-3681, točka 27).
Iz te sodne prakse izhaja, da za ugotovitev, ali je izvoznik zahteval višje izvozno nadomestilo od nadomestila, ki velja za dejansko izvožen proizvod, ne zadošča upoštevanje dejstev, ki so pristojnim organom znana v trenutku obravnave zahteve za nadomestilo, ampak je treba upoštevati tudi dejstva, ki so poznejša od te zahteve, zlasti tista, ki so jih ti organi odkrili med nadzorom.
Če to ne bi veljalo, bi se postavilo vprašanje o smislu obstoja in učinkovitosti nadzora pristojnih organov.
Če se izkaže, da proizvod, za katerega je bilo odobreno nadomestilo, ni bil izvožen, je očitno, da je izvoznik zahteval višje nadomestilo od veljavnega, ker zaradi neobstoja dejanskega izvoza ni upravičen do nadomestila.
V tem primeru lahko kazen, ki se uporabi, temelji na samem členu 11(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87.
Vendar druge izrecne določbe tega člena zahtevajo tudi, da se naloži kazen izvozniku na podlagi ugotovitev, ki so poznejše od sprejetja izvozne deklaracije.
Tako mora v skladu s členom 11(1), peti pododstavek, Uredbe št. 3665/87, če so pristojni organi ugotovili, da izvoz ni bil izveden in se zato nadomestilo ne more zmanjšati, izvoznik plačati znesek, ki ustreza kazni iz istega odstavka 1, prvi pododstavek, točka (a) ali (b). V odstavku 3 istega člena je določeno, da mora upravičenec povrniti neupravičeno prejeta nadomestila, kar vključuje tudi kazni, ki veljajo v skladu z navedenim členom 11(1), prvi pododstavek.
Iz spisa, ki ga je predložitveno sodišče posredovalo Sodišču, izhaja, da izvozni posel, na podlagi katerega je bilo družbi AOB Reuter odobreno nadomestilo, ni bil izveden in da je bilo v teh okoliščinah izplačilo neupravičeno; poleg tega ta družba ne izpodbija dejstva, da je takšno nadomestilo neupravičeno prejela.
V takšnih okoliščinah je treba uporabiti kazen, ki je predvidena v členu 11(1), prvi pododstavek, točka (a), Uredbe št. 3665/87, razen če je podana ena izmed izjem, ki so taksativno določene v tretjem pododstavku istega odstavka.
Zato ni mogoče sprejeti trditve, v skladu s katero bi lahko samo napačni podatki, ki jih predložil izvoznik v svoji izvozni deklaraciji, utemeljili uporabo navedene kazni.
V zvezi z izjemami, ki so predvidene v členu 11(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 3665/87, iz spisa ne izhaja, da bi bila katera izmed njih v postopku v glavni stvari podana.
Kljub temu se predložitveno sodišče sprašuje o uporabi kazni v primerih, kot so obravnavani v postopku v glavni stvari, ob upoštevanju načel zakonitosti, pravne varnosti in sorazmernosti. Družba AOB Reuter, ki se sklicuje na ista načela, meni, da se je v obravnavani zadevi z bančno garancijo skrbno zavarovala pred morebitnimi neizpolnitvami svojih sopogodbenikov.
Prvič, v zvezi z načeloma zakonitosti in pravne varnosti je treba ugotoviti, da je člen 11(1) Uredbe št. 3665/87 jasna in zadostna pravna podlaga za uporabo kazni.
Drugič, v zvezi z načelom sorazmernosti je treba ugotoviti, da se v peti uvodni izjavi Uredbe št. 2945/94 zakonodajalec sklicuje na izkušnje in predvsem na nepravilnosti ter že ugotovljene prevare, povezane z izvoznimi nadomestili. Sodišče je že obravnavalo sorazmernost kazni, predvidene v členu 11(1), prvi pododstavek, točka (a), Uredbe št. 3665/87, in presodilo, da ne krši načela sorazmernosti, če ni niti neprimerna za uresničevanje cilja, ki ga zasleduje Skupnostna ureditev, in sicer boja proti nepravilnostim in prevaram, niti ne prekorači okvirov, ki so potrebni za doseganje tega cilja (zgoraj navedena sodba Käserei Champignon Hofmeister, točka 68, in sodba z dne 14. aprila 2005 v zadevi Käserei Champignon Hofmeister, C-385/03, ZOdl., str. I-2997, točka 31).
Tretjič, v zvezi z utemeljitvijo, ki jo je navedla družba AOB Reuter, zadošča opozorilo, da se, na eni strani, k taksativnemu seznamu iz člena 11(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 3665/87 ne more dodati nov primer izjeme, in sicer neobstoj krivdnega ravnanja izvoznika, ter da je, na drugi strani, Sodišče že presodilo, da krivda ali napaka sopogodbenika spada pod običajno poslovno tveganje in da se jo ne more obravnavati kot nepredvidljivo v okviru trgovskih poslov. Izvoznik je prost pri izbiri svojih sopogodbenikov in mora biti ustrezno previden tako, da ali vključi klavzule v zvezi s tem v pogodbe, ki jih sklene, ali sklene posebno zavarovanje (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo z dne 11. julija 2002 v zadevi Käserei Champignon Hofmeister, točka 80 in navedena sodna praksa).
Ob upoštevanju navedenega je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 11(1) Uredbe št. 3665/87 razlagati tako, da je treba v njem predvideno kazen uporabiti za izvoznika, ki je zahteval izvozno nadomestilo za blago, ki zaradi goljufivega ravnanja njegovega sopogodbenika ni bilo izvoženo.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

Člen 11(1) Uredbe Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode, kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2945/94 z dne 2. decembra 1994, je treba razlagati tako, da je treba v njem predvideno kazen uporabiti za izvoznika, ki je zahteval izvozno nadomestilo za blago, ki zaradi goljufivega ravnanja njegovega sopogodbenika ni bilo izvoženo.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.