CELEX: 62002CJ0420
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Jätteiden laiton sijoittaminen Péra Galinin kaatopaikalle
Jätedirektiivin 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156/ETY, 4 ja 9 artikla

Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteessaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut
jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY (EYVL L 194, s. 39), sellaisena kuin se on muutettuna
18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY (EYVL L 78, s. 32; jäljempänä direktiivi), 4 ja 9 artiklan mukaisia
velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä varmistaakseen, että Heraklionin (Kreikka) hallintoalueen
eräällä osa-alueella sijaitsevalle Péra Galinin kaatopaikalle sijoitetut jätteet hyödynnettäisiin tai että niistä huolehdittaisiin
vaarantamatta ihmisten terveyttä, vesiä, ilmaa, maaperää ja kasveja sekä eläimiä ja tuottamatta melu‑ tai hajuhaittoja, ja
koska se on myöntänyt tälle laitokselle sellaisen käyttöluvan, joka ei sisällä tarvittavia tietoja.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jätteet hyödynnetään tai niistä huolehditaan
vaarantamatta ihmisten terveyttä ja käyttämättä menettelyjä tai menetelmiä, joista voi aiheutua vahinkoa ympäristölle ja erityisesti,
että:
–
ei vaaranneta vesiä, ilmaa, maaperää ja kasveja sekä eläimiä;
–
ei tuoteta melu‑ tai hajuhaittoja;
–
ei vahingoiteta haitallisesti maaseutua tai erityisalueita.
Jäsenvaltioiden on myös toteutettava tarvittavat toimenpiteet jätteiden hylkäämisen, upottamisen tai valvomattoman huolehtimisen
estämiseksi.”
Direktiivin 9 artiklassa säädetään puolestaan seuraavaa:
”1.

Edellä olevan 4, 5 ja 7 artiklan soveltamiseksi on kaikkien laitosten tai yritysten, jotka suorittavat liitteessä II A tarkoitettuja
toimia, saatava siihen lupa 6 artiklassa tarkoitetulta toimivaltaiselta viranomaiselta.
Tällaisessa luvassa on erityisesti mainittava:
–
jätteiden lajit ja määrät;
–
tekniset vaatimukset;
–
toteutettavat turvatoimet;
–
paikka, jossa jätteestä huolehditaan;
–
käsittelymenetelmä.
2.

Luvat voidaan myöntää määräajaksi, ne voidaan uusia, niihin voidaan liittää ehtoja ja velvoitteita tai luvat voidaan evätä
varsinkin, jos aiottu huolehtimismenetelmä ei ole ympäristönsuojelun kannalta hyväksyttävä.”
Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
Koska Euroopan parlamentille oli jätetty vetoomuksia, joiden mukaan Heraklionin hallintoalueen eräällä osa-alueella sijaitsevalla
Péra Galini ‑nimisellä paikalla oli laiton kaatopaikka, komissio pyysi 23.2.2000 Kreikan hallitukselta tietoja kyseisen laitoksen
toimintaolosuhteista ja tuota aluetta koskevan jätehuoltosuunnitelman edistymisestä.
Kreikan viranomaiset viittasivat 10.5.2000 päivätyssä vastauksessaan siihen, että edellä mainitun alueen eri vyöhykkeillä
oli pantu toimeen XYTA‑tyyppisiä hankkeita kaatopaikkojen rakentamiseksi. Ne totesivat, että tällainen hanke oli olemassa
myös Péra Galinin kaatopaikkaa varten, koska sen sijoituspaikka oli hyväksytty maaliskuussa 1995 tehdyllä päätöksellä. Ne
täsmensivät, että tämän hankkeen ympäristöllisiä edellytyksiä koskevaa yhteistä ministeriön päätöstä ei vielä ollut tehty.
Komissio sai toukokuussa 2001 tiedon siitä, että Heraklionin yleinen alioikeus oli 22.12.1998 tehnyt päätöksen, jossa todettiin,
että tuo laitos oli laiton ja että siitä aiheutui vaaraa ympäristölle ja ihmisille, ja jossa määrättiin, että jätteiden sijoittaminen
Péra Galinin kaatopaikalle oli lopetettava.
Kreikan viranomaiset ilmoittivat 13. ja 14.12.2000 pidetyissä kokouksissa komissiolle, ettei Heraklionin alueen jätehuoltosuunnitelmaa
ollut vielä laadittu ja ettei Péra Galinin kaatopaikalla olevan uuden laitoksen ympäristövaikutusten arviointia ollut vielä
saatettu päätökseen.
Ne ilmoittivat 20.3.2001 päivätyllä kirjeellä komissiolle Kreetan alueen jätehuoltosuunnitelman ensimmäisen vaiheen päättymisestä.
Ne viittasivat myös asiantuntijatutkimukseen, jolla pyrittiin tutkimaan Péra Galinin kaatopaikalla olevan laitoksen toimintaolosuhteet.
Ne totesivat lisäksi, että tämä paikka soveltui uuden jätteidenkäsittelylaitoksen rakentamiseen.
Koska komissio katsoi, ettei Helleenien tasavalta ollut noudattanut direktiivin 4 ja 9 artiklan mukaisia velvoitteitaan, se
antoi tälle jäsenvaltiolle 24.4.2001 päivätyllä kirjeellä virallisen huomautuksen pyytäen sitä esittämään huomautuksensa.
Kreikan viranomaiset ilmoittivat 16.11.2001 päivätyssä vastauksessaan komissiolle, että Kreetan alueneuvosto oli 16.7.2001
hyväksynyt Kreetan alueen jätehuoltosuunnitelmaa koskevan tutkimuksen. Ne väittivät, että tämä ongelma tulee poistumaan suurimmaksi
osaksi sitten kun tuo suunnitelma toteutetaan Péra Galinin kaatopaikkaa koskevalla kunnostamissuunnitelmalla. Lisäksi ne selittivät,
että tällä paikalla on toteutettu useita eri toimenpiteitä luonnolle aiheutuvien haitallisten vaikutusten ja ihmisten terveydelle
aiheutuvan vaaran rajoittamiseksi. Paikka oli aidattu ja sitä vartioitiin vuorokauden ympäri, palosuojausvyöhyke oli rakennettu,
pölypäästöjen rajoittamiseksi oli rakennettu paikalle johtava kestopäällystetty tie ja sadeveden virtausta varten oli tehty
kaivanto, jolla tätä virtausta valvotaan ja jolla se kierrätetään paikan päällä, ja paikka on peitetty hiekalla. Lisäksi Kreikan
viranomaisten mukaan alueen kalliot olivat läpäisemättömiä.
Koska komissio piti edellä mainittuja toimenpiteitä riittämättöminä, se lähetti 21.12.2001 perustellun lausunnon kehottaen
Helleenien tasavaltaa toteuttamaan sen noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta.
Kreikan viranomaiset viittasivat 17.4. ja 7.6.2002 päivätyissä vastauksissaan uudelleen Heraklionin hallintoalueen suunnitelman
käsittävän Kreetan alueen jätehuoltosuunnitelman valmistumiseen ja muistuttivat Péra Galinin kaatopaikalla toteutetuista toimenpiteistä.
Ne täsmensivät, että Kreetan alueen suorittamat kaikki jätehuoltotutkimukset tultaisiin saattamaan päätökseen heinäkuussa
2002, joten nämä hankkeet voitaisiin rahoittaa tämän saman vuoden aikana. Suunnitelman mukaan Péra Galinin kaatopaikalle perustetaan
ja siellä käynnistetään nykyaikainen XYTA-laitos, joka vastaa Heraklionin, Rethymnonin ja Lassithin hallintoalueiden tarpeita.
Koska komissio piti tilannetta edelleenkin epätyydyttävänä, se päätti nostaa nyt esillä olevan kanteen.
Kanne
Direktiivin 4 artiklan rikkomista koskeva ensimmäinen kanneperuste
Asianosaisten lausumat
Komissio huomauttaa toimivaltaisten viranomaisten 11.2.1998 toimittamassa tarkastuksessa ilmenneen, että Péra Galinin kaatopaikan
toiminta aiheuttaa ympäristön pilaantumista ja vaarantaa asukkaiden terveyden.
Se toteaa, että Kreikan viranomaiset ovat viralliseen huomautukseen ja perusteltuun lausuntoon antamissaan vastauksissa myöntäneet,
ettei kaatopaikan toimintaa ole keskeytetty. Se väittää, etteivät paikalla toteutetut toimenpiteet ole riittäviä taatakseen
kaatopaikan asianmukaisen toiminnan ja estääkseen kaikki direktiivin 4 artiklassa tarkoitetut ympäristölle ja ihmisille aiheutuvat
vaarat. Sen mukaan suotovesikaivantoja rakennettaessa on tehtävä hydrogeologisia tutkimuksia ja selvitettävä, onko maaperä
läpäisemätön. Kreikan viranomaiset eivät myöskään aikoneet toteuttaa minkäänlaisia maaperän ja pohjavesien pilaantumisen estäviä
toimenpiteitä, kuten rakentaa geologista suojaseinämää, ottaa käyttöön uutta suotovesien keräämis‑ ja läpäisemättömyysjärjestelmää,
toimituttaa paikan päällä säännöllisiä tarkastuksia, tutkia veden laatua tai ottaa talteen biokaasua.
Komissio toteaa lisäksi, että Heraklionin hallintoalueen terveysviranomaisten 23.1.2002 laatiman tarkastuskertomuksen mukaan
jätteiden suotovesiä ei kerätä talteen ja ne lasketaan erääseen jokeen, josta ne päätyvät mereen. Se toteaa, ettei kaatopaikan
alla olevan kallion ole osoitettu olevan läpäisemätön, joten siihen ei voida vedota perusteltaessa sitä, ettei maaperän ja
pohjavesien pilaantumisen estäviä toimenpiteitä ole toteutettu. Alueellisen jätehuoltosuunnitelman mukaiset toimet, joilla
aiotaan ratkaista Kreetan jätehuolto-ongelma, ovat vielä tutkimusvaiheessa.
Näin ollen komissio väittää, että koska Péra Galinin kaatopaikkaa on käytetty jo vuodesta 1994 ja koska se toimii vielä tänäkin
päivänä, Helleenien tasavalta on ylittänyt sille direktiivin 4 artiklassa annetun harkintavallan rajat.
Kreikan hallitus väittää, ettei se ole ylittänyt sen harkintavallan rajoja, joka jäsenvaltioille jätetään direktiivin 4 artiklassa.
Se katsoo, että Péra Galinin kaatopaikalla toteutetut toimenpiteet huomioiden kaatopaikan nykyisestä toiminnasta ei aiheudu
vaaraa ihmisten terveydelle eikä ympäristölle.
Se vetoaa tältä osin vielä seuraaviin seikkoihin:
–
uudessa jätehuoltosuunnitelmassa on tehty kyseisen paikan kunnostamista koskeva tutkimus
–
Kreetan alueen jätehuoltosuunnitelman toinen vaihe on päättynyt
–
ympäristöministeriön hyväksymien investointisuunnitelman ja pakkausmateriaalien kierrättämisjärjestelmän toimintaa koskevan
hankkeen pitäisi olla sovellettavissa vuonna 2004
–
rakennerahastoon tultaisiin vuonna 2003 jättämään tukihakemus XYTA-nimisen keskuskaatopaikan rakentamisen ja Péra Galinin
kaatopaikan kunnostamisen rahoittamiseksi.
Kreikan hallitus toteaa tammikuussa 2002 laaditusta kertomuksesta, johon komissio on viitannut, että se laadittiin sen jälkeen,
kun paikan päällä oli tehty tarkastus olosuhteissa, jotka jatkuvien rankkasateiden vuoksi olivat erittäin vaikeat. Kreikan
viranomaiset toteavat 12.3.2003 laaditusta kertomuksesta ilmenevän, että suotovedet kerätään, paitsi poikkeustapauksessa,
kolmeen vedenpitävään säiliöön ja ne kierrätetään paikan päällä. Péra Galinin kaatopaikan kunnostamista koskeva ympäristövaikutusten
arviointi oli jätetty 10.2.2003 ja sen odotettiin tulevan hyväksytyksi huhtikuussa 2003. Alueen kallioiden läpäisemättömyys
oli osoitettu geologisessa tutkimuksessa, joka oli toteutettu jätehuoltosuunnitelman toimeenpanon tarpeita varten. Kreikan
viranomaiset toteavat myös, että toimivaltaisten viranomaisten toimittamissa mittauksissa ei ole ilmennyt, että sallitut raja-arvot
olisi ylitetty.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on syytä muistuttaa, että vaikka direktiivin 4 artiklan ensimmäisessä kohdassa ei täsmennetä, millaisia niiden toimenpiteiden
on käytännössä oltava, jotka on toteutettava sen varmistamiseksi, että jätteistä huolehditaan vaarantamatta ihmisten terveyttä
ja aiheuttamatta vahinkoa ympäristölle, on kuitenkin niin, että tämä direktiivi sitoo niitä saavutettavaan tavoitteeseen nähden,
vaikkakin sillä jätetään jäsenvaltioille harkintavaltaa, kun ne arvioivat tällaisten toimenpiteiden tarpeellisuutta (asia
C‑365/97, komissio v. Italia, tuomio 9.11.1999, Kok. 1999, s. I‑7773, 67 kohta).
Lähtökohtaisesti ei siis ole mahdollista päätellä automaattisesti, että aina silloin kun käytännön tilanne ei ole yhdenmukainen
direktiivin 4 artiklan ensimmäisessä kohdassa vahvistettujen tavoitteiden kanssa, jäsenvaltio on välttämättä jättänyt noudattamatta
tämän säännöksen mukaisen velvollisuutensa varmistaa, että jätteistä huolehditaan vaarantamatta ihmisten terveyttä ja aiheuttamatta
vahinkoa ympäristölle. Tällaisen tilanteen jatkuminen voi kuitenkin osoittaa, että jäsenvaltiot ovat ylittäneet tässä säännöksessä
niille annetun harkintavallan, erityisesti jos ympäristön tila on jo pitkään huomattavasti heikentynyt toimivaltaisten viranomaisten
puuttumatta asiaan (em. asia komissio v. Italia, tuomion 68 kohta).
Myöskin on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenyysvelvoitteen laiminlyönnin olemassaoloa arvioitaessa
on otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena, kuin se oli perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä,
ja että yhteisöjen tuomioistuin ei ota huomioon tämän jälkeen tapahtuneita muutoksia (ks. mm. asia C‑455/00, komissio v. Italia,
tuomio 24.10.2002, Kok. 2002, s. I‑9231, 21 kohta ja asia C‑348/02, komissio v. Italia, tuomio 2.10.2003, 7 kohta, ei vielä
julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
On siis syytä tutkia, onko komissio näyttänyt oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen sen, että Helleenien tasavalta oli
perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä jo pitkään laiminlyönyt ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin varmistaakseen,
että Péra Galinin kaatopaikalle sijoitetut jätteet hyödynnettäisiin tai että niistä huolehdittaisiin vaarantamatta ihmisten
terveyttä ja käyttämättä menettelyjä tai menetelmiä, joista saattaa aiheutua vahinkoa ympäristölle.
Tältä osin täytyy todeta, että Kreikan hallitus ei ole kiistänyt sitä, että Péra Galinin kaatopaikalla on jätteitä, jotka
vaarantavat ihmisten terveyden ja joista saattaa aiheutua vahinkoa ympäristölle.
Samoin on todettava, että Péra Galinin kaatopaikalla vuonna 1998 toimitetussa tarkastuksessa todettiin, että kyseisen kaatopaikan
pitämisestä aiheutui ympäristön pilaantumista ja että sillä vaarannettiin asukkaiden terveys.
Samana vuonna Heraklionin yleisen alioikeuden päätöksessä, jossa todettiin, että tuo laitos toimi laittomasti, ja jossa määrättiin,
että jätteiden sijoittaminen Péra Galinin kaatopaikalla oli lopetettava, esitettiin siitä ympäristölle ja ihmisten terveydelle
aiheutuvat vaarat.
Lisäksi 23.1.2002 laaditusta tarkastuskertomuksesta ilmenee, että Kreikan viranomaisten toteuttamista toimenpiteistä huolimatta
jätteiden suotovesien keräämistä varten rakennettu seinämä ei pidätä näitä vesiä ja että ne päätyvät joen kautta mereen.
Tätä toteamusta ei tee merkityksettömäksi se seikka, että tämä tarkastus on tehty ajankohtana, jolloin oli ollut rankkasateita.
Kreikan hallitus ei myöskään voi vedota 12.3.2003 toimitetun käynnin jälkeen laaditussa kertomuksessa esitettyihin päätelmiin,
sillä viimeksi mainittu tapahtui perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättymisen, eli 20.2.2002, jälkeen.
Niistä suunnitelmista ja tutkimuksista, joilla on pyritty parantamaan jätteiden käsittelyä Kreetan alueella ja joihin Kreikan
hallitus on vedonnut, on todettava, etteivät ne ole toimenpiteitä, joita tarvitaan sen varmistamiseksi, että Péra Galinin
kaatopaikalla olevat jätteet hyödynnetään tai että niistä huolehditaan vaarantamatta ihmisten terveyttä ja käyttämättä menettelyjä
tai menetelmiä, joista voi aiheutua vahinkoa ympäristölle.
Niistä ei myöskään ilmene sellaisia tietoja, joiden nojalla voitaisiin määrittää se ajankohta, jona kyseisellä paikalla olevia
jätteitä koskevat hyödyntämis‑ ja huolehtimistoimenpiteet mahdollisesti toteutetaan. Sitä vastoin niistä ilmenee, että perustellussa
lausunnossa asetetun määräajan päättyessä näitä toimenpiteitä ei ollut toteutettu.
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 16 kohdassa todennut, jo näiden suunnitelmien ja tutkimusten olemassaolo merkitsee
sitä, että Kreikan viranomaiset tunnustavat Péra Galinin kaatopaikasta ihmisten terveydelle ja ympäristölle aiheutuvan uhan.
Näin ollen komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla näyttänyt toteen, että Kreikan viranomaiset ovat jo pitkään laiminlyöneet
ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin varmistaakseen, että Péra Galinin kaatopaikalle sijoitetut jätteet hyödynnettäisiin tai
että niistä huolehdittaisiin vaarantamatta ihmisten terveyttä ja käyttämättä menettelyjä tai menetelmiä, joista saattaa aiheutua
vahinkoa ympäristölle.
Tästä seuraa, että direktiivin 4 artiklan rikkomiseen perustuva ensimmäinen kanneperuste on perusteltu.
Direktiivin 9 artiklan rikkomiseen perustuva toinen kanneperuste
Komissio vaatii toisessa kanneperusteessaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut
direktiivin 9 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on myöntänyt Péra Galinin kaatopaikalle käyttöluvan, joka ei sisällä
tarvittavia tietoja.
Komissio väittää, että Péra Galinin kaatopaikka toimii, vaikka Kreikan lainsäädännössä asetetut edellytykset eivät täyty.
Näin ollen komissio katsoo, että sitäkin suuremmalla syyllä on kiistatonta, että tuo kaatopaikka toimii ilman direktiivin
9 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaista lupaa.
Kreikan hallitus ei kiistä tätä väitettä. Näin ollen ja koska Kreikan hallitus ei ole esittänyt vastakkaista näyttöä, on syytä
katsoa, että direktiivin 9 artiklan rikkomiseen perustuva komission toinen kanneperuste on perusteltu.
Kaiken edellä esitetyn nojalla on syytä todeta, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 4 ja 9 artiklan mukaisia
velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä varmistaakseen, että Heraklionin hallintoalueen eräällä
osa-alueella sijaitsevalle Péra Galinin kaatopaikalle sijoitetut jätteet hyödynnettäisiin tai että niistä huolehdittaisiin
vaarantamatta ihmisten terveyttä, vesiä, ilmaa, maaperää ja kasveja sekä eläimiä, ja tuottamatta melu‑ tai hajuhaittoja, ja
koska se on myöntänyt tälle laitokselle sellaisen käyttöluvan, joka ei sisällä tarvittavia tietoja.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Helleenien tasavallan velvoittamista korvaamaan
oikeudenkäyntikulut ja koska viimeksi mainittu on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Helleenien tasavalta ei ole noudattanut jätteistä annetun direktiivin 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä
91/156/ETY, mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä varmistaakseen, että Heraklionin
hallintoalueen eräällä osa-alueella sijaitsevalle Péra Galinin kaatopaikalle sijoitetut jätteet hyödynnettäisiin tai että
niistä huolehdittaisiin vaarantamatta ihmisten terveyttä, vesiä, ilmaa, maaperää ja kasveja sekä eläimiä, ja tuottamatta melu-
tai hajuhaittoja, ja koska se on myöntänyt tälle laitokselle sellaisen käyttöluvan, joka ei sisällä tarvittavia tietoja.
2)
Helleenien tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
–
Oikeudenkäyntikieli: kreikka.