CELEX: 62004CJ0302
EKL 234. pants
Direktīva 93/13/EEK
Patērētāji
Negodīgi noteikumi
Valsts tiesību akti, kas saskaņoti ar direktīvu pēc asociācijas līguma slēgšanas starp trešo valsti un Eiropas Kopienām un pirms attiecīgās valsts pievienošanās Eiropas Savienībai
Tiesas kompetences neesamība

1       Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 6. panta 1. punktu Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvā 93/13/EEK
par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva”).
2       Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar prāvu starp sabiedrību
Ynos kft
(turpmāk tekstā – “
Ynos
”), kas veic nekustamā īpašuma aģenta komercdarbību, un Vargas kungu saistībā ar līguma par starpniecību nekustamā īpašuma
pārdošanā izpildi.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums
Ungārijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai
3       Eiropas līgums par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Ungārijas Republiku,
no otras puses (OV 1993, L 347, 2. lpp.; turpmāk tekstā – “asociācijas līgums”), tika parakstīts 1991. gada 16. decembrī un
stājās spēkā 1994. gada 1. februārī.
4       Minētā līguma 67. pants paredz:
“Līgumslēdzējas puses atzīst, ka svarīgs nosacījums Ungārijas ekonomiskai integrācijai Kopienā ir Ungārijas pastāvošo un nākotnes
tiesību aktu tuvināšana Kopienas tiesību aktiem. Ungārija nodrošina, ka tiesību akti, ko tā pieņems nākotnē, būs cik vien
iespējams saderīgi ar Kopienas tiesību aktiem.”
5       Tā paša līguma 68. pants nosaka:
“Tiesību aktu tuvināšana jo īpaši attiecas uz šādām jomām: [..] patērētāju aizsardzība [..].”
6       2. pants, kas atrodams pirmajā daļā ar nosaukumu “Principi”, Aktā par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas,
Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas
un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (OV 2003, L 236,
33. lpp.; turpmāk tekstā – “Pievienošanās līgums”), nosaka:
“Pamatlīgumi un akti, ko iestādes [..] pieņēmu[šas] pirms pievienošanās, no pievienošanās dienas ir saistoši jaunajām dalībvalstīm
un piemērojami tajās atbilstīgi minētajos Līgumos un šajā Aktā paredzētajiem nosacījumiem.”
7       Pievienošanās akta piektās daļas “Noteikumi par šā akta īstenošanu” II sadaļā “Iestāžu pieņemto aktu piemērojamība” ietilpst
53.–59. pants.
8       Šī akta 53. pants nosaka:
“Pēc pievienošanās jaunās dalībvalstis uzskata par subjektiem, kam adresētas direktīvas un lēmumi EK līguma 249. panta un
Euratom
līguma 161. panta nozīmē, ar nosacījumu, ka šīs direktīvas un lēmumi ir adresēti visām pašreizējām dalībvalstīm. Uzskata,
ka jaunajām dalībvalstīm šīs direktīvas un lēmumi ir paziņoti pievienojoties [..].”
9       Minētā akta 54. pants paredz:
“Jaunās dalībvalstis nodrošina, ka stājas spēkā pasākumi, kas vajadzīgi, lai no pievienošanās dienas tās izpildītu direktīvas
[..] EK līguma 249. panta [..] nozīmē, ja vien citi termiņi nav paredzēti šā Akta 24. pantā minētajos pielikumos vai citos
šā Akta noteikumos vai pielikumos.”
Direktīva
10     Direktīvas 1. panta 1. punkts nosaka:
“Šīs direktīvas mērķis ir saskaņot dalībvalstu normatīvus un administratīvus aktus, kas attiecas uz negodīgiem noteikumiem
līgumos, ko slēdz starp pārdevēju vai piegādātāju un patērētāju.”
11     Direktīvas 6. panta 1. punkta redakcija ir šāda:
“Dalībvalstis nosaka, ka negodīgi noteikumi, kas izmantoti pārdevēja vai piegādātāja ar patērētāju noslēgtā līgumā, atbilstoši
savas valsts tiesību aktiem nav saistoši patērētājam un ka līgums pie tādiem pašiem noteikumiem turpina pusēm būt saistošs,
ja tas var pastāvēt bez negodīgajiem noteikumiem.”

Valsts tiesiskais regulējums
12     Saskaņā ar 3. panta 1. punktu Likumā par asociācijas līguma ratifikāciju (
a Magyar Köztársaság és az Európai Közösségek és azok tagállamai között társulás létesítéséről szóló, Brüsszelben, 1991. december
16-án aláírt Európai Megállapodás kihirdetéséről szóló 1994. évi I. törvény
), kas tika pieņemts 1994. gada 4. janvārī (
Magyar Közlöny
, 1994/1) un stājās spēkā 1994. gada 1. februārī, ir jānodrošina, ka Ungārijas Republikas starptautisko konvenciju sagatavošana
un noslēgšana, kā arī iekšējo tiesību aktu izstrāde un pieņemšana ir saderīga ar minēto asociācijas līgumu.
13     Tā paša panta 2. punkts paredz, ka, izstrādājot un pieņemot tiesību normas, ir jāievēro minētā līguma 67. pantā noteiktie
pienākumi.
14     Valsts tiesību normas par negodīgiem līgumu noteikumiem it īpaši ir izklāstītas Ungārijas Civilkodeksa 209. un 239. pantā
– redakcijā, kas izriet no Likuma Nr. CXLIX/97 par Ungārijas Republikas Civilkodeksa Nr. IV/1959 grozījumiem (
a Magyar Köztársaság Polgári Törvénykönyvéről szóló 1959. évi IV. törvény módósításáról szóló 1997. évi CXLIX. törvény
), kurš tika pieņemts 1997. gada 19. decembrī (
Magyar Közlöny
, 1997/115, turpmāk tekstā – “civilkodekss”) un stājās spēkā 1998. gada 1. martā.
15     Civilkodeksa 209. panta 1. punkts noteic, ka gadījumā, ja līgumā ir ietverts negodīgs vispārējs noteikums, cietusī puse var
apstrīdēt šo noteikumu.
16     Minētā kodeksa 209/B panta 1. punkts noteic, ka vispārējais līguma noteikums vai noteikums līgumā starp patērētāju un komersantu
ir negodīgs, ja tas, pārkāpjot labas ticības principu, vienpusēji un nepamatoti nosaka no līguma izrietošās pušu tiesības
un pienākumus, kaitējot vienai no pusēm.
17     Saskaņā ar civilkodeksa 239. pantu gadījumos, ja kāda līguma daļa nav spēkā un ja nav noteikts citādi, līgumu neuzskata par
spēkā neesošu pilnībā, ja vien nav konstatēts, ka puses to nebūtu noslēgušas bez šī spēkā neesošā noteikuma.
18     Likuma Nr. CXLIX/97 11. panta 5. punktā, kā arī 3. panta 2. punktā Valdības rīkojumā Nr. 18/1999 (II.5.) par negodīgiem noteikumiem
patērētāju līgumos (
a fogyasztóval kötött szerződésben tisztességtelennek minősülő feltételekről szóló kormányrendelet
), ko pieņēma 1999. gada 5. februārī (
Magyar Közlöny
, 1999/8, turpmāk tekstā – “valdības rīkojums”), ir norādīts, ka tajos ietilpst ar Direktīvu saderīgi noteikumi.

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
19     2002. gada 10. janvārī
Ynos
noslēdza ar Vargas kungu līgumu par starpniecību (turpmāk tekstā – “līgums”) nekustamā īpašuma pārdošanā. Bruto cena, ko
Vargas kungs atbilstoši savam paziņojumam vēlējās saņemt, bija HUF 70 187 500.
20     Līgumā tika iekļauti galvenokārt tipveida līguma noteikumi.
21     Saskaņā ar līguma 5. punktu puses vienojās par to, ka tās uzskata, ka starpniecības pakalpojums un darījums ir veiksmīgi izpildīts,
ja šī darījuma ietvaros ir noslēgts līgums ar kādu aģenta klientu. Tā paša punkta otrajā teikumā vienlīdz ir norādīts, ka
“pilnvarotājs atzīst, ka aģentam ir tiesības saņemt komisijas maksu arī gadījumā, ja aģenta atrastais klients iesniedz piedāvājumu
par pilnvarotājam piederošā nekustamā īpašuma iegādi vai īri par cenu, kas ir vismaz vienāda ar pilnvarotāja un aģenta starpā
noslēgtajā līgumā noteikto cenu, ar nosacījumu, ka ir izpildīti attiecīgajam darījumam piemērojamie formālie kritēriji, pat
ja pilnvarotājs atsakās no šī piedāvājuma”.
22     Ja starpniecība ir bijusi veiksmīga, saskaņā ar līgumu
Ynos
ir tiesības saņemt komisijas maksu, kas atbilst 2 % no norunātās cenas, tam pieskaitot pievienotās vērtības nodokli. Komisijas
maksa ir jāsamaksā pārdošanas līguma vai attiecīgā priekšlīguma parakstīšanas brīdī. Ja tā nav samaksāta, aģentam ir tiesības
uz komisijas maksu, kurai ir pieskaitīta kavējuma nauda 30 % apmērā.
23     2002. gada 11. martā
Ynos
vadītāji, Vargas kungs, Vargas kunga dēls kā nekustamā īpašuma pārdevējs un Ragašičs [
Ragasits
] un Kovāčs [
Kovács
] kā pircēji parakstīja pamatvienošanos par līguma noslēgšanu (turpmāk tekstā – “pamatvienošanās”), ar kuru viņi vienojās
par nekustamā īpašuma pārdošanas cenu un par to, ka pārdošanas līgums vai priekšlīgums tiks noslēgts vēlākais 2002. gada 15. martā.
Nedz pārdošanas līgums, nedz priekšlīgums līdz minētajai dienai netika noslēgts.
24     Nekustamo īpašumu beidzot pārdeva 2003. gadā kādai citai personai, nevis Ragašičam un Kovāčam.
25
Ynos
cēla prasību
Szombathelyi Városi Bíróság
, uzskatot starpniecību par veiksmīgi izpildītu līguma izpratnē tiktāl, ciktāl puses ir noslēgušas pamatvienošanos. Tā lūdza
piespriest Vargas kungam samaksāt tai līgumā noteikto komisijas maksu, pieskaitot procentus un izdevumus.
26     Vargas kungs lūdza noraidīt minēto prasību. Viņš uzskata, ka līguma 5. punkta otrais teikums ir negodīgs noteikums. Viņš arī
piebilda, ka nekustamā īpašuma pārdošanas līgums tika noslēgts bez
Ynos
starpniecības.
27
Ynos
uzskata, ka minētais otrais teikums nav negodīgs noteikums civilkodeksa 209/B panta izpratnē.
28     Iesniedzējtiesa uzskata, ka tiktāl, ciktāl pastāv iespēja konstatēt noteikuma negodīgumu saskaņā ar atbildētāja viedokli,
šis strīds jāizlemj, ņemot vērā Direktīvu.
29     Šādos apstākļos
Szombathelyi Városi Bíróság
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus:
“1)      Vai Direktīvas 93/13/EEK [..] 6. panta 1. punkts, ar ko nodrošina, ka dalībvalstīm ir jānosaka, ka pārdevēja vai piegādātāja
ar patērētāju noslēgtajā līgumā atrodamie negodīgie noteikumi nav saistoši patērētājam valsts tiesībās noteiktajos gadījumos,
jāinterpretē kā pamatā esoši tādai valsts tiesību normai kā 1959. gada Likuma Nr. IV par civilkodeksu 209. panta 1. punkts,
kas ir piemērojams, ja ir konstatēts kāda vispārējā līguma noteikuma negodīgais raksturs, un atbilstoši kuram negodīgi noteikumi
nesaista patērētāju nevis
ipso jure
, bet tikai tad, ja viņš skaidri pauž pretēju gribu, t.i., veiksmīgi apstrīd šādu līgumu?
2)      Vai no Direktīvas noteikumiem, saskaņā ar kuriem līgums pie tādiem pašiem noteikumiem turpina pusēm būt saistošs, ja tam ir
jēga bez negodīgiem noteikumiem, izriet, ka tajos gadījumos, kad pārdevēja vai piegādātāja līgumā iekļautie negodīgie noteikumi
nav patērētājam saistoši valsts tiesību aktos noteiktajos gadījumos, bet kur šo noteikumu, kas ir daļa no līguma, neiekļaušanas
gadījumā pārdevējs vai piegādātājs nebūtu noslēdzis līgumu ar patērētāju, nevar apstrīdēt līguma kā tāda spēkā esamību, ja
tam ir jēga bez negodīgiem noteikumiem?
3)      Vai no Kopienu tiesību piemērošanas viedokļa ir būtiski, ka galvenais strīds radās pirms Ungārijas Republikas pievienošanās
Eiropas Savienībai, taču pēc tās tiesību aktu saskaņošanas ar Direktīvu?”

Par Tiesas kompetenci
30     Ar savu trešo jautājumu, uz kuru būtu jāatbild vispirms, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Tiesas kompetencē ir atbildēt uz
pirmo un otro jautājumu. Pamata prāvā izskatāmie fakti ir radušies pirms Ungārijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai,
taču pēc šīs valsts tiesību sistēmas saskaņošanas ar Direktīvu.

Tiesai iesniegtie apsvērumi
31     Ungārijas valdība un Eiropas Kopienu Komisija uzskata, ka Direktīva nav piemērojama pamata prāvai, kurā ietilpstošie fakti
ir radušies pirms Ungārijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai. Tās norāda, ka šī prāva ir jāatrisina, piemērojot
valsts tiesību normas, kas bija spēkā attiecīgā līguma noslēgšanas un šī strīda rašanās brīdī.
32     Čehijas Republika uzskata, ka fakts, ka tiesvedība valsts tiesā aizsākās pirms Ungārijas Republikas pievienošanās, pats par
sevi nav izšķirošs. Svarīgs aspekts ir tas, ka pamata prāvā izskatāmās juridiskās attiecības ir izbeigušās pirms šīs pievienošanās.
33     Savukārt Spānijas, Latvijas un Austrijas valdības norāda, ka pēc pievienošanās Eiropas Savienībai jaunās dalībvalsts tiesai
ir pienākums – tādos gadījumos kā pamata prāvā – valsts tiesību normas, kuru mērķis ir saskaņot tās ar Direktīvu, interpretēt
Direktīvas kontekstā. Ja prejudiciālo jautājumu uzdod valsts tiesa EKL 234. panta izpratnē, Tiesas pienākums principā ir uz
to atbildēt. Otrkārt, Latvijas valdība atgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Tiesas kompetencē ir lemt par lūgumiem
sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecībā uz Kopienu tiesību normām, ja saskaņā ar valsts tiesību aktiem minētās Kopienu tiesību
normas ir piemērojamas pamata prāvas faktiem, kaut arī tie neietilpst Kopienu tiesību piemērošanas jomā (1990. gada 18. oktobra
spriedums apvienotajās lietās C‑297/88 un C‑197/89
Dzodzi
,
Recueil
, I‑3763. lpp., 36. punkts, un 1997. gada 17. jūlija spriedums lietā C‑130/95
Giloy
,
Recueil
, I‑4291. lpp., 23. punkts). Šajā sakarā minētā valdība precizē, ka, ja valsts tiesību norma pēc satura ir identiska Kopienu
tiesību normai, šīs abas normas ir jāinterpretē vienādi neatkarīgi no tā, vai dalībvalsts ir pievienojusies Eiropas Savienībai
pirms vai pēc šīs valsts tiesību aktu saskaņošanas ar Kopienu tiesībām.

Tiesas vērtējums
34     No lēmuma par prejudiciālo jautājumu iesniegšanu izriet, ka
Szombathelyi Városi Bíróság
ar pirmo un otro jautājumu lūdz Tiesu interpretēt Direktīvas 6. panta 1. punktu, lai noteiktu valsts tiesību normu piemērojamību.
35     Tomēr ir jāatgādina, ka saskaņā ar lēmumu par prejudiciālo jautājumu iesniegšanu pamata prāvā izskatāmie fakti ir radušies
pirms Ungārijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai.
36     Tiesas kompetence Direktīvas interpretēšanā attiecas vienīgi uz tās piemērošanu jaunajā dalībvalstī pēc šīs dalībvalsts pievienošanās
Eiropas Savienībai (šajā sakarā skat. 1999. gada 15. jūnija spriedumu lietā C‑321/97
Andersson
un
Wåkerås-Andersson
,
Recueil
, I‑3551. lpp., 31. punkts).
37     Tā kā šajā konkrētajā gadījumā pamata prāvas fakti ir radušies pirms Ungārijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai,
Tiesas kompetencē nav interpretēt Direktīvu.
38     Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz trešo prejudiciālo jautājumu ir jāatbild, ka tādos apstākļos kā pamata prāvā, kurā fakti
ir radušies pirms valsts pievienošanās Eiropas Savienībai, Tiesas kompetencē nav atbildēt uz pirmo un otro jautājumu.

Par tiesāšanās izdevumiem
39     Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
tādos apstākļos kā pamata prāvā, kurā fakti ir radušies pirms valsts pievienošanās Eiropas Savienībai, Tiesas kompetencē nav
atbildēt uz pirmo un otro jautājumu.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – ungāru.