CELEX: 62002CJ0361
Direktiiv 76/308/EMÜ
Vastastikune abi tollimaksude sissenõudmisel
Kohalduvus nõuetele, mis on tekkinud enne direktiivi jõustumist

28. juuni 2002. aasta kohtuotsustega, mis saabusid Euroopa Kohtu kantseleisse 8. oktoobril 2002, esitas Dioikitiko Efeteio
Peiraios EÜ artikli 234 alusel eelotsuse küsimuse nõukogu 15. märtsi 1976. aasta direktiivi 76/308/EMÜ vastastikuse abi kohta
Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi rahastamissüsteemi kuuluvatest meetmetest tulenevate nõuete ning põllumajandusmaksude
ja tollimaksude sissenõudmisel (EÜT L 73, lk 18), muudetud aktiga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi
ühinemistingimuste ja asutamislepingutes tehtavate muudatuste kohta (EÜT 1994, C 241, lk 21, edaspidi „direktiiv”), artikli
1 tõlgendamiseks.
See küsimus tõusetus Kreeka Vabariigi ning ühelt poolt Nikolaos Tsapalos’e ja teiselt poolt Konstantinos Diamantakis’e vahelises
vaidluses seoses selliste Itaalia Vabariigi tollinõuete sissenõudmisega, mis tekkisid enne direktiivi vastuvõtmist ja jõustumist
Kreekas.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid
Direktiivi eesmärk on kõrvaldada ühisturu rajamise ja toimimise takistused, mis tulenevad nõuete, sealhulgas tollimaksude
sissenõudmist reguleerivate siseriiklike õigusnormide kohaldatavusest ainult oma riigi territooriumil. Nagu tuleneb direktiivi
teisest põhjendusest, soodustab selline olukord „pettusi”.
Selleks kehtestab direktiiv nõuete sissenõudmiseks ühised eeskirjad vastastikuse abi kohta. Direktiivi artikli 8 esimese ja
teise lõigu kohaselt:
„Nõude täitmisele pööramist lubav juriidiline dokument tuleb vajaduse korral ja kooskõlas selle asutuse, kellelt abi taotletakse,
asukohaliikmesriigis kehtivate seadustega vastu võtta, kinnitada, täiendada või asendada dokumendiga, mis lubab nõude täitmisele
pööramist kõnesoleva liikmesriigi territooriumil.
Dokument tuleb vastu võtta, kinnitada, täiendada või asendada võimalikult kiiresti pärast sissenõudmistaotluse laekumist.
Nimetatud tegevusest ei tohi keelduda, kui abi taotleva asutuse asukohaliikmesriigis nõude täitmisele pööramist lubav dokument
on korrektselt koostatud.”
Direktiivi kohaldatakse artikli 2 punktide c ja f kohaselt muu hulgas nõuete suhtes, mis on seotud tollimaksudega komisjoni
21. aprilli 1970. aasta otsuse 70/243/ESTÜ, EMÜ, Euratom liikmesriikide osamaksude ühenduste omavahenditega asendamise kohta
artikli 2 punkti b tähenduses ja mis on seotud selles artiklis sätestatud nõuete sissenõudmisega kaasnevate intresside ja
kuludega.
Akt Kreeka Vabariigi ühinemistingimuste ja asutamislepingutes tehtavate muudatuste kohta (EÜT 1979, L 291, lk 17; edaspidi
„ühinemisakt”) sätestab muu hulgas artiklis 2, et ühenduste institutsioonide poolt vastu võetud aktid on Kreeka Vabariigile
siduvad ja neid kohaldatakse selles riigis alates ühinemisest, st 1. jaanuarist 1981.
Ühinemisakti artikkel 145 sätestab:
„Kreeka Vabariik jõustab meetmed, mida on vaja, et ta võiks alates ühinemise kuupäevast järgida EÜ asutamislepingu artikli
189 […] tähenduses direktiive […], kui XII lisa loetelus ega käesoleva akti muudes sätetes ei ole ette nähtud muud tähtaega.”
Ühinemisakt ei näe direktiivile ette muud tähtaega.

Siseriiklikud õigusnormid
Direktiiv võeti Kreeka õiguskorda üle seaduse nr 1402/1983 tollialaste õigusaktide Euroopa ühenduste (EMÜ) õigusega kohandamise
kohta (FEK A’ 167, I osa, edaspidi „seadus nr 1402/1983”) artiklitega 86–98 (peatükk 1. A, pealkirjaga „Vastastikune abi nõuete
sissenõudmisel”) ja rahandusministri 26. märtsi 1984. aasta määrusega nr 1243/319, mis sätestas nõuete sissenõudmisel liikmesriikide
vahelise vastastikuse abi süsteemi rakenduseeskirjad (
FEK
A’ 179, I osa, edaspidi „ministri määrus”).
Seaduse nr 1402/1983 artikkel 103 sätestab, et „seadus jõustub 1. jaanuaril 1981, kui käesolevas seaduses ei sätestata teisiti.”
Lisaks sellele sätestab ministri määruse artikli 21 lõige 1, et:
„Iga nõuet, mille kohta on teise liikmesriigi abi taotlev asutus esitanud sissenõudmistaotluse või ettevaatusabinõude rakendamise
taotluse, käsitlevad pädevad tolli-  või maksuasutused nagu Kreekas tekkinud nõuet, mille sissenõudmine on reguleeritud Kreeka
õigusaktidega, eriti riigi varalisi nõudeid reguleeriva seadusega […].”

Vaidlus põhimenetluses ja eelotsuse küsimus
Corte d’appello di Catania (Itaalia) 8. novembri 1970. aasta kohtuotsusega määrati Panama lipu all sõitva laeva Ster meeskonnale,
kelle hulka kuuluvad ka põhimenetluse pooled, vangistus ning neid kohustati Itaalia territooriumile tubaka ebaseadusliku importimise
eest tasuma tolli- ja teisi makse. 31. jaanuari 1972. aasta otsusega jättis Corte suprema di cassazione (Itaalia) eespool
nimetatud otsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse rahuldamata.
Itaalia ametiasutused edastasid nimetatud nõuete, mille summa koos intresside ja teiste kuludega oli 1 787 485 050 Itaalia
liiri, sissenõudmise taotluse pädevatele Kreeka ametiasutustele (täpsemalt tolliameti tolliasjade uurimisosakonnale), kes
leidsid direktiivi, seaduse nr 1402/1983 ja ministri määruse alusel vastu võetud 6. veebruari 1996. aasta otsustes, et Itaalias
väljastatud nõuete sissenõudmist võimaldav juriidiline dokument on Kreeka territooriumil täitmisele pööratav.
N. Tsapalos ja K. Diamantakis esitasid nimetatud otsuste peale kaebuse Dioikitiko Protodikeio Peiraios’ele (Kreeka), kes tühistas
need otsused põhimenetluse pooli puudutavas osas põhjendusel, et Kreeka Vabariigi ja teiste liikmesriikide vaheline vastastikune
abi nõuete sissenõudmisel puudutab nõudeid, mis on tekkinud pärast seaduse nr 1402/1983 jõustumist. Samas tekkis Itaalia riigi
vaidlusalune nõue 1968. aastal, kui salakaubaveo süütegu tuvastati, ning see leidis kinnitust eespool nimetatud Corte d’appello
di Catania 1970. aasta otsuse ja Corte suprema di cassazione 1972. aasta otsusega.
Kreeka riik esitas selle otsuse peale kaebuse Dioikitiko Efeteio Peiraios’ele, väites, et seaduse nr 1402/1983 sätteid tuleb
tõlgendada direktiivi eesmärgi valguses: direktiivi artikkel 1 sätestab teises liikmesriigis tekkinud nõuete sissenõudmise
selliselt, et enne direktiivi sätete jõustumist tekkinud nõuded kuuluvad samuti nende sätete kohaldamisalasse.
Sellises olukorras otsustas Dioikitiko Efeteio Peiraios kohtuliku arutamise peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmise
eelotsuse küsimuse, mis on kahes kohtuasjas identselt sõnastatud:
„Kas direktiivi artiklit 1 […] tuleb tõlgendada nii, et direktiivi sätted on samuti kohaldatavad liikmesriigis enne direktiivi
jõustumist tekkinud nõuete suhtes ja mille kohta on pädevad ametiasutused samuti enne direktiivi jõustumist väljastanud dokumendi,
nagu käesolevas asjas Itaalias väljastatud täitedokument; ning sellest tulenevalt saab neid nõudeid – mille sissenõudmine
algatati ja mida ei saanud teises liikmesriigis sisse nõuda – pärast direktiivi jõustumist, üleminekuperioodi lõppemist ja
peale seda, kui teised liikmesriigid on täitnud oma kohustuse võtta selle direktiivi kohaldamiseks vajalikud meetmed, sisse
nõuda direktiivi artikli 3 tähenduses „abi taotleva asutuse” sellekohase taotlusega „asutusele, kellelt abi taotletakse”?”
Euroopa Kohtu presidendi 9. detsembri 2002. aasta määrusega liideti need kaks kohtuasja kirjalikuks ja suuliseks menetlemiseks
ning ka lõpliku kohtuotsuse tegemiseks.

Eelotsuse küsimus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib sisuliselt seda, kas direktiivi tuleb tõlgendada nii, et see kehtib tollimaksude nõuete
suhtes, mis on liikmesriigis tekkinud ja mille kohta on see liikmesriik juriidilise dokumendi väljastanud enne, kui direktiiv
on jõustunud teises liikmesriigis, kus asub asutus, kellelt abi taotletakse.
Siinkohal tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kohaldatakse menetlusnorme üldiselt nende jõustumise
hetkel kõikide pooleliolevate vaidluste suhtes, samas kui materiaalõigusnorme ei kohaldata tavaliselt enne nende jõustumist
tekkinud olukorra suhtes (vt eriti 12. novembri 1981. aasta otsused liidetud kohtuasjades 212/80–217/80: Salumi jt, EKL 1981,
lk 2735, punkt 9; 6. juuli 1993. aasta otsused kohtuasjades C‑121/91 ja C‑122/91: CT Control (Rotterdam) ja JCT Benelux
v
. komisjon, EKL 1993, lk I-3873, punkt 22, ja 7. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑61/98: De Haan, EKL 1999, lk I‑5003,
punkt 13).
Nagu Kreeka valitsus ja komisjon on õigesti märkinud, et kuna direktiiv reguleerib ainult teises liikmesriigis teatud liiki
nõuete tunnustamist ja täitmisele pööramist sätestamata nende tekkimist või ulatust, siis võib selle direktiivi sätteid lugeda
menetlusnormideks.
Lisaks sellele ei anna ükski direktiivi säte alust sedastada, et ühenduse seadusandja oleks menetlusnormide kohaldamist tahtnud
piirata ainult nende nõuetega, mis on tekkinud pärast selle direktiivi jõustumist liikmesriigis, kus asub asutus, kellelt
abi taotletakse.
Vastupidi, direktiivi eesmärk, mis tulenevalt teisest ja kolmandast põhjendusest on kõrvaldada nimetatud piiriüleste nõuete
sissenõudmise raskusest tulenevad ühisturu toimimise takistused ning samuti takistada pettusi, räägib selle kasuks, et direktiivi
kohaldatakse nõuete suhtes, mis on juba tekkinud direktiivi jõustumise ajaks liikmesriigis, kus asub asutus, kellelt abi taotleti.
Neil tingimustel tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi tuleb tõlgendada nii, et seda kohaldatakse tollinõuete suhtes,
mis on liikmesriigis tekkinud ja mille kohta see liikmesriik on väljastanud juriidilise dokumendi enne, kui see direktiiv
on jõustunud teises liikmesriigis, kus asub asutus, kellelt abi taotleti.

Kohtukulud
Euroopa Kohtule märkusi esitanud Kreeka valitsuse ja komisjoni kantud kulusid ei hüvitata. Et põhimenetluse poolte jaoks on
käesolev menetlus siseriiklikus kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kulude jaotuse siseriiklik kohus.
Esitatud põhjendustest lähtudes
EUROOPA KOHUS (kolmas koda),
vastuseks Dioikitiko Efeteio Peiraios’e poolt 28. juuni 2002. aasta kohtuotsustega esitatud küsimustele otsustab:
Nõukogu 15. märtsi 1976. aasta direktiivi 76/308/EMÜ vastastikuse abi kohta Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi
rahastamissüsteemi kuuluvatest meetmetest tulenevate nõuete ning põllumajandusmaksude ja tollimaksude sissenõudmisel, muudetud
aktiga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemistingimuste ja asutamislepingutes tehtavate muudatuste
kohta, tuleb tõlgendada nii, et seda kohaldatakse tollinõuete suhtes, mis on liikmesriigis tekkinud ja mille kohta see liikmesriik
on väljastanud juriidilise dokumendi enne, kui direktiiv on jõustunud teises liikmesriigis, kus asub asutus, kellelt abi taotleti.
Rosas
Schintgen
Colneric
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 1. juulil 2004 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Kolmanda koja esimees
R. Grass

A. Rosas
*
Kohtumenetluse keel: kreeka.