CELEX: 62005TJ0019
Kilpailu
Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt
Kuparisten vesi- ja viemäriputkien ala
Päätös, jossa todetaan EY 81 artiklan rikkominen
Jatkettu ja monimuotoinen kilpailusääntöjen rikkominen
Sakot
Vanhentuminen
Yhteistyö

Asian tausta
Kantajat, Outokumpu Copper Fabrication AB (aiemmin Boliden Fabrication AB), Outokumpu Copper BCZ SA (aiemmin Boliden Cuivre
& Zinc SA) ja Boliden AB kuuluvat Boliden-konserniin, jonka emoyhtiö, Boliden, on Ruotsin oikeuden mukaan perustettu yhtiö,
joka on noteerattu Tukholman pörssissä ja jolla on toimipaikkoja Euroopassa ja Kanadassa. Konserni on erikoistunut muun muassa
kaivostoimintaan sekä metallien ja mineraalien, pääasiassa kuparin ja sinkin, jalostukseen ja myyntiin.
1.
Hallinnollinen menettely
Saatuaan tammikuussa 2001 tietoja Mueller Industries Inc:lta (jäljempänä Mueller) Euroopan yhteisöjen komissio teki vuoden
2001 maaliskuussa yllätystarkastuksia useiden kuparisten putkien alalla toimivien yritysten tiloissa 6.2.1962 annetun neuvoston
asetuksen N:o 17 ([EY 81] ja [EY 82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus; EYVL 1962, 13, s. 204) 14 artiklan nojalla.
Lisätarkastuksia tehtiin 9. ja 10.4.2001 KME Germany AG:n (aiemmin KM Europa Metal AG) sekä Outokumpu Oyj:n ja Luvata Oy:n
(aiemmin Outokumpu Copper Products Oy) (jäljempänä yhdessä Outokumpu-konserni) tiloissa. Outokumpu-konserni toimitti 9.4.2001
komissiolle yhteistyötarjouksen sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun
komission tiedonannon (EYVL 1996, C 207, s. 4; jäljempänä vuoden 1996 yhteistyötiedonanto) nojalla sekä teollisuusputkien
että vesi- ja viemäriputkien osalta. Lisätarkastusten perusteella komissio jakoi kupariputkia koskevan tutkimuksensa kolmeksi
erilliseksi menettelyksi eli asiaksi COMP/E‑1/38.069 (Kupariset vesi- ja viemäriputket), asiaksi COMP/E‑1/38.121 (Putken liittimet)
ja COMP/E‑1/38.240 (Teollisuusputket).
Outokumpu-konserni toimitti 30.5.2001 päivätyllä kirjeellä komissiolle muistion, johon oli liitetty joitakin liitteitä ja
jossa kuvattiin kupariputkien alaa ja sitä koskevia yhteistoimintasopimuksia.
Asian COMP/E‑1/38.240 (Teollisuusputket) yhteydessä komissio keskusteli 5.6.2002 omasta aloitteestaan Outokumpu-konsernin
edustajien kanssa sen tekemästä yhteistyötarjouksesta. Outokumpu-konserni ilmoitti myös olevansa valmis siihen, että komissio
esittää kysymyksiä sen palveluksessa oleville henkilöille, jotka ovat osallistuneet asiassa COMP/E‑1/38.069 (Kupariset vesi-
ja viemäriputket) käsiteltäviin sopimuksiin.
Asian COMP/E‑1/38.240 (Teollisuusputket) yhteydessä komissio yhtäältä lähetti heinäkuussa 2002 asetuksen N:o 17 11 artiklan
mukaisesti tietojensaantipyyntöjä Wieland-Werke AG:lle (jäljempänä Wieland) ja KME-konsernille [joka muodostuu yhtiöistä KME
Germany, KME France SAS (aiemmin Tréfimétaux SA) ja KME Italy SpA (aiemmin Europa Metalli SpA)] ja toisaalta pyysi Outokumpu-konsernia
toimittamaan sille lisätietoja. KME-konserni vastasi tietojensaantipyyntöön 15.10.2002. Vastaukseen sisältyi myös ilmoitus
sekä pyyntö, että siihen sovellettaisiin vuoden 1996 yhteistyötiedonantoa asian COMP/E‑1/38.069 (Kupariset vesi- ja viemäriputket)
yhteydessä. Lisäksi KME-konserni antoi komissiolle luvan käyttää kaikkia asian COMP/E‑1/38.240 (Teollisuusputket) yhteydessä
annettuja tietoja asiassa COMP/E‑1/38.069 (Kupariset vesi- ja viemäriputket).
Wieland toimitti 23.1.2003 komissiolle ilmoituksen, joka sisältää pyynnön, että siihen sovellettaisiin vuoden 1996 yhteistyötiedonantoa
asiassa COMP/E‑1/38.069 (Kupariset vesi- ja viemäriputket).
Asian COMP/E‑1/38.069 (Kupariset vesi- ja viemäriputket) yhteydessä komissio lähetti 3.3.2003 tietojensaantipyyntöjä Boliden-konsernille,
HME Nederland BV:lle (jäljempänä HME) ja Chalkor AE Epexergasias Metallonille (jäljempänä Chalkor) sekä 20.3.2003 IMI-konsernille
(joka muodostuu yhtiöistä IMI plc, IMI Kynoch Ltd ja Yorkshire Copper Tube).
Chalkorin edustajat tapasivat 9.4.2003 komission edustajat ja pyysivät asiassa COMP/E‑1/38.069 (Kupariset vesi- ja viemäriputket)
vuoden 1996 yhteistyötiedonannon soveltamista.
Asian COMP/E‑1/38.069 (Kupariset vesi- ja viemäriputket) yhteydessä komissio antoi 29.8.2003 kyseisille yhtiöille osoitetun
väitetiedoksiannon. Sen jälkeen, kun näille yhtiöille oli annettu mahdollisuus tutustua asian asiakirjoihin sähköisesti ja
kun ne olivat esittäneet kirjallisia huomautuksia, näitä yhtiöitä, HME:tä lukuun ottamatta, kuultiin suullisesti 28.11.2003.
Komissio teki 16.12.2003 päätöksen K(2003) 4820 lopullinen [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä
(Ssia COMP/E-1/38.240 – Teollisuusputket), jonka tiivistelmä julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 28.4.2004
(EUVL L 125, s. 50).
2.
Riidanalainen päätös
Komissio teki 3.9.2004 päätöksen K(2004) 2826 [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (Ssia
COMP/E-1/38.069 – Kupariset vesi- ja viemäriputket; jäljempänä riidanalainen päätös), jonka tiivistelmä julkaistiin Euroopan
unionin virallisessa lehdessä 13.7.2006 (EUVL L 192, s. 21).
Riidanalainen päätös sisältää muun muassa seuraavat säännökset:
”1 artikla
Seuraavat yritykset ovat rikkoneet [EY] 81 artiklan 1 kohtaa sekä 1 päivästä tammikuuta 1994 ETA-sopimuksen 53 artiklan 1
kohtaa osallistumalla mainittujen ajanjaksojen aikana sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen kokonaisuuteen, jolla
sovittiin hinnoista ja jaettiin markkinat kuparisten vesi- ja viemäriputkien alalla:
a)      Boliden – – yhdessä Outokumpu Copper Fabrication[in] – – ja Outokumpu Copper BCZ[:n] – – kanssa 3 päivästä kesäkuuta 1988
22 päivään maaliskuuta 2001;
b)      Outokumpu Copper Fabrication – – yhdessä Boliden[in] – – ja Outokumpu Copper BCZ[:n] – – kanssa 3 päivästä kesäkuuta 1988
22 päivään maaliskuuta 2001;
c)      Outokumpu Copper BCZ – – yhdessä Boliden[in] – – ja Outokumpu Copper Fabrication[in] – – kanssa 3 päivästä kesäkuuta 1988
22 päivään maaliskuuta 2001;
d)      Austria Buntmetall AG:
i)      yhdessä Buntmetall Amstetten [GmbH:n] kanssa viimeistään 29 päivästä elokuuta 1998 8 päivään heinäkuuta 1999 ja
ii)      yhdessä Wieland[in] – – ja Buntmetall Amstetten[in] – – kanssa 9 päivästä heinäkuuta 1999 22 päivään maaliskuuta 2001;
e)      Buntmetall Amstetten – –:
i)      yhdessä Austria Buntmetall[in] – – kanssa viimeistään 29 päivästä elokuuta 1998 8 päivään heinäkuuta 1999 ja
ii)      yhdessä Wieland[in] – – ja Austria Buntmetall[in] – – kanssa 9 päivästä heinäkuuta 1999 22 päivään maaliskuuta 2001;
f)      [Chalkor] – – viimeistään 29 päivästä elokuuta 1998 ainakin syyskuun alkuun 1999;
g)      [HME] – – viimeistään 29 päivästä elokuuta 1998 22 päivään maaliskuuta 2001;
h)      IMI – – yhdessä IMI Kynoch[in] – – ja Yorkshire Copper Tube[n] – – kanssa 29 päivästä syyskuuta 1989 22 päivään maaliskuuta
2001;
i)      IMI Kynoch – – yhdessä IMI[:n] – – ja Yorkshire Copper Tube[n] – – kanssa 29 päivästä syyskuuta 1989 22 päivään maaliskuuta
2001;
j)      Yorkshire Copper Tube – – yhdessä IMI[:n] – – ja IMI Kynoch[in] – – kanssa 29 päivästä syyskuuta 1989 22 päivään maaliskuuta
2001;
k)      [KME Germany]:
i)      yksin 3 päivästä kesäkuuta 1988 19 päivään kesäkuuta 1995 ja
ii)      yhdessä [KME Francen] ja [KME Italyn] kanssa 20 päivästä kesäkuuta 1995 22 päivään maaliskuuta 2001;
l)      [KME Italy]:
i)      yhdessä [KME Francen] kanssa 29 päivästä syyskuuta 1989 19 päivään kesäkuuta 1995 ja
ii)      yhdessä [KME Germanyn] ja [KME Francen] kanssa 20 päivästä kesäkuuta 1995 22 päivään maaliskuuta 2001;
m)      [KME France]:
i)      yhdessä [KME Italyn] kanssa 29 päivästä syyskuuta 1989 19 päivään kesäkuuta 1995 ja
ii)      yhdessä [KME Germanyn] ja [KME Italyn] kanssa 20 päivästä kesäkuuta 1995 22 päivään maaliskuuta 2001;
– –
s)      Outokumpu – – yhdessä [Luvatan] kanssa 29 päivästä syyskuuta 1989 22 päivään maaliskuuta 2001;
t)      [Luvata] yhdessä Outokum[mun] – – kanssa 29 päivästä syyskuuta 1989 22 päivään maaliskuuta 2001;
u)      Wieland – –:
i)      yksin 29 päivästä syyskuuta 1989 8 päivään heinäkuuta 1999 ja
ii)      yhdessä Austria Buntmetall[in] – – ja Buntmetall Amstetten[in] – – kanssa 9 päivästä heinäkuuta 1999 22 päivään maaliskuuta
2001.
2 artikla
Määrätään 1 artiklassa tarkoitetuista rikkomisista seuraavat sakot:
a)      Boliden – –, [Outokumpu Copper Fabrication] ja [Outokumpu Copper BCZ] yhteisvastuullisesti 32,6 miljoonaa euroa
b)      Austria Buntmetall – – ja Buntmetall Amstetten – – yhteisvastuullisesti 0,6695 miljoonaa euroa
c)      Austria Buntmetall – –, Buntmetall Amstetten – – ja Wieland – –, yhteisvastuullisesti 2,43 miljoonaa euroa
d)      [Chalkor] 9,16 miljoonaa euroa
e)      [HME] – – 4,49 miljoonaa euroa
f)      IMI – –, IMI Kynoch – – ja Yorkshire Copper Tube – – yhteisvastuullisesti 44,98 miljoonaa euroa
g)      [KME Germany] 17,96 miljoonaa euroa
h)      [KME Germany], [KME France] ja [KME Italy] yhteisvastuullisesti 32,75 miljoonaa euroa
i)      [KME Italy] ja [KME France] yhteisvastuullisesti 16,37 miljoonaa euroa
j)      Outokumpu – – ja [Luvata] yhteisvastuullisesti 36,14 miljoonaa euroa
k)      Wieland – – yksin 24,7416 miljoonaa euroa.
– –”
Komissio katsoi, että kyseiset yritykset olivat osallistuneet yhtenä kokonaisuutena pidettävään, jatkettuun, monitahoiseen
ja Boliden-konsernin, KME-konsernin ja Wielandin tapauksessa monimuotoiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen (jäljempänä kartelli
tai kyseessä oleva kilpailusääntöjen rikkominen). Komissio totesi lisäksi, että kansalliset järjestelyt sinänsä eivät ole
riidanalaisen päätöksen kohteena (riidanalaisen päätöksen 2 ja 106 perustelukappale).

Kyseessä olevat tuotteet ja markkinat
Kyseessä oleva ala, kupariputkien valmistus, käsittää kaksi tuoteryhmää eli yhtäältä teollisuusputket, jotka jaetaan alaryhmiin
käyttötarkoituksen mukaan (ilmastointi ja jäähdytys, putkiyhteet, kaasulämmittimet, suodatuskuivurit ja tietoliikenne), ja
toisaalta vesi- ja viemäriputket, joita käytetään vesi-, kaasu-, öljy- ja lämmityslaitteissa rakennusteollisuudessa (riidanalaisen
päätöksen kolmas perustelukappale).
Komissio katsoi, että asia COMP/E‑1/38.069 (Kupariset vesi- ja viemäriputket) ja asia COMP/E‑1/38.240 (Teollisuusputket) koskivat
kahta erillistä kilpailusääntöjen rikkomista. Tältä osin se tukeutui lähinnä siihen, että ”vesi- ja viemäriputkia koskeviin
järjestelyihin ja toisaalta teollisuusputkia koskeviin järjestelyihin osallistuivat eri yritykset (ja työntekijät), ja kartellit
oli organisoitu eri tavalla”. Lisäksi vesi- ja viemäriputkien ala erosi komission mukaan teollisuusputkien alasta tuotteiden
asiakaskunnan, käyttötarkoituksen ja teknisten ominaisuuksien osalta (riidanalaisen päätöksen neljäs ja viides perustelukappale).
Kuparisista vesi- ja viemäriputkista komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä, että tämä tuoteryhmä käsitti kaksi alaryhmää:
yksinkertaiset kupariset vesi- ja viemäriputket ja muovitetut kupariset vesi- ja viemäriputket. Komissio huomautti, että ”yksinkertaiset
kupariset vesi- ja viemäriputket sekä muovitetut kupariset vesi- ja viemäriputket eivät ole välttämättä keskenään korvattavissa,
ja merkityksellisten markkinoiden määritelmästä yhteisön kilpailuoikeuden kannalta annetun komission tiedonannon [(EYVL 1997,
C 372, s. 5)] perusteella arvioituna niiden voitaisiin mahdollisesti katsoa muodostavan erilliset tuotemarkkinat”. Riidanalaisen
päätöksen yhteydessä komissio totesi kuitenkin, että nämä kaksi tuotteiden alaryhmää katsotaan ”yhdeksi tuoteryhmäksi, sillä
kumpaakin alaryhmää koskevissa järjestelyissä olivat mukana oleellisesti samat yritykset (ja työntekijät) ja järjestelyt oli
organisoitu samalla tavalla” (riidanalaisen päätöksen 13 ja 459 perustelukappale).
Komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä myös, että Euroopan talousalue (ETA) muodosti merkitykselliset maantieteelliset
markkinat. Se arvioi, että vuonna 2000 ETA:ssa yksinkertaisten kuparisten vesi- ja viemäriputkien markkinoiden arvo oli noin
970,1 miljoonaa euroa ja muovitettujen kuparisten vesi- ja viemäriputkien 180,9 miljoonaa euroa. Näiden markkinoiden yhteenlasketuksi
arvoksi vuonna 2000 ETA:ssa on tämän vuoksi arvioitu 1 151 miljoonaa euroa (riidanalaisen päätöksen 17 ja 23 perustelukappale).

Kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen osatekijät
Komissio totesi, että kyseessä oleva kilpailusääntöjen rikkominen ilmeni kolmella erillisellä mutta toisiinsa liittyvällä
tavalla (riidanalaisen päätöksen 458 ja 459 perustelukappale). Kartellin ensimmäinen osa eli SANCO-järjestelyt muodostui niin
kutsuttujen ”SANCO-tuottajien” välisistä järjestelyistä; SANCO on KME-ryhmän, Wielandin ja Boliden-konsernin tuottamien yksinkertaisten
kuparisten vesi- ja viemäriputkien merkki (riidanalaisen päätöksen 115–118, 125–146 ja 456 perustelukappale).
Kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen toinen osa eli WICU- ja Cuprotherm-järjestelyt käsitti niin kutsuttujen WICU-
ja Cuprotherm-tuottajien väliset sopimukset; WICU ja Cuprotherm ovat KME-konsernin ja Wielandin tuottamien muovitettujen kuparisten
vesi- ja viemäriputkien merkkejä (riidanalaisen päätöksen 121 ja 149 perustelukappale).
Kartellin kolmas osa eli laajennetut eurooppalaiset järjestelyt koski laajemman yksinkertaisten kuparisten vesi- ja viemäriputkien
tuottajien ryhmän piirissä tehtyjä sopimuksia. Siihen osallistuivat edellä 19 ja 20 kohdassa mainitut yritykset sekä Buntmetall-konserni
(joka muodostuu Austria Buntmetall- ja Buntmetall Amstetten -yhtiöistä), Chalkor, HME, IMI-konserni, Mueller ja Outokumpu-konserni
(riidanalaisen päätöksen 147, 148, 192 ja 459–462 perustelukappale).

Kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen kesto ja jatkettu luonne
Komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä, että kyseessä oleva kilpailusääntöjen rikkominen alkoi KME-konsernin ja Boliden-konsernin
osalta 3.6.1988, IMI-konsernin, Outokumpu-konsernin ja Wielandin osalta 29.9.1989, Muellerin osalta 21.10.1997 sekä Chalkorin,
Buntmetall-konsernin ja HME:n osalta viimeistään 29.8.1998. Kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäivänä komissio piti päivämäärää
2.3.2001, paitsi Muellerin ja Chalkorin osalta, jotka komission mukaan lopettivat kartelliin osallistumisen 8.1.2001 ja syyskuussa
1999 (riidanalaisen päätöksen 597 perustelukappale).
Kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen jatketusta luonteesta komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä Boliden-konsernin,
IMI-konsernin, KME-konsernin, Outokumpu-konsernin ja Wielandin osalta, että vaikka kartelli toimi vähemmän intensiivisesti
yhtäältä vuoden 1990 ja joulukuun 1992 välisenä aikana ja toisaalta heinäkuun 1994 ja heinäkuun 1997 välisenä aikana, kilpailua
rajoittava toiminta ei ollut kuitenkaan koskaan täysin loppunut, joten kyseessä oleva kilpailusääntöjen rikkominen muodosti
todellakin yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen, joka ei ollut vanhentunut (riidanalaisen päätöksen
466, 471, 476, 477 ja 592 perustelukappale).

Sakkojen määrän vahvistaminen
Riidanalaisella päätöksellä komissio määräsi [EY] 81 ja [EY] 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta
16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) 23 artiklan 2 kohdan sekä asetuksen N:o 17 15
artiklan 2 kohdan nojalla sakkoja Boliden-konsernille, Buntmetall-konsernille, Chalkorille, HME:lle, IMI-konsernille, KME-konsernille,
Outokumpu-konsernille ja Wielandille (riidanalaisen päätöksen 842 perustelukappale ja 2 artikla).
Komissio määritti sakkojen määrät kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella, ja nämä kaksi
arviointiperustetta mainitaan nimenomaisesti asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohdassa ja asetuksen N:o 17 15 artiklan 2
kohdassa, jota riidanalaisen päätöksen mukaan sovellettiin kyseessä olevan rikkomisen tapahtumahetkellä (riidanalaisen päätöksen
601–603 perustelukappale).
Vahvistaakseen kullekin yritykselle määrätyn sakon määrän komissio sovelsi menetelmää, joka on määritelty suuntaviivoissa
asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja [HT] 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa (EYVL 1998,
C 9, s. 3; jäljempänä suuntaviivat), vaikkakaan komissio ei viitannut siihen systemaattisesti. Riidanalaisessa päätöksessä
komissio arvioi myös, täyttivätkö kyseiset yritykset vuoden 1996 yhteistyötiedonannossa vahvistetut edellytykset ja missä
määrin.
Sakon laskentapohja
–       Vakavuus
Kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioinnissa komissio otti huomioon rikkomisen luonteen, sen todellisen
vaikutuksen markkinoihin, asian kannalta merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden laajuuden ja näiden markkinoiden
koon (riidanalaisen päätöksen 605 ja 678 perustelukappale).
Komissio totesi, että käsiteltävässä asiassa tarkoitettujen käytäntöjen kaltainen markkinoiden jakaminen ja hintojen vahvistaminen
muodostivat jo luonteensa puolesta erittäin vakavan kilpailusääntöjen rikkomisen, ja katsoi, että maantieteelliset markkinat,
joihin kartellin vaikutukset kohdistuivat, vastaisivat ETA:n aluetta. Komissio otti myös huomioon sen, että kupariset vesi-
ja viemäriputket olivat erittäin tärkeä teollisuudenala, jonka arvoksi oli arvioitu 1 151 miljoonaa euroa ETA:ssa vuonna 2000,
joka oli kartellin viimeinen kokonainen toimintavuosi (riidanalaisen päätöksen 606 ja 674–678 perustelukappale).
Todellisesta vaikutuksesta markkinoihin komissio totesi, että oli olemassa riittävää näyttöä siitä, että kartellilla on kaiken
kaikkiaan ollut vaikutusta kyseisillä markkinoilla erityisesti hintoihin, vaikka tätä vaikutusta ei voitukaan tarkasti määrittää
(riidanalaisen päätöksen 670 ja 673 perustelukappale). Tässä toteamuksessaan komissio tukeutui useisiin aihetodisteisiin.
Ensinnäkin se tukeutui kartellin toimeenpanoon ja viittasi siihen, että sen osapuolet olivat vaihtaneet tietoja myyntimääristä
ja hintatasoista (riidanalaisen päätöksen 629 ja 630 perustelukappale).
Toiseksi komissio huomioi sen, että kartellin jäsenten osuus ETA:n markkinoista oli huomattava eli 84,6 prosenttia (riidanalaisen
päätöksen 635 perustelukappale).
Kolmanneksi komissio tukeutui kartellin jäsenten kokoustensa yhteydessä laatimiin taulukoihin, muistioihin ja muistiinpanoihin.
Näistä asiakirjoista ilmeni komission mukaan, että hinnat olivat nousseet kartellin tiettyjen jaksojen aikana ja että kartellin
jäsenet olivat saaneet lisätuloja aiempiin jaksoihin nähden. Komission mukaan tietyt kyseisistä asiakirjoista osoittivat,
että kartelliin osallistuneet henkilöt katsoivat kyseisten yritysten saavuttaneen hintatavoitteensa kartellin avulla. Komissio
tukeutui myös ilmoituksiin, joita esittivät erään Boliden-konserniin kuuluvan yhtiön aiempi johtaja M sekä Wieland, Boliden-konserni
ja Mueller yhteistyönsä puitteissa (riidanalaisen päätöksen 637–654 perustelukappale).
Lopuksi komissio totesi, että kartellin osapuolten markkinaosuudet pysyivät suhteellisen vakaina koko kartellin ajan, vaikka
osa asiakkaista oli siirtynyt osallistujalta toiselle (riidanalaisen päätöksen 671 perustelukappale).
Komissio päätteli tämän perusteella, että kyseiset yritykset olivat rikkoneet erittäin vakavasti kilpailusääntöjä (riidanalaisen
päätöksen 680 perustelukappale).
–       Eriytetty kohtelu
Komissio yksilöi riidanalaisessa päätöksessä neljä ryhmää, joiden se katsoi heijastavan yritysten suhteellista merkitystä
kyseessä olevassa kilpailusääntöjen rikkomisessa. Komission toteuttama kartellin jäsenten jakaminen useisiin ryhmiin perustuu
kartellin osapuolten markkinaosuuksiin kyseessä olevien tuotteiden myynnissä ETA:ssa vuoden 2000 aikana. Tämän seurauksena
KME-konsernin katsottiin olevan kyseessä olevien markkinoiden suurin toimija ja se luokiteltiin ensimmäiseen ryhmään. Wieland-konsernia
(joka muodostui Wielandista ja Buntmetall-konsernista, joka siirtyi Wielandin määräysvaltaan heinäkuussa 1999), IMI-konsernia
ja Outokumpu-konsernia pidettiin näillä markkinoilla keskisuurina toimijoina ja ne sijoitettiin toiseen ryhmään. Boliden-konserni
sijoitettiin kolmanteen ryhmään. Neljännessä ryhmässä ovat HME ja Chalkor (riidanalaisen päätöksen 681–692 perustelukappale).
Markkinaosuudet määritettiin sen liikevaihdon perusteella, jonka kukin kilpailusääntöjen rikkoja sai vesi- ja viemäriputkien
myynnistä yhdistetyillä yksinkertaisten kuparisten vesi- ja viemäriputkien sekä muovitettujen kuparisten vesi- ja viemäriputkien
markkinoilla. Näin ollen niiden yritysten, jotka eivät myyneet WICU- ja Cuprotherm-putkia, markkinaosuudet laskettiin jakamalla
niiden yksinkertaisten kuparisten vesi- ja viemäriputkien liikevaihto yksinkertaisten kuparisten vesi- ja viemäriputkien sekä
muovitettujen kuparisten vesi- ja viemäriputkien markkinoiden yhteenlasketulla koolla (riidanalaisen päätöksen 683 ja 692
perustelukappale).
Näin ollen komissio vahvisti sakon laskentapohjaksi 70 miljoonaa euroa KME-konsernin osalta, 23,8 miljoonaa euroa Wieland-konsernin,
IMI-konsernin ja Outokumpu-konsernin osalta, 16,1 miljoonaa euroa Boliden-konsernin osalta sekä 9,8 miljoonaa euroa Chalkorin
ja HME:n osalta (riidanalaisen päätöksen 693 perustelukappale).
Kun otetaan huomioon se, että Wieland ja Buntmetall-konserni muodostivat yhden ainoan yrityksen heinäkuusta 1999 lähtien ja
että kesäkuuhun 1995 saakka KME France ja KME Italy muodostivat yhdessä yrityksen, joka oli erillinen KME Germanysta, niille
määrättyjen sakkojen laskentapohja vahvistettiin seuraavasti: 35 miljoonaa euroa KME-konsernin osalta (KME Germany, KME France
ja KME Italy yhteisvastuullisesti), 17,5 miljoonaa euroa KME Germanyn osalta, 17,5 miljoonaa euroa KME Italyn ja KME Francen
osalta yhteisvastuullisesti, 3,25 miljoonaa euroa Wieland-konsernin osalta, 19,52 miljoonaa euroa Wielandin osalta ja 1,03
miljoonaa euroa Buntmetall-konsernin osalta (riidanalaisen päätöksen 694–696 perustelukappale).
Ottaakseen huomioon tarpeen vahvistaa sakon määrä sellaiseksi, että sillä olisi riittävä ehkäisevä vaikutus, komissio korotti
Outokumpu-konsernille määrätyn sakon laskentapohjaa 50 prosentilla eli 35,7 miljoonaan euroon ja katsoi, että kyseisen konsernin
maailmanlaajuinen liikevaihto, joka ylitti 5 miljardia euroa, osoitti, että sillä oli sellainen koko ja taloudelliset resurssit,
joilla kyseinen korotus voitiin oikeuttaa (riidanalaisen päätöksen 703 perustelukappale).
Sakkojen perusmäärä
Riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, että komissio korotti sakkojen laskentapohjia 10 prosentilla kultakin kokonaiselta rikkomisvuodelta
ja 5 prosentilla kultakin kuuden kuukauden pituiselta tai sitä pidemmältä mutta alle vuoden pituiselta lisäajanjaksolta. Riidanalaisessa
päätöksessä todettiin, että
–        koska IMI-konserni osallistui kartelliin yhdentoista vuoden ja viiden kuukauden ajan, sen sakon laskentapohjaa, jonka määrä
oli 23,8 miljoonaa euroa, oli korotettava 110 prosentilla
–        koska Outokumpu-konserni osallistui kartelliin yhdentoista vuoden ja viiden kuukauden ajan, sen sakon laskentapohjaa, jonka
määräksi vahvistettiin 35,7 miljoonaa euroa ehkäisevän vaikutuksen vuoksi tehdyn korotuksen jälkeen, oli korotettava 110 prosentilla
–        koska Boliden-konserni osallistui kartelliin kahdentoista vuoden ja yhdeksän kuukauden ajan, sen sakon laskentapohjaa, jonka
määrä oli 16,1 miljoonaa euroa, oli korotettava 125 prosentilla
–        koska Chalkor osallistui kartelliin kahdentoista kuukauden ajan, sen sakon laskentapohjaa, jonka määrä oli 9,8 miljoonaa euroa,
oli korotettava 10 prosentilla
–        koska HME osallistui kartelliin kahden vuoden ja kuuden kuukauden ajan, sen sakon laskentapohjaa, jonka määrä oli 9,8 miljoonaa
euroa, oli korotettava 25 prosentilla
–        koska KME-konserni osallistui kartelliin viiden vuoden ja seitsemän kuukauden ajan, sen sakon laskentapohjaa, jonka määrä
oli 35 miljoonaa euroa, oli korotettava 55 prosentilla
–        koska KME Germany osallistui kartelliin seitsemän vuoden ja kahden kuukauden ajan, sen sakon laskentapohjaa, jonka määrä oli
17,5 miljoonaa euroa, oli korotettava 70 prosentilla
–        koska KME France ja KME Italy osallistuivat kartelliin viiden vuoden ja kymmenen kuukauden ajan, niiden sakon laskentapohjaa,
jonka määrä oli 17,5 miljoonaa euroa, oli korotettava 55 prosentilla ja
–        koska Wielandin katsottiin olevan yhtäältä yksin vastuussa yhdeksän vuoden ja yhdeksän kuukauden jaksosta ja toisaalta yhteisvastuullisesti
Buntmetall-konsernin kanssa vastuussa yhden vuoden ja kahdeksan kuukauden lisäjaksosta, sakon laskentapohjaa, jonka määrä
oli 19,52 miljoonaa euroa ja jonka osalta Wieland on yksin vastuussa, oli korotettava 95 prosentilla ja sakon laskentapohjaa,
jonka määrä oli 3,25 miljoonaa euroa ja jonka osalta Wieland ja Buntmetall-konserni ovat yhteisvastuullisesti vastuussa, oli
korotettava 15 prosentilla (riidanalaisen päätöksen 706–714 perustelukappale).
Näin ollen kyseisille yrityksille määrättyjen sakkojen perusmäärät ovat seuraavat:
–        KME-konsernin osalta 54,25 miljoonaa euroa
–        KME Germanyn osalta 29,75 miljoonaa euroa
–        KME Francen ja KME Italyn osalta (yhteisvastuullisesti) 27,13 miljoonaa euroa
–        Buntmetall-konsernin osalta 1,03 miljoonaa euroa
–        Wieland-konsernin osalta 3,74 miljoonaa euroa
–        Wielandin osalta 38,06 miljoonaa euroa
–        IMI-konsernin osalta 49,98 miljoonaa euroa
–        Outokumpu-konsernin osalta 74,97 miljoonaa euroa
–        Chalkorin osalta 10,78 miljoonaa euroa
–        HME:n osalta 12,25 miljoonaa euroa
–        Boliden-konsernin osalta 36,225 miljoonaa euroa (riidanalaisen päätöksen 719 perustelukappale).
Raskauttavat ja lieventävät seikat
Outokumpu-konsernille määrätyn sakon perusmäärää korotettiin 50 prosentilla sillä perusteella, että se oli syyllistynyt rikkomisen
uusimiseen, koska se oli yksi niistä yrityksistä, jolle [HT] 65 artiklan mukaisesta menettelystä ruostumattomasta teräksestä
valmistettujen kylmävalssattujen levyjen valmistajien keskinäisen sopimuksen ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen osalta
18.7.1990 tehty komission päätös 90/417/EHTY (EYVL L 220, s. 28) oli osoitettu (riidanalaisen päätöksen 720–726 perustelukappale).
Lieventävinä seikkoina komissio otti huomioon sen, että KME-konserni ja Outokumpu-konserni toimittivat sille yhteistyönsä
puitteissa tietoja, jotka eivät kuulu vuoden 1996 yhteistyötiedonannon alaan.
Tämän vuoksi komissio alensi Outokumpu-konsernille määrätyn sakon perusmäärää 40,17 miljoonalla eurolla, joka vastaa sakkoa,
joka sille olisi määrätty syyskuusta 1989 heinäkuuhun 1997 ulottuvalta rikkomisajanjaksolta, jonka toteen näyttäminen oli
mahdollista sen komissiolle toimittamien tietojen avulla (riidanalaisen päätöksen 758 ja 759 perustelukappale).
KME-konsernille määrätyn sakon perusmäärää alennettiin 7,93 miljoonalla eurolla sen yhteistyön vuoksi; yhteistyön ansiosta
komissio saattoi näyttää toteen, että kyseessä oleva rikkominen koski muovitettuja kuparisia vesi- ja viemäriputkia (riidanalaisen
päätöksen 760 ja 761 perustelukappale).
Vuoden 1996 yhteistyötiedonannon soveltaminen
Komissio alensi vuoden 1996 yhteistyötiedonannon D kohdan nojalla Outokumpu-konsernin sakon määrää 50 prosentilla, Wieland-konsernin
35 prosentilla, Chalkorin 15 prosentilla, Boliden-konsernin ja IMI-konsernin 10 prosentilla sekä KME-konsernin 35 prosentilla.
HME:n sakon määrää ei alennettu lainkaan tämän tiedonannon nojalla (riidanalaisen päätöksen 815 perustelukappale).
Sakkojen lopullinen määrä
Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti komissio vahvisti riidanalaisen
päätöksen adressaateille määrättävien sakkojen määrät seuraavasti
–        Boliden-konserni: 32,6 miljoonaa euroa
–        Buntmetall-konserni: 0,6695 miljoonaa euroa
–        Chalkor: 9,16 miljoonaa euroa
–        HME: 4,49 miljoonaa euroa
–        IMI-konserni: 44,98 miljoonaa euroa
–        KME-konserni: 32,75 miljoonaa euroa
–        KME Germany: 17,96 miljoonaa euroa
–        KME France ja KME Italy (yhteisvastuullisesti): 16,37 miljoonaa euroa
–        Outokumpu-konserni: 36,14 miljoonaa euroa
–        Wieland-konserni: 2,43 miljoonaa euroa ja
–        Wieland: 24,7416 miljoonaa euroa (riidanalaisen päätöksen 842 perustelukappale).

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Kantajat nostivat käsiteltävänä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 20.1.2005 jättämällään kannekirjelmällä.
Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen jaostojen kokoonpanoa muutettiin, esittelevä tuomari määrättiin kahdeksanteen
jaostoon, jonka käsiteltäväksi asia tämän vuoksi siirrettiin.
Kantajat vaativat, että
–        riidanalaisen päätöksen 1 artiklan a, b ja c alakohta kumotaan siltä osin kuin se koskee 1.7.1995 ja 27.8.1998 välistä ajanjaksoa
sekä 10.12.1998 ja 7.10.1999 välistä ajanjaksoa
–        niille määrätyn sakon määrää alennetaan
–        komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että
–        kanne hylätään
–        kantajille määrätyn sakon määrää korotetaan
–        kantajat velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
Kanteissa vaaditaan yhtäältä riidanalaisen päätöksen osittaista kumoamista ja toisaalta kantajille määrätyn sakon alentamista.
1.
Riidanalaisen päätöksen osittaista kumoamista koskeva vaatimus

Asianosaisten lausumat
Vaatimuksensa tueksi kantajat esittävät ainoastaan yhden kanneperusteen, jonka mukaan toteamusta siitä, että ne olisivat osallistuneet
yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen, rasittaa oikeudellinen virhe.
Kantajien mielestä komissio ei ole osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla ja oikeuskäytännön mukaisesti, että ne olivat
1.7.1995 ja 27.8.1998 välisenä ajanjaksona sekä 10.12.1998 ja 7.10.1999 välisenä ajanjaksona aikoneet toiminnallaan edistää
kartellin kaikkien osapuolien yhteisten päämäärien saavuttamista ja että ne tiesivät muiden kilpailusääntöjen rikkojien kyseisten
päämäärien tavoittamiseksi suunnitellusta tai toteutuneesta konkreettisesta käyttäytymisestä tai että ne saattoivat kohtuullisesti
ennakoida sen ja olivat valmiit hyväksymään tähän sisältyvän riskin.
Kantajat väittävät 1.7.1995 ja 27.8.1998 välisen ajanjakson osalta lähinnä, että SANCO-järjestelyt eivät enää 1.7.1995 lähtien
olleet osa kartellia. Näin ollen kartelli koostui niiden mukaan enää kahdesta osasta eli WICU- ja Cuprotherm-järjestelyistä
sekä laajennetuista eurooppalaisista järjestelyistä.
Kantajien mukaan on kiistatonta, että ne eivät ole milloinkaan osallistuneet WICU- ja Cuprotherm-järjestelyihin ja että ne
keskeyttivät osallistumisensa laajennettujen eurooppalaisten järjestelyjen yhteydessä pidettyihin kokouksiin 1.7.1995 ja 27.8.1998
väliseksi ajaksi, ja tämä huomioiden kilpailusääntöjen rikkominen, josta kantajia moititaan, ei ollut jatkettua vaan se oli
keskeytetty.
Kantajien mielestä se, että ne jatkoivat 1.7.1995 jälkeen osallistumista SANCO-tuottajien väliseen tietojenvaihtoverkostoon,
ei vaikuta mitenkään siihen, oliko niiden osallistuminen kartelliin keskeytynyt vai ei. Vuoden 1995 puolivälistä eli siitä
lähtien, kun M – yksi kantajien tuolloisista pääjohtajista – jätti tehtävänsä, 21.11.1997 saakka ne eivät näet omien sanojensa
mukaan tienneet kartellin kokouksista eivätkä itse kartellin olemassaolosta. Kantajat ovat saaneet tietää laajennetuista eurooppalaisista
järjestelyistä vasta 21.11.1997, jolloin KME-konserni pyysi niitä osallistumaan tähän yhteistyöhön, mistä ne kieltäytyivät.
Lisäksi kantajien mukaan SANCO-tuottajien välillä vuodesta 1988 lähtien käytössä ollut tietojenvaihtojärjestelmä oli seuraus
lainvastaisten käyttölupasopimusten toimeenpanosta. Järjestelmän alkuperäinen ja pääasiallinen tavoite oli siis lainvastainen.
Istunnossa kantajat myönsivät kuitenkin, että vuoden 1998 ja vuoden 1995 puolivälin välisenä aikana tietojenvaihtojärjestelmää
hyödynnettiin myös kartellin yhteydessä. Kantajat väittävät, että koska ne eivät tienneet kokousten jatkuvuudesta ja kollusiivisesta
yhteydenpidosta kartellin puitteissa vuoden 1995 puolivälin jälkeen, niiden osallistuminen tietojenvaihtojärjestelmään kyseisen
ajankohdan jälkeen ei enää merkinnyt osallistumista kartelliin vaan yksinomaan lainmukaisten käyttölupasopimusten täytäntöönpanoa.
Kantajat väittävät 10.12.1998 ja 7.10.1999 välisen ajanjakson osalta ilmoittaneensa 10.12.1998 pidetyssä kokouksessa selvästi
ja nimenomaisesti, että ne lopettavat yhteistyön laajennettujen eurooppalaisten järjestelyjen puitteissa. Kantajat palasivat
kartelliin vasta 8.10.1999 pidetyssä kokouksessa.
Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on huomautettava, että EY 81 artiklan 1 kohdan rikkominen voi aiheutua paitsi yksittäisestä myös useista toimenpiteistä
tai jopa jatkuvasta käyttäytymisestä. Tämän tulkinnan oikeellisuutta ei voida kiistää sillä perusteella, että yksi tai useampi
osatekijä tällaisesta useiden toimenpiteiden sarjasta tai jatkuvasta käyttäytymisestä voisi sellaisenaankin ja erikseen tarkasteltuna
merkitä kyseisen määräyksen rikkomista (ks. vastaavasti asia C-49/92 P, komissio v. Anic Partecipazioni, tuomio 8.7.1999,
Kok., s. I-4125, 81 kohta). Silloin, kun eri toimenpiteet kuuluvat kokonaissuunnitelmaan ja niillä on sama tavoite vääristää
yhteismarkkinoiden sisäistä kilpailua, komissiolla on oikeus kohdistaa vastuu niistä sen mukaan, miten yritykset ovat osallistuneet
kilpailusääntöjen rikkomiseen kokonaisuutena arvioiden (ks. yhdistetyt asiat C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00
P, C-217/00 P ja C-219/00 P, Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomio 7.1.2004, Kok., s. I-123, 258 kohta).
Samaten yrityksen voidaan katsoa olevan vastuussa kokonaisvaltaisesta yhteisjärjestelystä, vaikka sen olisi todistettu välittömästi
osallistuneen vain yhteen tai useampaan kartellin osatekijöistä, jos toisaalta se tiesi tai sen olisi väistämättä pitänyt
tietää salaisen yhteistyön, johon se osallistui, kuuluneen kokonaissuunnitelmaan ja jos toisaalta suunnitelma kattoi kaikki
kartellin osatekijät (ks. yhdistetyt asiat T-305/94–T-307/94, T-313/94–T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 ja
T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio 20.4.1999, Kok., s. II-931, 773 kohta ja asia T-9/99, HFB ym.
v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok., s. II-1487, 231 kohta).
Käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että kantajat osallistuivat laajennettuihin eurooppalaisiin järjestelyihin 3.6.1988
ja 30.6.1995 välisenä aikana, 27.8.1998 ja 10.12.1998 välisenä aikana sekä 8.10.1999 ja 22.3.2001 välisenä aikana. Kiistatonta
on myös se, että ne vaihtoivat usein ja pysyvästi KME-konsernin ja Wielandin kanssa yksityiskohtaisia tietoja SANCO-merkkisten
vesi- ja viemäriputkien myyntimääristä kartellin koko keston ajan eli 3.6.1988–22.3.2001.
Näin ollen on määritettävä, oliko mainittu tietojenvaihto yksi kartellin kokonaissuunnitelman osatekijöistä ja olisiko kantajien
pitänyt tietää kartellin olemassaolosta ja toiminnasta 1.7.1995 ja 27.8.1998 välisenä aikana sekä 10.12.1998 ja 7.10.1999
välisenä aikana.
Riidanalaisessa päätöksessä (449–457 perustelukappale) komissio totesi, että kartellin kokonaissuunnitelmalla osapuolet
–        vakiinnuttivat markkinaosuutensa jakamalla myyntimäärät maakohtaisesti
–        sopivat hinnankorotuksista tai yhteen sovitetuista hinnoista ja panivat ne täytäntöön
–        varmistivat markkinoiden jakamisen ja koordinoinnin toteutuksen valvontajärjestelmällä, joka koostui Euroopan eri alueita
koskevasta markkinaehtojärjestelystä sekä kaupallisia strategioita, myyntimääriä ja -tavoitteita sekä toisinaan hintoja ja
alennuksia koskevien luottamuksellisten tietojen säännöllisestä vaihtamisesta.
Komissio huomautti riidanalaisen päätöksen 143 perustelukappaleessa, että SANCO-putkia koskevien tietojen vaihtaminen mahdollisti
myyntimäärien valvonnan. Lisäksi on huomautettava, että riidanalaisen päätöksen 138 perustelukappaleessa komissio totesi SANCO-tuottajien
ja laajennettujen eurooppalaisten järjestelyjen osapuolten ohjanneen säännöllisesti myyntimäärien jakamista. Lopuksi riidanalaisen
päätöksen 486 perustelukappaleessa komissio korosti, että kartellissa ”keskeistä – – oli myyntimääriä koskevien tietojen vaihtaminen
ja määrällisten kiintiöiden jakaminen sen perusteella”.
Kantajat eivät ole kiistäneet näitä toteamuksia 3.6.1988 ja 1.7.1995 välisen ajanjakson osalta. Sitä vastoin 1.7.1995 alkaneen
ja 22.3.2001 päättyneen ajanjakson osalta ne väittävät, etteivät ne voineet kohtuudella ennakoida osallistumisensa tietojenvaihtojärjestelmään
vuoden 1995 puolivälin jälkeen edistäneen kartellin toimintaa.
Kantajien perustelut eivät kuitenkaan ole vakuuttavia. Ne olivat näet osallistuneet useita vuosia sekä SANCO-järjestelyihin
että laajennettuihin eurooppalaisiin järjestelyihin, joihin sisältyi tuotannon jakamista ja sen täytäntöönpanon valvontaa
myyntimääriä koskeneen tiiviin ja yksityiskohtaisen tietojenvaihdon avulla, joten kantajat eivät voi väittää, että M:n luopuminen
tehtävästään vuoden 1995 puolivälissä olisi aiheuttanut yrityksessä ”muistinmenetyksen” kartellin olemassaolosta tai sen toimintatavoista.
Kantajat eivät myöskään väitä M:n olleen ainoa työntekijä tai johtaja, joka tiesi niiden osallistumisesta kartelliin vuosina
1998–1995.
On todettava, että kantajat tukivat kartellin puitteissa sovittua kilpailua rajoittavaa mekanismia koko sen ajan, kun ne osallistuivat
tietojenvaihtojärjestelmään. Osallistuminen järjestelmään merkitsi siten sitä, että ne jatkoivat osallistumistaan kartelliin
(ks. vastaavasti edellä 60 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion 281 kohta). Edellä
64–68 kohdassa mainituista syistä kantajien piti näet väistämättä tietää, että niiden osallistuminen tietojenvaihtojärjestelmään
oli osa kartellin kokonaissuunnitelmaa.
Lopuksi on todettava, että kantajien väite, jonka mukaan SANCO-järjestelyt eivät enää vuoden 1995 puolivälin jälkeen olleet
osa kartellia, on vaikutukseton. Kuten edellä 69 kohdassa todetaan, kantajien jatketun osallistumisen kartelliin osoittaa
nimittäin se, että ne osallistuivat tietojenvaihtojärjestelmään keskeytyksettä ja että niiden piti väistämättä tietää mainitun
järjestelmän olleen osa kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen kokonaissuunnitelmaa.
Tästä seuraa, että kantajien esittämä vaatimus päätöksen osittaisesta kumoamisesta on hylättävä.
2.
Sakon määrän alentamista koskeva vaatimus
Tämän vaatimuksen tueksi kantajat vetoavat kolmeen kanneperusteeseen, joista ensimmäisen mukaan vanhentumisaikojen soveltamisessa
on tehty oikeudellinen virhe, toisen mukaan sakon laskentapohjaa on korotettu virheellisesti kilpailusääntöjen rikkomisen
keston vuoksi ja kolmannen mukaan vuoden 1996 yhteistyötiedonantoa on sovellettu virheellisesti.
Ennen kantajien esittämien kanneperusteiden tutkimista on huomautettava, että riidanalaisen päätöksen 601 ja 842 perustelukappaleesta
ilmenee, että komissio määräsi sakkoja kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja asetuksen
N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan nojalla. Lisäksi komissio määritti sakkojen määrän soveltaen suuntaviivoissa ja vuoden 1996
yhteistyötiedonannossa määritettyä menetelmää (ks. edellä 26 kohta).
Vaikka suuntaviivoja ei voidakaan pitää oikeussääntöinä, niissä vahvistetaan käytännesääntöjä, joissa ilmaistaan noudatettava
käytäntö ja joista komissio voi poiketa erityistapauksessa vain esittämällä sellaiset perusteet, jotka ovat sopusoinnussa
yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa (ks. asia C-397/03 P, Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients
v. komissio, tuomio 18.5.2006, Kok., s. I-4429, 91 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin yleisen tuomioistuimen asiana on valvoessaan näin ollen kanteen kohteena olevalla päätöksellä määrättyjen sakkojen
lainmukaisuutta tarkistaa, onko komissio käyttänyt harkintavaltaansa suuntaviivoissa esitettyä menetelmää käyttäen, ja niiltä
osin kuin se totesi, että suuntaviivoista on poikettu, tarkistaa, onko poikkeaminen oikeutettu ja oikeudellisesti tarkasteltuna
riittävästi perusteltu. Tältä osin on todettava, että yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut yhtäältä suuntaviivoja koskevan
periaatteen pätevyyden ja toisaalta suuntaviivoissa esitetyn laskentamenetelmän pätevyyden (ks. yhdistetyt asiat C-189/02
P, C-202/02 P, C-205/02 P–C 208/02 P ja C-213/02 P, Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomio 28.6.2005, Kok., s. I-5425;
252–255, 266, 267, 312 ja 313 kohta).
Se, että komissio on itse rajoittanut harkintavaltaansa antamalla suuntaviivat, ei nimittäin ole yhteensopimatonta sen kanssa,
että sillä säilyy huomattava liikkumavara harkintavallan suhteen. Suuntaviivoihin sisältyy erilaisia joustavia tekijöitä,
joiden perusteella komissiolla on mahdollisuus käyttää harkintavaltaansa asetuksen N:o 17 ja asetuksen N:o 1/2003 säännösten
mukaisesti, sellaisina kuin yhteisöjen tuomioistuin on kyseisiä säännöksiä tulkinnut (ks. edellä 75 kohdassa mainitut yhdistetyt
asiat Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 267 kohta).
Tämän vuoksi aloilla, joilla komissiolla edelleen on harkintavaltaa, esimerkiksi siltä osin kuin kyse on sakon laskentapohjasta
tai siitä, kuinka paljon sakon määrää korotetaan rikkomisen keston perusteella –, kyseisiä arviointeja koskeva laillisuusvalvonta
rajoittuu sen tutkimiseen, ettei asiassa ole tehty ilmeistä arviointivirhettä (ks. vastaavasti asia T-241/01, Scandinavian
Airlines System v. komissio, tuomio 18.7.2005, Kok., s. II-2917, 64 ja 79 kohta).
Komission harkintavalta ja sen sille asettamat rajat eivät lähtökohtaisesti vaikuta siihen, miten tuomioistuin käyttää täyttä
tuomiovaltaansa (ks. yhdistetyt asiat T-67/00, T-68/00, T-71/00 ja T-78/00, JFE Engineering ym. v. komissio, tuomio 8.7.2004,
Kok., s. II-2501, 538 kohta), jonka perusteella se voi poistaa komission määräämän sakon tai alentaa tai korottaa tällaisen
sakon määrää (ks. vastaavasti asia C-3/06 P, Groupe Danone v. komissio, tuomio 8.2.2007, Kok., s. I-1331, 60–62 kohta ja asia
T-368/00, General Motors Nederland ja Opel Nederland v. komissio, tuomio 21.10.2003, Kok., s. II-4491, 181 kohta).

Kanneperuste, jonka mukaan vanhentumisaikoja koskevien oikeussääntöjen soveltamisessa on tehty oikeudellinen virhe
Asianosaisten lausumat
Kantajat väittävät, etteivät ne ole osallistuneet yhtenä kokonaisuutena pidettävään ja jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen,
joten komissio rikkoi niiden mielestä vanhentumisaikoja koskevia oikeussääntöjä määrätessään sakon päivämäärää 22.3.1996 edeltävälle
ajanjaksolle, koska se käynnisti asian tutkimisen vasta 22.3.2001. Tässä yhteydessä kantajat korostavat, että SANCO-käyttölupien
mukainen myyntimäärätietojen vaihtaminen vuoden 1995 puolivälin jälkeen ei kuulunut kartelliin ja että yhteistoimintajärjestely,
johon ne liittyivät 27.8.1998, ei vastannut yhteistoimintajärjestelyjä, jonka ne lopettivat vuoden 1995 puolivälissä.
Lisäksi kantajat väittävät, että vanhentumisaikojen osalta niitä olisi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti pitänyt
kohdella samoin kuin HME:tä, Muelleriä, Buntmetall-konsernia ja Chalkoria.
Komissio vaatii tämän kanneperusteen hylkäämistä.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on huomautettava, että edellä 60–71 kohdasta ilmenee komission todenneen riidanalaisessa päätöksessä oikeutetusti,
että kantajat olivat osallistuneet yhtenä kokonaisuutena pidettävään ja jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen 3.6.1988
ja 22.3.2001 välisenä aikana. Kantajien keskeytymätön osallistuminen tietojenvaihtojärjestelmään näet riitti osoittamaan niiden
jatketun osallistumisen kartelliin.
Tästä seuraa, että riippumatta komission HME:hen, Muelleriin, Buntmetall-konserniin ja Chalkoriin littyvistä toteamuksista
asetuksen N:o 1/2003 25 artiklassa tarkoitettua vanhentumista ei sovelleta kantajiin.
Ylimääräisenä huomautuksena on kuitenkin aiheellista todeta, että riidanalaisen päätöksen 216, 449 ja 450 perustelukappaleesta
sekä 1 artiklasta ilmenee, että HME:n, Muellerin, Buntmetall-konsernin ja Chalkorin on katsottu olevan vastuussa osallistumisestaan
kartelliin vuodesta 1997 tai 1998 lähtien, kun taas kantajien on katsottu olevan vastuussa vuodesta 1988 lähtien.
Näin ollen tämä kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

Kanneperuste, jonka mukaan suhteellisuusperiaatetta on loukattu
Asianosaisten lausumat
Kantajat väittävät komission loukanneen suhteellisuusperiaatetta, kun se korottaessaan sakon laskentapohjaa kilpailusääntöjen
rikkomisen keston vuoksi ei ottanut huomioon kantajien rajallista osallistumista kartelliin merkittävän ajanjakson ajan. Kantajien
mukaan kahtena ajanjaksona, jolloin ne olivat keskeyttäneet osallistumisensa kartelliin, ne toimittivat ja saivat tietoja
myyntimääristä ainoastaan SANCO-käyttölupasopimuksen perusteella.
Vastauskirjelmässään kantajat väittävät, että vahvistaessaan sakon määrän komissio otti huomioon pelkästään kartellin vakavuuden
sellaisenaan eikä huomioinut asianmukaisesti kantajien roolia kyseessä olevassa kilpailusääntöjen rikkomisessa. Tässä yhteydessä
kantajat viittaavat oikeuskäytäntöön ja väittävät, että kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta ei arvioida pelkästään rikkomiselle
ominaisten seikkojen vaan myös kyseiselle yritykselle ominaisten olosuhteiden perusteella.
Näin ollen – vaikka ei olisi todettava, että komission pitäisi ottaa huomioon kantajien osallistumisen rajallisuus korottaessaan
sakon laskentapohjaa rikkomisen keston vuoksi – kantajat katsovat, että sen on toimittava näin vahvistaessaan sakon määrää
suhteessa rikkomisen vakavuuteen.
Komissio vaatii tämän kanneperusteen hylkäämistä ja esittää oikeudenkäyntiväitteen siitä väitteestä, jonka mukaan se ei huomioinut
kantajien roolia kartellissa arvioidessaan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta. Komission mukaan kyseinen oikeudenkäyntiväite
on uusi kanneperuste, jota ei esitetty kannekirjelmässä ja joka näin ollen on jätettävä tutkimatta.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Komission esittämästä oikeudenkäyntiväitteestä on syytä muistuttaa, että unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan
1 kohdan c alakohdasta ja 48 artiklan 2 kohdasta ilmenee yhdessä luettuina, että kannekirjelmässä on mainittava oikeudenkäynnin
kohde sekä esitettävä yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista ja että asian käsittelyn aikana ei saa vedota uuteen
perusteeseen, ellei se perustu käsittelyssä esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin. Sellainen peruste,
jolla laajennetaan aiemmin kannekirjelmässä nimenomaisesti tai implisiittisesti esitettyä perustetta ja jolla on läheinen
yhteys siihen, on kuitenkin otettava tutkittavaksi (ks. asia T-207/95, Ibarra Gil v. komissio, tuomio 5.2.1997, Kok. H., s.
I-A-13 ja II-31, 51 kohta; ks. vastaavasti myös asia 306/81, Verros v. parlamentti, tuomio 19.5.1983, Kok., s. 1755, 9 ja
10 kohta). Perusteen tueksi esitettyä väitettä on kohdeltava samoin (ks. asia T-231/99, Joynson v. komissio, tuomio 21.3.2002,
Kok., s. II-2085, 156 kohta ja asia T-345/05, Mote v. parlamentti, tuomio 15.10.2008, 85 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Kantajat korostivat kannekirjelmässään, ettei komissio laskiessaan niille määrätyn sakon määrää ottanut huomioon sitä, että
niiden osallistuminen kartelliin oli rajallista. Kannekirjelmästä ilmenee, että niiden kanneperusteessa väitetään määrätyn
sakon olleen suhteettoman suuri. Kantajien kannekirjelmässä esittämä väite koskee kuitenkin ainoastaan sakon laskentapohjan
korottamista kilpailusääntöjen rikkomisen keston perusteella.
Vastauskirjelmässään kantajat eivät viittaa uusiin tosiseikkoihin vaan pyrkivät laajentamaan kanneperusteensa alaa sisällyttääkseen
siihen myös väitteen, joka koskee niiden kartelliin osallistumisen vakavuuden arviointia. Kyseisellä väitteellä ei kuitenkaan
voida katsoa laajennettavan kanneperustetta, jonka mukaan määrätty sakko on suhteettoman suuri, sellaisena kuin peruste on
esitetty kannekirjelmässä, eikä väitteellä voida katsoa olevan siihen läheistä yhteyttä. Päätöksen olennaisen tekijän, kuten
käsiteltävässä asiassa tarkasteltavan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioinnin, riitautus on nimittäin muotoiltava
unionin yleisessä tuomioistuimessa erikseen jo kannekirjelmävaiheessa.
Tämän vuoksi kantajien kartelliin osallistumisen vakavuuden arviointia koskeva väite on jätettävä tutkimatta.
Kanneperusteen pätevyydestä on todettava, että kanneperuste koskee seikkaa, johon komissio on suuntaviivojen nojalla säilyttänyt
harkintavaltaa. Näin ollen tämä kanneperuste voidaan hyväksyä ainoastaan, jos unionin yleinen tuomioistuin toteaa komission
tehneen ilmeisen arviointivirheen (ks. edellä 77 kohta).
Tässä yhteydessä on muistettava, ettei sakon laskentapohjan korottaminen rikkomisen keston perusteella rajoitu ainoastaan
sellaiseen tapaukseen, jossa voitaisiin katsoa olevan suora yhteys rikkomisen keston ja sellaisen lisääntyneen vahingon välillä,
joka kohdistuu kilpailua koskevien sääntöjen tavoitteisiin (ks. vastaavasti asia T-203/01, Michelin v. komissio, tuomio 30.9.2003,
Kok., s. II-4071, 278 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Suuntaviivoista ilmenee lisäksi, ettei komissio ole luonut minkäänlaista limittäisyyttä tai keskinäistä riippuvuutta rikkomisen
vakavuutta ja sen kestoa koskevan arvioinnin välille.
Päinvastoin suuntaviivoista ilmenee ensinnäkin se, että niissä säädetään kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arvioinnista
sellaisenaan sakon laskentapohjan määrittämiseksi. Toiseksi rikkomisen vakavuutta arvioidaan suhteessa asianomaisen yrityksen
ominaispiirteisiin sekä erityisesti suhteessa sen kokoon ja asemaan merkityksellisillä markkinoilla, mikä voi antaa aihetta
laskentapohjan painotuksen määrittämiseen, yritysten jakamiseen ryhmiin ja erityisen laskentapohjan vahvistamiseen. Kolmanneksi
rikkomisen kesto otetaan huomioon perusmäärän vahvistamisessa, ja neljänneksi suuntaviivoissa säädetään siitä, että raskauttavat
ja lieventävät olosuhteet otetaan huomioon ja että sakon määrää on näin mahdollista mukauttaa muun muassa sen perusteella,
kuinka aktiivisesti tai passiivisesti asianomaiset yritykset ovat osallistuneet rikkomisen toteuttamiseen.
Näin ollen pelkästään se, että komissio on varannut itselleen mahdollisuuden korottaa pitkäaikaisten kilpailusääntöjen rikkomisten
osalta sakon määrää kultakin sellaiselta vuodelta, jona kilpailusääntöjä rikottiin, määrällä, joka voi olla jopa 10 prosenttia
siitä sakon määrästä, johon on päädytty rikkomisen vakavuuden perusteella, ei millään tavalla merkitse sitä, että komissiolla
olisi velvollisuus vahvistaa kyseinen korotus kartellin toiminnan intensiivisyyden tai vaikutusten saati rikkomisen vakavuuden
perusteella. Komission asiana on nimittäin laajaa harkintavaltaansa käyttäen (ks. edellä 77 kohta) valita se korotuksen määrä,
jota se aikoo soveltaa rikkomisen keston perusteella.
Käsiteltävässä asiassa komissio totesi erityisesti riidanalaisen päätöksen 706 perustelukappaleessa, että kantajat olivat
osallistuneet kartelliin 12 vuoden ja 9 kuukauden ajan (ks. tältä osin edellä 60–71 kohta), eli ne olivat osallistuneet suuntaviivoissa
tarkoitettuun pitkäaikaiseen rikkomiseen. Komissio korotti näin ollen niille määrätyn sakon laskentapohjaa 125 prosentilla.
Se ei näin tehdessään ole poikennut suuntaviivoissa itselleen asettamistaan säännöistä.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo lisäksi, ettei mainittu 125 prosentin korotus ole käsiteltävässä asiassa ilmeisen suhteeton,
kun huomioidaan kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen kesto.

Kanneperuste, jonka mukaan sakon määrää ei ole alennettu tarpeeksi, kun huomioidaan kantajien yhteistyö vuoden 1996 yhteistyötiedonannon
nojalla
Asianosaisten lausumat
Kantajat väittävät, että ne olisivat yhteistyönsä perusteella ansainneet suuremman alennuksen sakkonsa määrään, koska ne vahvistivat
M:n toimittamien tietojen paikkansapitävyyden ja toimittivat komissiolle vastauksessaan väitetiedoksiantoon SANCO-järjestelyjen
yksityiskohtaisen kuvauksen.
Lisäksi ne väittävät, että komissio loukkasi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta myöntäessään niille saman sakon määrän alennuksen
kuin IMI-konsernille, vaikka ne tekivät omien sanojensa mukaan komission kanssa sitä enemmän yhteistyötä. IMI-konsernille
määrätyn sakon määrän alennuksen perusteena oli pelkästään se, että se oli myöntänyt kilpailusääntöjen rikkomisen eikä ollut
kiistänyt tosiseikkoja, joihin komissio tukeutui. Kantajat toimittivat lisäksi tietoja komissiolle ja selvensivät tai vahvistivat
tärkeitä tosiseikkoja, jotka helpottivat tutkimuksen toteuttamista ja joihin komissio tukeutui riidanalaisessa päätöksessä.
Komissio vaatii kanneperusteen hylkäämistä.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sakon alentaminen on perusteltua hallinnollisessa menettelyssä
harjoitetun yhteistyön vuoksi, jos komissio on sen ansiosta voinut todeta kilpailusääntöjen rikkomisen helpommin (ks. asia
T-311/94, BPB de Eendracht v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok., s. II-1129, 325 kohta ja asia T-338/94, Finnboard v. komissio,
tuomio 14.5.1998, Kok., s. II-1617, 363 kohta).
On myös korostettava, että kun kyse on kartellin jäsenten komission kanssa tekemän yhteistyön arvioimisesta, ainoastaan komission
tekemä ilmeinen arviointivirhe voi olla arvostelun kohteena, koska komissiolla on laaja harkintavalta, kun se arvioi yrityksen
yhteistyön laatua ja hyödyllisyyttä muun muassa suhteessa muiden yritysten avuliaisuuteen asian selvittämisessä (ks. asia
C-328/05 P, SGL Carbon v. komissio, tuomio 10.5.2007, Kok., s. I-3921, 88 kohta). Komission on kyseisessä arvioinnissa kuitenkin
noudatettava yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
Lisäksi vuoden 1996 yhteistyötiedonannon D2 kohdasta ilmenee, että kyseistä tiedonantoa voidaan soveltaa yritykseen, jos se
ennen väitetiedoksiannon lähettämistä toimittaa komissiolle tietoja, jotka auttavat vahvistamaan kilpailusääntöjen rikkomisen,
tai jos se väitetiedoksiannon vastaanottamisen jälkeen ilmoittaa komissiolle, ettei se kiistä komission syytteiden pohjana
olevien tosiseikkojen paikkansapitävyyttä.
Käsiteltävässä asiassa sekä IMI-konserni että kantajat aloittivat yhteistyönsä väitetiedoksiannon lähettämisen jälkeen. Näin
ollen kantajat eivät voi vaatia suurempaa alennusta kuin IMI-konsernille on myönnetty, paitsi jos niiden yhteistyö on auttanut
komissiota kilpailusääntöjen rikkomisen toteamisessa IMI-konsernin yhteistyötä enemmän.
Tässä yhteydessä on todettava, että riidanalaisesta päätöksestä ilmenee kantajien yhteistyön poikkeavan IMI-konsernin yhteistyöstä
ainoastaan siltä osin, että vain kantajat ovat ”selkiyttäneet tiettyjä tosiseikkoja koskevia yksityiskohtia” (riidanalaisen
päätöksen 809 ja 812 perustelukappale). Riidanalaisesta päätöksestä ilmenee lisäksi implisiittisesti, että komissio arvioi
IMI-konsernin yhteistyön olleen suunnilleen yhtä hyödyllistä kuin kantajien yhteistyö, koska molemmat aloitettiin vaiheessa,
jossa erityisesti Muellerin, Outokumpu-konsernin, KME-konsernin, Wielandin ja Chalkorin yhteistyön ansiosta komission oli
jo mahdollista todeta kyseessä oleva kilpailusääntöjen rikkominen kokonaisuudessaan. Kantajat eivät myöskään väitä, ettei
komission ollut mahdollista todeta kartellin olemassaoloa kokonaisuudessaan sillä hetkellä, kun ne aloittivat yhteistyön.
Lisäksi on korostettava, että edellä 102 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen kaltainen ilmoitus, jossa ainoastaan vahvistetaan
toisen yrityksen komissiolle tutkimuksen aiemmassa vaiheessa toimittamat tiedot, ei helpota komission tehtävää merkittävästi
eikä näin ollen riitä oikeuttamaan sakon määrän alentamista yhteistyön perusteella (ks. vastaavasti asia T-44/00, Mannesmannröhren-Werke
v. komissio, tuomio 8.7.2004, Kok., s. II‑2223, 301 kohta ja asia T-38/02, Groupe Danone v. komissio, tuomio 25.10.2005, Kok.,
s. II‑4407, 455 kohta).
Edellä esitetyn perusteella on todettava, ettei komissio ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä arvioidessaan kantajien yhteistyön
hyödyllisyyttä eikä loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta alentaessaan kantajien ja IMI-konsernin sakkoja vuoden 1996
yhteistyötiedonannon nojalla samalla prosenttimäärällä. Tämäkään kanneperuste ei siten ole perusteltu.
Näin ollen kanne on hylättävä.
3.
Vastakanteessa esitetty vaatimus, joka perustuu siihen, että kantajia on mahdollisesti suosittu Chalkoriin ja IMI-konserniin
nähden
Asianosaisten lausumat
Komissio toteaa IMI-konsernin esittäneen asiassa T-18/05 toimittamassaan kannekirjelmässä ja Chalkor asiassa T-21/05 toimittamassaan
kannekirjelmässä, että määrittäessään sakon määrää komissio ei ottanut huomioon sitä, etteivät ne osallistuneet SANCO-järjestelyihin
eivätkä WICU- ja Cuprotherm-järjestelyihin ja että ne olivat näin ollen syyllistyneet vähemmän vakavaan kilpailusääntöjen
rikkomiseen kuin kantajat eli Wieland ja KME-konserni. IMI-konsernin ja Chalkorin väitteissä otetaan esiin kartellin osapuolten
väitetty syrjintä yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi katsotun toiminnan yhteydessä.
Komissio väittää, että jos unionin yleinen tuomioistuin hyväksyy IMI-konsernin ja Chalkorin tätä koskevat väitteet, sen on
täyttä tuomiovaltaansa käyttäen pikemminkin korotettava KME-konsernille, kantajille ja Wielandille määrättyjen sakkojen määrää
kuin alennettava IMI-konsernille ja Chalkorille määrättyjen sakkojen määrää
Kantajat vaativat tämän vaatimuksen hylkäämistä.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin yleinen tuomioistuin totesi asiassa T-18/05, IMI ym. vastaan komissio, ja asiassa T-21/05, Chalkor vastaan komissio,
tänään antamissaan tuomioissa (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa), että IMI-konserni ja Chalkor ovat syyllistyneet
vähemmän vakavaan kilpailusääntöjen rikkomiseen kuin Boliden-konserni, KME-konserni ja Wieland ja että komissio on tehnyt
virheen, kun se ei ottanut tätä seikkaa huomioon laskiessaan sakkojen määriä.
Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin totesi täyttä tuomiovaltaansa käyttäen, että komission käyttämä sakon laskentapohja oli
asianmukainen kartellin kolmen osan kokonaisuuden vakavuuteen nähden ja että IMI-konsernille ja Chalkorille määrättyjen sakkojen
laskentapohjia oli alennettava sen ottamiseksi huomioon, ettei komissio pitänyt niitä vastuullisina SANCO-järjestelyjen osalta
(edellä 115 kohdassa mainittu asia IMI ym. v. komissio, tuomion 166, 167 ja 189 kohta ja edellä 115 kohdassa mainittu asia
Chalkor v. komissio, tuomion 104, 105 ja 185 kohta).
Tästä seuraa, että komission vaatimus on hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa kuitenkin
määrätään, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi tai jos siihen
on muutoin erityisiä syitä, unionin yleinen tuomioistuin voi määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken
tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan.
Käsiteltävässä asiassa kantajat ovat hävinneet asian, kun taas komissio on hävinnyt vastakanteensa. On kuitenkin todettava,
että asiansa ovat hävinneet lähinnä kantajat. Näin ollen on määrättävä, että kantajat vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan
ja ne velvoitetaan korvaamaan 90 prosenttia komission oikeudenkäyntikuluista, kun taas komissio vastaa 10 prosentista omia
oikeudenkäyntikulujaan.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Komission esittämä vastakanne hylätään.
3)
Boliden AB, Outokumpu Copper Fabrication AB ja Outokumpu Copper BCZ SA vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan
korvaamaan 90 prosenttia komission oikeudenkäyntikuluista.
4)
Komissio vastaa 10 prosentista omia oikeudenkäyntikulujaan.
Martins Ribeiro
Papasavvas
Wahl
Julistettiin Luxemburgissa 19 päivänä toukokuuta 2010.
Allekirjoitukset
Sisällys
Asian tausta
1. Hallinnollinen menettely
2. Riidanalainen päätös
Kyseessä olevat tuotteet ja markkinat
Kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen osatekijät
Kyseessä olevan kilpailusääntöjen rikkomisen kesto ja jatkettu luonne
Sakkojen määrän vahvistaminen
Sakon laskentapohja
– Vakavuus
– Eriytetty kohtelu
Sakkojen perusmäärä
Raskauttavat ja lieventävät seikat
Vuoden 1996 yhteistyötiedonannon soveltaminen
Sakkojen lopullinen määrä
Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Oikeudellinen arviointi
1. Riidanalaisen päätöksen osittaista kumoamista koskeva vaatimus
Asianosaisten lausumat
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
2. Sakon määrän alentamista koskeva vaatimus
Kanneperuste, jonka mukaan vanhentumisaikojen soveltamisessa on tehty oikeudellinen virhe
Asianosaisten lausumat
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kanneperuste, jonka mukaan suhteellisuusperiaatetta on loukattu
Asianosaisten lausumat
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kanneperuste, jonka mukaan sakon määrää ei ole alennettu tarpeeksi, kun huomioidaan kantajien yhteistyö vuoden 1996 yhteistyötiedonannon
nojalla
Asianosaisten lausumat
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
3. Vastakanteessa esitetty vaatimus, joka perustuu siihen, että kantajia on mahdollisesti suosittu Chalkoriin ja IMI-ryhmään
nähden
Asianosaisten lausumat
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Oikeudenkäyntikulut
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.