CELEX: 62003CJ0065
Valsts pienākumu neizpilde
EKL 12., 149. un 150. pants
Citā dalībvalstī iegūts vidējās izglītības diploms
Pieeja augstākajai izglītībai

Ar prasības pieteikumu, kas Tiesā iesniegts 2003. gada 14. februārī, Eiropas Kopienu Komisija atbilstoši EKL 226. pantam cēla
prasību, lai tiktu atzīts, ka, neveicot nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu citā dalībvalstī iegūtu vidējās izglītības
diplomu īpašniekiem pieeju Beļģijas Franču kopienas (turpmāk tekstā – "Franču kopiena") organizētai augstākajai izglītībai
ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādus piemēro augstākā līmeņa vidējās izglītības sertifikāta (turpmāk tekstā – "CESS") īpašniekiem,
Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 12., 149. un 150. pants.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums
EKL 12. panta 1. daļa nosaka:
"Piemērojot šo Līgumu un neskarot tajā paredzētos īpašos noteikumus, ir aizliegta jebkāda diskriminācija pilsonības dēļ."
EKL 149. panta 1. un 2. punkts nosaka:
"1. Veicinot dalībvalstu sadarbību un vajadzības gadījumā atbalstot un papildinot to rīcību, Kopiena sekmē pilnvērtīgās izglītības
attīstību, pilnīgi respektējot dalībvalstu atbildību par mācību saturu un izglītības sistēmu organizāciju, kā arī kultūru
un valodu dažādību."
2. Kopienas rīcības mērķi ir:
[..]
–      veicināt studentu un mācībspēku mobilitāti,
inter alia
veicinot diplomu un mācību laika akadēmisku atzīšanu;
[..]."
EKL 150. pants paredz:
"1. Kopiena īsteno arodmācību politiku, kas atbalsta un papildina dalībvalstu rīcību, pilnīgi respektējot dalībvalstu atbildību
par arodmācību saturu un organizāciju.
2. Kopienas rīcības mērķis ir:
[..]
–      padarīt pieejamākas arodmācības un veicināt mācībspēku un mācāmo, un jo īpaši jaunatnes mobilitāti;
[..]."

Valsts tiesiskais regulējums
1971. gada 20. jūlija Karaļa lēmuma, kas nosaka noteikumus un procedūru ekvivalences piešķiršanai ārvalstu izglītības diplomiem
un sertifikātiem (1971. gada 5. augusta
Moniteur belge
, 9254. lpp., turpmāk tekstā – "1971. gada lēmums") 1. panta b) apakšpunkts nosaka:
"Nekādā gadījumā 1971. gada 19. marta likuma 1. pantā paredzētās ekvivalences piešķiršanas rezultātā:
[..]
(b) absolvents nedrīkst iegūt pieeju mācībām, kas tam nav pieejamas valstī, kurā izsniegts diploms vai sertifikāts."
Franču kopienas valdības 2003. gada 3. aprīļa lēmums, ar ko groza 1971. gada lēmumu, kas nosaka noteikumus un procedūru ekvivalences
piešķiršanai ārvalstu izglītības diplomiem un sertifikātiem (2003. gada 16. maija
Moniteur belge
, 26867. lpp., turpmāk tekstā – "2003. gada 3. aprīļa lēmums, ar ko groza 1971. gada lēmumu"), papildināja 1971. gada lēmuma
1. panta b) apakšpunktu ar šādu teikumu: "Tomēr b) apakšpunkts nav piemērojams Eiropas Savienības dalībvalstīs izdotiem izglītības
dokumentiem."
Franču kopienas valdības 1999. gada 17. maija lēmuma, kas paredz dažu vidējās izglītības iegūšanas dokumentu un apstiprinātu
augstākā līmeņa vidējās izglītības sertifikātu ekvivalenci (1999. gada 25. septembra
Moniteur belge
, 36182. lpp., turpmāk tekstā – "1999. gada lēmums"), 2. punkts paredz:
"Jaunā režīma Luksemburgas diplomi par vidējās izglītības iegūšanu, kas izdoti pēc 1993./1994. mācību gada ar kādu no šiem
novērtējumiem:
[..],
tiek atzīti par ekvivalentiem apstiprinātam augstākā līmeņa vidējās izglītības sertifikātam."
Franču kopienas valdības 2003. gada 3. aprīļa lēmums, ar ko groza 1999. gada lēmumu, kas paredz dažu vidējās izglītības iegūšanas
dokumentu un apstiprinātu augstākā līmeņa vidējās izglītības sertifikātu ekvivalenci (2003. gada 15. maija
Moniteur belge
, 26497. lpp., turpmāk tekstā – "2003. gada 3. aprīļa lēmums, ar ko groza 1999. gada lēmumu") atcēla 1999. gada lēmuma 2. pantu.

Pirmstiesas procedūra
Uzskatot, ka 1971. gada lēmuma noteikumi, kas attiecas uz vidējās izglītības iegūšanas dokumentu un diplomu akadēmisku atzīšanu
un pieeju augstākajai un universitātes izglītībai Beļģijas Franču kopienā, ir pretēji EKL 12., 149. un 150. pantam, Komisija
uzsāka procedūru sakarā ar valsts pienākumu neizpildi. Pēc brīdinājuma Beļģijas Karalistei un lūguma sniegt paskaidrojumus
2001. gada 23. oktobrī Komisija izdeva argumentētu atzinumu, aicinot šo dalībvalsti veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu
atbilstību argumentētajam atzinumam divu mēnešu laikā pēc tā paziņošanas dienas.
Beļģijas Franču kopienas valdība informēja Komisiju, ka 2001. gada 20. decembra sanāksmes laikā tā nolēmusi piekrist Komisijas
secinājumiem argumentētajā atzinumā. Tā arī informēja, ka spēkā esošais tiesiskais regulējums tiks grozīts, lai atceltu šo
diskrimināciju, un ka minētā lēmuma izpildei vajadzīgie pasākumi tiks pieņemti līdz 2001./2002. mācību gada beigām.
Tā kā Beļģijas Franču kopiena neatbildēja uz divām Komisijas atgādinājuma vēstulēm, Komisija iesniedza šo prasību.

Par prasību

Lietas dalībnieku argumenti
Komisija atgādina, ka no 1985. gada 13. februāra sprieduma lietā 293/83
Gravier
(
Recueil 1985,
593. lpp.) izriet, ka nosacījumi pieejai arodmācībai ietilpst Līguma piemērošanas jomā. No Tiesas judikatūras arī  izriet,
ka jēdziens "arodmācība" ir interpretējams ļoti plaši. Turklāt, saskaņā ar EKL 149. pantu, Līgums attiecas uz visiem izglītības
līmeņiem un veidiem.
Komisija norāda, ka citu dalībvalstu pilsoņiem, kuriem ir diplomi un dokumenti par vidējās izglītības iegūšanu citās dalībvalstīs
un kuri vēlas iegūt pieeju augstākajai izglītībai Beļģijā (medicīnas studijas, zobārstniecība, veterinārā medicīna, inženieris-agronoms),
ir jānokārto spēju pārbaudījums, ja viņi papildu nosacījuma veidā nespēj pierādīt, ka ir uzņemti universitātes fakultātē savā
izcelsmes valstī bez iestājeksāmeniem vai citiem pieejas nosacījumiem.
Komisija apgalvo, ka nepieciešamais papildu nosacījums, lai iegūtu pieeju augstākajai izglītībai Franču kopienā, ciktāl tas
attiecas tikai uz citās dalībvalstīs iegūtu diplomu īpašniekiem, spēj ietekmēt citu dalībvalstu pilsoņus vairāk nekā Beļģijas
pilsoņus.
Komisija uzskata, ka šis papildu nosacījums tā saucamā
"maturité"
eksāmena formā, kam pakļauti tikai citā dalībvalstī iegūtu diplomu īpašnieki, ir uzskatāms par nosacījumu pieejai augstākajai
un universitātes izglītībai iepriekš minētās judikatūras kontekstā.
Komisija apgalvo, ka šī sistēma rada dubultu diskrimināciju, no vienas puses, attiecībā uz citā dalībvalstī iegūtu diplomu
īpašniekiem un, no otras puses, starp citu dalībvalstu pilsoņiem atkarībā no izglītības sistēmām, kurās tie ir ieguvuši vidējās
izglītības diplomu.
Savā iebildumu rakstā Beļģijas valdība pauž viedokli, ka, pieņemot divus 2003. gada 3. aprīļa lēmumus, ar ko groza 1971. gada
lēmumu un 1999. gada lēmumu, tā ir veikusi nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu citā dalībvalstī iegūtu vidējās izglītības
diplomu īpašniekiem pieeju Beļģijas Franču kopienas organizētai augstākajai izglītībai ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādus
piemēro
CESS
īpašniekiem.
Savā replikas rakstā Komisija norāda, ka Beļģijas iestādes, pieņemot tiesību aktu grozījumus, ir ievērojušas Komisijas iebildumus
tikai attiecībā uz situāciju nākotnē. Tomēr daudzi studējošie, kas bija ieguvuši vidējās izglītības diplomu citā dalībvalstī
un vēlējās iegūt pieeju augstākajai izglītībai Beļģijā, ir bijuši nostādīti neizdevīgā stāvoklī pagātnē notikuša Kopienu tiesību
pārkāpuma dēļ, uz ko savā prasības pieteikumā ir norādījusi Komisija. Tiesas spriedums saistībā ar Komisijas prasības pieteikumu
būtu nepieciešams, lai noteiktu pamatu Beļģijas Karalistes atbildībai šajā sakarā. Turklāt prasības pieteikumā ir ietverts
svarīgs tiesību jautājums, kura sakarā Komisija vēlētos saņemt formālu Tiesas atbildi.
Papildus Komisija uzskata, ka 1971. gada lēmuma grozīšana bija pietiekama, lai izbeigtu minēto valsts pienākumu neizpildi,
un nebija jāgroza arī 1999. gada lēmums, ar ko Luksemburgas vidējās izglītības diplomus atzina par ekvivalentiem
CESS
. Komisija precizē, ka pirmstiesas procedūras laikā tā nebija formulējusi atsevišķus iebildumus attiecībā uz Luksemburgas
diplomu īpašnieku specifisko situāciju. Atsauce uz šo specifisko situāciju tikai ilustrēja faktu, ka citā dalībvalstī iegūtu
diplomu īpašnieku diskrimināciju papildināja citu dalībvalstu pilsoņu diskriminācija atkarībā no valsts, kurā tie ir ieguvuši
vidējās izglītības diplomus.

Tiesas vērtējums
No pastāvīgas judikatūras izriet, ka valsts pienākumu neizpilde ir jāvērtē, aplūkojot situāciju attiecīgajā dalībvalstī, kāda
tā bija argumentētajā atzinumā noteiktajā laika posmā, un Tiesa neņem vērā vēlāk notikušas izmaiņas (skat., jo īpaši, 2002. gada
30. janvāra spriedumu lietā C-103/00 Komisija/Grieķija,
Recueil 2002
, I-1147. lpp., 23. punkts, un 2003. gada 20. novembra spriedumu lietā C-296/01 Komisija/Francija, Krājumā vēl nav publicēts,
43. punkts).
Šajā lietā 2003. gada 3. aprīļa lēmums, ar ko groza 1971. gada lēmumu, ir pieņemts tikai pēc argumentētajā atzinumā noteiktā
termiņa beigām.
Līdz ar to Tiesa šīs prasības izskatīšanas ietvaros neņem vērā attiecīgo pasākumu.
EKL 12. panta 1. punkts nosaka, ka, piemērojot šo Līgumu un neskarot tajā paredzētos īpašos noteikumus, ir aizliegta jebkāda
diskriminācija pilsonības dēļ.
No iepriekš minētā izriet, ka ir jāizpēta, vai Beļģijas tiesību normas, kas bija spēkā līdz argumentētajā atzinumā noteiktā
termiņa beigām, attiecībā uz pieeju Beļģijas Franču kopienas organizētai augstākajai izglītībai atbilst šai līguma normai.
Kā Tiesa jau agrāk ir nospriedusi savā iepriekš minētā sprieduma lietā
Gravier
25. punktā, pieejas arodmācībai nosacījumi ietilpst Līguma piemērošanas jomā (skat. arī 1988. gada 2. februāra spriedumu
lietā 24/86
Blaizot
,
Recueil
1988,
379. lpp., 11. punkts, 1988. gada 27. septembra spriedumu lietā 42/87 Komisija/Beļģija,
Recueil 1988,
5445. lpp., 7. punkts, un 1992. gada 7. jūlija spriedumu lietā C-295/90 Parlaments/Padome
, Recueil 1992,
I-4193. lpp., 15. punkts). Šajā sakarā EKL 149. panta 2. punkta otrais ievilkums skaidri paredz, ka Kopienas rīcības mērķis
ir veicināt studentu un mācībspēku mobilitāti,
inter alia
veicinot diplomu un mācību laika akadēmisku atzīšanu. Turklāt EKL 150. panta 2. punkta trešais ievilkums nosaka, ka Kopienas
rīcības mērķis ir padarīt pieejamākas arodmācības un veicināt mācībspēku un mācāmo, un jo īpaši jaunatnes mobilitāti.
Attiecībā uz pieeju arodmācībai Līgums neparedz īpašus noteikumus, kas būtu jāizskata vispirms saistībā ar EKL 12. panta 1. punktu.
Līdz ar to EKL 12. panta 1. punkts ir piemērojams noteikumiem, ko pieejai augstākajai izglītībai nosaka dalībvalstis.
No Tiesas judikatūras izriet, ka vienlīdzīgas attieksmes princips, kurā ietilpst EKL 12. panta 1. punktā noteiktais jebkādas
diskriminācijas aizliegums pilsonības dēļ, ir īpašs jēdziens, kas aizliedz ne tikai atklātu diskrimināciju, kura balstīta
uz pilsonību, bet arī visas slēptās diskriminācijas formas, ar kurām, piemērojot citus atšķirību kritērijus, panāk tādu pašu
rezultātu (skat., jo īpaši, 1989. gada 5. decembra spriedumu lietā C-3/88 Komisija/Itālija,
Recueil 1989
, 4035. lpp., 8. punkts, un 2003. gada 16. janvāra spriedumu lietā C-388/01 Komisija/Itālija,
Recueil 2003
, I-721. lpp., 13. punkts).
Šajā lietā attiecīgie tiesību akti nostāda citā dalībvalstī iegūtu vidējās izglītības diplomu īpašniekus neizdevīgā situācijā,
jo tie nevar iegūt pieeju Beļģijas Franču kopienas organizētai augstākajai izglītībai ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādus
piemēro
CESS
vai ekvivalenta Luksemburgas diploma īpašniekiem. Piemērotais atšķirības kritērijs kaitē galvenokārt citu dalībvalstu pilsoņiem.
Beļģijas Karaliste nav izvirzījusi nevienu argumentu, kas varētu pamatot šī kritērija pastāvēšanu.
Tādēļ ir jākonstatē, ka, neveicot nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu citā dalībvalstī iegūtu vidējās izglītības diplomu
īpašniekiem pieeju Beļģijas Franču kopienas organizētai augstākajai izglītībai ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādus piemēro
CESS
īpašniekiem, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 12. pants kopā ar EKL 149. un 150. pantu.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, lietas dalībniekam, kam spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Beļģijas
Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā spriedums tai ir nelabvēlīgs, tad Beļģijas Karalistei jāpiespriež atlīdzināt
tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu
TIESA (trešā palāta)
nospriež:
1)
neveicot nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu citā dalībvalstī iegūtu vidējās izglītības diplomu īpašniekiem pieeju Beļģijas
Franču kopienas organizētai augstākajai izglītībai ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādus piemēro augstākā līmeņa vidējās izglītības
sertifikāta (
CESS
) īpašniekiem, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 12. pants kopā ar EKL 149. un 150. pantu;
2)
Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Ross
Šintgens
Kolnerika
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2004. gada 1. jūlijā.
Sekretārs

Trešās palātas priekšsēdētājs
R. Grass

A. Ross
*
Tiesvedības valoda – franču.