CELEX: 61996TJ0121
Aktioner i form af gratis levering af landbrugsprodukter til befolkningerne i Georgien, Armenien, Aserbajdsjan, Kirgistan og Tadsjikistan
Forpligtelse for tilslagsmodtageren til at betale ekspeditionspræmier ('dispatch')

Dommens præmisser
Sagens faktiske omstaendigheder
1 Sagsoegeren, Mutual Aid Administration Services NV, er et skibsagentur.
2 Den 4. august 1995 udstedte Raadet forordning (EF) nr. 1975/95 om aktioner i form af gratis levering af landbrugsprodukter til befolkningerne i Georgien, Armenien, Aserbajdsjan, Kirgisistan og Tadsjikistan (EFT L 191, s. 2, herefter »forordning nr. 1975/95«). Ved forordning (EF) nr. 2009/95 af 18. august 1995 (EFT L 196, s. 4, herefter »forordning nr. 2009/95«) fastsatte Kommissionen gennemfoerelsesbestemmelser til foerstnaevnte forordning.
Sag T-121/96
3 Med hjemmel i forordning nr. 1975/95 udstedte Kommissionen forordning (EF) nr. 2781/95 af 1. december 1995 om transport i forbindelse med gratis levering af rugmel til Georgien, Armenien, Aserbajdsjan og Tadsjikistan (EFT L 289, s. 5, herefter »forordning nr. 2781/95«).
4 Ifoelge forordningen skulle der afholdes licitation over omkostningerne ved levering af 23 000 tons rugmel.
5 I henhold til artikel 1, stk. 1, og artikel 2, stk. 1, litra b), i forordning nr. 2009/95 skulle tilslagsmodtageren paatage sig at levere rugmelet ab en havn eller en banegaard i Faellesskabet, paa transportmiddel, indtil det overtagelsessted og paa det leveringstrin, der fastsaettes i licitationsbekendtgoerelsen.
6 Sagsoegeren fik i forbindelse med denne licitation tilslag paa parti nr. 3 den 18. december 1995. Selskabet blev orienteret pr. telefax og almindeligt brev samme dag. Partiet bestod af 2 500 nettotons til Armenien, som blev stillet til raadighed i havnen i Antwerpen fra den 18. januar 1996, og 2 000 nettotons til Georgien, som blev stillet til raadighed i havnen i Rotterdam fra den 15. januar 1996. Vederlaget til sagsoegeren for disse leverancer androg 12 541 273 BFR.
7 Kommissionens skrivelse, hvorved sagsoegeren fik meddelelse om tilslaget, var vedlagt uddrag af et memorandum, som var udarbejdet den 10. oktober 1995 mellem Kommissionen og de georgiske myndigheder i overensstemmelse med artikel 10, stk. 5, i forordning nr. 2009/95 (herefter »memorandummet«). Kommissionen opfordrede sagsoegeren til at laese uddragene grundigt og at sikre, at instrukserne vedroerende betaling for losning og transport blev noeje overholdt.
8 I overensstemmelse med forordning nr. 2009/95 og memorandummet kunne sagsoegeren tilrettelaegge soetransporten, som selskabet oenskede, men det skulle overlade til de georgiske myndigheder at forestaa losningen af skibene i georgisk havn og den videre transport til bestemmelsesstedet.
9 Med henblik paa udfoerelsen af soetransporten af det tildelte parti underskrev sagsoegeren herefter et certeparti med et rederi paa grundlag af COP-klausulen (customs of the port). Det blev udtrykkeligt aftalt, at der ikke skulle betales ekspeditionspraemier, idet disse er praemier, der udbetales som en tilskyndelse til den virksomhed, som forestaar losningen, hvis den kan gennemfoere losningen hurtigere end forudsat.
10 Det bestemmes i artikel 10, stk. 5, i forordning nr. 2009/95, at betaling for losning og transport samt overliggedagpenge og ekspeditionspraemier til de georgiske myndigheder skal ske i overensstemmelse med de bestemmelser og betingelser, der fastsaettes i memorandummet. Overliggedagpengene (»demurrage«) er den erstatning, rederen oppebaerer som kompensation for tabet ved en eventuel forsinkelse, der indtraeder i forhold til den oprindeligt forudsatte varighed af losningen, idet rederen ikke vil kunne paatage sig en ny transport, saa laenge forsinkelsen varer. Erstatningen betales normalt af den virksomhed, som er ansvarlig for losningen.
11 Det anfoeres i memorandummets punkt 5, at betalingen for losning og transport skal ske inden skibets ankomst for saa vidt angaar 70% af beloebet, beregnet paa grundlag af de transporterede maengder.
12 I punkt 6 anfoeres, at de resterende 30% samt overliggedagpenge og ekspeditionspraemier beregnes af Kommissionen paa grundlag af de »time sheets«, som udarbejdes inden skibets afsejling og underskrives af kaptajnen og havnemyndighederne i Poti eller Batumi. Der afregnes ikke overliggedagpenge eller ekspeditionspraemier direkte med havnene.
13 I henhold til punkt 9 beregnes ekspeditionspraemier og overliggedagpenge paa grundlag af foelgende:
- Arbejdstiden fra mandag kl. 8 til fredag kl. 18, idet der medregnes 24 timer pr. doegn uden afbrydelse.
- Perioder med regnvejr fratraekkes i den medgaaede tid.
- Efter udloebet af den samlede tid, der er forudsat til losningen, tages der ikke laengere hensyn til perioder med regnvejr og fri- og helligdage.
- De dagstariffer for losningen, der tages udgangspunkt i, er foelgende for hver havn:
»bulk wheat - vacuvator«     1 300 tons »grab«        2 500 tons »big bags/pallets«       350 tons »unpalletised sacks and cartons«     250 tons.
14 I punkt 7 anfoeres, at virksomheden - i dette tilfaelde sagsoegeren - senest 14 dage efter modtagelsen af Kommissionens meddelelse herom betaler det i punkt 6 naevnte beloeb. Dokumentation for betalingen skal fremsendes til Kommissionen.
15 Varerne blev losset i havnen i Batumi i tiden fra den 8. til den 15. februar 1996, begge dage inklusive.
16 Den 6. maj 1996 fremsende Kommissionen pr. telefax en afregning til sagsoegeren med oplysning om de omkostninger, der skulle betales til de georgiske myndigheder. I henhold hertil skulle der betales et beloeb paa 21 967,19 USD i ekspeditionspraemier. Afregningen var vedlagt et dokument fra Kommissionen med overskriften »port of Batumi time sheet - dispatch (demurrage calculation)«, som indeholdt alle de oplysninger, som var noedvendige med henblik paa beregningen af ekspeditionspraemierne. Der var bl.a. oplysninger om navnet paa det skib, der blev losset, skibets tonnage, det forudsatte forloeb af losningen, skibets ankomsttidspunkt, den til losningen medgaaede tid, dagssatsen for ekspeditionspraemier og de samlede ekspeditionspraemier, der skulle betales.
17 Der blev mellem sagsoegeren og Kommissionen udvekslet flere skrivelser og telefaxmeddelelser i tiden mellem den 10. maj og den 25. juli 1996, hvor Kommissionen fremsendte den seneste telefaxmeddelelse. Herunder bestred sagsoegeren at skulle betale ekspeditionspraemier, mens det var Kommissionens opfattelse, at disse skulle betales i henhold til artikel 10, stk. 5, i forordning nr. 2009/95.
18 I telefaxmeddelelsen af 25. juli 1996 afslog Kommissionen sagsoegerens forligstilbud med en bemaerkning om, at det skyldige beloeb ikke kunne forhandles.
19 Med henblik paa at undgaa, at bankgarantien blev gjort gaeldende, betalte sagsoegeren ekspeditionspraemierne den 26. juli 1996.
Sag T-151/96
20 Den 12. marts 1996 udstedte Kommissionen forordning (EF) nr. 449/96 om transport i forbindelse med gratis levering af frugtsaft, frugtmarmelade og mel af bloed hvede til Armenien og Aserbajdsjan (EFT L 62, s. 4, herefter »forordning nr. 449/96«).
21 Ifoelge forordningen skulle der afholdes licitation over omkostningerne ved levering af 3 800 tons frugtsaft, frugtmarmelade og mel af bloed hvede.
22 Ved beslutning af 27. marts 1996 tildelte Kommissionen sagsoegeren transporten af dette parti, og selskabet blev orienteret herom ved rekommanderet skrivelse af 28. marts 1996. Skrivelsen var vedlagt uddrag af memorandummet svarende til dem, der var vedlagt skrivelsen til sagsoegeren i sag T-121/96 (jf. ovenfor, praemis 7 og 8).
23 Med henblik paa udfoerelsen af soetransporten af det tildelte parti underskrev sagsoegeren herefter et certeparti med et rederi paa grundlag af COP-klausulen. Det blev udtrykkeligt aftalt, at der ikke skulle betales ekspeditionspraemier.
24 Varerne blev transporteret af tre skibe og losset i havnen i Batumi i tiden fra den 15. til den 31. maj 1996, begge dage inklusive.
25 Den 27. august 1996 fremsende Kommissionen pr. telefax og almindeligt brev en afregning til sagsoegeren med oplysning om de omkostninger, der skulle betales til de georgiske myndigheder. I henhold hertil skulle der i ekspeditionspraemier betales henholdsvis 3 934,02 USD, 1 705 USD og 375 USD eller i alt 6 014,02 USD.
26 Ved telefaxmeddelelse af 29. august 1996 bestred sagsoegeren rigtigheden af afregningen. Selskabet betalte imidlertid ekspeditionspraemierne med henblik paa at undgaa, at bankgarantien blev gjort gaeldende.
Retsforhandlinger og parternes paastande
27 Ved staevninger indleveret til Rettens Justitskontor den 5. august og den 24. september 1996 har sagsoegeren anlagt to annullationssoegsmaal, der er registreret som sag T-121/96 og T-151/96.
28 Ved kendelse af 9. december 1996 har formanden for Fjerde Afdeling i henhold til procesreglementets artikel 50 besluttet at forene de to sager med henblik paa den skriftlige og den mundtlige forhandling.
29 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret spoergsmaal fra Retten i retsmoedet den 5. juni 1997.
30 Efter at have hoert parterne i retsmoedet finder Retten (Fjerde Afdeling), at de to sager ligeledes skal forenes med henblik paa domsafsigelsen.
31 I sag T-121/96 har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande:
-  Kommissionens beslutninger, hvorved sagsoegeren paalaegges af betale ekspeditionspraemier paa 21 967,19 USD, annulleres, og det fastslaas, at sagsoegeren ikke er forpligtet til at betale ekspeditionspraemier til de georgiske myndigheder.
- Kommissionen tilpligtes at tilbagebetale et beloeb paa 21 967,19 USD til sagsoegeren med tillaeg af renter svarende til den i Belgien gaeldende lovbestemte rentesats paa 8% p.a. fra den 30. juli 1996 at regne.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
32 I sag T-151/96 har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande:
-  Kommissionens beslutning af 27. august 1996, hvorved sagsoegeren paalaegges at betale ekspeditionspraemier paa 6 014,02 USD, annulleres, og det fastslaas, at sagsoegeren ikke er forpligtet til at betale ekspeditionspraemier til de georgiske myndigheder.
- Kommissionen tilpligtes at tilbagebetale et beloeb paa 6 014,02 USD til sagsoegeren med tillaeg af renter svarende til den i Belgien gaeldende lovbestemte rentesats paa 7% p.a. fra den 1. september 1996 at regne.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
33 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
- Sag T-121/96 afvises, subsidiaert frifindes Kommissionen i denne sag.
- I sag T-151/96 frifindes Kommissionen.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Paastanden om afvisning af sag T-121/96
Parternes argumenter
34 I duplikken har Kommissionen nedlagt paastand om, at sag T-121/96 afvises, idet den er anlagt for sent. Ifoelge sagsoegte blev den anfaegtede beslutning meddelt sagsoegeren allerede den 6. maj 1996, og de oevrige kommissionsbeslutninger, der naevnes i staevningen, har alene bekraeftet den anfaegtede beslutning. Da sagen er anlagt 5. august 1996, er den saaledes anlagt for sent.
35 Kommissionen har videre anfoert, at procesreglementets artikel 48, stk. 2, hvorefter nye anbringender ikke maa fremsaettes under sagens behandling, medmindre de stoettes paa retlige eller faktiske omstaendigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne, ikke er til hinder for, at afvisningspaastanden tages under paakendelse. Ifoelge Kommissionen fremgaar det af retspraksis, at parterne paa et hvilket som helst tidspunkt kan goere gaeldende, at ufravigelige procesforudsaetninger ikke er opfyldt, f.eks. at soegsmaalsfristen er overskredet, idet Retten af egen drift kan efterproeve disse forudsaetninger (jf. i denne forbindelse generaladvokat Darmon's forslag til afgoerelse i sag 126/87, Del Plato mod Kommissionen, hvori Domstolen afsagde dom den 10.3.1989, Sml. s. 643, punkt 9 og 10 i forslaget).
36 I retsmoedet har sagsoegeren gjort gaeldende, at naervaerende sag, der ganske rigtigt er anlagt i henhold til EF-traktatens artikel 173, stk. 4, er anlagt inden for fristen paa to maaneder. Ifoelge sagsoegeren er fristen i dette tilfaelde foerst begyndt at loebe fra den 4. juni 1996, hvor Kommissionen ved en ny telefaxmeddelelse orienterede sagsoegeren om det noejagtige indhold af og begrundelsen for telefaxmeddelelsen af 6. maj 1996, saaledes at selskabet foerst fra dette tidspunkt var i stand til at udoeve sin soegsmaalsret (Rettens dom af 7.3.1995, forenede sager T-432/93, T-433/93 og T-434/93, Socurte m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 503, praemis 49).
37 Subsidiaert har sagsoegeren ligeledes i retsmoedet gjort gaeldende, at skrivelsen af 10. maj 1996, hvorved selskabet orienterede Kommissionen om, at det med henblik paa udfoerelsen af den overdragne transport havde underskrevet et COP-certeparti, udgoer en ny faktisk omstaendighed. Kommissionen traf herefter en ny beslutning, som blev meddelt sagsoegeren pr. telefax den 4. juni 1996, og hvori der blev taget hensyn til denne nye faktiske omstaendighed (jf. modsaetningsvis Rettens dom af 15.3.1995, sag T-514/93, Cobrecaf m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 621, praemis 47).
Rettens bemaerkninger
38 Efter fast retspraksis er soegsmaalsfristerne i traktatens artikel 173 praeceptive og er ikke undergivet parternes eller retsinstansernes raadighed, da formaalet hermed er at tilvejebringe klarhed og retssikkerhed og undgaa enhver forskelsbehandling og vilkaarlighed i retsplejen (jf. bl.a. Domstolens dom af 15.1.1987, sag 152/85, Misset mod Raadet, Sml. s. 223, praemis 11, og af 23.1.1997, sag C-246/95, Coen, Sml. I, s. 403, praemis 21).
39 I henhold til procesreglementets artikel 113 kan Retten til enhver tid af egen drift efterproeve, om ufravigelige procesforudsaetninger er opfyldt. Overholdelsen af fristen paa to maaneder for anlaeggelse af sag i henhold til traktatens artikel 173, stk. 5, er en ufravigelig forudsaetning for, at sagen kan antages til realitetsbehandling. Retten skal derfor af egen drift efterproeve, om fristen er overholdt.
40 Efter traktatens artikel 173, stk. 5, begynder fristen for anlaeggelse af en sag til proevelse af en beslutning at loebe fra det tidspunkt, hvor denne er meddelt adressaten. Det fremgaar af fast retspraksis, at meddelelsen skal give den paagaeldende mulighed for at faa det rette kendskab til beslutningen og til institutionens begrundelse for denne. For at en beslutning kan anses for behoerigt meddelt, skal den vaere kommet frem til adressaten, og denne skal have haft mulighed for at goere sig bekendt med den (jf. senest Rettens dom af 3.6.1997, sag T-196/95, H mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 31).
41 Det maa derfor undersoeges, om telefaxmeddelelsen af 6. maj 1996 er en beslutning, der kan vaere genstand for et annullationssoegsmaal i henhold til traktatens artikel 173, og om den i givet fald er behoerigt meddelt sagsoegeren.
42 Med henblik paa at tage stilling til, om telefaxmeddelelsen af 6. maj 1996 er en beslutning, maa det undersoeges, om den kan affoede retsvirkninger (Domstolens dom af 27.3.1980, sag 133/79, Sucrimex og Westzucker mod Kommissionen, Sml. s. 1299, praemis 15).
43 I denne forbindelse bemaerkes, at det i Kommissionens telefaxmeddelelse i overensstemmelse med memorandummet paalaegges sagsoegeren inden tyve dage til de georgiske myndigheder at betale omkostningerne ved losning og transport med et beloeb paa 89 940,87 USD, der indeholder et beloeb paa 21 967,19 USD i ekspeditionspraemier. Der henvises til artikel 12, stk. 4, litra b), andet led, i forordning nr. 2009/95, hvorefter den af sagsoegeren stillede bankgaranti skal goeres gaeldende, svarende til det skyldige beloeb med tillaeg af overfoerselsomkostningerne, saafremt beloebet ikke betales inden for den fastsatte frist. Telefaxmeddelelsen udgoer saaledes en i forhold til sagsoegeren bebyrdende retsakt, som selskabet kunne goere sig bekendt med den 6. maj 1996, og der forelaa ikke paa dette tidspunkt uklarheder.
44 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt sagsoegeren kunne goere sig bekendt med begrundelsen for den anfaegtede beslutning, maa foelgende fastslaas:
45 For det foerste henvises der udtrykkeligt i den anfaegtede beslutning til memorandummet, hvoraf sagsoegeren havde modtaget uddrag af de relevante dele. Det ordvalg, sagsoegeren benyttede i sin telefaxmeddelelse af 10. maj 1996, viser i denne forbindelse, at selskabet havde kunnet udlede Kommissionens begrundelser for beslutningen, idet det bestrider, at fremsendelsen af memorandummet er tilstraekkeligt til at paalaegge det at betale ekspeditionspraemier til de georgiske myndigheder. Det fremgaar netop af memorandummets punkt 6 vedroerende Kommissionens afregning af losnings- og transportomkostningerne efter gennemfoerelsen af transporten, at disse omkostninger beregnes af Kommissionen under hensyntagen til »demurrage« og ekspeditionspraemier.
46 For det andet maa det fastslaas, at sagsoegeren ikke paa noget tidspunkt, hverken foer sagens anlaeggelse eller for Retten, har bestridt rigtigheden af oplysningerne i den »time sheet - dispatch/demurrage calcultation«, som Kommissionen fremsendte som bilag til telefaxmeddelelsen af 6. maj 1996, saaledes som sagsoegeren ogsaa har erkendt i retsmoedet. Dette dokument indeholder alle de detailoplysninger, der er noedvendige for at beregne de ekspeditionspraemier, der skulle betales i dette tilfaelde, saasom losserytmen (ogsaa naevnt i memorandummets punkt 9), dagssatserne for ekspeditionspraemier, det lossede skibs tonnage, skibets ankomsttidspunkt, tidspunktet for begyndelsen og afslutningen af losningen samt en fuldstaendig redegoerelse for losseoperationerne dag for dag. Det er derfor med urette, at sagsoegeren i retsmoedet gjorde gaeldende, at da det ikke kunne efterproeve rigtigheden af oplysningerne i den naevnte »time sheet - dispatch/demurrage calcultation« foer modtagelsen af den kopi af originalen, der var vedlagt Kommissionens skrivelse af 17. juli 1996, var beslutningen ufuldstaendig, og at den saaledes ikke kunne affoede retsvirkninger over for selskabet.
47 Det foelger af det anfoerte, at telefaxmeddelelsen af 6. maj 1996 udgjorde en beslutning, som kunne affoede retsvirkninger over for sagsoegeren, og at beslutningen var behoerigt meddelt. Efter modtagelsen af telefaxmeddelelsen kunne sagsoegeren saaledes udnytte sin soegsmaalsret i henhold til traktatens artikel 173. Soegsmaalsfristen paa to maaneder begyndte derfor at loebe den 6. maj 1996.
48 Det aendrer ikke herved, at Kommissionen den 4. juni 1996 pr. telefax besvarede sagsoegerens telefaxmeddelelse af 10. maj 1996. Telefaxmeddelelsen af 4. juni 1996, hvori Kommissionen afviste at tage den tidligere beslutning af 6. maj 1996 op til fornyet overvejelse, indebaerer ikke en vaesentlig aendring af sagsoegerens retsstilling i forhold til den, selskabet havde i henhold til den tidligere beslutning, idet Kommissionen alene bekraeftede beslutningen, og der laegges ikke nye omstaendigheder til grund, som maa antages at affoede bindende retsvirkninger, der kan beroere sagsoegernes interesser (jf. i denne forbindelse ovennaevnte dom i sagen Cobrecaf m.fl. mod Kommissionen, praemis 45, og Domstolens dom af 11.1.1996, sag C-480/93 P, Zunis Holding m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1, praemis 11-14).
49 Det maa i denne forbindelse understreges, at henvisningen i telefaxmeddelelsen af 4. juni 1996 til artikel 10, stk. 5, i forordning nr. 2009/95 blot maa opfattes som en forklaring paa, med hvilken hjemmel den oprindelige beslutning i telefaxmeddelelsen af 6. maj 1996, hvori der henvises til memorandummet, var truffet. Der er saaledes ikke tale om et bevis for, at Kommissionen havde undersoegt sagen paa ny efter modtagelsen af sagsoegerens telefaxmeddelelse af 10. maj 1996. Endvidere anfoerer Kommissionen klart i svaret, at forpligtelsen til at betale ekspeditionspraemier udelukkende stoettes paa bestemmelserne i det retsgrundlag, der finder anvendelse i naervaerende sag, og er »uafhaengig af de modstridende aftaler, virksomhederne maatte have indgaaet med rederierne«. At sagsoegeren havde underskrevet et COP-certeparti for den paagaeldende transport, hvilket Kommissionen foerst blev orienteret om ved telefaxmeddelelsen af 10. maj 1996, udgoer derfor ikke en ny faktisk omstaendighed. Der er saaledes ikke forbindelse mellem certepartiet og retsforholdet mellem Kommissionen og sagsoegeren, og certepartiet kan derfor ikke aendre Kommissionens vurdering, hvorefter der som fastslaaet i telefaxmeddelelsen af 6. maj 1996 skulle betales ekspeditionspraemier, eller grundlaget herfor.
50 Heraf foelger, at telefaxmeddelelsen af 4. juni 1996 ikke udgoer en ny beslutning i forhold til den beslutning, der er indeholdt i telefaxmeddelelsen af 6. maj 1996.
51 Soegsmaalsfristen paa to maaneder, forlaenget med afstandsfristen paa to dage, som i henhold til procesreglementets artikel 102, stk. 2, gaelder for parter med hjemsted i Belgien, udloeb saaledes ved midnat den 8. juli 1996.
52 Sag T-121/96 er anlagt den 5. august 1996 og er dermed anlagt for sent. Sagen maa derfor afvises.
53 Hertil kommer, at de anbringender og argumenter, der er fremfoert vedroerende realiteten, svarer til dem, der er fremfoert i sag T-151/96, og Kommissionen ville derfor under alle omstaendigheder vaere blevet frifundet i den her omhandlede sag af de samme grunde, som anfoeres nedenfor i forbindelse med sag T-151/96.
Paastandene i sag T-151/96 dels om annullation af den anfaegtede beslutning, dels om, at Kommissionen tilpligtes at tilbagebetale de erlagte ekspeditionspraemier med tillaeg af renter
54 I replikken har sagsoegeren anfoert, at indholdet af den staevning og den replik, der er indgivet i sag T-121/96, ogsaa gaelder fuldt ud i forbindelse med behandlingen af sag T-151/96. Sagsoegeren har derfor som bilag til replikken fremlagt de to processkrifter.
55 Da de to sager er forenede, skal der ved paakendelsen af sag T-151/96 tages hensyn til de argumenter, sagsoegeren har fremfoert i forbindelse med sag T-121/96.
56 Det bemaerkes, at staevningen ikke er saerlig struktureret, og at der ikke er redegjort saerskilt for de anbringender, sagsoegeren agter at fremfoere til stoette for annullationspaastanden. Kommissionen har imidlertid kunnet tage stilling til sagens realitet, og den opdeling af argumenterne, som den refererende dommer har foretaget i retsmoederapporten, er godkendt af parterne. Retten kan herefter udoeve sin kontrolfunktion.
Foerste anbringende: tilsidesaettelse af forordning nr. 2009/95 og memorandummet
Parternes argumenter
57 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningen om at paalaegge selskabet at betale ekspeditionspraemier paa i alt 6 014,02 USD er i strid med forordning nr. 2009/95 og memorandummet, idet der hverken i forordningen eller i memorandummet fastsaettes en sats, der kan anvendes ved beregningen af praemierne. Sagsoegeren kan derfor ikke anses for debitor for de ekspeditionspraemier, der skal betales til de georgiske myndigheder.
58 Ifoelge sagsoegeren kunne Kommissionen have fastlagt satsen for ekspeditionspraemier paa tidspunktet for offentliggoerelsen af licitationen eller i hvert fald paa det tidspunkt, hvor denne blev gennemfoert. Memorandummet blev saaledes underskrevet den 6. oktober 1995, og da sagsoegeren fik tilslag den 27. marts 1996, kunne selskabet derfor have vaeret orienteret om satserne for ekspeditionspraemier. Fra det tidspunkt, hvor sagsoegeren fik tilslag, var Kommissionen bekendt med alle de tekniske specifikationer for de skibe, der skulle benyttes ved udfoerelsen af den sagsoegeren tildelte transport, idet selskabet skulle give disse oplysninger i henhold til artikel 6, stk. 1, litra d), nr. 3), i forordning nr. 2009/95. Det fremgaar ogsaa af Kommissionens praksis, at den er i stand til at fastlaegge satsen for ekspeditionspraemier paa det tidspunkt, hvor forordningen om licitationen udstedes. Sagsoegeren har i denne forbindelse henvist til Kommissionens forordning (EF) nr. 1416/96 af 22. juli 1996 om levering af bloed hvede som foedevarehjaelp (EFT L 182, s. 1, herefter »forordning nr. 1416/96«), hvori der angives satser for ekspeditionspraemier for saa vidt angaar en leverance til Bangladesh.
59 Sagsoegeren stiller sig uforstaaende over for, at Kommissionen foerst i svarskriftet har givet de oplysninger, som er noedvendige for at beregne ekspeditionspraemierne, selv om den kunne have gjort det allerede ved licitationen.
60 Saafremt man foelger Kommissionens opfattelse, hvorefter sagsoegeren skal betale ekspeditionspraemier, vil det ifoelge sagsoegeren vaere det samme som at sige, at selskabet skulle have fastsat satserne herfor paa det tidspunkt, hvor det befragtede skibet, selv om selskabet ikke kendte det beloeb, der i sidste ende skulle betales. Kommissionen kan ikke paa dette punkt goere gaeldende, at sagsoegeren kunne have benyttet de satser, der var fastsat i forbindelse med tidligere foranstaltninger vedroerende foedevarehjaelp i henhold til Raadets forordning (EF) nr. 1999/94 af 27. juli 1994 om aktioner i form af gratis levering af landbrugsprodukter til befolkningerne i Georgien, Armenien, Aserbajdsjan, Kirgisistan og Tadsjikistan (EFT L 201, s. 1), idet disse transporter fandt sted i 1994 og 1995, mens naervaerende transport blev gennemfoert i 1996.
61 Endelig har sagsoegeren i replikken anfoert, at Kommissionen ved i memorandummet at fastsaette en ikke saerlig hurtig losserytme og ved ikke samtidig at fastlaegge en sats for ekspeditionspraemier indirekte har fastsat en bestemmelse, som i tilfaelde af hurtig losning indebaerer, at tilbudsgiveren skal betale en form for stoette til modtageren af foedevarehjaelpen, i dette tilfaelde de georgiske myndigheder. Det er under disse omstaendigheder urimeligt, at tilbudsgiveren skal betale ekspeditionspraemierne, navnlig hvis det kraevede beloeb ikke staar i rimeligt forhold til vaerdien af de transporterede foedevarer. Sagsoegeren har anfoert, at saafremt dette argument maatte blive anset for et nyt anbringende, vil det alligevel kunne tages under paakendelse i henhold til procesreglementets artikel 48, stk. 2, idet det stoettes paa en omstaendighed, som selskabet har faaet kendskab til, da det modtog bilag I til svarskriftet i sag T-121/96.
62 Kommissionen har for det foerste anfoert, at det forhold, at der ikke i forordning nr. 2009/95 eller i memorandummet er fastsat en sats for ekspeditionspraemier, ikke er tilstraekkeligt til at fritage sagsoegeren for betaling af ekspeditionspraemier, idet det fremgaar af forordningens artikel 10, stk. 5, og memorandummets punkt 5 og 9, at det paahviler selskabet at betale disse. Kommissionen har i denne forbindelse henvist til artikel 55 i konventionen om internationale loesoerekoeb, hvoraf fremgaar, at saafremt en aftale ikke fastsaetter koebesummen, er koeberen forpligtet til at betale den pris, som paa tidspunktet for indgaaelsen af aftalen almindeligvis forlanges for en tilsvarende vare, naar den saelges i den paagaeldende branche under tilsvarende omstaendigheder.
63 Ifoelge Kommissionen maa det derfor undersoeges, om det beloeb, der er afkraevet sagsoegeren i ekspeditionspraemier, er rimeligt. Den sats for ekspeditionspraemier, der endeligt blev fastlagt i aftalen mellem Kommissionen og de georgiske myndigheder, kan ikke anses for urimelig, idet der ved en tidligere foranstaltning vedroerende foedevarehjaelp var aftalt satser paa et tilsvarende niveau i et tilfaelde, hvor virksomhederne individuelt kunne forhandle satserne for ekspeditionspraemier. Endvidere fremgaar det af punkt 18 i den foerste afdeling af det certeparti, der er aftalt mellem sagsoegeren og ejeren af et til den omhandlede transport befragtet skib, som sagsoegeren har fremlagt som bilag til staevningen i sag T-151/96, og af tillaegsbestemmelse nr. 23, at overliggedagpengene var fastsat til 2 200 USD, saaledes at den sats for ekspeditionspraemier, som Kommissionen har anvendt i denne sag, nemlig 750 USD for det skib, der havde transporteret mindre end 1 000 tons, og 1 100 USD for de to oevrige skibe, som havde transporteret mellem 1 000 og 2 000 tons, ikke kan anses for urimelig, naar henses til, at ekspeditionspraemierne normalt udgoer halvdelen af overliggedagpengene.
64 Kommissionen har bemaerket, at sagsoegeren ikke bestrider, at de anvendte satser for ekspeditionspraemier er rimelige, men alene goer gaeldende, at der slet ikke skal betales ekspeditionspraemier, fordi satserne ikke er naevnt i de uddrag af memorandummet, som blev fremsendt i forbindelse med tilslaget. Ingen anden virksomhed har naegtet at betale ekspeditionspraemier med henvisning til, at satsen ikke var kendt paa dette tidspunkt.
65 For det andet har Kommissionen gjort gaeldende, at der maa sondres mellem retsforholdet mellem Kommissionen og sagsoegeren og retsforholdet mellem sagsoegeren og ejeren af skibet (rederen).
66 Forholdet mellem Kommissionen og sagsoegeren er alene reguleret af forordning nr. 2009/95 og memorandummet. Det fremgaar f.eks. af artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 2009/95, at Kommissionen betaler en fast pris pr. transporteret ton uden hensyntagen til den pris, sagsoegeren faktisk har aftalt med rederen. Det fremgaar klart af retsgrundlaget, at sagsoegeren skulle betale ekspeditionspraemierne. Det memorandum, der var indgaaet med de georgiske myndigheder, skulle sikre, at overliggedagpengene blev betalt til de virksomheder, som forestod transporten. Det er grunden til, at virksomhederne kun paa forhaand skulle betale 70% af losseomkostningerne, mens de resterende 30% foerst skulle betales, naar eventuelle overliggedagpenge alt efter den faktiske lossetid kunne fratraekkes. Til gengaeld havde de georgiske myndigheder forlangt, at de resterende 30% blev forhoejet med ekspeditionspraemier ved hurtig losning. Disse to hensyn er ogsaa baggrunden for memorandummets punkt 6, hvorefter ekspeditionspraemier og overliggedagpengene ikke kan afregnes direkte med havnene, og at det resterende beloeb afregnes sammen med overliggedagpenge og ekspeditionspraemier (»together with demurrage and dispatch«). Det fremgaar ligeledes af memorandummets punkt 2, at de georgiske myndigheder og ikke sagsoegeren som afskiber var ansvarlige for losningen. I modsaetning til, hvad der normalt gaelder, ville myndighederne og ikke sagsoegeren saaledes i givet fald vaere forpligtet til at betale overliggedagpenge og berettiget til at modtage ekspeditionspraemier.
67 Derimod er forholdet mellem sagsoegeren og rederen, som ejer de befragtede skibe, reguleret af de certepartier, der er aftalt mellem dem. Det fremgaar saaledes af bestemmelse nr. 23 i det certeparti, der er fremlagt som bilag til staevningen i sag T-151/96, at der ikke skal betales ekspeditionspraemier, og i modsaetning til hvad der normalt gaelder, var rederen saaledes ikke forpligtet til at betale saadanne praemier til sagsoegeren (afskiberen). Disse certepartier har imidlertid ikke nogen betydning for den forpligtelse, som i henhold til forordning nr. 2009/95 og memorandummet paahviler sagsoegeren som tilslagsmodtager, til at betale ekspeditionspraemier til de georgiske myndigheder, der er ansvarlige for losningen i egen havn. Certepartierne skal alene regulere forholdet mellem sagsoegeren og rederiet. Kommissionen har anfoert, at sagsoegeren kunne have affattet certepartierne paa grundlag af memorandummet, hvis indhold selskabet var bekendt med. Ved at aftale, at rederen ikke var forpligtet til at betale ekspeditionspraemier, valgte sagsoegeren at udsaette sig for risikoen for selv at maatte betale disse praemier.
68 For det tredje har Kommissionen anfoert, at den ikke kunne fastlaegge ekspeditionspraemiernes noejagtige stoerrelse, da memorandummet blev underskrevet, idet det afhang af en raekke faktorer, som ikke var kendt paa dette tidspunkt, f.eks. lossehavnen, skibets tonnage, skibets stand og prisudviklingen inden for soetransport. De anvendte satser blev foerst fastlagt, efterhaanden som disse oplysninger var til raadighed. Endvidere var det ikke muligt at fastlaegge de anvendte skibes tonnage paa grundlag af oplysningerne i sagsoegerens tilbud, idet de kun indeholdt en angivelse af skibstypen og ikke af antallet af skibe, der skulle anvendes, eller deres tonnage. I forordning nr. 1416/96, hvortil sagsoegeren har henvist, havde Kommissionen derimod paa forhaand oplysninger om tonnagen for de skibe, der skulle anvendes, og den kunne derfor fra starten fastlaegge den sats for ekspeditionspraemier, som blev anvendt. Kommissionen har tilfoejet, at sagsoegeren aldrig har indhentet oplysninger om den sats for ekspeditionspraemier, der skulle anvendes, og selskabet havde derfor oejensynligt ikke indvendinger mod, at denne sats ikke udtrykkeligt blev naevnt i de til selskabet fremsendte dokumenter.
69 For det fjerde har Kommissionen anfoert, at argumentet om, at betalingen af ekspeditionspraemier er en form for stoette til de georgiske myndigheder, er et nyt anbringende, der i henhold til procesreglementets artikel 48, stk. 2, ikke kan antages til realitetsbehandling, idet det stoettes paa to faktiske omstaendigheder vedroerende beregningen af ekspeditionspraemierne, som sagsoegeren havde kendskab til, inden sagen blev anlagt. Den anvendte losserytme fremgaar af punkt 9 i de uddrag af memorandummet, som blev fremsendt til sagsoegeren i forbindelse med tilslaget, og satsen for ekspeditionspraemierne var fastsat i de anfaegtede beslutninger. Under alle omstaendigheder var losserytmen ikke for lav, naar der tages hensyn til de transporterede varers karakter og de faciliteter, der er til raadighed i Georgien.
Rettens bemaerkninger
70 Forholdet mellem sagsoegeren og Kommissionen er udelukkende reguleret ved Raadets forordning nr. 1975/95, forordning nr. 2009/95 og nr. 449/96, der er udstedt af Kommissionen i henhold til foerstnaevnte forordning, beslutningen af 27. marts 1996 og memorandummet, der er aftalt mellem Kommissionen og de georgiske myndigheder, og hvoraf de relevante uddrag var vedlagt Kommissionens skrivelse af 28. marts 1996.
71 Det fremgaar klart af disse dokumenter, at de virksomheder, der blev tildelt transporterne, i givet fald var pligtige at betale ekspeditionspraemier til de georgiske myndigheder.
72 Det bestemmes saaledes i artikel 10, stk. 5, i forordning nr. 2009/95, at betalingen for losning og transport samt overliggedagpenge og ekspeditionspraemier til de georgiske myndigheder skal ske i overensstemmelse med de bestemmelser og betingelser, der fastsaettes i memorandummet. Det fastslaas saaledes ikke blot i bestemmelsen, at memorandummet regulerer bestemmelserne og betingelserne for betaling af ekspeditionspraemier, men ogsaa, at der i givet fald skal betales ekspeditionspraemier til de georgiske myndigheder, idet der anvendes ordene »betalingen for ... ekspeditionspraemier til de georgiske myndigheder«.
73 Betalingsbetingelserne er fastlagt paa foelgende maade i memorandummet: Ifoelge punkt 5 skal den virksomhed, der tildeles transporten, betale 70% af omkostningerne ved losning og transport inden skibets ankomst til georgisk havn, beregnet paa grundlag af de transporterede maengder. I punkt 6 anfoeres, at de resterende 30% samt overliggedagpenge og ekspeditionspraemier (»together with demurrage and dispatch«) beregnes af Kommissionen efter losningen paa grundlag af de »time sheets«, som udarbejdes i faellesskab af skibets kaptajn og havnemyndighederne. Ifoelge samme bestemmelse kan der ikke afregnes overliggedagpenge eller ekspeditionspraemier direkte med havnemyndighederne. Endelig fremgaar det af punkt 7, at virksomheden inden 14 dage skal betale det i punkt 6 naevnte beloeb.
74 Det fremgaar saaledes af memorandummets punkt 5, 6 og 7, at den afregning, Kommissionen udarbejder, efter at de georgiske myndigheder har losset skibet, ikke kun omfatter de resterende losseomkostninger, men ogsaa i givet fald ekspeditionspraemier, og at den virksomhed, som har faaet overdraget transporten, skal betale disse.
75 Det forhold, at sagsoegeren har aftalt et certeparti med en reder, hvorefter rederen ikke skal betale ekspeditionspraemier, har ikke betydning for sagsoegerens retsstilling over for Kommissionen, idet certepartiet alene skal regulere forholdet mellem sagsoegeren og rederen. »No dispatch«-bestemmelsen indebaerer kun, at rederen ikke er forpligtet til at betale ekspeditionspraemier til sagsoegeren, selv om selskabet maatte vaere forpligtet til at betale disse til de georgiske myndigheder i henhold til artikel 10, stk. 5, i forordning nr. 2009/95 og memorandummet.
76 Saaledes som sagsoegeren har erkendt i retsmoedet, har selskabet paataget sig en risiko ved at acceptere denne »no dispatch«-bestemmelse. Ifoelge sagsoegeren paatog selskabet sig denne risiko, idet det var overbevist om, at det forhold, at der ikke blev meddelt en praecis sats for ekspeditionspraemier i forbindelse med tilslaget, medfoerte, at der ikke kunne blive tale om en forpligtelse til i givet fald at betale ekspeditionspraemier til de georgiske myndigheder. Denne opfattelse er imidlertid forkert. Det forhold, at der ikke blev givet meddelelse om en saadan sats til sagsoegeren i forbindelse med tilslaget, fritager ikke selskabet for en saadan forpligtelse. Der henvises i denne forbindelse til, at det i memorandummet klart paalaegges den virksomhed, der overdrages transporten, at betale ekspeditionspraemier, uden at omfanget heraf fastsaettes i form af en sats, der gaelder for tilslagsmodtageren. Endvidere fremgaar det ikke af andre bestemmelser i det retsgrundlag, der finder anvendelse paa forholdet mellem Kommissionen og sagsoegeren, at Kommissionen skal fastlaegge satsen for ekspeditionspraemier foer eller i forbindelse med tilslaget. Den omstaendighed, at der ikke sammen med tilslaget er givet meddelelse om de satser, der skal anvendes, er under disse omstaendigheder uden betydning for, at der bestaar en forpligtelse for sagsoegeren til at betale ekspeditionspraemier.
77 Endvidere kan ekspeditionspraemiernes noejagtige stoerrelse foerst fastsaettes efter losningen af skibet, saaledes at beloebets stoerrelse er usikkert indtil losningen, ogsaa selv om de anvendte satser er kendt inden. Naar satserne som i dette tilfaelde ikke er kendt paa tidspunktet for tilslagets fremsendelse, maa tilslagsmodtageren forvente, at der anvendes en rimelig sats.
78 Sagsoegeren har ikke bestridt, at den sats, som i sidste ende blev anvendt i dette tilfaelde, er rimelig, hvilket selskabet har bekraeftet i retsmoedet.
79 Da sagsoegeren fra det tidspunkt, hvor selskabets tilbud blev accepteret, paa grundlag af artikel 10, stk. 5, i forordning nr. 2009/95 og endnu mere praecist, da uddragene af memorandummet blev fremsendt i forbindelse med tilslaget, vidste, at der eventuelt skulle betales ekspeditionspraemier, kunne selskabet - saafremt det var i tvivl - under alle omstaendigheder have indhentet naermere oplysninger hos Kommissionen om de noejagtige satser, saaledes at selskabet bedre kunne vurdere den risiko, det paatog sig, da det indgik certepartierne med »no dispatch«-bestemmelsen.
80 Hvad angaar det argument, sagsoegeren har fremfoert i replikken, om, at der er tale om skjult stoette til de georgiske myndigheder paa grund af stoerrelsen af ekspeditionspraemierne, er der tale om et nyt anbringende, der i henhold til procesreglementets artikel 48, stk. 2, ikke kan antages til realitetsbehandling, idet det stoettes paa to faktiske omstaendigheder, som sagsoegeren havde kendskab til, da sagen blev anlagt. Beregningen af ekspeditionspraemiernes stoerrelse afhaenger saaledes af losserytmen og satsen for ekspeditionspraemierne. Det foerste forhold er naevnt i punkt 9 i uddragene af memorandummet, som er vedlagt staevningen i de to sager, og det andet forhold er omtalt i de beslutninger, der er genstanden for naervaerende sager, og som ligeledes er vedlagt staevningerne i de to sager.
81 Herefter kan der ikke gives sagsoegeren medhold i det foerste anbringende.
Andet anbringende: uklar beregning af ekspeditionspraemierne
Parternes argumenter
82 Sagsoegeren har ogsaa gjort gaeldende, at beregningen af de skyldige beloeb i den anfaegtede beslutning ikke er klar.
83 Kommissionen har heroverfor anfoert, at fremgangsmaaden for beregning af ekspeditionspraemierne klart fremgaar af dokumenterne med overskriften »time sheet - dispatch/demurrage calculation«, og at de forskellige beregninger ikke er behaeftet med fejl.
Rettens bemaerkninger
84 Beregningen af ekspeditionspraemierne fremgaar klart af de dokumenter med overskriften »time sheet - dispatch/demurrage calculation«, som Kommissionen fremsendte til sagsoegeren som en del af den anfaegtede beslutning.
85 I retsmoedet har sagsoegeren i besvarelse af et spoergsmaal fra Retten anfoert, at den paaberaabte uklarhed i virkeligheden kun vedroerte det forhold, at sagsoegeren ikke tidligere havde kendskab til de anvendte satser for ekspeditionspraemierne. Det maa fastslaas, at beregningsmetoderne var fuldstaendig klare for sagsoegeren, men at selskabet med dette andet anbringende i virkeligheden paa ny bestrider at vaere forpligtet til at betale eventuelle ekspeditionspraemier, hvilket netop er genstanden for den argumentation, sagsoegeren har fremfoert i forbindelse med det foerste anbringende.
86 Paa samme maade som det foerste anbringende maa det andet anbringende saaledes forkastes. Dette gaelder saa meget mere, som sagsoegeren for Retten ikke har bestridt, at alle beregningerne er korrekte og er foretaget paa grundlag af rimelige satser for ekspeditionspraemierne.
87 Paastanden om annullation af den anfaegtede beslutning maa herefter i det hele forkastes. Paastanden om, at Kommissionen tilpligtes at tilbagebetale de betalte ekspeditionspraemier med tillaeg af renter, er derfor herefter uden genstand.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
88 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Sagsoegeren har tabt sagen, og i overensstemmelse med Kommissionens paastand doemmes selskabet til at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN
(Fjerde Afdeling)
89 Sag T-121/96 og T-151/96 forenes med henblik paa domsafsigelsen.
90 Sag T-121/96 afvises.
91 I sag T-151/96 frifindes Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber.
92 Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.