CELEX: 62001CJ0272
Valsts pienākumu neizpilde
Direktīva 76/160/EEK
Peldvietu ūdens kvalitāte
Raksturlielumu neievērošana
Visu Portugālē esošo peldvietu nenorādīšana
Nepietiekama daudzuma paraugu savākšana

Ar prasības pieteikumu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2001. gada 10. jūlijā, Eiropas Kopienu Komisija cēla prasību saskaņā
ar EKL 226. pantu, lūdzot atzīt, ka,
–        neveicot visus nepieciešamos pasākumus, lai peldvietu ūdens kvalitāte atbilstu prasībām, kas noteiktas saskaņā ar Padomes
1975. gada 8. decembra Direktīvas 76/160/EEK par peldvietu ūdens kvalitāti 3. pantu (OV L 31, 1976, 1. lpp., turpmāk tekstā
– "Direktīva"),
–        neievērojot Direktīvas pielikumā noteiktos minimālos intervālus paraugu ņemšanai un
–        nenorādot visas Portugālē esošās peldvietas,
Portugāles Republika nav izpildījusi savus pienākumus, kuri tai uzlikti saskaņā ar kopā piemērojamiem Direktīvas 4. panta
1. punktu un 1. panta 2. un 3. punktu, kā arī Direktīvas pielikumu un saskaņā ar augstāk minētās direktīvas 6. panta 1. un
2. punktu, un ka šai dalībvalstij ir jāatlīdzina tiesāšanās izdevumi.
Portugāles Republikas prasījumi Tiesai ir šādi:
–        noraidīt prasību;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums
Direktīvas mērķis saskaņā ar tās pirmo apsvērumu ir aizsargāt vidi un sabiedrības veselību, samazinot peldvietu ūdens piesārņojumu,
un aizsargāt šo ūdeni no tālākas pasliktināšanās. Šim nolūkam šīs direktīvas pielikums nosaka vairākus peldvietu ūdenim piemērojamus
fiziski ķīmiskus un mikrobioloģiskus parametrus, kas iedalās orientējošajos vai obligātajos lielumos, kuru piemērošanā dalībvalstis
nosaka raksturlielumus peldvietu ūdenim.
Saskaņā ar Direktīvas 1. panta 1. punktu šī direktīva "attiecas uz peldvietu ūdens kvalitāti, izņemot ūdeni, kas paredzēts
terapeitiskiem nolūkiem un peldbaseinos lietoto ūdeni".
Direktīvas 1. panta 2. punkts nosaka:
"Šajā direktīvā:
a)      "peldvietu ūdens" nozīmē visu tekošo vai stāvošo saldūdeni vai tā daļas un jūras ūdeni, kurā:
–        peldēšanos skaidri atļāvušas katras dalībvalsts kompetentās iestādes
vai
–        peldēšanās nav aizliegta un parasti to dara liels skaits peldētāju;
b)      "peldvieta" nozīmē vietu, kur atrodas peldvietas ūdens;
c)      "peldēšanās sezona" nozīmē laika posmu, kurā paredzams liels skaits peldētāju, ņemot vērā vietējos paradumus un vietējos noteikumus,
kas var pastāvēt attiecībā uz peldēšanos un laika apstākļiem."
Saskaņā ar Direktīvas 3. panta 1. punktu, dalībvalstis visām peldvietām vai katrai atsevišķai peldvietai nosaka augstāk minētās
direktīvas pielikumā doto parametru lielumus attiecībā uz peldvietu ūdeni. Šī panta 2. punkts paredz, ka saskaņā ar 1. punktu
noteiktie raksturlielumi nevar būt mazāk stingri kā tie, kas norādīti pielikuma I ailē.
Saskaņā ar Direktīvas 4. panta 1. punktu, dalībvalstis veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 10 gadu laikā
kopš šīs direktīvas izziņošanas peldvietu ūdens kvalitāte atbilst saskaņā ar 3. pantu noteiktajām robežvērtībām.
Paredzot, ka Direktīvas piemērošana varētu radīt zināmas problēmas, Portugāles Republika, pievienojoties Eiropas Kopienām,
lūdza atļauju atkāpties no tās transponēšanas un piemērošanas. Šī atļauja tai tika piešķirta līdz 1993. gada 1. janvārim saskaņā
ar Protokola par Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanās nosacījumiem un līgumu pielāgošanu 395. pantu
un XXXVI pielikuma III daļas 3. punktu (OV L 302, 1985, 23. lpp.).
Saskaņā ar Direktīvas 5. panta 1. punktu, Direktīvas 4. panta piemērošanai peldvietu ūdeni uzskata par atbilstošu attiecīgajiem
parametriem, ja ūdens paraugi, kas ņemti vienā paraugu ņemšanas vietā un ar Direktīvas pielikumā noteiktajiem intervāliem,
parāda, ka tas atbilst attiecīgā ūdens kvalitātes parametru lielumiem šo paraugu šajā punktā noteiktajam procentam.
Saskaņā ar Direktīvas 6. panta 1. punktu, dalībvalstu kompetentās iestādes veic paraugu ņemšanu, kam minimālie intervāli noteikti
augstāk minētās direktīvas pielikumā. Atbilstoši šī paša panta 2. punkta pirmajā un trešajā teikumā ierakstītajam, paraugus
ņem vietās, kur vidējais peldētāju blīvums ikdienā ir vislielākais, un paraugu ņemšanai jāsākas divas nedēļas pirms peldēšanas
sezonas sākuma.
Direktīvas 8. panta pirmā daļa paredz iespēju atkāpties, no vienas puses, tās pielikumā noteiktu atsevišķu parametru gadījumā,
tai skaitā, izņēmuma laika apstākļu vai ģeogrāfisko apstākļu dēļ, un, no otras puses, ja peldvietu ūdenī notiek dabiska bagātināšanās
ar atsevišķām vielām, radot novirzi no augstāk minētajā pielikumā noteiktajiem raksturlielumiem. Ja dalībvalsts atkāpjas no
šīs direktīvas noteikumiem, tā saskaņā ar Direktīvas 8. panta ceturto daļu tūlīt to dara zināmu Komisijai, norādot iemeslus
un paredzamo periodu.
Direktīvas 13. pants paredz, ka dalībvalstis četrus gadus pēc šīs direktīvas izziņošanas un pēc tam ar regulāriem intervāliem
Komisijai iesniedz vispusīgu ziņojumu par savu peldvietu ūdeni un tā būtiskākajām īpašībām (turpmāk tekstā –"ikgadējs ziņojums").
Šis ziņojums tiek iesniegts katru gadu, sākot ar 1993. gada 1. janvāri, kas ir datums, kurā stājās spēkā ar Padomes 1991. gada
23. decembra Direktīvas 91/692/EEK, ar ko standartizē un racionalizē ziņojumus par to, kā īsteno dažas direktīvas, kas attiecas
uz vidi (OV L 377, 48. lpp.), izdarītais grozījums augstāk minētajā 13. pantā.

Valsts tiesiskais regulējums
Portugāles tiesībās Direktīva tika transponēta ar 1990. gada 7. marta dekrētu‑likumu Nr. 74/90 (1990. gada 7. marta
Diário da República
I
, sērija Nr. 55). Šis dekrēts‑likums tika atcelts un aizstāts ar 1998. gada 1. augusta dekrētu‑likumu Nr. 236/98 (1998. gada
1. augusta
Diário da República
I
, A sērija, Nr. 176), kas cita starpā noteica peldvietu ūdenim piemērojamos raksturlielumus Direktīvas pielikumā norādītajiem
parametriem.
Saskaņā ar dekrēta‑likuma Nr. 236/98 3. panta 24. punktu, peldēšanas sezonā Portugāles kontinentālajā daļā katru gadu tiek
iekļauts laiks no 1. jūnija līdz 30. septembrim, kamēr Azoru salas autonomajā reģionā peldēšanās sezona ilgst no 15. jūnija
līdz 15. septembrim.
Direktīvas 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta otrajā ievilkumā lietotais jēdziens "liels skaits peldētāju" dekrēta‑likuma Nr. 236/98
3. panta 12. punktā ir definēts kā atbilstošs "aptuveni 100 peldētājiem dienā peldēšanas sezonas laikā".

Pirmstiesas procedūra
Uzskatot, ka, no vienas puses, atsevišķas Portugālē esošās peldvietas neatbilda Direktīvas obligātajiem raksturlielumiem un
no tām netika ņemts pietiekami daudz paraugu un ka, no otras puses, Portugāles Republika nebija norādījusi visas tās iekšzemē
esošās peldvietas, Komisija uzsāka procesu par valsts pienākumu neizpildi.
Pēc tam, kad Portugāles Republikai bija dota iespēja sniegt savus paskaidrojumus, Komisija 1998. gada 11. decembrī sniedza
argumentētu atzinumu, aicinot šo dalībvalsti veikt nepieciešamos pasākumus, lai izpildītu Direktīvas prasības divu mēnešu
laikā kopš šī atzinuma paziņošanas. Tā kā Portugāles iestāžu sniegtās atbildes Komisiju neapmierināja, tā cēla šo prasību.

Par prasību
Komisija uzsver trīs Portugāles Republikai adresētus iebildumus. Tā uzskata, ka Portugāles Republika nav izpildījusi savus
pienākumus, ko tai uzliek Direktīva, jo tā
–        nav ievērojusi Direktīvā noteiktās kvalitātes prasības,
–        nav norādījusi visas peldvietas un
–        nav ievērojusi minimālo intervālu paraugu ņemšanai.

Par pirmo iebildumu, kas attiecas uz Direktīvā noteikto obligāto raksturlielumu neievērošanu
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija pārmet Portugāles Republikai to, ka ļoti daudz ir tādu peldvietu, kurās ūdens kvalitāte neatbilst Direktīvā noteiktajiem
obligātajiem raksturlielumiem. Tas ir pretrunā ar Direktīvas 4. panta 1. punktu, piemērojot to kopā ar šīs pašas direktīvas
3. pantu.
Komisija uzsver, ka no Komisijas ziņojuma par 1998. gada peldēšanās sezonu 2. punktā esošās tabulas izriet, ka šīs sezonas
laikā neatbilstības līmenis piekrastes ūdeņos bija 10,5 % un iekšzemes ūdeņos – 79,1 %.
Atbilstības līmenis 1998. gada sezonas laikā parāda izteiktu pasliktināšanos salīdzinājumā ar 1997. gadu, kad neatbilstības
līmenis attiecīgi piekrastes un iekšzemes ūdeņos bija 9,8 % un 66,7 %.
Komisija atzīmē, ka no Portugāles iestāžu sagatavotā ziņojuma par peldvietu ūdens kvalitāti 1999. gada peldēšanās sezonas
laikā izriet, ka, neskatoties uz uzlabojumiem, stāvoklis vēl nebija apmierinošs situācijā, kad 6,1 % no jūras ūdeņiem un 21,6
% no saldūdeņiem neatbilda obligātajiem raksturlielumiem.
Turklāt Komisija uzsver, ka tās pirmais iebildums nebalstās uz skaitļiem, kuri tai ir iesniegti par 2000. gada peldēšanās
sezonu.
Portugāles valdība uzsver, ka  Portugālē līdz 1999. gadam notikuši ievērojami un konstanti uzlabojumi. Šie uzlabojumi vienlaicīgi
attiecas uz paraugu ņemšanas pietiekamību un uz raksturlielumiem.
Lai cīnītos ar problemātiskajās vietās identificētajām grūtībām, kuras, neskatoties uz šiem ievērojamiem uzlabojumiem, saglabājās,
Portugāles iestādes veica dažādus uzlabojošus un preventīvus pasākumus, par kuriem Komisija tika informēta pēc argumentētā
atzinuma. Attiecībā uz pieņemtajiem pasākumiem Portugāles valdība kā piemēru atzīmē peldvietu sanitārās uzraudzības programmu,
kas pieminēta tās 1999. gada 30. aprīļa vēstulē, katram ikgadējam ziņojumam par Direktīvas piemērošanu pielikumā minētās dažādās
programmas to peldvietu uzlabošanai, kuras neatbilda prasībām ikvienā peldēšanās sezonas laikā, iekļaujot esošos vai plānotos
uzlabošanas darbus, kā arī aktivitāšu programmu nolūkā aizsargāt un uzlabot peldvietu ūdens kvalitāti.
Portugāles valdība atzīmē, ka piekrastes peldvietu atbilstības līmeņi sasniedza gandrīz 90 % no vidējā līmeņa Eiropā. 1999. gadā
atbilstības līmeņi bija tuvu 94 %.
Attiecībā uz iekšzemes peldvietām Portugāles valdība nepiekrīt skaitļiem, kas norādīti Komisijas ziņojumā par 1998. gada peldēšanās
sezonu. Faktiski neatbilstības procentuālais iedalījums šajā gadā bija 54 %, nevis 79 %.
Portugāles valdība uzskata, ka iekšzemes peldvietas norāda uz problēmām, kuru risināšana ir sarežģītāka.
Tiesas vērtējums
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, valsts pienākuma neizpildes fakts ir novērtējams atkarībā no stāvokļa, kāds tas dalībvalstī
bijis, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam (skat., jo īpaši, 2001. gada 15. marta spriedumu lietā C‑47/00
Komisija/Francija,
Recueil 2001
, I-2387. lpp., 26. punkts).
Šajā lietā argumentētais atzinums Portugāles Republikai pienākumu izpildei noteica divu mēnešu termiņu, skaitot no tā paziņošanas
brīža. Ņemot vērā, ka šis argumentētais atzinums tika paziņots 1998. gada 11. decembrī, termiņš beidzās 1999. gada 11. februārī.
Tādējādi, lai izvērtētu valsts pienākuma izpildi vai neizpildi, jāņem vērā šis pēdējais datums.
Kaut arī nebija zināmi precīzi parametri, kādus attiecīgais peldvietu ūdens uzrādīja 1999. gada 11. februārī, nav šaubu, ka
argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās šī ūdens kvalitāte neatbilda Direktīvas pielikumā noteiktajām obligātajām prasībām.
Faktiski šī neatbilstība ir izsecināma tikai no ziņojumiem par Portugāles peldvietu ūdens kvalitāti iepriekšējās un turpmākajās
peldēšanās sezonu laikā.
Tāpat no pašu Portugāles iestāžu sagatavotā ziņojuma par peldvietu ūdens kvalitāti 1998. gada peldēšanās sezonas laikā izriet,
ka 1998. gada peldēšanās sezonas laikā peldvietu ūdens pilnībā neatbilda Direktīvas pielikumā noteiktajām obligātajām prasībām.
Netiek apstrīdēts tas, ka, neskatoties uz atsevišķiem uzlabojumiem 1999. gada peldēšanās sezonas laikā, uz ko norādīja Komisija,
arī Portugāles peldvietas pilnībā neatbilda Direktīvas pielikumā noteiktajiem obligātajiem raksturlielumiem.
Attiecībā uz to, ka Portugāles valdība atsaucas uz pasākumiem un grūtībām, svarīgi atgādināt, ka Direktīvas 4. panta 1. punkts
uzliek dalībvalstīm pienākumu sasniegt rezultātu tā, lai peldvietu ūdens kvalitāte atbilstu Direktīvas obligātajiem raksturlielumiem.
Izņemot tajā paredzētās atrunas, Direktīva neatļauj dalībvalstīm atsaukties uz īpašiem apstākļiem, lai attaisnotu šī pienākuma
neievērošanu (skat., jo īpaši, 1998. gada 12. februāra spriedumu lietā C-92/96 Komisija/Spānija,
Recueil 1998
, I-505. lpp., 28. punkts, un 2000. gada 25. maija spriedumu lietā C‑307/98 Komisija/Beļģija,
Recueil 2000
, I-3933. lpp., 49. punkts).
Portugāles valdība nav norādījusi nevienu Direktīvā paredzētu atrunu.
Tādējādi Komisijas pirmais iebildums ir pamatots.

Par otro iebildumu, kas attiecas uz iekšzemes peldvietu nepilnīgu norādi
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija pārmet Portugāles valsts iestādēm to, ka tās nav norādījušas visas iekšzemes peldvietas saskaņā ar Direktīvas 1. panta
2. punktu. Tā norāda uz atšķirību, kas pastāv starp norādīto iekšzemes peldvietu skaitu, proti, 26 peldvietām 1998. gadā,
un upes pludmaļu skaitu, kas parādās Portugāles Republikas Komisijas dienestiem iesniegtajā darba plānā Kopienas finanšu resursu
saņemšanai, proti, 91 peldvietu.
Portugāles valdība atzīmē, ka upes pludmaļu uzlabošanas programmas mērķis bija ierīkot iekšzemes peldvietās jaunas atpūtas
un spēļu vietas un šajā ziņā tā pavisam noteikti attiecās uz peldēšanai pielāgotām vietām. Tomēr tajā pat laikā iepriekš minētā
programma atbilstoši Portugāles valdības teiktajam paredzēja uzlabot upju apkārtnes vidi un ainavu. Daudzas no šīm vietām
bija nepiemērotas peldēšanai dabas apstākļu dēļ.
Portugāles valdība atzīmē, ka augstāk minētajā programmā iekļautajās saldūdens vietās, kurās peldēšanās nav aizliegta, nepeldējās
liels skaits peldētāju.
Portugāles valdība uzsver, ka dekrētā‑likumā Nr. 236/98 noteiktais peldētāju skaits dienā nevar tikt uzskatīts par strikti
piemērojamu kritēriju. Drīzāk Portugāles iestādēm būtu bijis jāņem vērā noteikts skaits, lai veiktu stingrāku sanitāro kontroli
nosacījumos, kādi noteikti šajā likumā, un saskaņā ar Direktīvas noteikumiem.
Kopumā Portugāles valdība precizē, ka valsts tiesību aktu par Direktīvas transponēšanu piemērošanai ir šādas sekas:
–        klasificējot ūdeņus kā peldvietu ūdeņus, Portugāles valsts iestādes tieši atļauj peldēšanos tad, ja ūdens kvalitāte nerada
nekādu risku sabiedrības veselībai; tādējādi šīs vietas tiek izvērtētas Komisijai nosūtītajā ikgadējā ziņojumā par peldvietu
ūdens kvalitāti;
–        neklasificējot ūdeņus kā peldvietu ūdeņus, taču, ja tajos parasti peldas liels skaits peldētāju, to kvalitāte tiek uzraudzīta,
ņemot vērā Direktīvā noteiktos paraugu ņemšanas parametrus un biežumu; šie ūdeņi ir klasificējami kā peldvietu ūdeņi, sākot
no brīža, kad šo parametru atbilstība ir noteikta, balstoties uz iepriekšējās peldēšanās sezonas laikā notikušās vismaz vienas
analītiskas kampaņas rezultātiem; ja konstatētie lielumi neatbilst Direktīvas parametriem, peldēšanās ir pilnībā aizliegta;
šie ūdeņi parādās ikgadējā ziņojumā par peldvietu ūdens kvalitāti tikai tad, ja tie par tādiem kvalificēti.
Pamatojoties uz to vietu vērtējumu, uz kurām attiecas upju pludmaļu uzlabošanas programma, Komisija atzīmē, ka iekšzemes peldvietas
pamatā katru dienu izmanto tāds skaits peldētāju, kas ir lielāks par Portugāles valsts iestāžu noteikto limitu. Tādējādi Portugāles
valsts iestādes turpina neuzskaitīt visas iekšzemes peldvietas.
Tiesas vērtējums
Direktīvas 3. un 4. pantā dalībvalstīm uzliktie pienākumi attiecas uz visām peldvietām.
Saskaņā ar Direktīvas 1. panta 2. punkta b) apakšpunktu peldvieta nozīmē vietu, kur atrodas peldvietas ūdens. No šī paša panta
2. punkta a) apakšpunkta izriet, ka priekšnoteikums ūdeņu apzīmēšanai par peldvietu ūdeņiem ir tāds, ka šajā apakšpunktā norādītajos
ūdeņos peldēšanos vai nu ir skaidri atļāvušas katras dalībvalsts kompetentās iestādes, vai arī peldēšanās nav aizliegta un
parasti to dara liels skaits peldētāju.
Puses pilnībā nepiekrīt viena otrai par upju pludmaļu, kuru skaits pārsniedz norādīto peldvietu skaitu, statusu.
Komisija ar saviem argumentiem netieši formulētā veidā apšauba dekrēta‑likuma Nr. 236/98 atbilstību Direktīvai attiecībā uz
to, ka likums interpretē jēdzienu "liels skaits peldētāju" kā atbilstošu aptuveni 100 peldētājiem dienā peldēšanās sezonas
laikā.
Tomēr pirmstiesas procesa laikā Komisija nepārmeta Portugāles Republikai to, ka tā nav pareizi transponējusi savās iekšējās
tiesībās Direktīvas 1. panta 2. punkta b) apakšpunktu tiktāl, ciktāl šis noteikums atsaucas uz lielu skaitu peldētāju. Tomēr
Komisijas argumentētajam atzinumam, kā arī prasībai jābūt pamatotai ar tiem pašiem argumentiem un pamatiem (skat. 1992. gada
24. novembra spriedumu lietā C-237/90 Komisija/Vācija,
Recueil 1992
, I-5973. lpp., 20. punkts).
Tādējādi šajā tiesvedībā Komisija nevar apgalvot, ka upju pludmales, kuras apmeklē peldētāju skaits, kas ir lielāks par dekrētā‑likumā
Nr. 236/98 noteikto robežu, un kurās peldēšanās nav ne skaidri atļauta, ne aizliegta, nebija norādītas kā peldvietas Direktīvas
izpratnē.
Neapšaubāmi, ka no Portugāles valdības rakstiskajiem apsvērumiem izriet, ka upju pludmales nav klasificētas kā peldvietu ūdens
un ka to parametru atbilstība tiek apstiprināta, balstoties uz vismaz iepriekšējās peldēšanās sezonas laikā notikušas analītiskas
kampaņas rezultātiem, kas nav Direktīvā paredzēts nosacījums.
Tomēr Komisija nav norādījusi, ka šāda prakse ietekmē tās upju pludmales, kuru ūdeņus apmeklē tik liels skaits peldētāju,
kāds tas ir noteikts Portugāles noregulējumā.
Tādējādi Komisijas otrais iebildums ir noraidāms.

Par trešo iebildumu, kas attiecas uz Direktīvā noteikto paraugu ņemšanas minimālā intervāla neievērošanu
Lietas dalībnieku argumenti
Pamatojoties uz Direktīvas 6. panta 1. un 2. punktu, Komisija pārmet Portugāles Republikai to, ka, lai arī paraugu ņemšanas
līmenis ir 100 % kā peldvietās ar jūras ūdeni, tā arī peldvietās ar saldūdeni, tas attiecas tikai un vienīgi uz norādītajām
peldvietām. Neievērojot paraugu ņemšanas minimālo intervālu sakarā ar iekšzemes peldvietu ūdeņu nepietiekamu norādi, Portugāles
Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Direktīvas 6. pants.
Portugāles valdība pārmet Komisijai to, ka pirmstiesas procesā tā nekad nav norādījusi paraugu ņemšanas intervāla neievērošanu,
pamatojoties uz augstāk minēto argumentāciju, tas ir, attiecībā uz nenorādītiem peldvietu ūdeņiem. Argumentētajā atzinumā
un prasībā sniegtajiem pamatiem ir jābūt vienādiem, pretējā gadījumā prasība var tikt atzīta par nepieņemamu. Portugāles valdība
pārmet Komisijai to, ka šajā lietā tā ir grozījusi strīda priekšmetu, prasībā atsaucoties uz argumentiem, kuri nebija parādījušies
pirmstiesas procesā. Tā ir nopietni pārkāpusi aizstāvības tiesības, kas ir Kopienu tiesību pamatprincips.
Komisija atgādina sava argumentētā atzinuma 11. punkta d) apakšpunktā teikto, saskaņā ar kuru "no tā tādējādi izriet, ka attiecībā
uz upju pludmaļu ūdeni tiek piemēroti Direktīvas noteikumi, ciktāl fakts, ka peldēšanās netiek veicināta, nenozīmē to, ka
tā ir aizliegta, kas Direktīvas 1. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkta izpratnē nozīmē, ka šīs pludmales ir jāklasificē kā
peldvietas. No tā izriet, ka šie ūdeņi neatbilst Direktīvā noteiktajiem parametriem".
Tiesas vērtējums
Ņemot vērā to, ka trešais iebildums ir par paraugu ņemšanas minimālā intervāla neievērošanu sakarā ar iekšzemes peldvietu
ūdeņu nepietiekamu norādi un ka šajā spriedumā noraidīts otrais iebildums par šo pārmetumu, kas attiecas uz nepilnīgo norādi,
pietiek konstatēt, ka trešais iebildums nekādā gadījumā nav pieņemams.
Ņemot vērā augstāk minētos apsvērumus to kopumā, jākonstatē, ka, nepieņemot visus nepieciešamos noteikumus, lai peldvietu
ūdens kvalitāte atbilstu saskaņā ar Direktīvas 3. pantu noteiktajiem obligātajiem raksturlielumiem, Portugāles Republika nav
izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar šīs direktīvas 4. panta 1. punktu, piemērojot to kopā ar tās 3. pantu un
pielikumu.
Prasība pārējā daļā ir noraidāma.

Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 69. panta 3. daļu, ja abiem lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs, Tiesa var nolemt,
ka lietas dalībnieki paši sedz savus tiesāšanās izdevumus. Ņemot vērā to, ka Komisijai un Portugāles Republikai spriedums
ir daļēji labvēlīgs, lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.
Ar šādu pamatojumu
TIESA (otrā palāta)
nospriež:
1)
nepieņemot visus nepieciešamos noteikumus, lai peldvietu ūdens kvalitāte atbilstu Padomes 1975. gada 8. decembra Direktīvas
76/160/EEK par peldvietu ūdens kvalitāti 3. pantā noteiktajiem obligātajiem raksturlielumiem, Portugāles Republika nav izpildījusi
pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar šīs direktīvas 4. panta 1. punktu, piemērojot to kopā ar tās 3. pantu un pielikumu;
2)
prasību pārējā daļā noraidīt;
3)
lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.
Timmermans
Gulmans
Puisošē
Kunja Rodrigess

Kolnerika
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2004. gada 15. jūlijā.
Sekretārs

Otrās palātas priekšsēdētājs
R. Grass

K. V. A. Timmermanss
*
Tiesvedības valoda – portugāļu.