CELEX: 61987CJ0265
Maatalous
Vilja-alan yhteisvastuumaksu

Tuomion perustelut
1  Finanzgericht Düsseldorf on 22.7.1987 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 1.9.1987, esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen, joka koskee vilja-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 2727/75 muuttamisesta 23 päivänä toukokuuta 1986 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1579/86 (EYVL L 139, s. 29) sekä vilja-alan yhteisvastuumaksun soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 30 päivänä kesäkuuta 1986 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2040/86 (EYVL L 173, s. 65) pätevyyttä.
2  Tämä kysymys on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat jalostetun viljan kauppaa harjoittava Hermann Schräder HS Kraftfutter GmbH & Co. KG -yritys (jäljempänä Schräder) ja Hauptzollamt Gronau. Schräder on tehnyt tammikuulta 1987 ilmoituksen 3 836 651 tonnin suuruisesta määrästä jalostettua viljaa, jolle se on laskenut vilja-alan yhteisvastuumaksuksi 49 492,80 Saksan markkaa.
3  Finanzgericht Düsseldorfiin tekemässään valituksessa Schräder kiistää maksun kannon lainmukaisuuden sillä perusteella, että kyseinen yhteisön järjestelmä on sen mukaan pätemätön. Schräder katsoo, että koska yhteisvastuumaksu on tosiasiallisesti veronluonteinen, sitä ei olisi saanut ottaa käyttöön pelkästään perustamissopimuksen 43 artiklan perusteella vaan sekä sen että 201 artiklan perusteella. Lisäksi kyseisen maksun kantamisella loukataan Schräderin mukaan yhteisön oikeudessa tunnustettuja perusoikeuksia, erityisesti omaisuudensuojaa ja ammatin ja taloudellisen toiminnan harjoittamisen vapautta. Edelleen Schräder väittää suhteellisuusperiaatetta loukatun ja katsoo, että maksusta aiheutuu kilpailun vääristymistä viljan tuottajien ja rehuseosten valmistajien kesken, minkä vuoksi maksulla rikotaan perustamissopimuksen 40 artiklan 3 kohdassa määrättyä syrjintäkieltoa.
4  Näiden väitteiden arvioimiseksi Finanzgericht Düsseldorf on lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Ovatko vilja-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 2727/75 (EYVL L 281, 1.11.1975, s. 1) muuttamisesta 23 päivänä toukokuuta 1986 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1579/86 (EYVL L 139, 24.5.1986, s. 29) sekä vilja-alan yhteisvastuumaksun soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 30 päivänä kesäkuuta 1986 annettu komission asetus (ETY) N:o 2040/86 (EYVL L 173, 1.7.1986, s. 65) pätemättömiä?"
5  Asiakirja-aineiston perusteella tällä kysymyksellä on ymmärrettävä tarkoitettavan edellä mainitun 23.5.1986 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1579/86 sekä edellä mainitun 30.6.1986 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2040/86, sellaisena kuin se on muutettuna 12.8.1986 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 2572/86 (EYVL L 229, s. 25), pätevyyttä.
6  Pääasiaa koskevia tosiseikkoja, asiaan liittyvää yhteisön säännöstöä, menettelyn kulkua sekä yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyjä huomautuksia koskevat tarkemmat tiedot ilmenevät suullista käsittelyä varten laaditusta kertomuksesta. Oikeudenkäyntiasiakirjojen näitä osia käsitellään jäljempänä vain, mikäli se on tarpeen tuomioistuimen perustelujen selvittämiseksi.
Asetusten oikeudellinen perusta
7  Yhteisöjen tuomioistuimelle esittämissään huomautuksissa Schräder väittää ensiksikin, ettei neuvoston asetusta (ETY) N:o 1579/86 ole voitu pätevästi antaa yksinomaan perustamissopimuksen 43 artiklan perusteella. Yhteisvastuumaksu on tosiasiallisesti veronluonteinen ja näin ollen se olisi ollut otettava käyttöön perustamissopimuksen 201 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen. Schräder perustaa tämän arvionsa toisaalta siihen, että yhteisvastuumaksua joutuvat maksamaan viljan jalostajat, jotka eivät ole vastuussa viljan liikatuotannosta, ja toisaalta kyseisen maksun suuruuteen. Schräderin mukaan tämä tulkinta on myös jäsenvaltioiden rahoitusosuuksien korvaamisesta yhteisöjen omilla varoilla 21 päivänä huhtikuuta 1970 tehdyn neuvoston päätöksen 70/243/EHTY, ETY, Euratom (EYVL L 94, s. 19) mukainen, koska sen 2 artiklan toisessa kohdassa viitataan jonkin yhteisen politiikan osana käyttöön otettavista muista veroista kertyviin tuloihin.
8  Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, neuvosto ja komissio kiistävät nämä väitteet perusteettomina. Niiden mukaan yhteisvastuumaksun tarkoituksena on perustamissopimuksen 39 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti vakauttaa viljamarkkinat rajoittamalla viljan tuotantoa tuottajahintaa alentamalla, mikä vastaa interventiohinnan alentamista. Näin ollen kysymys on interventiotoimenpiteestä, ei veronluonteisesta maksusta.
9  Viimeksi esitetty näkemys on hyväksyttävä. Tosiasiallisesti vilja-alan yhteisvastuumaksulla pyritään osaltaan vakauttamaan viljamarkkinoita rajoittamalla kasvua näillä markkinoilla, joille rakenteelliset ylijäämät ovat ominaisia. Yhteisvastuumaksulla on näin ollen vastaavanlainen tehtävä kuin muilla vilja-alan yhteisessä markkinajärjestelyssä määrätyillä interventioilla, kuten käy ilmi asetuksen (ETY) N:o 2727/75, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 1579/86, 4 artiklan 4 kohdasta, jonka mukaan yhteisvastuumaksun "katsotaan kuuluvan maatalousmarkkinoiden säätelyyn tarkoitettuihin interventioihin - - ". Tällainen toimenpide kuuluu perustamissopimuksen 39 ja 40 artiklan soveltamisalaan, minkä vuoksi perustamissopimuksen 43 artikla muodostaa sille asianmukaisen ja riittävän oikeudellisen perustan, olipa maksun suuruus mikä tahansa.
10  Sillä, että yhteisvastuumaksulla on myös taloudellinen tehtävänsä, koska sillä osaltaan rajoitetaan vilja-alan markkinajärjestelmien hallinnosta aiheutuvia kustannuksia, ei myöskään voida perustella vaatimusta, että kyseinen säännöstö olisi ollut vahvistettava myös perustamissopimuksen 201 artiklan perusteella. Kuten neuvosto ja komissio aivan oikein tähdentävät, 201 artiklassa tarkoitetaan ainoastaan niitä tuloja, joita käytetään yhteisön talousarvion yleiseen rahoittamiseen, kun taas maatalousmaksut, joita sovelletaan tietyllä maatalouden alalla ja jotka käytetään yksinomaan kyseisen alan kustannusten kattamiseen, jäävät sen soveltamisalan ulkopuolelle.
11  Tätä arviota ei muuta edellä mainitun 21.4.1970 tehdyn neuvoston päätöksen 2 artiklan toisen kohdan määräys, jonka mukaan "yhteisöjen talousarvioon otettavia omia varoja ovat lisäksi tulot, jotka kertyvät Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen - - määräysten mukaisesti jonkin yhteisen politiikan osana käyttöön otettavista muista maksuista, sikäli kuin Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen 201 artiklan - - mukainen menettely on saatettu päätökseen". Jo kyseisen määräyksen sanamuodosta ilmenee, että sen tarkoituksena on ainoastaan mahdollistaa uusien omien varojen hankkiminen osana jotain yhteistä politiikkaa, jolloin edellytyksenä on 201 artiklan menettelyn noudattaminen. Kyseistä määräystä ei voida kuitenkaan tulkita sen sanamuodon vastaisesti siten, että siinä velvoitettaisiin käyttämään 201 artiklan menettelyä jonkin yhteisen politiikan mukaisen toimenpiteen toteuttamiseksi yksinomaan sen vuoksi, että toimenpiteeseen sisältyy maksujen kantoa.
12  Kyseisten asetusten oikeudellisen perustan riittämättömyyttä koskevaa väitettä ei näin ollen voida hyväksyä.
Perusoikeuksien loukkaus
13  Lisäksi Schräder väittää, että kanteen kohteena olevalla järjestelmällä loukataan yhteisön oikeusjärjestyksessä taattuja perusoikeuksia ja erityisesti omaisuudensuojaa ja ammatin ja taloudellisen toiminnan harjoittamisen vapautta siltä osin kuin siinä asetetaan maksuvelvollisiksi ja vastuuseen maksuun liittyvistä hallintokustannuksista jalostajat eikä viljan tuottajat, jotka ovat yksin vastuussa viljan ylijäämistä.
14  Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön ja erityisesti sen asiassa 44/79, Hauer, 13.12.1979 antaman tuomion (Kok. 1979, s. 3727) nojalla perusoikeudet ovat erottamaton osa yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamista yhteisöjen tuomioistuin valvoo. Kun yhteisöjen tuomioistuin valvoo näiden oikeuksien toteutumista, sen on tukeuduttava jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen, eikä yhteisössä voida hyväksyä sellaisia toimia, joilla loukataan jäsenvaltioiden perustuslaeissa turvattuja perusoikeuksia. Kansainvälisistä ihmisoikeuksia koskevista sopimuksista ja asiakirjoista, joiden syntyyn jäsenvaltiot ovat vaikuttaneet tai joihin ne ovat liittyneet, voidaan myös saada suuntaviivoja, jotka on syytä ottaa huomioon yhteisön oikeudessa.
15  Edelleen yhteisöjen tuomioistuin on todennut erityisesti edellä mainitussa 13.12.1979 antamassaan tuomiossa, että sekä omaisuudensuoja että ammatin harjoittamisen vapaus kuuluvat yhteisön oikeuden yleisiin periaatteisiin. Kyseiset periaatteet eivät kuitenkaan ole ehdottomia vaan niitä suojattaessa on otettava huomioon niiden yhteiskunnallinen tehtävä. Näin ollen omaisuudensuojaa ja ammatin harjoittamisen vapautta voidaan rajoittaa erityisesti yhteisen markkinajärjestelyn yhteydessä, jos kyseiset rajoitukset tosiasiallisesti palvelevat yleisen edun mukaisia yhteisön tavoitteita eikä niillä puututa perusoikeuksiin tavoitellun päämäärän kannalta suhteettomasti ja tavalla, jota ei voida hyväksyä ja jolla loukattaisiin näin suojattujen oikeuksien keskeistä sisältöä. Nämä ovat ne perusteet, jotka on aiheellista ottaa huomioon arvioitaessa yhteisvastuumaksujärjestelmän yhteensopivuutta perusoikeuksien suojelua koskevien vaatimusten kanssa.
16  Pääasian kantajan esittämien väitteiden osalta on aluksi täsmennettävä, että asetuksen (ETY) N:o 2727/75, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 1579/86, 4 artiklan 6 kohdan nojalla, jos sitä tarkastellaan yhdessä asetuksen (ETY) N:o 2040/86  5 artiklan 1 kohdan kanssa, yhteisvastuumaksu kohdentuu jalostajien välityksellä viljan tuottajiin. Tästä seuraa, että taloudellinen vastuu maksusta aiheutuvasta kustannusrasituksesta on yksinomaan viljan tuottajilla, kun taas viljan jalostajia koskee ainoastaan maksun suorittamiseen ja sen tuottajilta perimiseen liittyvä hallinnollinen ja kirjanpidollinen velvoite.
17  Näin ollen on todettava, ettei yhteisvastuumaksujärjestelmällä mitenkään loukata viljan jalostajien omaisuudensuojaa.
18  Ammatin harjoittamisen vapauden osalta on aiheellista tähdentää, että maksun säätäminen kannettavaksi viljan jalostajilta, joiden ammatillinen toiminta on kyseisen maksun määräytymisperusteena, vastaa laillista pyrkimystä tehokkaaseen hallintoon ja samanaikaisesti maksujärjestelmän hallinnon yksinkertaistamiseen. Tästä viljan jalostajille aiheutuva velvoite suorittaa maksu ja periä se tavarantoimittajiltaan vastaa näin ollen yleisen edun mukaisia tavoitteita ja tähän nähden kyseiseen velvoitteeseen kyseisen toimijaryhmän kannalta sisältyvät vähäiset haitat ovat perusteltuja. Tällaisella vaatimuksella on loppujen lopuksi ainoastaan hyvin toisarvoinen vaikutus niiden toimijoiden ammatin harjoittamisen vapauteen, joita se koskee, eikä sillä näin ollen voida loukata kyseisen oikeuden keskeistä sisältöä.
19  Näin ollen ammatin ja taloudellisen toiminnan harjoittamisen vapauden loukkaamista koskevaa väitettä ei voida hyväksyä.
Suhteellisuusperiaatteen loukkaus
20  Schräder väittää suhteellisuusperiaatetta loukatun sillä perusteella, että sen mukaan yhteisvastuumaksu ei ole tarkoituksenmukainen eikä tarpeen perustamissopimuksen 39 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun markkinoiden vakauttamistavoitteen saavuttamiseksi. Schräder väittää, että asetuksen (ETY) N:o 2040/86  1 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa säädettyjen vapautusten vuoksi maksu koskee tosiasiallisesti ainoastaan arviolta 50 prosenttia eläinten ruokintaan käytettävästä viljasta. Lisäksi maksulla on Schräderin mukaan kielteinen vaikutus viljan myyntiin, koska jalostetun viljan hinnan kohotessa sen kysyntä supistuu.
21  Suhteellisuusperiaate tunnustetaan yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä yhteisön oikeuden yleisiin periaatteisiin kuuluvaksi. Kyseisen periaatteen mukaan sellaisten toimenpiteiden, joilla toimijoille asetetaan taloudellisia velvoitteita, lainmukaisuuden edellytyksenä on, että toimenpiteillä voidaan saavuttaa ne tavoitteet, joihin kyseisellä säännöstöllä laillisesti pyritään, ja että ne ovat näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeellisia; jos on mahdollista valita usean tavoitteiden saavuttamiseen soveltuvan toimenpiteen välillä, näistä on valittava se, josta aiheutuu toimijoille vähiten velvoitteita, eivätkä asetetut velvoitteet saa olla toimenpiteen tavoitteeseen nähden suhteettomia.
22  Edellä esitettyjen edellytysten noudattamista valvovat tuomioistuimet, mutta tältä osin on kuitenkin syytä täsmentää, että yhteisön lainsäätäjällä on yhteisen maatalouspolitiikan alalla harkintavaltaa, joka perustuu siihen, että sille on perustamissopimuksen 40 ja 43 artiklassa annettu poliittisluonteisia tehtäviä. Näin ollen ainoastaan tällä alalla toteutetun toimenpiteen ilmeinen soveltumattomuus sen tavoitteen saavuttamiseen, johon toimivaltaisen toimielimen tarkoituksena on ollut pyrkiä, voi vaikuttaa tällaisen toimenpiteen lainmukaisuuteen (katso erityisesti asia 179/84, Bozzetti, tuomio 9.7.1985, Kok. 1985, s. 2301).
23  Ottaessaan käyttöön käsiteltävänä olevassa tapauksessa kiistan kohteena olevan maksun ja vahvistaessaan sen soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt yhteisön lainsäätäjä valitsi useista mahdollisista keinoista sen, jonka se katsoi parhaiten soveltuvan viljamarkkinoiden rakenteellisten ylijäämien pienentämiseen, eli välittömän joskin kohtuullisen paineen kohdentamisen viljan tuottajille maksettaviin hintoihin. Tällaista toimenpidettä, jonka tarkoituksena on tarjonnan rajoittaminen tuottajahintaa alentamalla, on pidettävä periaatteessa tarkoituksenmukaisena perustamissopimuksen 39 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun maatalousmarkkinoiden vakauttamistavoitteeseen nähden, vaikkei se tiettyjen vapautusten vuoksi koskekaan kaikkia kyseisiä tuotteita.
24  Edellä esitetystä seuraa, ettei yhteisön lainsäätäjä ole ylittänyt sille näissä asioissa kuuluvaa harkintavaltaa. Suhteellisuusperiaatteen loukkausta koskeva väite on näin ollen hylättävä.
Maksujärjestelmän syrjivyys
25  Schräder väittää, että asetuksen (ETY) N:o 2040/86, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 2572/86, 1 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa säädettyjen vapautusten vuoksi maksujärjestelmä on useita viljan jalostaja- ja tuottajaryhmiä syrjivä ja näin ollen perustamissopimuksen 40 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan samoin kuin yhdenvertaisuusperiaatteen vastainen.
26  Tältä osin on ainoastaan tarpeen palauttaa mieliin, että yhteisöjen tuomioistuin on tarkastellut samanlaista väitettä 29.6.1988 antamassaan tuomiossa (asia 300/86, Van Landschoot, Kok. 1988, s. 3443). Kyseisessä tuomiossaan yhteisöjen tuomioistuin totesi, että asetuksen (ETY) N:o 2040/86  1 artiklan 2 kohdan toinen alakohta, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 2572/86, on pätemätön siltä osin kuin siitä aiheutuu viljan jalostajien ja tuottajien syrjintää sen vuoksi, että siinä vapautetaan tuottajan tilalla kyseisen tilan laitteilla toteutettu viljan ensimmäisen asteen jalostus yhteisvastuumaksusta, jos näin jalostettu tuote käytetään samalla tilalla, mutta siinä ei säädetä muualla kuin tuottajan tilalla tai muilla kuin kyseisen tilan maatalouslaitteistoon kuuluvilla laitteilla toteutetun ensimmäisen asteen jalostuksen vapauttamisesta maksusta, vaikka näin jalostettu tuote käytettäisiin kyseisellä tilalla. Yhteisöjen tuomioistuin täsmensi tuolloin kuitenkin, että yhteisön lainsäätäjän on tehtävä johtopäätökset tästä tuomiosta ja toteutettava tarvittavat toimenpiteet toimijoiden yhdenvertaisuuden takaamiseksi ja että kunnes uusi säännöstö vahvistetaan, toimivaltaisten viranomaisten on jatkettava pätemättömäksi julistetussa säännöksessä säädetyn vapautuksen soveltamista, mutta ulotettava se koskemaan myös todetun syrjinnän kohteena olleita toimijoita.
27  Kaikista edellä esitetyistä näkökohdista seuraa, että esitettyyn kysymykseen on vastattava seuraavasti:
-  komission 30.6.1986 antaman asetuksen (ETY) N:o 2040/86  1 artiklan 2 kohdan toinen alakohta, sellaisena kuin se on muutettuna 12.8.1986 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 2572/86, on pätemätön siltä osin kuin siinä vapautetaan tuottajan tilalla kyseisen tilan laitteilla toteutettu viljan ensimmäisen asteen jalostus yhteisvastuumaksusta, jos näin jalostettu tuote käytetään samalla tilalla, mutta siinä ei säädetä muualla kuin tuottajan tilalla tai muilla kuin kyseisen tilan maatalouslaitteistoon kuuluvilla laitteilla toteutetun ensimmäisen asteen jalostuksen vapauttamisesta maksusta, kun näin jalostettu tuote käytetään kyseisellä tilalla;
-  yhteisön lainsäätäjän asiana on toteuttaa tarvittavat toimenpiteet toimijoiden yhdenvertaisuuden takaamiseksi maksusta vapauttamisessa noudatetun kiistanalaisen menettelyn osalta;
-  tällä välin toimivaltaisten viranomaisten on jatkettava kyseisessä säännöksessä säädetyn vapautuksen soveltamista, mutta ulotettava se koskemaan myös todetun syrjinnän kohteena olleita toimijoita;
-  muilta osin esitetyn kysymyksen tarkastelussa ei ole ilmennyt seikkoja, jotka vaikuttaisivat 23.5.1986 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1579/86 tai 30.6.1986 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2040/86, sellaisena kuin se on muutettuna 12.8.1986 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 2572/86, pätevyyteen.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
28  Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukselle, Euroopan yhteisöjen neuvostolle ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikuluista.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)
on ratkaissut Finanzgericht Düsseldorfin 22.7.1987 tekemällään päätöksellä sille esittämän kysymyksen seuraavasti:
1)  Komission 30.6.1986 antaman asetuksen (ETY) N:o 2040/86  1 artiklan 2 kohdan toinen alakohta, sellaisena kuin se on muutettuna 12.8.1986 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 2572/86, on pätemätön siltä osin kuin siinä vapautetaan tuottajan tilalla kyseisen tilan laitteilla toteutettu viljan ensimmäisen asteen jalostus yhteisvastuumaksusta, jos näin jalostettu tuote käytetään samalla tilalla, mutta siinä ei säädetä muualla kuin tuottajan tilalla tai muilla kuin kyseisen tilan maatalouslaitteistoon kuuluvilla laitteilla toteutetun ensimmäisen asteen jalostuksen vapauttamisesta maksusta, kun näin jalostettu tuote käytetään kyseisellä tilalla.
2)  Yhteisön lainsäätäjän asiana on toteuttaa tarvittavat toimenpiteet toimijoiden yhdenvertaisuuden takaamiseksi maksusta vapauttamisessa noudatetun kiistanalaisen menettelyn osalta.
3)  Tällä välin toimivaltaisten viranomaisten on jatkettava kyseisessä säännöksessä säädetyn vapautuksen soveltamista, mutta ulotettava se koskemaan myös todetun syrjinnän kohteena olleita toimijoita.
4)  Muilta osin esitetyn kysymyksen tarkastelussa ei ole ilmennyt seikkoja, jotka vaikuttaisivat 23.5.1986 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1579/86 tai 30.6.1986 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2040/86, sellaisena kuin se on muutettuna 12.8.1986 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 2572/86, pätevyyteen.