CELEX: 62003CJ0109
Telekomunikácie
Smernica 98/10/ES
Otvorená sieť na telefónnu hlasovú službu
Poskytnutie informácií týkajúcich sa účastníkov
Určenie cien

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 6 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/10/ES z 26. februára
1998 o uplatnení ustanovení o otvorenej sieti (ONP) na telefónnu hlasovú službu a o univerzálnej službe pre telekomunikácie
v konkurenčnom prostredí [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 101, s. 24, ďalej len „smernica“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi KPN Telecom BV (ďalej len „KPN“) a Onafhankelijke Post en Telecommunicatie Autoriteit
(nezávislý úrad pôšt a telekomunikácii, ďalej len „OPTA“), podstatou ktorého je sprístupnenie určitých informácií týkajúcich
sa účastníkov KPN v prospech súkromných podnikov na účel vyhotovenia telefónnych zoznamov týmito podnikmi.

Právny rámec
Článok 1 ods. 1 smernice stanovuje:
„Táto smernica má za cieľ harmonizáciu podmienok pre otvorený a účinný prístup k pevným verejným telefónnym sieťam a pevným
verejným telefónnym službám, ako aj podmienok ich užívania v prostredí otvorených a konkurenčných trhov, v súlade so zásadami
poskytnutia otvorenej siete (ONP).
Cieľom smernice je zabezpečiť dostupnosť kvalitných pevných verejných telefónnych služieb v celom Spoločenstve a definovať
súbor služieb, ku ktorým by v rámci univerzálnej služby mali prístup všetci užívatelia, vrátane spotrebiteľov, za prijateľnú
cenu, primeranú osobitným vnútroštátnym podmienkam.“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 2 ods. 2 písm. f) smernice definuje pojem „univerzálna služba“ ako „minimálny definovaný súbor služieb, ktoré sú dostupné
v určenej kvalite všetkým koncovým užívateľom bez ohľadu na ich geografickú polohu a s prihliadnutím na osobitné vnútroštátne
podmienky za prijateľnú cenu“. [
neoficiálny preklad
]
Článok 6 smernice stanovuje:
„1.      Ustanovenia tohto článku sa uplatňujú s výhradou požiadaviek vyplývajúcich z právnej úpravy o ochrane osobných údajov a súkromia,
akou je smernica 95/46/ES a smernica 97/66/ES.
2.      Členské štáty zabezpečia, aby:
a)      účastníci mali právo na zápis do verejne dostupných telefónnych zoznamov, na jeho kontrolu a ak je to potrebné na úpravu zápisu
alebo na likvidáciu údajov, ktoré sa ich týkajú;
b)      telefónne zoznamy všetkých účastníkov, ktorí sa nevyjadrili proti ich uverejneniu v zozname, vrátane pevných, mobilných a osobných
účastníckych čísel, boli k dispozícii užívateľom vo forme schválenej štátnym normalizačným úradom, či už v tlačenej podobe,
elektronickej, alebo v obidvoch týchto podobách a aby boli pravidelne aktualizované;
c)      aspoň jedna informačná služba o telefónnych číslach, pokrývajúca všetky uvedené účastnícke čísla, bola k dispozícii všetkým
užívateľom, vrátane užívateľov verejných telefónnych automatov.
3.      S cieľom zabezpečiť poskytovanie služieb, na ktoré odkazuje odsek 2 písm. b) a c), členské štáty zabezpečia, aby všetky organizácie
prideľujúce telefónne čísla účastníkom vyhoveli všetkým náležitým žiadostiam a sprístupnili relevantné informácie v dohodnutom
formáte a za podmienok, ktoré sú spravodlivé, nákladovo orientované a nediskriminačné.
4.      Členské štáty zabezpečia, aby organizácie poskytujúce služby, na ktoré odkazuje odsek 2 písm. b) a c), dodržiavali zásadu
zákazu diskriminácie pri zaobchádzaní a prezentácii informácií, ktoré majú k dispozícii.“ [
neoficiálny preklad
]
V Holandsku problematiku patriacu do pôsobnosti smernice upravuje Wet op de telecommunicatievoorzieningen (zákon o telekomunikáciách)
z 26. októbra 1988 (Staatsblad 1988, s. 520, ďalej len „WTV“), ako aj Besluit ONP huurlijnen en telefonie (rozhodnutie týkajúce
sa prenajatých liniek a telefónnej hlasovej služby ONP) z 10. novembra 1998 (Staatsblad 1998, s. 639, ďalej len „BOHT“), vykonávajúce
tento zákon, najmä jeho články 7.1 a 7.5.
Článok 43 BOHT stanovuje:
„Každý kto pridelí telefónne číslo… sprístupní na základe žiadosti tieto čísla spolu so súvisiacimi údajmi v dohodnutej podobe
a za podmienok, ktoré sú spravodlivé, nákladovo orientované a nediskriminačné, na účel vydania telefónnych zoznamov a zabezpečenia
informačnej služby o telefónnych číslach…“

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
KPN je poskytovateľom univerzálnej telefónnej hlasovej služby v Holandsku. Denda International vof, teraz Denda Multimedia
BV (ďalej len „Denda“), usadená v Holandsku a Topware CD-Service AG (ďalej len „Topware“), usadená v Nemecku, boli v čase
rozhodnom vo veci prejednávanej vnútroštátnym súdom podnikmi vydávajúcimi najmä tlačené telefónne zoznamy, ako aj elektronické
telefónne zoznamy na CD-ROMe a určené na následné umiestnenie na internete.
Z uznesenia vnútroštátneho súdu vyplýva, že Denda a Topware požiadali PTT Telecom BV, ktorý bol právnym predchodcom KPN až
do roku 1998, aby im sprístupnil údaje týkajúce sa účastníkov jeho telefónnej hlasovej služby na účely vyhotovenia ich vlastných
zoznamov. Okrem čisto základných údajov akými sú meno, adresa, bydlisko a telefónne číslo, prípadne aj poštové smerovacie
číslo účastníka, či poznámka o tom, že číslo je používané iba ako faxové číslo, sa tieto dva podniky zvlášť zaujímali o sprístupnenie
dodatočných údajov, s výnimkou reklamných oznamov, uvedených na bielych stránkach telefónneho zoznamu vytlačeného predchodcom
KPN. Išlo napríklad o dodatočné informácie o povolaní, ďalšom mene, zmienke v inej obci alebo ďalších číslach mobilných telefónov
účastníkov.
Právny predchodca KPN tieto dodatočné informácie podnikom Denda a Topware odmietol poskytnúť. Rovnako im odmietol sprístupniť
základné údaje za cenu nižšiu ako 0,85 NLG za jeden údaj, čo bolo podľa týchto podnikov cena značne neprimeraná. Tieto podniky
teda podali sťažnosť na OPTA, ktorou sa domáhali určenia, že predchodca KPN porušil ustanovenia WTV a BOHT.
Rozhodnutím z 29. septembra 1999 OPTA rozhodol, že na jednej strane KPN nie je povinný sprístupniť podnikom Denda a Topware
dodatočné informácie, ktoré žiadali, a na druhej strane, že cena požadovaná KPN za sprístupnenie základných údajov musí byť
nižšia ako 0,005 NLG za údaj.
KPN, ako aj Denda a Topware podali sťažnosti proti tomuto rozhodnutiu OPTA. Dvoma rozhodnutiami zo 4. decembra 2000 OPTA opravila
svoje pôvodné stanovisko a určila, že KPN je povinný poskytnúť aj dodatočné údaje týkajúce sa jedného alebo viacerých čísiel
mobilných telefónov, povolania účastníka a prípadných zmienok o účastníkovi v iných obciach.
KPN a Denda podali proti týmto rozhodnutiam žalobu na Arrondissementsrechtbank te Rotterdam (Holandsko), ale tieto žaloby
boli zamietnuté ako nedôvodné. College van Beroep voor het bedrijfsleven rozhodujúci v odvolacom konaní má pochybnosti týkajúce
sa výkladu predmetných ustanovení WTV a BOHT s prihliadnutím na smernicu.
Keďže College van Beroep voor het bedrijfsleven dospel k názoru, že pre rozhodnutie ním prejednávaného sporu je potrebný výklad
článku 6 ods. 3 smernice, prerušil konanie a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Majú sa slová ‚relevantné informácie‘ [
neoficiálny preklad
] uvedené v článku 6 ods. 3 smernice 98/10/ES… vykladať v tom zmysle, že sa týkajú iba telefónnych čísiel pridelených dotknutými
organizáciami s uvedením mena, adresy, bydliska a poštového smerovacieho čísla osoby, ktorej bolo číslo pridelené, či poznámkou
o tom, že číslo je (výlučne) používané ako faxové číslo, alebo že sa týkajú rovnako iných údajov, ktoré majú tieto organizácie
k dispozícii, ako je dodatočné uvedenie povolania, iného mena, inej obce alebo čísiel mobilných telefónov?
2.      Má sa výraz ‚vyhoveli všetkým náležitým žiadostiam… za podmienok, ktoré sú spravodlivé, nákladovo orientované a nediskriminačné‘
v ustanovení uvedenom v prvej otázke, vykladať v tom zmysle, že:
a)      čísla s uvedením mena, adresy, bydliska a poštového smerovacieho čísla osoby, ktorej bolo číslo pridelené, musia byť sprístupnené
iba za náhradu hraničných nákladov za samotné sprístupnenie, a
b)      iné údaje než sú tie uvedené pod písmenom a) musia byť sprístupnené za náhradu preukázaných výdavkov, pri ktorých poskytovateľ
údajov preukáže, že ich vynaložil na získanie alebo obstaranie týchto údajov?“

O prvej prejudiciálnej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, akých údajov sa týka výraz „relevantné informácie“ uvedený v článku
6 ods. 3 smernice.
Na úvod je potrebné uviesť, že článok 6 ods. 3 smernice neobsahuje žiadnu definíciu pojmu „relevantné informácie“ týkajúce
sa účastníkov, ktoré majú organizácie prideľujúce telefónne čísla sprístupniť tretím osobám. Je preto potrebné vykladať tento
pojem so zreteľom na kontext, v akom je uvedený a účel smernice.
Ako vyplýva z článku 1 ods. 1 druhého pododseku, cieľom smernice je zabezpečiť dostupnosť kvalitných pevných verejných telefónnych
služieb v celom Spoločenstve a definovať súbor služieb, ku ktorým by v rámci univerzálnej služby mali prístup všetci užívatelia,
vrátane spotrebiteľov, za prijateľnú cenu a ako to vyplýva z názvu smernice „v konkurenčnom prostredí“.
Cieľom smernice je zabezpečiť rovnováhu medzi osobitnými záujmami poskytovateľa univerzálnej služby a záujmami podnikov z konkurenčného
sektora, rovnako ako záujmami užívateľov, vrátane spotrebiteľov.
Predovšetkým pokiaľ ide o univerzálnu službu, treba pripomenúť, že táto je definovaná v článku 2 ods. 2 písm. f) smernice
ako minimálny definovaný súbor služieb, ktoré sú dostupné v určenej kvalite všetkým koncovým užívateľom bez ohľadu na ich
geografickú polohu a s prihliadnutím na osobitné vnútroštátne podmienky za prijateľnú cenu.
Ako právom uvádza Komisia, z výrazu „s cieľom zabezpečiť poskytnutie služieb, na ktoré odkazuje odsek 2 písm. b) a c)“ uvedeného
na začiatku článku 6 ods. 3 smernice vyplýva, že povinnosť členských štátov zabezpečiť, aby všetky organizácie prideľujúce
telefónne čísla účastníkom, vyhoveli všetkým náležitým žiadostiam a sprístupnili relevantné informácie, súvisí s poskytovaním
univerzálnej služby.
Je teda potrebné posúdiť, čo sú údaje potrebné na zabezpečenie poskytnutia takej služby.
Z tohto pohľadu článok 6 ods. 2 písm. b) smernice zmieňuje iba, že v telefónnych zoznamoch má byť užívateľom k dispozícii
súbor všetkých účastníkov, ktorí sa nevyjadrili proti ich uverejneniu v zozname, vrátane pevných, mobilných a osobných účastníckych
čísel. Z toho vyplýva, ako správne KPN uviedla, že iné údaje než tie, ktoré sú uvedené v tomto ustanovení, nie sú nevyhnutné
pre vydanie telefónneho zoznamu pri poskytovaní univerzálnej služby.
Je však otázkou, či takéto obmedzenie údajov v rámci poskytnutia informácií konkurentom poskytovateľa univerzálnej služby
zodpovedá požiadavkám liberalizácie trhu telekomunikácií, s ktorou táto smernica súvisí. OPTA a Denda dôrazne takúto možnosť
spochybňujú a tvrdia, že iba širší výklad pojmu údaje, ktoré majú byť poskytnuté, je schopný zabezpečiť spravodlivé podmienky
hospodárskej súťaže.
Podľa KPN cieľom smernice nie je poskytnutie prospechu z úsilia vynaloženého poskytovateľom univerzálnej služby, ako je nákladné
získavanie dodatočných údajov tretím osobám, takéto úsilie nie je súčasťou povinností týkajúcich sa tejto služby v užšom zmysle.
Akýkoľvek iný výklad smernice by viedol k ovplyvňovaniu súťaže medzi podnikmi vydávajúcimi zoznamy, keďže jeden z nich by
bol povinný pomôcť svojim konkurentom bez toho, aby títo mali takúto vzájomnú povinnosť.
Z tohto pohľadu je isté, že smernica na viacerých miestach zmieňuje svoj účel, ktorým je podpora otvorenia konkurenčného trhu
v telekomunikačnej oblasti. Pokiaľ ide zvlášť o telefónne zoznamy, odôvodnenie č. 7 smernice uvádza, že „vydávanie telefónnych
zoznamov je konkurenčnou činnosťou“. Navyše článok 6 ods. 3 smernice tým, že stanovuje sprístupnenie určitých informácií,
potvrdzuje tento účel.
V skutočnosti v dotknutom členskom štáte existencia podnikov vydávajúcich telefónne zoznamy, akými sú Denda a Topware, t. j.
iných podnikov, ako je poskytovateľ univerzálnej služby, dokladá, že konkurenčný trh s telefónnymi zoznamami je skutočne rozvinutý.
Nemožno však vylúčiť, že by odmietnutie poskytnutia predmetných údajov vo veci samej mohlo ovplyvniť podmienky, za akých sa
taký konkurenčný trh podnikov vydávajúcich telefónne zoznamy môže rozvíjať. Pokiaľ ide o tieto podmienky, článok 6 ods. 3
smernice stanovuje, že tieto podmienky majú byť „za spravodlivé, nákladovo orientované a nediskriminačné“. Ak poskytovateľ
univerzálnej služby dodrží požiadavky stanovené týmto ustanovením, nie je povinný sprístupniť navyše všetky dodatočné údaje,
ktoré chcú jeho konkurenti získať.
Z toho vyplýva, že odmietnutie sprístupniť tretím osobám iné údaje než tie, ktoré sú uvedené v článku 6 ods. 2 písm. b) smernice,
je v súlade s liberalizáciou trhu s telekomunikáciami, ktorá je jedným z cieľov smernice.
Napokon, pokiaľ ide o osobitné záujmy užívateľov, vrátane spotrebiteľov, sú to hlavne oni, ktorí majú mať podľa článku 1 ods.
1 druhého pododseku smernice prospech z konkurenčných podmienok predmetného trhu. Odôvodnenie č. 7 totiž uvádza, že užívateľom
a spotrebiteľom „majú byť dostupné všeobecné telefónne zoznamy a informačné služby o telefónnych číslach, obsahujúce všetkých
zaradených účastníkov s ich príslušnými číslami (vrátane pevných, mobilných a osobných telefónnych čísel)“, tieto výrazy sú
prevzaté v článku 6 ods. 2 písm. b) smernice.
Pritom takejto potrebe informovania užívateľov zodpovedá tiež právo, ako vyplýva z článku 6 odsek 2 písmeno a) smernice, nielen
na zapísanie do telefónneho zoznamu, ale rovnako aj na celkový alebo čiastočný výmaz určitých údajov, ktoré sú v ňom uvedené.
Rovnako, ako Komisia správne zdôraznila, článok 6 ods. 1 smernice vyslovene odkazuje na určité ustanovenia Spoločenstva týkajúce
sa ochrany osobných údajov a súkromia.
Okrem toho, ako Súdny dvor rozhodol, síce v inom kontexte ale s ohľadom na výklad článku 6 ods. 2 smernice, z tohto ustanovenia
vyplýva zásada, podľa ktorej každý operátor vedie zoznam svojich vlastných účastníkov, ktorí si neželajú byť uvedení v univerzálnom
zozname a nesprístupňuje mená týchto účastníkov vydavateľovi telefónneho zoznamu (rozsudok zo 6. decembra 2001, Komisia/Francúzsko,
C‑146/00, Zb. s. I‑9767, bod 68).
Je teda zrejmé, že ochrana osobných údajov a súkromia je prvoradým faktorom, ktorý treba zohľadniť pri určovaní toho, aké
údaje je operátor povinný sprístupniť inému konkurentovi. Širší výklad, ktorý by si totiž vyžadoval sprístupnenie všetkých
údajov, ktoré má operátor k dispozícii, bez rozdielu, no s výnimkou tých, ktoré sa týkajú účastníkov, ktorí si neželajú nijakým
spôsobom byť uvedení v uverejnenom zozname, nie je v súlade s ochranou týchto údajov, ako i súkromia dotknutých osôb.
Teda zohľadnenie osobitných záujmov užívateľov predmetných služieb, vrátane spotrebiteľov, tiež nenasvedčuje v prospech širšieho
výkladu pojmu „relevantné informácie“.
Zo všetkých týchto úvah, týkajúcich sa rôznych protichodných záujmov, vyplýva, že výraz „relevantné informácie“ uvedený v článku
6 ods. 3 smernice musí byť vykladaný užšie. Organizácie prideľujúce telefónne čísla musia postúpiť tretím osobám iba údaje
týkajúce sa účastníkov, ktorí sa nevyjadrili proti ich uverejneniu v zozname a ktoré postačujú užívateľovi zoznamu k identifikácii
účastníkov, ktorých telefónne číslo hľadá. Tieto údaje v zásade obsahujú meno a adresu účastníkov, vrátane poštového smerovacieho
čísla, ako aj telefónne číslo alebo čísla, ktoré im dotknutá organizácia pridelila.
Je teda možné, ako tvrdí Komisia a ako to uviedol generálny advokát v bode 28 svojich návrhov, že na národnej úrovni existujú
rozdiely v požiadavkách užívateľov služieb telefónnej hlasovej služby. Smernica v rozsahu, v akom používa výraz „relevantné
informácie“, si nekladie za cieľ úplnú harmonizáciu všetkých kritérií, ktoré by sa mohli zdať ako nevyhnutné pre identifikáciu
účastníkov, a ostáva v kompetencii členských štátov určiť, či v osobitnom vnútroštátnom kontexte určité dodatočné údaje majú
byť sprístupnené tretím osobám.
Na prvú otázku je teda potrebné odpovedať tak, že článok 6 ods. 3 smernice sa má vykladať v tom zmysle, že výraz „relevantné
informácie“ sa vzťahuje iba na údaje o účastníkoch, ktorí sa nevyjadrili proti svojmu uverejneniu v zozname a ktoré postačujú
užívateľovi zoznamu k identifikácii účastníkov, ktorých telefónne číslo hľadá. Tieto údaje v zásade obsahujú meno a adresu
účastníkov, vrátane poštového smerovacieho čísla, ako aj telefónne číslo alebo čísla, ktoré im dotknutá organizácia pridelila.
Členské štáty však môžu určiť, že sa užívateľom sprístupnia dodatočné informácie, ak sa z pohľadu osobitných vnútroštátnych
podmienok zdajú ako nevyhnutné pre identifikáciu účastníkov.

O druhej prejudiciálnej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, ktoré náklady spojené so získavaním, aktualizáciou a poskytnutím
relevantných informácií týkajúcich sa účastníkov, môžu byť zahrnuté do ceny za sprístupnenie údajov v rámci článku 6 ods.
3 smernice.
V tomto ohľade stačí skonštatovať, ako správne tvrdia OPTA a Denda, že získanie základných údajov týkajúcich sa účastníkov,
ako meno, adresa a ich telefónne číslo, je neoddeliteľne spojené s telefónnou hlasovou službou a nevyžaduje žiadne osobitné
úsilie zo strany poskytovateľa univerzálnej služby.
Ako totiž uviedol generálny advokát v bode 49 svojich návrhov, náklady spojené so získavaním alebo prideľovaním týchto údajov,
na rozdiel od nákladov vynaložených na sprístupnenie údajov tretím osobám, znáša v každom prípade poskytovateľ telefónnej
hlasovej služby a tieto sú už zahrnuté v nákladoch a príjmoch takejto služby. Za týchto podmienok by prenesenie nákladov spojených
so získavaním alebo prideľovaním údajov na osoby, ktoré žiadajú o ich sprístupnenie, viedlo k neopodstatnenému dvojitému zaplateniu
predmetných nákladov.
Z toho vyplýva, že za sprístupnenie týchto údajov konkurenčným podnikom na trhu vydavateľov telefónnych zoznamov, poskytovateľ
univerzálnej služby môže týmto konkurenčným podnikom fakturovať iba ďalšie náklady spojené s týmto sprístupnením, s výnimkou
nákladov spojených so získavaním týchto údajov.
Riešenie by však bolo odlišné, ak by išlo o dodatočné údaje, na získanie ktorých musel sám poskytovateľ univerzálnej služby
vynaložiť dodatočné náklady. Za takých okolností, ak by sa poskytovateľ rozhodol sprístupniť takéto údaje tretím osobám, bez
toho, že by to smernica ukladala, žiadne jej ustanovenie by nebránilo fakturovať tieto dodatočné náklady tretím osobám, pokiaľ
sa s týmito osobami zaobchádza spôsobom, ktorý nie je diskriminačný.
Na druhú otázku je teda potrebné odpovedať tak, že článok 6 ods. 3 smernice stanovujúci, že relevantné informácie sa poskytujú
tretím osobám za podmienok, ktoré sú spravodlivé, nákladovo orientované a nediskriminačné, sa má vykladať v tom zmysle, že:
–        ak ide o údaje, akými sú meno a adresa osôb, ako aj telefónne číslo, ktoré im boli pridelené, môžu byť poskytovateľom univerzálnej
služby fakturované iba skutočné náklady spojené so sprístupnením týchto údajov tretím osobám,
–        ak ide o dodatočné údaje, ktoré tento poskytovateľ nie je povinný sprístupniť tretím osobám, má právo si fakturovať okrem
nákladov spojených s týmto sprístupnením aj ďalšie náklady, ktoré musel sám vynaložiť na získanie týchto údajov, pokiaľ je
zabezpečené nediskriminačné zaobchádzanie s tretími osobami.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
1)
Článok 6 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/10/ES z 26. februára 1998 o uplatnení ustanovení o otvorenej sieti
(ONP) na telefónnu hlasovú službu a o univerzálnej službe pre telekomunikácie v konkurenčnom prostredí [
neoficiálny preklad
] sa má vykladať v tom zmysle, že výraz „relevantné informácie“ sa vzťahuje iba na údaje o účastníkoch, ktorí sa nevyjadrili
proti svojmu uverejneniu v zozname a ktoré postačujú užívateľovi zoznamu k identifikácii účastníkov, ktorých telefónne číslo
hľadá. Tieto údaje v zásade obsahujú meno a adresu účastníkov, vrátane poštového smerovacieho čísla, ako aj telefónne číslo
alebo čísla, ktoré im dotknutá organizácia pridelila. Členské štáty však môžu určiť, že sa užívateľom sprístupnia dodatočné
informácie, ak sa z pohľadu osobitných vnútroštátnych podmienok zdajú ako nevyhnutné pre identifikáciu účastníkov.
2)
Článok 6 ods. 3 smernice 98/10 stanovujúci, že relevantné informácie sa poskytujú tretím osobám za podmienok, ktoré sú spravodlivé,
nákladovo orientované a nediskriminačné, sa má vykladať v tom zmysle, že:
–
ak ide o údaje, akými sú meno a adresa osôb, ako aj telefónne číslo, ktoré im boli pridelené, môžu byť poskytovateľom univerzálnej
služby fakturované iba skutočné náklady spojené so sprístupnením týchto údajov tretím osobám,
–
ak ide o dodatočné údaje, ktoré tento poskytovateľ nie je povinný sprístupniť tretím osobám, má právo si fakturovať okrem
nákladov spojených s týmto sprístupnením aj ďalšie náklady, ktoré musel sám vynaložiť na získanie týchto údajov, pokiaľ je
zabezpečené nediskriminačné zaobchádzanie s tretími osobami.
Podpisy
*
Jazyk konania: holandčina.