CELEX: 62001CJ0358
Fördragsbrott
Artikel 28 EG
Förbud mot att under beteckningen limpiador con lejía (rengöringsmedel med klorlösning) saluföra varor som lagligen tillverkas och saluförs i andra medlemsstater, när varornas halt av aktivt klor understiger 35 gram per liter

Europeiska gemenskapernas kommission har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 19 september 2001, med stöd av
artikel 226 EG väckt talan om fastställelse av att Konungariket Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt
artikel 28 EG genom att inte tillåta att varor som lagligen tillverkas och saluförs i andra medlemsstater förs ut på den spanska
marknaden under beteckningen  limpiador con lejía (rengöringsmedel med klorlösning) eller en liknande beteckning, när varornas
innehåll av aktivt klor understiger 35 gram per liter.
Tillämpliga bestämmelser
De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
Enligt artikel 28 EG är kvantitativa importrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan förbjudna mellan medlemsstaterna.
Enligt artikel 1 i Europaparlamentets och rådets beslut 3052/95/EG av den 13 december 1995 för att fastställa ett förfarande
för ömsesidig information om nationella åtgärder som avviker från principen om fri rörlighet för varor inom gemenskapen (EGT
L 321, s. 1) är medlemsstaterna skyldiga att till kommissionen anmäla vissa åtgärder som hindrar den fria rörligheten eller
utsläppandet på marknaden av en viss produktmodell eller produkttyp som är lagligen tillverkad eller saluförd i en annan medlemsstat.
Den nationella lagstiftningen
I artikel 2.2 i kungligt dekret nr 3360/1983, i dess lydelse enligt Real Decreto n° 349/1993, por el que se modifica la Reglamentación
técnico-sanitaria de la lejía (kungligt dekret om ändring av de teknisk-sanitära bestämmelserna om klorlösning), av den 5
mars 1993 (BOE nr 94 av den 20 april 1993, s. 1251 (nedan kallat det kungliga dekretet), definieras lejía (klorlösning) som
en lösning baserad på alkalisk hypoklorit vars koncentration av aktivt klor inte får understiga 35 gram per liter och inte
överstiga 100 gram per liter.
I artikel 5 i det kungliga dekretet fastställs att klorhalten måste ligga mellan 35 och 60 gram per liter för att klorlösning
skall få betecknas som  ”lämpligt för desinfektion av dricksvatten”.
Artikel 17 i det kungliga dekretet innehåller en klausul om ömsesidigt erkännande, enligt vilken  ”krav avseende produkternas
sammansättning inte gäller för produkter som härstammar från handel inom gemenskapen, som lagligen tillverkats och saluförts
i ursprungsmedlemsstaten. Om de inte utgör någon risk för människors hälsa, och inte påverkar tillämpningen av artikel 36
i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, kan dessa produkter säljas i Spanien under den lagstadgade beteckning
som gäller i produktionslandet, eller, i förekommande fall, den beteckning som lagligen och varaktigt används i den medlemsstat
där produkten tillverkats, tillsammans med en beskrivning som är så tydlig att det är möjligt för köparen att erfara produktens
verkliga beskaffenhet”.
Den första  ”tilläggsbestämmelsen” till det kungliga dekretet innehåller bestämmelser som gäller när  ”klorlösning” ingår
som beståndsdel i en produkt. Dess första stycke lyder som följer:
”Beteckningen ’klorlösning’ får anges som beståndsdel på en produkts etikett, utöver produktens övriga beståndsdelar, förutsatt
att dess innehåll av hypoklorit har en koncentration av aktivt klor som överensstämmer med den som i lag är föreskriven för
klorlösning, och beteckningen skall följas av omnämnandet att produkten är  ’olämplig för desinfektion av dricksvatten’. ”
I ett meddelande av den 7 april 1998 fastställde Instituto nacional del consumo (det nationella konsumentinstitutet) att om
den som är ansvarig för handel med dessa produkter vill kunna åberopa klausulen om ömsesidigt erkännande måste denne tillhandahålla
förvaltningsmyndigheten följande handlingar:
–
En etikett som tydligt anger den verkliga koncentrationen av aktivt klor.
–
Tillräckliga bevis för att de aktuella produkterna har samma desinficerande verkan som lagenliga klorlösningsprodukter.
–
Ett intyg som visar att produkterna saluförs i ursprungslandet.
Med stöd av nämnda meddelande beslutade Consejería de Economia y Empleo de la Comunidad de Madrid (rådet för ekonomi och sysselsättning
i den autonoma regionen Madrid) om sanktionsåtgärder för de företag som saluförde produkter på vars etiketter beteckningen
rengöringsmedel med klorlösning angavs, men där koncentrationen av aktivt klor understeg 35 gram per liter. Detta organ ansåg
att även om produkterna lagligen saluförts i ursprungsmedlemsstaten, fick inte beteckningen klorlösning anges på etiketten
eftersom de inte uppfyllde kriterierna avseende den minsta koncentration av aktivt klor som krävs för klorlösning enligt de
spanska lagbestämmelserna.
Det administrativa förfarandet och förfarandet vid domstolen
Kommissionen har angivit att det var genom ett klagomål som den fick kännedom om de svårigheter som vissa företag stött på
när de velat importera rengöringsprodukter innehållande klorlösning till Spanien från andra medlemsstater där produkterna
lagligen tillverkats och saluförts. Svårigheterna orsakades av det sätt på vilket de spanska myndigheterna, bland annat det
nationella konsumentinstitutet och den autonoma regionen Madrid, tolkade det kungliga dekretet.
Handläggningen av klagomålet ledde till att kommissionen den 4 november 1999 sände en formell underrättelse till Konungariket
Spanien, i vilken den hävdade att denna stat hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 28 EG och följande
artiklar genom att vägra produkter, som lagligen tillverkats och saluförts i andra medlemsstater under beteckningen  limpiador
con lejía (rengöringsmedel med klorlösning) eller en liknande beteckning, tillträde till den spanska marknaden.
I sin svarsskrivelse av den 28 december 1999 översände Konungariket Spanien en rapport från Ministerio de Sanidad y Consumo
(ministeriet för hälsovårds- och konsumentfrågor) till kommissionen. I rapporten klargörs att saluföring av klorlösning eller
produkter som innehåller klorlösning, som inte innehåller den minsta halt hypoklorit som föreskrivs i spansk lag, endast är
tillåten om produkterna tillverkats lagligen, om konsumenterna fått information om den faktiska halten av aktivt klor och
om produkterna har samma desinficerande verkan som  de klorlösningsprodukter som innehåller nämnda halt.
Den 17 februari 2000 sände kommissionen en andra formell underrättelse till Konungariket Spanien, i vilken den, efter att
ha erinrat om att de beslut att vägra tillträde till den spanska marknaden som den autonoma regionen Madrid hade fattat utgjorde
åtgärder som avvek från principen om fri rörlighet för varor inom gemenskapen, konstaterade att Konungariket Spanien hade
underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt beslut  3052/95 genom att inte underrätta kommissionen om dessa beslut.
Då de spanska myndigheterna inte besvarade sistnämnda underrättelse gjorde kommissionen bedömningen att underlåtenheten fortfarande
bestod och sände den 24 juli 2000 ett motiverat yttrande till Konungariket Spanien, i vilket denna stat anmodades att vidta
nödvändiga åtgärder för att efterkomma yttrandet inom två månader från delgivningen. I det motiverade yttrandet hänvisade
kommissionen till de förfaranden avseende sanktionsåtgärder som inletts av den autonoma regionen Madrid mot vissa företag
som velat importera rengöringsprodukter innehållande klorlösning.
I det motiverade yttrandet fastställdes att Konungariket Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel
28 i EG-fördraget genom att vidta åtgärder, såsom (como) de sanktionsåtgärder som vidtagits i de förenade förfarandena 28/802/97-A
och 28/063/98-A och i ärendet 28/801/97-A, samt i meddelandet av den 7 april 1998 från det nationella konsumentinstitutet,
som innebär att produkter som lagligen tillverkas och saluförs i en annan medlemsstat under beteckningen limpiador con lejía
(rengöringsmedel med klorlösning) eller en liknande beteckning vägras tillträde till den spanska marknaden och, enligt beslut
3052/95, genom att underlåta att anmäla dessa åtgärder till kommissionen.
I en skrivelse som sändes per e-post den 1 augusti 2000 meddelade de spanska myndigheterna kommissionen om de åtgärder de
vidtagit med tillämpning av beslut 3052/95 avseende klorlösning.
Den spanska regeringen besvarade därefter, i skrivelse av den 30 november 2000, det motiverade yttrandet och upprepade argumenten
avseende konsumentskyddet, och den angav att den ansåg att den underrättelse som krävdes enligt beslut 3052/95 hade skett,
eftersom den nationella åtgärden avseende produkter innehållande klorlösning var grundad på hänsyn till konsumentskyddet och
inte var oproportionerlig.
Då kommissionen ansåg att Konungariket Spaniens fördragsbrott avseende artikel 28 EG inte  hade upphört, beslöt den att väcka
förevarande talan.
Kommissionen har yrkat att domstolen skall
–
fastställa att Konungariket Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 28 EG genom att inte tillåta
att varor som lagligen tillverkas och saluförs i andra medlemsstater förs ut på den spanska marknaden under beteckningen limpiador
con lejía (rengöringsmedel med klorlösning) eller en liknande beteckning, när varornas innehåll av aktivt klor understiger
35 gram per liter,
–
förplikta Konungariket Spanien att ersätta rättegångskostnaderna.
Konungariket Spanien har yrkat att domstolen skall
–
[detta yrkande avseende en begäran om sekretessbeläggning av vissa uppgifter är inte längre relevant],
–
avvisa talan eller, i andra hand, endast pröva talan till den del den rör de sanktionsförfaranden som inletts av den autonoma
regionen Madrid och ogilla denna,
–
alternativt ogilla talan,
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Upptagande till sakprövning
Parternas argument
Den spanska regeringen har gjort en invändning om rättegångshinder på grund av bristande överensstämmelse mellan det administrativa
förfarandet och domstolsförfarandet.
Kommissionen har nämligen ändrat och utvidgat föremålet för talan under domstolsförfarandet. I den kompletterande formella
underrättelsen och i det motiverade yttrandet fäste kommissionen huvudsakligen uppmärksamheten på de sanktionsförfaranden
som den autonoma regionen Madrid hade inlett mot vissa företag, medan kommissionens yrkanden i ansökan till domstolen inte
begränsades till att avse dessa förfaranden (däri inräknat de beslut som antogs inom ramen för förfarandena), utan de var
vagt formulerade och mycket allmänt hållna. Den spanska regeringen har lagt till att hänvisningen till en minsta kvantitet
aktivt klor per liter klorlösning inte förekom någon annanstans än i ansökan till domstolen.
I andra hand, för det fall domstolen anser att talan kan upptas till sakprövning, har den spanska regeringen yrkat att anmärkningen
avseende åsidosättande av artikel 28 EG skall begränsas till att avse de sanktionsåtgärder som vidtogs av den autonoma regionen
Madrid inom ramen för de förfaranden som nämndes i föregående punkt.
Kommissionen anser att den spanska regeringens argumentation grundas på en bristande förståelse av det motiverade yttrandet.
Kommissionen har hävdat att det motiverade yttrandet på ett generellt sätt handlar om det faktum att de spanska myndigheterna
vägrar produkter, som lagligen tillverkats och saluförts i andra medlemsstater under beteckningen  limpiador con lejía (rengöringsmedel
med klorlösning) eller en liknande beteckning, tillträde till den spanska marknaden, när produkternas innehåll av aktivt klor
understiger 35 gram per liter, och att det administrativa förfarandet inte var begränsat till de administrativa sanktionsåtgärder
som vidtogs av den autonoma regionen Madrid. Dessa sanktionsåtgärder nämndes, liksom meddelandet av den 7 april 1998, endast
som exempel, vilket tydligt framgår av själva lydelsen av det motiverade yttrandet.
Att formuleringarna inte är desamma i det motiverade yttrandet som i yrkandena i ansökan till domstolen medför enligt kommissionen
inte att föremålet för talan har ändrats. Kommissionen har dessutom gjort gällande att resultatet av omformuleringen överensstämmer
med ett bruk som är vanligt förekommande hos domstolen och som innebär att domskälen i domstolens domar avfattas i abstrakta
ordalag utan att den bestämmelse eller det konkreta fall som gav upphov till tvisten nödvändigtvis nämns.
Domstolens bedömning
Enligt fast rättspraxis är det administrativa förfarandets syfte att ge den berörda medlemsstaten möjlighet att dels fullgöra
sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten, dels göra invändningar mot klagomål framställda av kommissionen (se bland annat
dom av den 15 januari 2002 i mål C-439/99, kommissionen mot Italien, REG 2002, s. I-305, punkt 10, och av den 13 februari
2003 i mål C-228/00, kommissionen mot Tyskland, REG 2003, s. I-1439, punkt 25).
Föremålet för talan avgränsas genom kommissionens formella underrättelse till den berörda medlemsstaten och genom kommissionens
motiverade yttrande, och det får därefter inte utvidgas. Följaktligen skall samma grunder anföras till stöd för det motiverade
yttrandet och kommissionens talan som  de som anförts till stöd för den formella underrättelse som inleder det administrativa
förfarandet (dom av den 29 september 1998 i mål C-191/95, kommissionen mot Tyskland, REG 1998, s. I-5449, punkt 55).
Detta krav är emellertid inte så långtgående att det i samtliga fall måste råda fullständig överensstämmelse mellan den formella
underrättelsen, det motiverade yttrandet och yrkandena i ansökan till domstolen, under förutsättning att tvisteföremålet inte
har utvidgats eller ändrats (dom av den 29 september 1998 i det ovannämnda målet kommissionen mot Tyskland, punkt 56).
Domstolen har dessutom fastställt att även om det motiverade yttrandet skall innehålla en konsekvent och detaljerad redogörelse
för skälen till att kommissionen anser att den berörda staten har underlåtit att uppfylla en av sina skyldigheter enligt fördraget,
kan inte lika stränga krav på noggrannhet ställas på den formella underrättelsen, vilken omöjligen kan utgöra annat än en
första kort sammanfattning av anmärkningarna. Inget hindrar således kommissionen från att i det motiverade yttrandet närmare
ange de anmärkningar som den redan på ett mer övergripande sätt har framställt i den formella underrättelsen (dom av den 16
september 1997 i mål C-279/94, kommissionen mot Italien, REG 1997, s. I-4743, punkt 15).
I förevarande fall kan kommissionen emellertid inte anklagas för att i sin talan ha angivit föremålet för tvisten på ett mer
vidsträckt sätt än vad den gjort under det administrativa förfarandet.
Kommissionen angav nämligen först i den formella underrättelsen klart och tydligt att förfarandet avsåg vägran att ge utländska
produkter tillträde till den spanska marknaden och att denna vägran följde av det sätt på vilket de spanska myndigheterna
tolkade det kungliga dekretet. De beslut som antogs av den autonoma regionen Madrid nämndes i den kompletterande formella
underrättelsen. I denna sistnämnda underrättelse angavs även anmärkningen avseende underlåtelsen att efterkomma underrättelseskyldigheten
enligt artikel 1 i beslut  3052/95.
Därefter, i det motiverade yttrandet, kom kommissionen fram till slutsatsen att Konungariket Spanien hade underlåtit att uppfylla
sina skyldigheter dels enligt artikel 28 EG, genom att vidta åtgärder som innebär att produkter, som lagligen tillverkas och
saluförs i en annan medlemsstat under beteckningen  limpiador con lejía (rengöringsmedel med klorlösning) eller en liknande
beteckning, vägras tillträde till den spanska marknaden, dels enligt beslut 3052/95, genom att inte underrätta kommissionen
om dessa åtgärder. De sanktionsåtgärder som vidtogs i de förenade förfarandena 28/802/97-A och 28/063/98-A och i förfarande
28/801/97-A, liksom meddelandet av den 7 april 1998 från det nationella konsumentinstitutet, nämns endast som exempel (como).
Slutligen, även om det är riktigt att yrkandena i ansökan till domstolen har avfattats på ett sätt som avviker något från
formuleringarna i de formella underrättelserna och det motiverade yttrandet, återges ändå i yrkandena de påståenden som framförts
i den administrativa fasen. I yrkandena hänvisas det inte längre till de beslut som antogs av den autonoma regionen Madrid,
men det anges, vilket faktiskt framgår av nämnda beslut, att den minimala koncentrationen av aktivt klor, vars underskridande
leder till att tillträde till den spanska marknaden vägras, är 35 gram per liter.
Kommissionen har följaktligen inte utvidgat eller ändrat föremålet för tvisten under domstolsförfarandet, utan har begränsat
sig till att avstå från anmärkningarna om utebliven underrättelse, i enlighet med artikel 1 i beslut 3052/95, om de nationella
åtgärderna i fråga.
Det finns inte heller något som tyder på att de spanska myndigheterna inte hade tillgång till all den information som var
nödvändig för att de skulle kunna framställa sina invändningar.
Eftersom kommissionen endast angav de sanktionsåtgärder som vidtogs av den autonoma regionen Madrid som exempel, skall domstolen
inte begränsa ansökan till att avse dessa sanktionsåtgärder.
Invändningen om rättegångshinder skall således ogillas i sin helhet och talan skall prövas i sak.
Prövning i sak
Det är ostridigt mellan parterna, och vidare uttryckligen medgivet av den spanska regeringen, att vägran att ge produkter
som lagligen tillverkas och saluförs i andra medlemsstater under beteckningen limpiador con lejía (rengöringsmedel med klorlösning)
eller en liknande beteckning tillträde till den spanska marknaden om deras innehåll av aktivt klor understiger 35 gram per
liter är en åtgärd med motsvarande verkan i den mening som avses i artikel 28 EG. Det är även ostridigt att halten aktivt
klor i rengöringsprodukter inte har varit föremål för harmonisering på gemenskapsplanet.
Det råder emellertid oenighet mellan parterna avseende huruvida detta hinder för den fria rörligheten för varor kan anses
motiverat av hänsyn till skyddet av folkhälsan eller konsumentskyddet.
Parternas argument
Den spanska regeringen har gjort gällande att det enda adekvata sättet att hålla kontroll över mikroorganismer såsom salmonella,
campylobacter och escherichia coli är att ha bra metoder för rengöring och desinficering inom såväl industrin som hushållen.
Detta är särskilt viktigt i Spanien där temperaturen i luften är relativt hög under en stor del av året. Det är således med
hänsyn till skyddet av folkhälsan nödvändigt att säkerställa en minsta halt av 35 gram aktivt klor per liter. Med beaktande
av att det kungliga dekretet tillämpas utan åtskillnad på såväl inhemska som importerade produkter, föreligger varken en godtycklig
diskriminering eller en förtäckt begränsning av handeln mellan medlemsstater.
Vad gäller konsumentskyddet har nämnda regering gjort gällande att de spanska konsumenterna traditionellt sett förknippar
klorlösning med dess blekande och desinficerande verkan. Den har lagt till att en märkning med  ”klorlösning” då koncentrationen
av aktivt klor i hypokloritlösningen väsentligt understiger de gränser som fastställts i lag strider mot konsumentens rätt
till tydlig och korrekt information om en saluförd produkts egenskaper, med hänsyn till de valmöjligheter denne har och den
användning som avses. En sådan produkt har nämligen inte de egenskaper som fastställts för klorlösning i de tillämpliga bestämmelserna.
Kommissionen har hävdat att konsumentskyddet kan tillgodoses genom andra åtgärder än sådana som består i att man vid försäljning
reserverar vissa benämningar, som till exempel beteckningen klorlösning, för produkter som har vissa fastställda egenskaper.
Åtgärder såsom märkning med en lämplig etikett, på vilken produktens beskaffenhet och egenskaper anges, innebär att man i
mindre omfattning begränsar saluföringen i en medlemsstat av produkter från en annan medlemsstat, vilka uppfyller de krav
som fastställts i den sistnämnda medlemsstaten.
Kommissionen har lagt till att den tolkning av det kungliga dekretet som förordas av de spanska myndigheterna innebär att
klausulen om ömsesidigt erkännande, vars syfte är just att tillåta saluföring av klorlösning i Spanien och
a fortiori
av produkter innehållande klorlösning som inte motsvarar specifikationerna i de spanska bestämmelserna men däremot dem i
de andra medlemsstater där de lagligen tillverkats och saluförts, fråntas all betydelse.
Domstolens bedömning
Enligt fast rättspraxis innebär artikel 28 EG ett förbud mot hinder för den fria rörligheten för varor, som i avsaknad av
en harmonisering av de nationella lagstiftningarna följer av det förhållandet att det på varor från andra medlemsstater, där
de lagligen tillverkas och säljs, tillämpas bestämmelser rörande de villkor som sådana varor skall uppfylla (till exempel
avseende benämning, form, storlek, vikt, sammansättning, utformning, märkning och förpackning). Detta gäller även om bestämmelserna
tillämpas utan åtskillnad på nationella och importerade varor (dom av den 16 januari 2003 i mål C-14/00, kommissionen mot
Italien, REG 2003, s. I-513, punkt 69, och där angiven rättspraxis).
För att det konstaterade hindret skall kunna berättigas av hänsyn till skyddet av folkhälsan krävs att det kan fastställas
att de produkter som lagligen tillverkas och saluförs i andra medlemsstater än Konungariket Spanien under beteckningen rengöringsmedel
med klorlösning eller en liknande beteckning, medför en risk för folkhälsan om deras innehåll av aktivt klor understiger 35 gram
per liter.
Det kan inte hävdas att en rengöringsprodukt vars innehåll av aktivt klor understiger 35 gram per liter i sig medför en större
risk än liknande produkter vars innehåll av aktivt klor är minst 35 gram per liter, vilka får saluföras. Eftersom aktivt klor
är en farlig substans är det nämligen så att ju mindre en produkt innehåller av det, desto mindre är risken att skada folkhälsan.
Även om man antar att en halt av aktivt klor på 35 gram per liter eller mer är nödvändig för vissa typer av desinfektion,
innebär inte detta att samtliga produkter med en lägre halt av aktivt klor utgör en fara för folkhälsan. Det skall emellertid
medges att dessa rengöringsprodukter inte är lämpade att användas vid sådan desinfektion.
Den risk som kan vara kopplad till en sådan produkt följer således snarare av faran som kan uppkomma när en konsument använder
produkten på ett felaktigt sätt, eller för andra ändamål än dem som den är avsedd för.
I likhet med vad kommissionen har gjort gällande skall det i detta avseende konstateras att de spanska bestämmelserna, såsom
de tillämpas av de nationella myndigheterna, är oproportionerliga i förhållande till syftet med konsumentskyddet.
En märkning med etikett, med information om produktens beskaffenhet och huvudsakliga egenskaper, däri inräknat dess halt av
aktivt klor, framstår som fullt tillräcklig för att ge konsumenterna information om kvaliteten på och sammansättningen av
produkter som de som är i fråga i förevarande fall.
Den spanska regeringen har invänt att konsumenterna i Spanien förväntar sig att innehållet av aktivt klor i klorlösning inte
understiger 35 gram per liter. De skulle således vilseledas om rengöringsprodukter som inte motsvarar denna förväntan fick
saluföras i Spanien.
Den omständigheten att konsumenterna i en medlemsstat har bestämda uppfattningar vad gäller en viss produkts sammansättning
eller egenskaper kan i princip inte rättfärdiga hinder för den fria rörligheten för varor.
Det framgår av domstolens rättspraxis att begreppet konsument avser en normalt informerad samt skäligen uppmärksam och upplyst
genomsnittskonsument (se, vad gäller livsmedel, dom av den 16 juli 1998 i mål C-210/96, Gut Springenheide och Tusky, REG 1998,
s. I-4657, punkt 31). Detta kriterium, som är baserat på proportionalitetsprincipen, är även tillämpligt på området för saluföring
av kosmetiska produkter när en vilseledande uppgift om produktens egenskaper inte utgör ett hot mot folkhälsan (dom av den
13 januari 2000 i mål C-220/98, Estée Lauder, REG 2000, s. I-117, punkt 28, och av den 24 oktober 2002 i mål C-99/01, Linhart
och Biffl, REG 2002, s. I-9375, punkt 31).
Den spanska regeringen har emellertid inte kunnat visa att det föreligger betydande skillnader mellan läsligheten och begripligheten
av etiketter på å ena sidan livsmedel och kosmetiska produkter och å andra sidan rengöringsprodukter, vilka skulle ha till
följd att de sistnämnda produkternas desinficerande egenskaper inte skulle uppfattas korrekt av konsumenterna vid läsning
av etiketten. När det gäller desinficerande produkter är det nämligen fundamentalt att konsumenten beaktar produkternas halt
av aktivt klor, oavsett om den är lägre eller högre än 35 gram per liter.
Den spanska regeringen har dock gjort gällande att när det gäller klorlösning kan ett misstag vad gäller koncentrationen av
natriumhypoklorit få skadliga följder för konsumentens hälsa, eftersom denne räknar med att produkten har en desinficerande
verkan som den inte har.
Även om det skulle kunna förhålla sig så, har nämnda regering inte påvisat anledningen till att en normalt informerad samt
skäligen uppmärksam och upplyst genomsnittskonsument riskerar att begå ett sådant misstag när det gäller klorlösning, medan
samma slags hälsovådliga misstag inte begås som en följd av att den information som ges på etiketterna på andra produkter
inte uppfattas korrekt.
I detta avseende fastställs det i gemenskapslagstiftningen om klassificering, förpackning och märkning av farliga preparat,
vilka krav i fråga om märkning av farliga preparat som tillverkarna av rengöringsprodukter baserade på klorlösning skall uppfylla
om de vill saluföra produkterna i Spanien (se bland annat rådets direktiv 88/379/EEG av den 7 juni 1988 om tillnärmning av
medlemsstaternas lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga preparat (beredningar)
(EGT L 187, s. 14; svensk specialutgåva, område 13, volym 17, s. 84), och Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/45/EG
av den 31 maj 1999 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning
av farliga preparat (EGT L 200, s. 1), vilken upphäver och ersätter direktiv 88/379 från den 30 juli 2002). I artikel 7 i
direktiv 88/379 anges vilken information förpackningen tydligt och outplånligt skall vara märkt med, och det föreskrivs på
vilket sätt den kemiska benämningen av det eller de ämnen som förekommer i preparatet i fråga skall anges.
Om dessa krav är uppfyllda saknas anledning att ifrågasätta huruvida den säkerhetsnivå som på så sätt fastställts är tillräckligt
hög för att kunna garantera ett adekvat och lämpligt konsumentskydd.
Den spanska regeringen har vidare hävdat att de produkter som lagligen tillverkats och saluförts under beteckningen rengöringsmedel
med klorlösning i andra medlemsstater inte uppfyller kraven i rådets direktiv 84/450/EEG av den 10 september 1984 om tillnärmning
av medlemsstaternas lagar och andra författningar om vilseledande reklam (EGT L 250, s. 17; svensk specialutgåva, område 15,
volym 4, s. 211).
Detta argument kan inte godtas. De nämnda produkternas etiketter vilseleder inte konsumenten avseende produkternas faktiska
egenskaper genom att de bär beteckningen rengöringsmedel med klorlösning. Användandet av prepositionen  med (con) visar tydligt
för konsumenten att han köper en produkt som bland annat, men inte uteslutande, innehåller klorlösning. Produktens verkliga
beskaffenhet döljs således inte för konsumenten.
Det skall således fastställas att Konungariket Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 28 EG
genom att inte tillåta att varor som lagligen tillverkas och saluförs i andra medlemsstater förs ut på den spanska marknaden
under beteckningen limpiador con lejía (rengöringsmedel med klorlösning) eller en liknande beteckning, när varornas innehåll
av aktivt klor understiger 35 gram per liter.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Kommissionen har yrkat att Konungariket Spanien skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom denna stat har
tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (femte avdelningen)
följande dom:
1)
Konungariket Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 28 EG genom att inte tillåta att varor som
lagligen tillverkas och saluförs i andra medlemsstater förs ut på den spanska marknaden under beteckningen limpiador con lejía
(rengöringsmedel med klorlösning) eller en liknande beteckning, när varornas innehåll av aktivt klor understiger 35 gram per
liter.
2)
Konungariket Spanien skall ersätta rättegångskostnaderna.
Edward
La Pergola
Jann
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 6 november 2003.
R. Grass
V. Skouris
Justitiesekreterare
Ordförande
–
Rättegångsspråk: spanska.