CELEX: 62002CJ0239
Tiesību aktu tuvināšana
EKL 28. panta un Direktīvu 1999/4/EK un 2000/13/EK interpretācija
Direktīvas 1999/4/EK spēkā esamība
Pārtikas produktu marķēšana un reklāma
Aizliegums lietot atsauces uz veselību

Ar 2002. gada 28. jūnija lēmumu, kas Tiesā iesniegts tā paša gada 1. jūlijā,
Rechtbank van Koophandel te Hasselt
atbilstoši EKL 234. pantam uzdeva prejudiciālus jautājumus par to, kā interpretējams EKL 28. pants par Parlamenta un Padomes
1999. gada 22. februāra Direktīvas 1999/4/EK, kas attiecas uz kafijas ekstraktu un cigoriņu ekstraktiem (OV L 66, 26. lpp.),
2. panta interpretāciju un spēkā esamību, un par to, kā interpretējams Parlamenta un Padomes 2000. gada 20. marta Direktīvas
2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu (OV L
109, 29. lpp.) 18. pants.
Šie jautājumi tika uzdoti saistībā ar prāvu par produkta ar nosaukumu "DynaSvelte Café" laišanu Beļģijas tirgū pie nosacījumiem,
kas atbilstoši sabiedrības
Douwe Egberts NV
(turpmāk tekstā –
Douwe Egberts
) teiktajam ir pretrunā ar valsts noteikumiem par pārtikas produktu reklāmu un marķēšanu.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums
Direktīvas 1999/4 2. pantā noteikts:
–        "Direktīvu 79/112/EEK piemēro produktiem, kas noteikti pielikumā,  atbilstīgi   šādiem nosacījumiem:
–        a) produktu nosaukumus, kas uzskaitīti pielikumā, piemēro tikai tiem produktiem, kas tajā minēti, un tie jāizmanto tirdzniecībā
to apzīmēšanai. Tādiem nosaukumiem pievieno vārdus:
–        "pasta" vai "pastas veidā"
vai
–        "šķidrums" vai "šķidrā veidā".
[..]"
Tās pašas direktīvas 3. pants nosaka:
"Produktiem, kas definēti pielikumā, dalībvalstis nepieņem valsts noteikumus, ko neparedz šī direktīva."
Direktīvas 1999/4 pielikuma 1. punkts ar nosaukumu "kafijas ekstrakts", "šķīstošais kafijas ekstrakts", "šķīstošā kafija"
vai "ātri pagatavojama kafija" nosaka:
"Tas nozīmē koncentrētu produktu, kas iegūts ekstrakcijas rezultātā no grauzdētām kafijas pupiņām, par ekstrakcijas vidi izmantojot
tikai ūdeni un izslēdzot jebkuru hidrolīzes procesu, kas ietver skābes vai sārma pievienošanu.
[..]
Kafijas ekstrakts cietā vai pastas formā nedrīkst saturēt citas vielas, kā vien tās, kas iegūtas no kafijas ekstrakcijas. [..]"
Direktīvas 2000/13 ceturtā, piektā, sestā un astotā apsvēruma redakcija ir šāda:
"(4)      Šīs direktīvas mērķis ir ieviest vispārējus noteikumus Kopienā, kas būtu horizontāli piemērojami visiem pārtikas produktiem,
ko laiž tirgū.
(5)   Īpašas normas, ko piemēro vertikāli tikai attiecībā uz konkrētiem pārtikas produktiem, būtu jāiestrādā noteikumos, kas
skar šos produktus.
(6)   Jebkuru pārtikas marķēšanas noteikumu galvenais uzdevums būtu informēt un aizsargāt patērētāju.
(8)      Sīki izstrādāts marķējums, kas jo īpaši izceļ produkta patieso dabu un īpašības, kā arī ļauj patērētājam izdarīt izvēli, pilnībā
apzinoties faktus, ir ārkārtīgi būtisks, jo tas rada vismazāk šķēršļu brīvai tirdzniecībai."
Direktīvas 2000/13 2. panta 1. punkts paredz:
"Marķējums un izmantojamās metodes nedrīkst:
a)       būt tādas, kas maldina pircēju, konkrēti:
i)    par pārtikas produkta raksturīgajām pazīmēm un jo īpaši tā raksturu, identitāti, īpašībām, sastāvu, daudzumu, derīgumu,
izcelsmi vai pirmavotu, izgatavošanas vai ražošanas veidu;
ii)  piedēvējot pārtikas produktam tādu iedarbību vai īpašības, kas tam nepiemīt;
iii)  liekot saprast, ka pārtikas produktam piemīt īpašas pazīmes, kad īstenībā šādas pazīmes piemīt visiem līdzīgiem pārtikas
produktiem;
b)       ievērojot Kopienas noteikumus, ko piemēro dabiskajiem minerālūdeņiem un īpašam uzturam paredzētai pārtikai, piedēvēt jebkuram
pārtikas produktam spējas novērst, ārstēt vai izārstēt kādu cilvēka slimību vai atsaukties uz šādām spējām."
Šīs direktīvas 2. panta 3. punkta b) apakšpunkts precizē to, ka šī panta 1. un 2. punktā paredzētie aizliegumi vai ierobežojumi
attiecas arī uz reklāmu.
Atbilstoši tās pašas direktīvas 3. panta 1. punktam:
"Saskaņā ar 4. līdz 17. pantu un ievērojot tur ietvertos izņēmumus, pārtikas produktu marķējumā obligāti jābūt  tikai šādām
norādēm:
1) produkta komercnosaukums;
[..]."
Atbilstoši minētās direktīvas 5. pantam:
"1. Pārtikas produkta komercnosaukums atbilst nosaukumam, ko paredz tam piemērojamie Kopienas noteikumi.
[..]
2. Produkta komercnosaukumu nedrīkst aizstāt ar preču zīmi, tirdzniecības nosaukumu vai modes nosaukumu.
[..]"
Atbilstoši Direktīvas 2000/13 18. pantam:
"1. Dalībvalstis nedrīkst aizliegt to pārtikas produktu tirdzniecību, kas atbilst šajā direktīvā ietvertajiem noteikumiem,
piemērojot nesaskaņotus savas valsts noteikumus, kuri reglamentē marķējumu un pasniegšanas veidu (noformēšanu) dažiem pārtikas
produktiem vai pārtikas produktiem kopumā.
2. Pirmais punkts neattiecas uz nesaskaņotiem attiecīgās valsts noteikumiem, ko   attaisno:
–        sabiedrības veselības aizsardzība,
–        viltojumu novēršana, ja vien šādi noteikumi nekavē šīs direktīvas definīciju un normu piemērošanu,
–        rūpniecisko un komerciālo īpašumtiesību, avotu norāžu, reģistrēta izcelsmes apzīmējuma aizsardzība un negodīgas konkurences
novēršana."

Valsts tiesiskais regulējums
1987. gada 5. marta Karaļa lēmuma "Par kafiju un kafijas aizstājējiem" (1987. gada 12. jūnija
Moniteur belge
, 9035. lpp.) 1. pants nosaka:
"Šī lēmuma piemērošanai ar zemāk minēto saprot šo:
1) kafija: pienācīgi notīrītas un grauzdētas kafijas pupiņas (
Coffea
šķirne); [..]."
Šī lēmuma 3. panta 1. punkta redakcija ir šāda:
"1. pantā norādīto pārtikas produktu tirdzniecības laikā tiem ir jābūt apzīmētiem tikai ar vienu no nosaukumiem, kas atbilst
šajā pantā minētajai definīcijai."
1980. gada 17. aprīļa Karaļa lēmuma "Par pārtikas produktu reklāmu" (1980. gada 6. maija
Moniteur belge
, 5476. lpp.) 2. pantā paredzēts:
"Pārtikas produktu reklāmā aizliegts izmantot:
[..]
3) atsauces uz novājēšanu;
[..]
7) atsauces uz medicīniska rakstura ieteikumiem, apliecinājumiem, paziņojumiem vai viedokli, vai uz apstiprinošiem paziņojumiem,
izņemot atsauces uz to, ka pārtikas produkts nav lietojams gadījumos, kad tas ir pretrunā ar mediķu ieteikumu; [..]."

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi

Douwe Egberts
ar preču zīmi "Douwe Egberts" Beļģijas tirgū ražo un tirgo kafiju. Tā tiesā vērsusies pret produkta ar nosaukumu "DynaSvelte
Café" laišanu tirgū, ko ražoja
Westrom Pharma NV
un ko līdz 2001. gada 31. decembrim ieskaitot izplatīja Suraiņa kungs [
Souranis
], kas tirgū darbojas ar firmu "Établissements FICS", bet kopš 2002. gada 1. janvāra – ar
FICS-World BVBA
.

Douwe Egberts
pagaidu noregulējuma tiesvedības ietvaros
Rechtbank van Koophandel
atzīmē, ka uz burciņas, iesaiņojuma un šī produkta lietošanas pamācībā atrodamās frāzes, proti, "straujš progress svara vērošanas
jomā", "novājēšana, labāka svara kontrole, novērš pārmērīgu tauku uzkrājumu veidošanos" un "ASV patentēta formula, ko attīstījusi
Dr. Anna de Vīsa Allena [
Ann de Wees Allen
] no
Glycemie Research Institute
(Glikēmijas pētniecības institūta)", satur dažādus valsts tiesību aktu par pārtikas produktu marķēšanu un reklāmu pārkāpumus.
Pieņemot, ka prāvas iznākums ir atkarīgs no Kopienu tiesību normu interpretācijas un Direktīvas 1999/4 spēkā esamības novērtēšanas,
Rechtbank van Koophandel te Hasselt
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
"1)       Vai Direktīvas 1999/4/EK [..] 2. pants ir interpretējams tādējādi, ka šīs direktīvas pielikumā minētajiem produktiem ir izmantojami
tikai šeit minētie komercnosaukumi, nepastāvot iespējai, ka kopā ar šiem komercnosaukumiem var izmantot arī citus nosaukumus
(tirdzniecības vai modes nosaukumus), vai arī 2. pants būtu interpretējams tā, ka direktīvas pielikumā minētos komercnosaukumus
var izmantot tikai šajā pielikumā minētajiem produktiem, bet kopā ar šiem komercnosaukumiem var izmantot arī citus nosaukumus
(tirdzniecības vai modes nosaukumus)?
2)      Ja Tiesai [..] būtu jāuzskata, ka Direktīvas 1999/4/EK [..] 2. pants ir interpretējams tādējādi, ka šīs direktīvas pielikumā
minētajiem produktiem ir izmantojami tikai tur minētie komercnosaukumi, nepastāvot iespējai, ka kopā ar šiem komercnosaukumiem
var izmantot arī citus nosaukumus (kā tirdzniecības vai modes nosaukumus), vai no tā neizriet, ka šī direktīva ir pretrunā
ar EKL 28. pantu, ar ko Eiropas Kopienu dalībvalstu starpā tiek aizliegti importa kvantitatīvie ierobežojumi un citi pasākumi
ar līdzvērtīgu iedarbību, jo saskaņā ar šādu interpretāciju produktiem, kas atbilst tās pielikumā minētajai kafijas un cigoriņu
ekstrakta definīcijai:
–        ir izslēgta citu nosaukumu lietošana, izņemot "kafijas ekstrakts" vai "ātri pagatavojama kafija", proti, nosaukums "kafija";
–        ir paredzēta nosaukuma "kafija" lietošana tikai vienā gadījumā – apzīmējot kafijas pupiņas;
–        tādējādi attiecībā uz konkurējošiem cita veida produktiem nekā kafijas pupiņu kafiju, kā, piemēram, kafijas ekstraktiem vai
ātri pagatavojumu kafiju ir ierobežots kafijas tirgus?
3)      Vai Direktīvas 2000/13/EK 18. panta 1. punkts un 18. panta 2. punkts būtu interpretējami tādējādi, ka valsts noteikumi par
pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu, ar ko tiek aizliegta tādu noteiktu frāžu kā "atsauces uz novājēšanu"
un "atsauces uz medicīniska rakstura ieteikumiem, apliecinājumiem, paziņojumiem vai viedokli, vai uz apstiprinošiem paziņojumiem"
izmantošana marķējumā un/vai noformējumā, un/vai reklāmā, kaut gan šo frāžu izmantošana ar Direktīvu nav aizliegta, veido
šīs direktīvas pārkāpumu, ievērojot faktu, ka tās astotais apsvērums paredz, ka vispiemērotākais marķējums ir tāds marķējums,
kas rada vismazāk šķēršļu brīvai tirdzniecībai, un ka šie valsts noteikumi tādējādi nav piemērojami?
4)      Vai Direktīvas 2000/13/EK 18. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka ar "sabiedrības veselības aizsardzību" būtu jāsaprot
nesaskaņotie valsts noteikumi par pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu, ar ko tiek aizliegtas tādas noteiktas
frāzes kā "atsauces uz novājēšanu" un "atsauces uz medicīniska rakstura ieteikumiem, apliecinājumiem, paziņojumiem vai viedokli,
vai uz apstiprinošiem paziņojumiem"?
5)      Vai Direktīvas EKL 28. pants būtu interpretējams tādējādi, ka valsts noteikumi par pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu
un reklāmu, kas nav saskaņoti un atkāpjas no Eiropas tiesībām, kā arī no Direktīvas 2000/13/EK, marķējumā un/vai noformēšanā,
un/vai reklāmā aizliedzot izmantot noteiktas "atsauces uz novājēšanu" un "atsauces uz medicīniska rakstura ieteikumiem, apliecinājumiem,
paziņojumiem vai viedokli, vai uz apstiprinošiem paziņojumiem", ir uzskatāmi par pasākumiem ar līdzvērtīgu iedarbību un/vai
importa kvantitatīviem ierobežojumiem Eiropas Kopienu dalībvalstu starpā, kur valsts noteikumi:
–        no vienas puses, uzliek papildu nodokli pārtikas produktu importam, lai tos saskaņotu ar valsts tiesību aktiem, šādi radot
šķēršļus tirdzniecībai dalībvalstu starpā,
un
–        no otras puses, nav piemērojami visiem attiecīgajiem uzņēmējiem, kas veic uzņēmējdarbību valsts teritorijā, tādā nozīmē, ka,
pastāvot ļoti līdzīgiem produktiem (tādiem kā kosmētikas produkti), attiecībā uz tiem ne šos, ne arī līdzīgus noteikumus nepiemēro
un ka šos noteikumus valsts tiesas nevar piemērot?"

Ievada apsvērumi
Beļģijas valdība, Parlaments un Padome izsaka šaubas par to, ka produkts "DynaSvelte Café" kā tāds šajā gadījumā varētu radīt
šķēršļus Direktīvas 1999/4 piemērošanā. Komisija no savas puses atzīmē, ka, ja produkts nav pārtikas produkts ikdienas lietošanai,
bet vairāk īpašai lietošanai, uz to neattiecas Direktīvas 2000/13 piemērojamība.
Ir jāatgādina, ka, saskaņā ar iedibināto judikatūru, EKL 234. pantā noteiktās sadarbības starp Tiesu un valsts tiesām ietvaros
tikai valsts tiesai, kas spriež prāvā, ņemot vērā atsevišķo gadījumu, ir jāpamato gan prejudiciālā jautājuma nepieciešamība
sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu piemērotība (skat., jo īpaši, 2001. gada 13. marta spriedumu lietā C-379/98
Preussen/Electra
,
Recueil 2001
, I-2099. lpp., 38. punkts, un 2003. gada 5. jūnija spriedumu lietā C‑438/01
Design Concept
,
Recueil 2003
, I-5617. lpp., 14. punkts).
Šajā lietā uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ievērojot premisas, uz kurām balstās iesniedzējtiesa, proti, ka "DynaSvelte
Café" ir pārtikas produkts ikdienas lietošanai un ka uz to attiecas Direktīvas 1994/4 piemērojamība.

Par pirmo jautājumu
Uzdodot pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 1999/4 pielikumā minēto produktu tirdzniecības laikā
ir izmantojami tikai tur minētie komercnosaukumi vai arī kopā ar šiem komercnosaukumiem var izmantot citus nosaukumus – tādus
kā tirdzniecības vai modes nosaukumi.
Sākotnēji ir jāatzīmē, ka Direktīvā 2000/13 ietverti vispārīgi un horizontāli noteikumi, kas piemērojami pārtikas produktu
kopumam, kamēr specifiskie vertikālie noteikumi tikai par kafijas un cigoriņu ekstraktu ir pieņemti ar Direktīvu 1999/4.
Šajā kontekstā Direktīva 1999/4 ir nozares direktīva Direktīvas 2000/13 piektā apsvēruma izpratnē un ir interpretējama šīs
pēdējās direktīvas kontekstā.
Atbilstoši Direktīvas 1999/4 2. panta a) apakšpunktam "produktu nosaukumus, kas uzskaitīti pielikumā, piemēro tikai tiem produktiem,
kas tajā minēti, un tie jāizmanto tirdzniecībā to apzīmēšanai".
No tā, no vienas puses, izriet, ka komercnosaukumi, proti, "kafijas ekstrakts", "šķīstošais kafijas ekstrakts", "šķīstošā
kafija" un "ātri pagatavojamā kafija" ir izmantojami tikai tādu produktu tirdzniecībā, kuriem piemērojama Direktīva 1999/4
un, no otras puses, ka šāds pielietojums ir obligāts.
Turklāt, kā to precizē Parlaments un Komisija, Direktīvas 2000/13 3. pants uzskaita frāzes, kurām obligāti jābūt pārtikas
produkta marķējumā, tostarp komercnosaukumu, tomēr neizslēdzot iespēju pielietot arī citas frāzes.
Turklāt Direktīvas 2000/13 5. panta 2. punkts paredz, ka produkta komercnosaukumu nedrīkst aizstāt ar preču zīmi, tirdzniecības
nosaukumu vai modes nosaukumu, tajā pašā laikā neaizliedzot to vienlaicīgu pielietošanu.
Tātad Direktīvas 1999/4 2. pants neaizliedz modes vai tirdzniecības nosaukuma pastāvēšanu līdzās obligātajam komercnosaukumam.
Šāda veida aizliegums principā ierobežotu informācijas par attiecīgā produkta īpašībām sniegšanu patērētājiem un būtu pretrunā
ar Direktīvas 2000/13 sestajā apsvērumā noteiktajiem mērķiem.
Tādējādi uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 1999/4 2. pants ir interpretējams tādējādi, ka šīs direktīvas pielikumā
minēto produktu tirdzniecībā nav izslēgts tas, ka citi nosaukumi – tādi kā modes vai tirdzniecības nosaukumi – būtu izmantojami
kopā ar komercnosaukumu.

Par otro jautājumu
Jautājumu par Direktīvas 1999/4 spēkā esamību iesniedzējtiesa minēja, tikai pieņemot, ka, atbildot uz pirmo jautājumu, Tiesa
interpretēs, ka šīs direktīvas pielikumā minētajiem produktiem ir aizliegts izmantot citus nosaukumus paralēli komercnosaukumiem.
Ņemot vērā atbildi uz pirmo jautājumu, uz otro jautājumu nav jāatbild.

Par trešo, ceturto un piekto jautājumu
Ar šiem jautājumiem, kuri izvērtējami kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai EKL 28. pants, kā arī Direktīvas 2000/13 18.
panta 1. un 2. punkts iestājas pret valsts tiesību aktiem, ar kuriem tiek aizliegtas atsauces uz "novājēšanu" un "medicīniska
rakstura ieteikumiem, apliecinājumiem, paziņojumiem vai viedokli, vai uz apstiprinošiem paziņojumiem" izmantošana pārtikas
produktu marķējumā, noformējumā un reklāmā.
No rīkojuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu izriet, ka karaļa 1980. gada 17. aprīļa lēmums aizliedz izmantot attiecīgās
frāzes ne tikai pārtikas produktu reklāmā, bet arī to marķējumā.
Bet, kā Tiesa to nospriedusi savā 1990. gada 12. decembra spriedumā lietā C‑241/89 (
SARPP
,
Recueil 1990
, I-4695. lpp., 15. punkts), Direktīvas noteikumi par marķējumu būtiski atšķiras no noteikumiem par reklāmu. Direktīva tās
vispārīgā un horizontālā rakstura dēļ atļauj dalībvalstīm saglabāt vai pieņemt noteikumus, kas papildina tajā ietvertos. Kas
attiecas uz marķējumu, tad arī dalībvalstīm piešķirtās ierobežotās pilnvaras rada pati Direktīva, jo tajā 18. panta 2. punktā
izsmeļošā veidā uzskaitīti iespējamie iemesli, lai attaisnotu nesaskaņoto valsts tiesību normu piemērošanu, ar ko tiek aizliegta
pārtikas produktu, kas atbilst šajā direktīvā pieņemtajiem noteikumiem, tirdzniecība. Tajā pašā laikā Direktīvas 2000/13 18.
pants nav piemērojams reklāmai. Tā rezultātā jautājums par to, vai šajā nozarē Kopienu tiesības iestājas pret valsts tiesību
aktiem, kas papildina Direktīvā paredzētos noteikumus, ir izvērtējams Līguma pantu par brīvu preču apriti, jo īpaši, EKL 28.
un 30. panta kontekstā.
Tātad atsevišķi ir jāizvērtē attiecīgie valsts tiesiskā regulējuma aspekti, no vienas puses, saistībā ar marķējumu, un, no
otras puses, saistībā ar pārtikas produktu reklāmu.
Par pārtikas produktu marķējumu
Direktīvas 2000/13 2. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts aizliedz visāda veida atsauces, kas norāda uz cilvēka slimībām,
neatkarīgi no tā, vai tās patērētāju var vai nevar maldināt, kā arī atsauces, kas, lai gan drīzāk attiecas uz veselību nekā
uz slimību, tomēr ir viltotas (skat. 2003. gada 23. janvāra spriedumu lietā C-221/00 Komisija/Austrija,
Recueil 2003
, I-1007. lpp., 35. punkts, un spriedumu lietās C‑421/00, C-426/00 un C-16/01
Sterbenz
un
Haug
,
Recueil 2003
, I-1065. lpp., 28. punkts).
Turklāt Direktīvas 18. panta 1. punkts dalībvalstis attur veikt pasākumus, lai aizliegtu pārtikas produktu, kas atbilst šajā
direktīvā pieņemtajiem noteikumiem, tirdzniecību.
No iepriekš teiktā izriet, ka pārtikas produkti, kuru marķējums satur neviltotas atsauces attiecībā uz veselību, ir atzīstami
par atbilstošiem Direktīvas 2000/13 noteikumiem un ka dalībvalstis nevar aizliegt to tirdzniecību, pamatojoties uz apsvērumiem
par šī marķējuma iespējamo neatbilstību (iepriekš minētais spriedums Komisija/Austrija, 37. punkts, un spriedums
Sterbenz
un
Haug
, 30. punkts).
Turklāt, kā jau tas minēts šī sprieduma 34. punktā, Direktīva 2000/13 atļauj dalībvalstīm piemērot nesaskaņotās valsts tiesību
normas, ar ko tiek aizliegta pārtikas produktu, kas atbilst šajā direktīvā pieņemtajiem noteikumiem, tirdzniecība, tiktāl,
ciktāl tas attaisnojams ar 18. panta 2. punktu bez nepieciešamības šādus noteikumus novērtēt EKL 28. un 30. panta kontekstā.
Šajos pantos uzskaitītie iemesli attiecas uz sabiedrības un patērētāju veselību.
Ciktāl minētie karaļa 1980. gada 17. aprīļa lēmuma apstrīdētie noteikumi pilnībā aizliedz atsauces uz "novājēšanu" un "medicīniska
rakstura ieteikumiem, apliecinājumiem, paziņojumiem vai viedokli, vai uz apstiprinošiem paziņojumiem" neatkarīgi no to spējas
maldināt patērētāju un, kaut arī tās neatsaucas uz cilvēka slimībām, tie ir atzīstami par nesaskaņotām valsts tiesību normām,
kuru atbilstība Kopienu tiesībām ir atkarīga no apsvērumiem, uz kuriem tie balstīti, un no samērīguma principa ievērošanas.
Taču, ja Direktīvas 2000/13 2. panta 1. punkts, no vienas puses, aizliedz visas atsauces saistībā ar spēju novērst, ārstēt
vai izārstēt kādu cilvēka slimību pat tad, ja tās būtībā pircēju nemaldina, un, no otras puses, aizliedz viltotas atsauces
uz veselību, ir jākonstatē, ka sabiedrības veselības aizsardzība, ja vien attiecīgajā situācijā veselības risks vispār ir
pieļaujams, neattaisno tik būtisku brīvas preču aprites ierobežojumu, kāds tas noteikts attiecīgajos valsts tiesību aktos
(šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu Komisija/Austrija, 48. punkts, un spriedumu
Sterbenz
un
Haug
, 37. punkts).
Faktiski, lai izvairītos no riskiem saistībā ar veselību, pastāv mazāk ierobežojoši pasākumi, kuru starpā attiecīgā produkta
ražotājam vai izplatītājam šaubu gadījumā ir pienākums pierādīt marķējumā norādīto datu patiesumu (skat. 1999. gada 28. janvāra
spriedumu lietā C-77/97
Unilever
,
Recueil 1999
, I‑431. lpp., 35. lpp., un iepriekš minēto spriedumu
Sterbenz
un
Haug
, 38. punkts).
Pilnīgs aizliegums pārtikas produktu marķējumā izcelt noteiktus norādījumus par novājēšanu vai medicīniska rakstura ieteikumiem,
katrā gadījumā nepārbaudot to faktisko spēju maldināt pircēju, varētu būt sekas tam, ka pārtikas produktus ar šādām pazīmēm
nevar brīvi tirgot Beļģijā, pat pieņemot, ka tie nav viltoti.
Šāds pasākums pārsniegtu nepieciešamo, lai sasniegtu mērķi aizsargāt patērētājus pret viltojumiem, un tas tātad nav attaisnojams
saskaņā ar Direktīvas 2000/13 18. panta 2. punktu.
Turklāt gadījumos, kad attiecīgās frāzes ir zinātniski pamatotas, tās patērētājiem sniedz nepieciešamo informāciju, kas tos
var mudināt vai atturēt iegūt un lietot šos produktus.
Visbeidzot, attiecībā uz iespējamām grūtībām noteiktos gadījumos pierādīt, ka konkrētas frāzes ir viltotas, ir jāatgādina,
ka valsts tiesām visos šaubīgajos gadījumos ir jārada pārliecība, ņemot vērā iespējamo vidusmēra, parastā veidā informētu,
uzmanīgu un saprātīgu patērētāju (skat., jo īpaši, 2000. gada 4. aprīļa spriedumu lietā C-465/98
Darbo
,
Recueil 2000
, I-2297. lpp., 20. punkts, un iepriekš minēto spriedumu
Sterbenz
un
Haug
, 43. punkts).
Tātad attiecībā uz pārtikas produktu marķējumu uz trešo, ceturto un piekto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2000/13 18.
panta 1. un 2. punkts ir interpretējams tā, ka tas iestājas pret valsts tiesisko regulējumu, kāds tas ir šajā gadījumā un
ar ko pārtikas produktu marķēšanā vai noformējumā tiek aizliegtas atsauces uz "novājēšanu" un "medicīniska rakstura ieteikumiem,
apliecinājumiem, paziņojumiem vai viedokli, vai uz apstiprinošiem paziņojumiem".
Par pārtikas produktu reklāmu
Attiecībā uz valstiska regulējuma aspektiem pārtikas produktu reklāmā ir jāatzīmē, ka, no vienas puses, šie tiesību akti ir
identiski tiesību aktiem par marķējumu un ka, no otras puses, Direktīvas 2000/13 2. panta 1. punkta noteikumi, kas piemērojami
marķējumam, saskaņā ar 2. panta 3. punkta b) apakšpunktu tāpat ir piemērojami reklāmai.
Šādos apstākļos, ņemot vērā šī sprieduma 36. un 40. punktā konstatēto, ir jāuzskata, ka pilnīgs aizliegums pārtikas produktu
reklāmā izmantot frāzes par "novājēšanu" un "medicīniska rakstura ieteikumiem, apliecinājumiem, paziņojumiem vai viedokli,
vai apstiprinošiem paziņojumiem" veido ar Direktīvu 2000/13 nesaskaņotu noregulējumu.
Brīva preču aprite dalībvalstu starpā ir EKL pamatprincips, kas izteikts ar EK līguma 28. pantā noteikto aizliegumu attiecībā
uz importa kvantitatīvajiem ierobežojumiem un citiem pasākumiem ar līdzvērtīgu iedarbību.
Kā Tiesa to jau ir nospriedusi attiecībā uz valsts tiesību aktiem, ar ko tiek ierobežoti vai aizliegti noteikti pārdošanas
veidi, kurus neskar EKL 28. panta piemērojamība, tie nevar traucēt preču ar citas dalībvalsts izcelsmi pieeju tirgum vai radīt
vairāk šķēršļu salīdzinājumā ar valstī ražotajiem produktiem (1993. gada 24. novembra spriedums lietās C-267/91 un C-268/91
Keck un Mithouard
,
Recueil 1993
, I-6097. lpp., 17. punkts).
Taču ir jāatzīmē, ka citās dalībvalstīs likumīgi ražotiem un tirgotiem pārtikas produktiem, kurās saskaņā ar Direktīvas 2000/13
noteikumiem var minēt neviltotas norādes saistībā ar veselību, būtu ierobežota pieeja Beļģijas tirgum. Būtībā nevar izslēgt
iespēju, ka fakts, ka attiecīgajam uzņēmējam ir jāpārtrauc reklāmas kampaņa, kuru viņš uzskatīja par īpaši efektīvu, veido
importa ierobežojumu (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu
SARPP
, 29. punkts).
Turklāt pilnīgs produkta īpašību reklamēšanas aizliegums apgrūtina jaunu citas dalībvalsts izcelsmes produktu pieeju tirgum
salīdzinājumā ar valstī ražotajiem produktiem, ko patērētājs pazīst labāk (šajā sakarā skat. 2001. gada 8. marta spriedumu
lietā C-405/98
Gourmet International Products
,
Recueil 2001
, I‑1795. lpp., 21. punkts).
Tādējādi ar valsts regulējumu noteiktais aizliegums veido šķēršļus tirdzniecībai Kopienā, un tas ir pakārtojams EKL 28. panta
piemērojamībai.
Šādi šķēršļi ir attaisnojami tikai ar EKL 30. pantā uzskaitītajām vispārīgajām interesēm, kuru starpā atrodama cilvēku veselības
un dzīvības aizsardzība, vai arī ar obligātām prasībām, pie kurām pieskaitāma patērētāju aizsardzība. Tāpat tiem jābūt piemērotiem,
lai nodrošinātu izvirzīto mērķu sasniegšanu, nepārsniedzot nepieciešamā robežas (šajā sakarā skat. 1997. gada 9. jūlija spriedumu
apvienotajās lietās no C-34/95 līdz C-36/95
De Agostini
un
TV-Shop
,
Recueil 1997
, I‑3843. lpp., 45. lpp.).
Minētajiem iemesliem, proti, cilvēku veselības aizsardzībai un viltojumu apkarošanai attiecīgo tiesību aktu par reklāmu attaisnošanai
ir tāda pati piemērojamība kā tiesību aktu par marķējumu attaisnošanai. Šī sprieduma 41. līdz 46. punktā minēto apsvērumu
dēļ šie argumenti nav pieņemami.
Jebkurā gadījumā attiecībā uz reklāmu EKL 28. un 30. pantam pretrunā esošo valsts tiesību aktu piemērošana, kuri ir pretēji
tiesību aktiem par marķējumu, kas ir pretrunā ar Direktīvu 2000/13 un kurus nevar piemērot ne ievestajiem, ne arī valstī ražotajiem
pārtikas produktiem, ir aizliegta tikai ievestajiem un nevis valstī ražotajiem produktiem (iepriekš minētais spriedums
SARPP
, 16. punkts).
Tā kā no rīkojuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu izriet, ka pamata prāva neattiecas uz ievestiem pārtikas produktiem,
valsts tiesai ir jāpārbauda, kādā mērā uz Kopienu tiesību pamata valsts tiesības vietējam uzņēmējam garantē tās pašas tiesības
kā citas dalībvalsts uzņēmējam līdzīgā situācijā (šajā sakarā skat. 2000. gada 5. decembra spriedumu lietā C-448/98
Guimont
,
Recueil 2000
, I‑10663. lpp., 23. lpp.).
Iepriekš minēto apsvērumu kontekstā uz trešo, ceturto un piekto jautājumu ir jāatbild, ka saistībā ar pārtikas produktu reklāmu
EKL 28. un 30. pants būtu interpretējami tādējādi, ka tie iestājas pret valsts regulējumu, ar ko pārtikas produktu ar citas
dalībvalsts izcelsmi reklāmā tiek aizliegts izmantot atsauces uz "novājēšanu" un "medicīniska rakstura ieteikumiem, apliecinājumiem,
paziņojumiem vai viedokli, vai uz apstiprinošiem paziņojumiem".

Par tiesāšanās izdevumiem
Tiesāšanās izdevumi, kas radušies Beļģijas valdībai, Parlamentam, Padomei, kā arī Komisijai, kas iesniedza apsvērumus Tiesai,
nav atlīdzināmi. Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa,
un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.
Ar šādu pamatojumu
TIESA (otrā palāta),
atbildot uz jautājumiem, ko tai ar 2002. gada 28. jūnija lēmumu iesniedza
Rechtbank van Koophandel te Hasselt
, nospriež:
1)
Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 22. februāra Direktīvas 1999/4/EK, kas attiecas uz kafijas ekstraktiem un cigoriņu
ekstraktiem, 2. pants ir interpretējams tādējādi, ka šīs direktīvas pielikumā minēto produktu tirdzniecībā nav izslēgta citu
nosaukumu, tādu kā modes vai tirdzniecības nosaukumi, izmantošana kopā ar komercnosaukumu.
2)
Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 20. marta Direktīvas 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā
uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu 18. panta 1. un 2. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tie iestājas
pret valsts regulējumu – kāds tas ir šajā gadījumā – ar ko pārtikas produktu marķējumā tiek aizliegts izmantot atsauces uz
"novājēšanu" un "medicīniska rakstura ieteikumiem, apliecinājumiem, paziņojumiem par viedokli vai uz apstiprinošiem paziņojumiem".
3)
EKL 28. un 30. pants ir interpretējami tādējādi, ka tie iestājas pret valsts tiesību aktiem, ar kuriem citu dalībvalstu izcelsmes
pārtikas produktu reklāmā tiek aizliegts izmantot atsauces uz "novājēšanu" un "medicīniska rakstura ieteikumiem, apliecinājumiem,
paziņojumiem par viedokli vai uz apstiprinošiem paziņojumiem".
Timmermanss
Puisošē
Kunja Rodrigess
Šintgens

Kolnerika
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2004. gada 15. jūlijā.
Sekretārs

Otrās palātas priekšsēdētājs
R. Grass

K. V. A. Timmermanss
*
Tiesvedības valoda – holandiešu.