CELEX: 62008TJ0012(01)
Pritožba
Javna uprava
Začasni uslužbenci
Invalidnost
Zahteva ponovne obravnave odločbe o zavrnitvi zahteve za sklic invalidske komisije
Ničnostna tožba
Akt, zoper katerega ni pritožbe
Potrditveni akt
Nova in bistvena dejstva
Dopustnost
Nepogodbena odgovornost
Nepremoženjska škoda

Ta postopek sledi sodbi Sodišča z dne 17. decembra 2009 o reviziji v zadevi M proti EMEA (
C-197/09 RX-II, ZOdl., str. I-12033
), s katero je po ugotovitvi, da sodba Sodišča prve stopnje (zdaj Splošno sodišče) z dne 6. maja 2009 v zadevi M proti EMEA (T-12/08 P, še neobjavljena v ZOdl. JU, v nadaljevanju: revidirana sodba), katere predmet je pritožba zoper sklep Sodišča za uslužbence Evropske unije (prvi senat) z dne19. oktobra 2007 v zadevi M proti EMEA (F-23/07, še neobjavljen v ZOdl. JU, v nadaljevanju: izpodbijani sklep), škoduje enotnosti in doslednosti prava Skupnosti, razveljavilo točki 3 in 5 izreka revidirane sodbe ter zadevo vrnilo v novo odločanje Splošnemu sodišču.
Dejansko stanje in postopek na prvi stopnji
Iz zgoraj v točki 1 navedene revidirane sodbe izhaja, da je M, začasni uslužbenec, ki je za Evropsko agencijo za zdravila (EMA, do 8. decembra 2009 EMEA) začel delati oktobra 1996, marca 2005 utrpel poškodbo pri delu in zaradi katere je bil na bolniškem dopustu. Njegova pogodba pri EMA se je iztekla 15. oktobra 2006, pri čemer se je ta odločila, da je ne bo podaljšala.
M je 17. februarja 2006 zahteval sklic invalidske komisije, kar je EMA z dopisom z dne 31. marca 2006 zavrnila. M je zoper to zavrnitev 3. julija 2006 vložil pritožbo, ki je bila zavrnjena z odločbo z dne 25. oktobra 2006.
Medtem je M 8. avgusta 2006 še enkrat zahteval sklic invalidske komisije in priložil zdravniško poročilo zdravnika W.
M je z dopisom z dne 21. novembra 2006 EMA zaprosil, naj pojasni, ali odločba z dne 25. oktobra 2006, s katero je bila potrjena odločba, da njegovega primera ne bo obravnavala invalidska komisija, pomeni zavrnitev zahtevka z dne 8. avgusta 2006.
EMA je z dopisom z dne 29. novembra 2006 M obvestila, da je v odločbi z dne 25. oktobra 2006 pravilno ugotovila, da zahtevka z dne 8. avgusta 2006 ni mogoče šteti za nov zahtevek v smislu člena 59(4) Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti, zato ga je treba zavrniti iz razlogov, navedenih v tej odločbi.
M je z dopisom z dne 25. januarja 2007 vložil pritožbo, v kateri je predlagal razglasitev ničnosti odločbe z dne 25. oktobra 2006 v delu, v katerem je bil njegov zahtevek z dne 8. avgusta 2006 zavrnjen. Poleg tega je naslednjega dne na EMA naslovil odškodninski zahtevek za premoženjsko in nepremoženjsko škodo.
EMA je z dopisom z dne 31. januarja 2007 to pritožbo in ta zahtevek zavrnila.
M je 7. februarja 2007 pri Sodišču za uslužbence vložil tožbo – vpisana je bila pod referenčno številko F-13/07 – za razglasitev ničnosti odločbe z dne 31. marca 2006, s katero je EMA zavrnila njegov zahtevek za sklic invalidske komisije, in odločbe z dne 25. oktobra 2006 v potrebnem obsegu.
Nato je M 19. marca 2007 pri Sodišču za uslužbence vložil drugo tožbo – ta je bila vpisana pod referenčno številko F-23/07 – za razglasitev ničnosti odločbe z dne 25. oktobra 2006 in odškodninski zahtevek, po katerem naj EMA plača 100.000 EUR odškodnine zaradi nepravilnosti pri opravljanju nalog.
Sodišče za uslužbence je prvo tožbo s sklepom z dne 20. aprila 2007 v zadevi L proti EMEA (F-13/07, še neobjavljen v ZOdl. JU) zaradi prepozne vložitve predhodne pritožbe zavrglo kot očitno nedopustno.
V zvezi z drugo tožbo je EMA z ločenim aktom vložila ugovor nedopustnosti na podlagi člena 114(1) Poslovnika Splošnega sodišča, ki se smiselno uporablja za Sodišče za uslužbence na podlagi člena 3(4) Sklepa Sveta 2004/752/ES, Euratom, z dne 2. novembra 2004 o ustanovitvi Sodišča za uslužbence Evropske unije (
UL L 333, str. 7
), dokler ne začne veljati poslovnik zadnjenavedenega sodišča, to je do 1. novembra 2007.
Sodišče za uslužbence je z izpodbijanim sklepom, sprejetim ob upoštevanju navedenega člena 114, ne da bi začelo ustni postopek in ne da bi odločanje o ugovoru nedopustnosti pridržalo za končno odločbo, tožbo zavrglo kot nedopustno.
Sodišče za uslužbence je štelo, da so predlogi za razglasitev ničnosti, vloženi zoper odločbo z dne 25. oktobra 2006, v delu, v katerem je EMA zavrnila zahtevek M z dne 8. avgusta 2006, nedopustni, ker bi bilo treba šteti, da je bila z navedeno odločbo samo potrjena odločba, vsebovana v dopisu EMA z dne 31. marca 2006, in ker je bilo z zgoraj v točki 11 navedenim sklepom L proti EMEA že odločeno, da so predlogi, vloženi zoper to odločbo, nedopustni.
Tudi odškodninski zahtevek je bil zavržen kot nedopusten zlasti zaradi tesne vezi med tem zahtevkom in prej preizkušenimi predlogi za razglasitev ničnosti.
Pritožba pred Splošnim sodiščem
M je z vlogo, ki jo je sodno tajništvo Splošnega sodišča prejelo 4. januarja 2008, na podlagi člena 9 Priloge I k Statutu Sodišča vložil pritožbo zoper izpodbijani sklep.
Ob tej priložnosti je M Splošnemu sodišču predlagal, naj ta sklep razveljavi in tudi dokončno odloči o zadevi. EMA je trdila, da je treba to pritožbo zavreči kot očitno neutemeljeno, pri čemer je svojo utemeljitev omejila na nedopustnost pritožbe M.
Splošno sodišče je, potem ko je ugodilo zahtevi M o izjavi v ustnem delu postopka, z revidirano sodbo, navedeno v točki 1, izpodbijani sklep razveljavilo, ker je menilo, da je v delu, v katerem je bilo odločeno, da so predlogi za razglasitev ničnosti in odškodninski zahtevek M nedopustni, Sodišče za uslužbence napačno uporabilo pravo.
Splošno sodišče je nato, ker je menilo, da v obravnavani zadevi stanje postopka to dovoljuje v smislu člena 13(1) Priloge I k Statutu Sodišča, samo odločilo o sporu. Odločilo je, da so predlogi za razglasitev ničnosti dopustni in utemeljeni ter odločbo z dne 25. oktobra 2006 razglasilo za nično. Odškodninski zahtevek M je prav tako štelo za dopusten in EMA naložilo, naj M za utrpelo nepremoženjsko škodo plača odškodnino 3000 EUR.
Splošno sodišče je v zvezi s tem v točki 100 zgoraj v točki 1 navedene revidirane sodbe navedlo, da je M v tožbi, vloženi pri Sodišču za uslužbence, zatrjeval, da ga je EMA z vztrajanjem pri zavrnitvi zahtevka za začetek postopka za ugotavljanje invalidnosti postavila v skrb zbujajoč in negotov položaj. Splošno sodišče je v točki 104 navedene sodbe navedlo, da je M utrpel nepremoženjsko škodo, ki je z razglasitvijo ničnosti odločbe z dne 25. oktobra 2006 ni mogoče v celoti povrniti.
Revizija Sodišča
Posebni senat, določen v členu 123b Poslovnika Sodišča, je po tem, ko je prva generalna pravobranilka podala predlog za revizijo zgoraj v točki 1 navedene revidirane sodbe z odločbo z dne 24. junija 2009 (
C-197/09 RX, ZOdl., str. I-12033
), odločil, da je treba opraviti revizijo. Kot izhaja iz točke 2 izreka odločbe Sodišča z dne 24. junija 2009, je predmet zadnje sodbe ugotoviti, ali se z zgoraj v točki 1 navedeno revidirano sodbo škoduje enotnosti ali doslednosti prava Skupnosti, ker je Splošno sodišče kot pritožbeno sodišče pojem „če stanje postopka to dovoljuje“ v smislu člena 61 Statuta Sodišča in člena 13(1) Priloge I k temu statutu razlagalo tako, da mu omogoča zadevo obravnavati in o njej meritorno odločiti ne glede na to, da se je pritožba, ki mu je bila predložena, nanašala na preizkus, kako se je ugovor nedopustnosti obravnaval na prvi stopnji, in da v zvezi z obravnavanim vidikom spora ni bilo kontradiktorne razprave niti pred tem sodiščem niti pred Sodiščem za uslužbence kot prvostopenjskim sodiščem.
Sodišče je v zgoraj v točki 1 navedeni sodbi o reviziji M proti EMEA najprej poudarilo, da iz njegove odločbe z dne 24. junija 2009 izhaja, da se revizija nanaša le na zahtevek, da se EMA naloži plačilo odškodnine 3000 EUR M za povračilo zatrjevane nepremoženjske škode, medtem ko razglasitev ničnosti odločbe z dne 25. oktobra 2006 in zavrnitev pritožbe v preostalem nista predmet revizijskega postopka (zgoraj v točki 1 navedena sodba o reviziji M proti EMEA, točka 26).
Poleg tega je Sodišče v zvezi s pojmom „če stanje postopka to dovoljuje“ poudarilo, da stanje postopka načeloma ne dovoljuje meritorno odločiti o zadevi, predloženi prvostopenjskemu sodišču, če je to tožbo zavrglo kot nedopustno, pri čemer je ugovor nedopustnosti sprejelo, ne da bi odločanje o njem pridržalo za končno odločbo (zgoraj v točki 1 navedena sodba o reviziji M proti EMEA, točka 29). Sodišče je pojasnilo, da bi bilo drugače le v posebnih okoliščinah, ki pa jih v obravnavanem primeru ni bilo (zgoraj v točki 1 navedena sodba o reviziji M proti EMEA, točke od 30 do 33).
Zato je Sodišče v točkah od 34 do 37 zgoraj v točki 1 navedene sodbe o reviziji M proti EMEA razsodilo, da je Splošno sodišče napačno razlagalo pojem „če stanje postopka to dovoljuje“ v smislu člena 61, prvi pododstavek, Statuta Sodišča in člena 13(1) Priloge k temu statutu ter kršilo zadnjenavedeni določbi, ko je v obravnavanem primeru odločilo, da stanje postopka dovoljuje, da dokončno odloči o odškodninskem zahtevku za povračilo nepremoženjske škode, ki jo je zatrjeval M.
Sodišče je poleg tega ugotovilo, da je Splošno sodišče pri odločanju o odškodninskem zahtevku M, ne da bi imela EMA možnost podati svoje stališče do tega zahtevka, kršilo načelo kontradiktornosti (zgoraj v točki 1 navedena sodba o reviziji M proti EMEA, točke od 38 do 59).
Sodišče je po razsodbi, da napake, ugotovljene v zgoraj v točki 1 navedeni revidirani sodbi, škodijo enotnosti in doslednosti prava Skupnosti, razveljavilo točki 3 in 5 izreka navedene sodbe, v katerih je Splošno sodišče EMA naložilo, naj M plača odškodnino 3000 EUR ter stroške postopkov pred Sodiščem za uslužbence in Splošnim sodiščem.
Ker se je v obravnavani zadevi škodovalo enotnosti in doslednosti prava Skupnosti zaradi napačne razlage pojma „če stanje postopka to dovoljuje“ in kršitve načela kontradiktornosti, je Sodišče menilo, da v skladu z zadnjim stavkom prvega pododstavka člena 62b Statuta Sodišča ne more dokončno odločiti.
Zato je Sodišče ob odločitvi o stroških, nastalih v revizijskem postopku, zadevo v zvezi z odškodninskim zahtevkom za povračilo nepremoženjske škode, ki naj bi jo utrpel M, v skladu s členom 62b Statuta Sodišča vrnilo v novo odločanje Splošnemu sodišču, da bi imela EMA možnost predstaviti svoje trditve o utemeljenosti tega zahtevka (zgoraj v točki 1 navedena sodba o reviziji M proti EMEA, točka 71).
Zadeva, ki je bila po reviziji vrnjena v novo odločanje
Postopek
Sodno tajništvo Splošnega sodišča je z dopisom z dne 22. decembra 2009 v skladu s členom 121c(1) Poslovnika stranke pozvalo, naj v enem mesecu od vročitve zgoraj v točki 1 navedene sodbe o reviziji M proti EMEA predložijo pisna stališča glede učinkov te sodbe na rešitev spora.
EMA je svoja stališča sodnemu tajništvu Splošnega sodišča predložila 21. januarja 2010.
M je s tožbo, ki jo je 8. januarja 2010 vložil v sodnem tajništvu Splošnega sodišča, od tega sodišča zahteval, naj mu za ta postopek v skladu s členom 95 Poslovnika dodeli pravno pomoč.
Splošno sodišče (pritožbeni senat) je M s sklepom z dne 11. marca 2010 dodelilo pravno pomoč.
M je svoja stališča do zgoraj v točki 1 navedene sodbe o reviziji M proti EMEA predložil 25. marca 2010.
Pravo
Kot izhaja iz točke 2 izreka zgoraj v točki 1 navedene sodbe o reviziji M proti EMEA in točke 26 njene obrazložitve, sta bili razveljavljeni le točki 3 in 5 izreka zgoraj v točki 1 navedene revidirane sodbe, ki se nanašata na zahtevek, da se EMA naloži, naj M plača odškodnino 3000 EUR za povračilo zatrjevane nepremoženjske škode in stroške, medtem ko so druge točke izreka revidirane sodbe, v katerih je bil izpodbijani sklep razveljavljen, odločba EMA z dne 25. oktobra 2006 razglašena za nično v delu, v katerem je zavrnila zahtevek M z dne 8. avgusta 2006, pritožba pa v preostalem zavrnjena, postale pravnomočne.
M in EMA sta se v stališčih z dne 21. januarja in 25. marca 2010, ki sta jih stranki predstavili v tem postopku na podlagi člena 121c(1) Poslovnika, opredelila zlasti glede vprašanja, ali okoliščine v obravnavanem primeru dopuščajo, da se nepremoženjska škoda, ki jo je zatrjeval M, loči od nezakonitosti, na kateri je temeljila razglasitev ničnosti odločbe z dne 25. oktobra 2006, in jo je treba zato povrniti.
Splošno sodišče ugotavlja, da tudi ob predpostavki, da predložitev stališč M in EMA po reviziji zadostuje za prenehanje kršitve načela kontradiktornosti, ki jo je Sodišče ugotovilo v zgoraj v točki 1 navedeni sodbi o reviziji M proti EMEA, vseeno ostane dejstvo, da je Sodišče v navedeni sodbi ugotovilo tudi, da je imela zgoraj v točki 1 navedena revidirana sodba napako, ker je Splošno sodišče napačno razlagalo pojem „če stanje postopka to dovoljuje“.
Vendar v zvezi z vprašanjem, ali je stanje postopka dovoljevalo odločanje Splošnega sodišča, iz točke 30 iz zgoraj v točki 1 navedene sodbe o reviziji M proti EMEA izhaja, da lahko pritožbeno sodišče v nekaterih okoliščinah meritorno odloči o tožbi, čeprav je bil postopek na prvi stopnji omejen na ugovor nedopustnosti, ki ga je sodišče na tej stopnji sprejelo. Tako bi lahko bilo, kadar po eni strani razveljavitev izpodbijane sodbe ali izpodbijanega sklepa nujno vodi do dokončne meritorne odločitve o zadevni tožbi ali po drugi strani preizkus utemeljenosti ničnostne tožbe temelji na izmenjavi trditev strank v okviru pritožbe, sprejete na podlagi obrazložitve prvostopenjskega sodišča.
Vendar kot izhaja iz točk od 32 do 34, 36 in 37 zgoraj v točki 1 navedene sodbe o reviziji M proti EMEA, takih posebnih okoliščin v obravnavanem primeru ni, tako da stanje postopka ne dovoljuje odločanja v smislu člena 61 Statuta Sodišča in člena 13(1) Priloge k temu statutu. Zato mora Splošno sodišče zadevo vrniti Sodišču za uslužbence, da bi to razsodilo o odškodninskem zahtevku za nepremoženjsko škodo, ki naj bi jo utrpel M, potem ko se bo EMA izrekla o utemeljenosti navedenega zahtevka.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (pritožbeni senat)
razsodilo:

1.
Zadeva se vrne v novo odločanje Sodišču za uslužbence Evropske unije, da bi to razsodilo o odškodninskem zahtevku za nepremoženjsko škodo, ki naj bi jo utrpel M.

2.
Odločitev o stroških se pridrži.

Jaeger
Azizi
Forwood
Czúcz
Pelikánová
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 8. julija 2010.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.