CELEX: 62007CJ0241
EPUZF
Nariadenie (ES) č. 1257/1999
Podpora Spoločenstva týkajúca sa rozvoja vidieka
Podpora agroenvironmentálnych metód výroby

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu nariadenia Rady (ES) č. 1257/1999 zo 17. mája 1999 o podpore rozvoja vidieka z Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) a ktorým sa menia a rušia niektoré nariadenia (
Ú. v. ES L 160, s. 80
; Mim. vyd. 03/025, s. 391), zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 2223/2004 z (
Ú. v. EÚ L 379, s. 1
, ďalej len „nariadenie č. 1257/1999“).
Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou JK Otsa Talu OÜ (ďalej len „Otsa Talu“), ktorá je právnou nástupkyňou spoločnosti Agrofarm AS (ďalej len „Agrofarm“), a Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA) (poľnohospodársky registračný a informačný úrad), teda sporu, ktorý sa týka zamietnutia poskytnutia podpory pre environmentálne priaznivú výrobu v rámci Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu EPUZF.
Právny rámec
Právna úprava Spoločenstva
Nariadenie č. 1257/1999 stanovuje rámec podpory Spoločenstva pre udržateľný rozvoj vidieka.
Podľa odôvodnenia č. 29 nariadenia č. 1257/1999 by mali pri podpore udržateľného rozvoja vidieckych oblastí hrať významnú úlohu agroenvironmentálne nástroje a reagovať na vzrastajúcu požiadavku spoločnosti na environmentálne služby.
Podľa odôvodnenia č. 31 tohto nariadenia by mala schéma agroenvironmentálnej pomoci pokračovať v podpore poľnohospodárov, aby slúžili spoločnosti ako celku tým, že zavedú alebo budú pokračovať v používaní poľnohospodárskych postupov, ktoré sú v súlade s narastajúcou potrebou chrániť a zlepšovať životné prostredie, prírodné zdroje, pôdu a genetickú rozmanitosť a zachovávať krajinu a vidiek.
Článok 22 tohto nariadenia stanovuje:
„Podpora pre poľnohospodárske metódy navrhnuté na ochranu životného prostredia, zachovanie krajiny (agroenvironmentálne opatrenia) alebo zlepšenie životných podmienok zvierat má prispievať k dosiahnutiu cieľov spoločenstva týkajúcich sa poľnohospodárstva, životného prostredia a životných podmienok hospodárskych zvierat.
Takáto pomoc bude podporovať:
a)
spôsoby využitia poľnohospodárskej pôdy, ktoré sú vzájomne zlučiteľné s ochranou a zlepšením životného prostredia, krajiny a jej charakteristických znakov, prírodných zdrojov, pôdy a genetickej rozmanitosti,
b)
environmentálne priaznivé rozširovanie poľnohospodárstva a prevádzku pasienkových systémov s nízkou intenzitou,
c)
ochranu ohrozených poľnohospodárskych prostredí s vysokou prírodnou hodnotou,
d)
zachovávanie krajiny a historických čŕt poľnohospodárskej pôdy,
e)
využitie environmentálneho plánovania pri poľnohospodárskych postupoch,
f)
zlepšenie životných podmienok zvierat.“
Článok 23 nariadenia č. 1257/1999 znie:
„1.   Finančná podpora sa poskytne poľnohospodárom, ktorí prijmú agroenvironmentálne záväzky alebo záväzky spojené so životnými podmienkami zvierat na obdobie aspoň piatich rokov. Kde je to potrebné, určí sa dlhšie obdobie pre konkrétne druhy záväzkov vzhľadom na ich dopad na životné prostredie alebo životné podmienky zvierat.
2.   Agroenvironmentálne záväzky alebo záväzky spojené so životnými podmienkami zvierat si vyžadujú viac ako používanie zvyčajnej správnej poľnohospodárskej praxe vrátane správnej praxe v oblasti chovu hospodárskych zvierat.
Zabezpečujú služby, ktoré nie sú obsiahnuté v ostatných podporných opatreniach, ako je podpora trhu alebo kompenzačné príspevky.“
Podľa článku 24 ods. 1 tohto nariadenia:
„Podpora súvisiaca s agroenvironmentálnym záväzkom alebo so záväzkom spojeným so životnými podmienkami zvierat sa poskytuje každoročne a vypočíta sa na základe:
a)
ušlého príjmu;
b)
dodatočných nákladov vyplývajúcich z daného záväzku a
c)
potreby poskytnúť stimul.
Pri výpočte výšky ročnej podpory sa nesmú brať do úvahy náklady týkajúce sa investícií. Pri výpočte výšky každoročnej podpory sa môžu brať do úvahy náklady na akékoľvek nevýnosné investície potrebné na splnenie záväzku.
…“
Článok 37 ods. 1 a 4 uvedeného nariadenia stanovuje:
„1.   Podpora na rozvoj vidieka sa poskytuje len na opatrenia, ktoré sú v súlade s právom spoločenstva.
…
4.   Členské štáty môžu ustanoviť ďalšie alebo viac obmedzujúcich podmienok [alebo viac obmedzujúce podmienky —
neoficiálny preklad
] na poskytovanie podpory spoločenstva na rozvoj vidieka za predpokladu, že takéto podmienky sú v súlade s cieľmi a požiadavkami ustanovenými v tomto nariadení.“
Podľa článku 39 tohto nariadenia:
„1.   Členské štáty podniknú všetky potrebné kroky na zaistenie zlučiteľnosti a súladu opatrení podporujúcich rozvoj vidieka podľa ustanovení uvedených v tejto kapitole.
2.   Plány rozvoja vidieka, predložené členskými štátmi, by mali obsahovať ohodnotenie zlučiteľnosti a súladu predpokladaných podporných opatrení a naznačenie opatrení, ktoré sa vykonajú na zaistenie zlučiteľnosti a súladu.
3.   Podporné opatrenia, ak to bude potrebné, sa budú následne kontrolovať [následne upravovať —
neoficiálny preklad
], aby sa zabezpečila zlučiteľnosť a súlad.“
Článok 41 nariadenia č. 1257/1999 stanovuje:
„1.   Plány rozvoja vidieka sa navrhnú na geografickej úrovni považovanej za najvhodnejšiu. Pripravia ich zodpovedné orgány, ktoré určí členský štát, a tento ich predloží Komisii po konzultácii so zodpovednými orgánmi a organizáciami na príslušnej územnej úrovni.
2.   Opatrenia na podporu rozvoja vidieka použité v jednej oblasti sa spoja, kedykoľvek to bude možné, do jednotného plánu. Kedykoľvek je potrebné vytvoriť niekoľko plánov, naznačí sa vzťah medzi opatreniami predloženými v týchto plánoch a zaistí sa ich zlučiteľnosť a súlad.“
Vnútroštátna právna úprava
Zákon o implementácii spoločnej poľnohospodárskej politiky Európskej únie (Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seadus), ktorý bol prijatý 24. marca 2004 a nadobudol účinnosť (RT I 2004, 24, 163), upravuje otázky týkajúce sa postupu poskytovania podpory na rozvoj vidieka v súvislosti so spoločnou poľnohospodárskou politikou.
Podľa § 42 tohto zákona:
„1.   Podpory na rozvoj vidieka v súvislosti so spoločnou poľnohospodárskou politikou… sa priznávajú podľa ustanovení programu ‚plán rozvoja vidieka v Estónsku pre roky 2004 až 2006‘ (‚Eesti maaelu arengukava 2004 — 2006‘)… (ďalej len ‚plán rozvoja‘). Organizácia poskytovania podpory a overovanie správnosti žiadostí podaných s cieľom získania podpory sú zverené orgánom uvedeným v tomto programe.
2.   Minister poľnohospodárstva rozhodne, aký druh podpory na rozvoj vidieka sa v danom rozpočtovom roku poskytne, aké druhy činností sú v danom rozpočtovom roku podporované a ako sa rozdelia finančné prostriedky vyčlenené na podporu na rozvoj vidieka.
3.   Právo predložiť žiadosť o podporu na rozvoj vidieka a právo získať podporu nevzniká, pokiaľ sa podľa odseku 2 tohto paragrafu v danom rozpočtovom roku takáto podpora neposkytuje alebo sa príslušná činnosť nepodporuje.“
§ 43 tohto zákona týkajúci sa požiadaviek na získanie podpory na rozvoj vidieka znie takto:
„1.   Právo požiadať o podporu na rozvoj vidieka prináleží tomu, kto spĺňa požiadavky stanovené v tomto zákone a v programe uvedenom v § 42 ods. 1 tohto zákona.
2.   Minister poľnohospodárstva môže v súvislosti so žiadateľom a plánovanou činnosťou, ako aj zoznamom tých oblastí, v ktorých sa má podpora na rozvoj vidieka poskytnúť, rozhodnúť o podrobnejších požiadavkách na získanie tejto podpory. Uvedené požiadavky môžu byť stanovené pre každý druh podpory osobitne.“
§ 44 ods. 2 rovnakého zákona s názvom „Predloženie žiadosti o podporu na rozvoj vidieka a vybavenie žiadosti“ stanovuje:
„Minister poľnohospodárstva určí podrobné pravidlá na predloženie žiadosti o podporu na rozvoj vidieka a vybavovanie žiadosti, formu žiadosti, dôvody zníženia podpory a príslušné sadzby podpory pri jej jednotlivých druhoch, ako aj dôvody zamietnutia žiadosti. Pravidlá predloženia žiadosti a vybavovania žiadosti možno upraviť pre každý druh podpory osobitne.“
Podrobné požiadavky na získanie podpory na rozvoj vidieka upravuje nariadenie ministra poľnohospodárstva č. 51 z 20. apríla 2004 (RT I 2004, 51, 879), ktoré nadobudlo účinnosť .
§ 3 ods. 1 tohto nariadenia, nazvaný „Požiadavky na získanie podpory“ znie takto:
„O podporu… môže žiadať fyzická osoba, právnická osoba, občianske združenie alebo iné združenie osôb, ktoré nie je právnickou osobou… teda subjekty vykonávajúce poľnohospodársku činnosť, pôsobiace v oblastiach uvedených v bode 9.2 kapitoly 9 plánu rozvoja a spĺňajúce požiadavky stanovené v bode 9.2 kapitoly 9 plánu rozvoja, a ktoré:
1.
využívajú pôdu s rozlohou aspoň 1 ha, ktorá je zapísaná v registri poľnohospodárskej podpory a poľnohospodárskych parciel, pričom je predmetom poľnohospodárskeho obrábania, leží v plnom rozsahu úhorom, využíva sa na pestovanie krmiva alebo ako pastvina… alebo dočasne nie je predmetom poľnohospodárskeho využitia;
2.
v rámci celého podniku spĺňajú všeobecné environmentálne podmienky v oblasti poľnohospodárstva, ktoré sú uvedené v tabuľke 39 kapitoly 9 plánu rozvoja;
3.
prijali záväzok spĺňať povinnosti stanovené v odsekoch 1 a 2, ako aj požiadavky na získanie agroenvironmentálnej podpory počas piatich rokov odo dňa určeného na predloženie žiadosti o podporu.“
Toto nariadenie bolo 21. apríla 2005 zmenené a doplnené nariadením ministra poľnohospodárstva č. 43, ktoré nadobudlo účinnosť (ďalej len „zmenené a doplnené nariadenie č. 51“).
V zmysle § 82 ods. 7 zmeneného a doplneného nariadenia č. 51:
„V roku 2005 môže podať žiadosť o podporu na environmentálne priaznivú výrobu ten žiadateľ, ktorému bolo v roku 2004 vydané rozhodnutie o poskytnutí takejto podpory a ktorý prijal záväzok uvedený v § 3 ods. 1 bode 3.“
Podľa kapitoly 9.2 bodu 1 plánu rozvoja sa predpokladala podpora environmentálne priaznivej výroby.
V zmysle bodu 12.6.2 plánu rozvoja s názvom „Agroenvironmentálna podpora“:
„Posúdenie predložených žiadostí a prijatie rozhodnutia sa uskutočňuje podľa kritérií na poskytovanie podpory a podľa finančných prostriedkov vyčlenených v príslušnom roku na uvedené opatrenia. V nevyhnutnom prípade sa určí poradie žiadostí podľa dôležitosti.
Ak rozpočtové prostriedky nestačia na uspokojenie žiadostí spĺňajúcich podmienky, môže minister poľnohospodárstva určiť postup na zníženie agroenvironmentálnej podpory, na základe ktorého sa pristúpi k pomernému zníženiu podpory alebo celkovej podpory u všetkých žiadateľov, ktorí spĺňajú požiadavky na agroenvironmentálnu podporu, formou zníženia podľa plôch na poľnohospodárske využitie, na ktoré sa vzťahuje žiadosť, alebo podľa podporovaných činností, alebo podľa iného kritéria.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Spoločnosť Agrofarm podala 26. mája 2005 na PRIA žiadosť o platby na plochu a o podporu environmentálne priaznivej výroby. Keďže už v roku 2004 uskutočnila nevyhnutné prípravy, bola pripravená prijať záväzok zaviesť tento typ výroby s cieľom získať podporu na rozvoj vidieka.
Rozhodnutím generálneho riaditeľa PRIA č. 1-3134/74 z 19. decembra 2005 bola žiadosť spoločnosti Agrofarm zamietnutá z dôvodu, že uvedená podpora sa neposkytuje na poľnohospodárske parcely, v súvislosti s ktorými nie sú prijaté platné záväzky environmentálne priaznivej výroby.
Agrofarm podala 1. februára 2006 na Tartu halduskohus (Správny súd v Tartu) žalobu a v konaní pred týmto súdom najmä tvrdila, že prijatím zmeneného a doplneného nariadenia č. 51 porušil minister poľnohospodárstva zásadu proporcionality a zásadu rovnosti zaobchádzania. Uvedený súd žalobu zamietol rozsudkom z , pričom dospel k záveru, že zmenené a doplnené nariadenie č. 51 nemožno považovať za obmedzenie žalobcových práv.
Otsa Talu ako právna nástupkyňa Agrofarm podala proti tomuto rozsudku odvolanie na Tartu ringkonnakohus (odvolací súd v Tartu). Pripomenula, že nariadenie č. 1257/1999 nedovoľuje prijať ustanovenia, ktoré umožňujú nerovné zaobchádzanie so žiadateľmi o agroenvironmentálnu podporu, a následne uviedla, že z dôvodu oneskoreného prijatia zmeneného a doplneného nariadenia č. 51, ku ktorému došlo mesiac pred uplynutím lehoty na podanie žiadostí o podporu za rok 2005, boli porušené zásada ochrany legitímnej dôvery a zásada právneho štátu. Tartu ringkonnakohus rozsudkom zo 7. septembra 2006 odvolanie zamietol s odôvodnením, že zmenené a doplnené nariadenie č. 51 nie je v rozpore s právom Spoločenstva.
Spoločnosť Otsa Talu následne podala kasačný opravný prostriedok na vnútroštátny súd. Uviedla, že zmenené a doplnené nariadenie č. 51 je nezlučiteľné s právom Spoločenstva a najmä s článkom 24 ods. 1 nariadenia č. 1257/1999, z ktorého vyplýva, že podpory poskytnuté v súvislosti s prijatím agroenvironmentálnych záväzkov sa budú priznávať každoročne. Okrem toho tvrdila, že zmenené a doplnené nariadenie č. 51 je tiež v rozpore s bodom 12.6.2 plánu rozvoja, podľa ktorého sa pri nedostatku rozpočtových prostriedkov celková suma agroenvironmentálnej podpory určená pre všetkých žiadateľov spĺňajúcich požiadavky pomerne zníži.
PRIA pred vnútroštátnym súdom tvrdil, že pokiaľ ide o výklad povahy dotknutej podpory na rozvoj vidieka, nepredstavuje táto podpora sociálnu pomoc, ktorá sa má rozdeľovať na všeobecnom základe, ale podporu, v súvislosti s ktorou vyplývajú požiadavky na jej poskytnutie z potrieb a priorít poľnohospodárskej politiky štátu.
Vnútroštátny súd sa domnieva, že v prejednávanej veci je podstatné určiť, či je zákonné, aby sa počas obdobia poskytovania pomoci zmenili požiadavky na poskytnutie agroenvironmentálnej podpory tak, že sa obmedzí okruh žiadateľov, ktorí spĺňajú príslušné podmienky. Tento súd poukazuje na to, že právna úprava Spoločenstva neobsahuje podrobné ustanovenia týkajúce sa priznania tejto podpory.
Vnútroštátny súd sa domnieva, že skutočnosť, že každý rok sú podporovaní noví žiadatelia, ktorí sú ochotní prijať záväzok environmentálne priaznivej výroby, je zlučiteľná s cieľom podpory na rozvoj vidieka upraveným v nariadení č. 1257/1999. Takýto prístup je v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania, ako aj s cieľom zabezpečenia lepšej ochrany životného prostredia. Okrem toho vnútroštátny súd uvádza, že výraz „každoročne“, uvedený v článku 24 tohto nariadenia, sa má vykladať v tom zmysle, že do systému podpory na rozvoj vidieka možno vstúpiť každý rok.
Vnútroštátny súd má preto pochybnosti o tom, či podmienka, podľa ktorej v prospech žiadateľa už muselo byť vydané rozhodnutie o priznaní podpory na rozvoj vidieka počas predchádzajúceho rozpočtového roka, aby mohol požiadať o takúto podporu v nasledujúcom rozpočtovom roku, je v súlade nariadením Rady č. 1257/1999.
Okrem toho tento súd poukazuje na to, že podľa plánu rozvoja sa v prípade nedostatku rozpočtových prostriedkov počíta s prijatím postupu pomerného zníženia v súvislosti so všetkými žiadateľmi, ktorí spĺňajú požiadavky na priznanie podpory na rozvoj vidieka.
Podľa vnútroštátneho súdu nebolo zúženie okruhu príjemcov podpory primeraným opatrením na vyriešenie problémov vyplývajúcich z nedostatku rozpočtových zdrojov a namiesto toho sa mala pomerne znížiť podpora na rozvoj vidieka priznaná všetkým žiadateľom, ktorí pôvodne splnili požiadavky na jej získanie, tak ako to predpokladal plán rozvoja.
Za týchto podmienok sa Riigikohus rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Je v súlade s cieľom agroenvironmentálnej podpory podľa článkov 22 až 24 nariadenia… č. 1257/1999…:
a)
ak sa naďalej poskytuje podpora len takým žiadateľom, ktorým bolo už minulý rozpočtový rok v rámci tohto programu vydané rozhodnutie o poskytnutí agroenvironmentálnej podpory a ktorí prijali agroenvironmentálny záväzok, alebo
b)
ak sú v každom rozpočtovom roku podporovaní aj noví žiadatelia, ktorí sú ochotní prijať záväzok environmentálne priaznivej výroby a zodpovedajúcim spôsobom prispôsobiť svoju výrobu zákonným požiadavkám?
2.
Ak je odpoveďou na prvú otázku alternatíva b), umožňuje článok 24 ods. 1 v spojení s článkom 37 ods. 4 a článkom 39 nariadenia… č. 1257/1999 členskému štátu v prípade, že v rámci programu vyjde najavo, že na pridelenie podpory pre nových žiadateľov už nie je dostatok rozpočtových prostriedkov:
a)
zmeniť pôvodné pravidlá a požiadavky týkajúce sa predloženia žiadostí o agroenvironmentálnu podporu a jej poskytnutia a stanoviť, že o podporu možno žiadať len vtedy, keď žiadateľovi bolo v minulom rozpočtovom roku vydané rozhodnutie o poskytnutí podpory a z tohto dôvodu podlieha platnému záväzku environmentálne priaznivej výroby, alebo
b)
pomerne znížiť podpory všetkým žiadateľom, ktorí spĺňajú požiadavky na agroenvironmentálnu podporu?“
O prejudiciálnych otázkach
Vnútroštátny súd sa týmito dvoma otázkami, ktoré je potrebné posudzovať spoločne, v podstate pýta, či ustanovenia článku 24 ods. 1 nariadenia č. 1257/1999 v spojení s článkom 37 ods. 4 a článkom 39 tohto nariadenia bránia tomu, aby členský štát zmenil z dôvodu nedostatočných rozpočtových zdrojov požiadavky na poskytnutie podpory na rozvoj vidieka, a to tak, že obmedzí okruh žiadateľov, ktorí spĺňajú príslušné podmienky len na poľnohospodárov, v prospech ktorých už bolo vydané rozhodnutie o priznaní takejto podpory na základe predchádzajúceho rozpočtového roka.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že pokiaľ ide o ciele nariadenia č. 1257/1999 týkajúce sa agroenvironmentálnych opatrení, z odôvodnení č. 29 a 31 tohto nariadenia vyplýva, že agroenvironmentálne nástroje prispievajú k udržateľnému rozvoju vidieckych oblastí a že cieľom režimu agroenvironmentálnej pomoci je podpora poľnohospodárov, aby slúžili spoločnosti ako celku tým, že zavedú alebo budú pokračovať v používaní poľnohospodárskych postupov, ktoré sú v súlade s narastajúcou potrebou chrániť životné prostredie.
Všeobecné podmienky poskytovania podpory pre metódy poľnohospodárskej výroby vypracované najmä na účely ochrany životného prostredia definujú články 22 až 24 nariadenia č. 1257/1999, z ktorých vyplýva, že agroenvironmentálne opatrenia sú charakteristické prijatím päťročného záväzku dotknutými poľnohospodármi spočívajúceho v uplatňovaní poľnohospodárstva rešpektujúceho životné prostredie. Štáty poskytujú podporu súvisiacu s agroenvironmentálnym záväzkom každoročne na základe ušlého príjmu a dodatočných z toho vyplývajúcich nákladov.
S cieľom zabezpečiť transparentnosť plánovaných opatrení členské štáty vytvoria v súlade s článkom 41 nariadenia č. 1257/1999 plány rozvoja, ktoré obsahujú najmä opis opatrení podpory na rozvoj vidieka, ako sú agroenvironmentálne opatrenia, a tiež indikatívnu celkovú finančnú tabuľku, ktorá sumarizuje poskytnuté národné finančné zdroje a finančné zdroje Spoločenstva. Tieto programy sú predložené Komisii, ktorá posúdi ich súlad s uvedeným nariadením, a to bez toho, aby takýmto schválením získali povahu opatrenia práva Spoločenstva (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. septembra 2002, Huber,
C-336/00, Zb. s. I-7699
, body 39 a 40).
Vzhľadom na cieľ nariadenia č. 1257/1999, ktorým je podpora agroenvironmentálneho rozvoja a rozvoja vidieka vo všeobecnosti, členské štáty musia vyvíjať snahu o primerané riadenie svojich finančných zdrojov tak, aby každému žiadateľovi, ktorý spĺňa podmienky v zmysle uvedeného nariadenia, bolo umožnené získať úžitok z podpory na rozvoj vidieka.
Treba však poukázať na to, že podľa článku 37 ods. 4 a článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1257/1999 môžu členské štáty ustanoviť ďalšie alebo viac obmedzujúce podmienky na poskytovanie podpory Spoločenstva na rozvoj vidieka za predpokladu, že takéto podmienky sú v súlade s cieľmi a požiadavkami ustanovenými v tomto nariadení a že podporné opatrenia sa v prípade potreby budú môcť následne upravovať, aby sa zabezpečila zlučiteľnosť a súlad.
Zostavovanie režimu agroenvironmentálnej podpory sa teda môže vyvíjať, pričom prispôsobenie tohto režimu sa musí uskutočňovať pri dodržiavaní cieľov nariadenia č. 1257/1999.
Podľa správy výboru na sledovanie vytvoreného podľa článku 48 ods. 3 nariadenia č. 1257/1999 prevyšovali vo veci samej žiadosti o podporu na rozvoj vidieka na základe roka 2004 dvojnásobne predpoklad stanovený v pláne rozvoja.
Vzhľadom na počet žiadostí, ktorým sa vyhovelo v roku 2004, sa ukázalo, že prostriedky plánované na financovanie podpory environmentálne priaznivej výroby nepostačovali na prijatie nových žiadostí v rokoch 2005 a 2006.
Je nepochybné, že plán rozvoja vypracovaný estónskym ministrom poľnohospodárstva upravoval vo svojom bode 12.6.2 situáciu nedostatku rozpočtových zdrojov tak, že sa podpora pomerne zníži u všetkých žiadateľov, ktorí spĺňajú požiadavky na jej priznanie.
Takéto zníženie však bolo len možnosťou, ako to napokon výslovne vyplýva zo samotného plánu.
Okrem toho, tak ako v podstate tvrdila na pojednávaní estónska vláda, ak by sa tento štát rozhodol pomerne znížiť sumu podpory na rozvoj vidieka tak pre príjemcov tejto podpory v roku 2004, ako aj pre nových žiadateľov podpory v roku 2005, bolo by nemožné nahradiť dodatočné náklady a ušlý príjem prvej z uvedených skupín.
Za predpokladu zlučiteľnosti a súladu s cieľmi a ustanoveniami nariadenia č. 1257/1999, ako aj za predpokladu dodržiavania všeobecných zásad práva Spoločenstva, ktoré musia členské štáty pri vykonávaní právnych predpisov Spoločenstva rešpektovať (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. septembra 2006, Elmeka,
C-181/04 až C-183/04, Zb. s. I-8167
, bod 31 a citovanú judikatúru) a medzi ktoré patrí zásada rovnosti zaobchádzania, zásada ochrany legitímnej dôvery a zásada proporcionality, mali vnútroštátne orgány možnosť využiť iné opatrenie, ako je to, ktoré bolo uvedené v pláne rozvoja.
V tejto súvislosti treba poukázať na to, že systém priznávania podpory na rozvoj vidieka, tak ako je upravený v zmenenom a doplnenom nariadení č. 51, má za cieľ podporu poľnohospodárov, ktorí prijali agroenvironmentálne záväzky tým, že prispieva ku kontinuite podpory priznanej v celom priebehu trvania programu.
Vzhľadom na nedostatok rozpočtových prostriedkov konštatovaný v Estónsku v priebehu roka 2005 patrí voľba vnútroštátneho zákonodarcu, spočívajúca v obmedzení okruhu poľnohospodárov, ktorí môžu získať podporu na rozvoj vidieka, len na tých poľnohospodárov, ktorí už v predchádzajúcom rozpočtovom roku prijali agroenvironmentálne záväzky, do manévrovacieho priestoru vyhradeného členským štátom v zmysle nariadenia č. 1257/1999.
Okrem toho, pokiaľ ide o zásadu rovnosti zaobchádzania, je nutné uviesť, že poľnohospodár, ktorý žiadosť o podporu na rozvoj vidieka predloží prvýkrát, sa nenachádza v rovnakej situácii ako poľnohospodár, ktorý je na základe už prijatého rozhodnutia o priznaní podpory povinný v rámci svojho záväzku spočívajúceho v uplatňovaní poľnohospodárstva rešpektujúceho životné prostredie dodržiavať isté množstvo povinností, pričom ako vyplýva z článkov 23 a 24 nariadenia č. 1257/1999, tento záväzok presahuje rámec jednoduchého uplatňovania zvyčajnej správnej poľnohospodárskej praxe a môžu z neho vyplývať dodatočné náklady, ako aj ušlý príjem, ktoré sa štát zaviazal nahradiť.
Preto zásada rovnosti zaobchádzania, ktorá vyžaduje, aby porovnateľné situácie neboli posudzované rozdielne a rozdielne situácie neboli posudzované rovnako, ak takéto posudzovanie nie je objektívne odôvodnené, nebráni tomu, aby členský štát prijal opatrenie, akým je zmenené a doplnené nariadenie č. 51 (rozsudok zo 6. decembra 2005, ABNA a i.,
C-453/03, C-11/04, C-12/04 a C-194/04, Zb. s. I-10423
, bod 63).
Pokiaľ ide o zásadu legitímnej dôvery, ktorú členské štáty musia dodržiavať, keď vykonávajú právne predpisy Spoločenstva (pozri judikatúru citovanú v bode 46 tohto rozsudku), treba pripomenúť, že v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky nie je dôvodné, aby hospodárske subjekty legitímne očakávali, že bude zachovaný existujúci stav, ktorý môže byť zmenený príslušnými orgánmi v rámci ich voľnej úvahy (pozri v tomto zmysle v oblasti spoločnej organizácie trhov rozsudok zo 7. septembra 2006, Španielsko/Rada,
C-310/04, Zb. s. I-7285
, bod 81).
Otsa Talu teda nemohla legitímne očakávať, že režim agroenvironmentálnej podpory zostane počas celého zodpovedajúceho obdobia nezmenený.
Napokon je nutné poukázať na to, že zásada proporcionality nebráni opatreniu, akým je zmenené a doplnené nariadenie č. 51. Estónska republika totiž mohla po uskutočnení všeobecného posúdenia dôsledkov vyplývajúcich z nedostatku rozpočtových zdrojov konštatovaných v roku 2005 ponechať v platnosti opatrenie, akým je to vo veci samej, aby mohla realizovať cieľ sledovaný právnou úpravou Spoločenstva, ktorým je rozvoj vidieka rešpektujúci životné prostredie, a to bez toho, aby prekročila hranice toho, čo je na realizáciu tohto cieľa nevyhnutné.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať v tom zmysle, že ustanovenia článku 24 ods. 1 nariadenia č. 1257/1999 v spojení s článkom 37 ods. 4 a článkom 39 tohto nariadenia nebránia tomu, aby členský štát z dôvodu nedostatku rozpočtových prostriedkov obmedzil okruh príjemcov podpory na rozvoj vidieka len na poľnohospodárov, v prospech ktorých už bolo vydané rozhodnutie o priznaní takejto podpory na základe predchádzajúceho rozpočtového roka.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:

Ustanovenia článku 24 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 1257/1999 zo 17. mája 1999 o podpore rozvoja vidieka z Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) a ktorým sa menia a rušia niektoré nariadenia, zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 2223/2004 z , v spojení s článkom 37 ods. 4 a článkom 39 uvedeného nariadenia nebránia tomu, aby členský štát z dôvodu nedostatku rozpočtových prostriedkov obmedzil okruh príjemcov podpory na rozvoj vidieka len na poľnohospodárov, v prospech ktorých už bolo vydané rozhodnutie o priznaní takejto podpory na základe predchádzajúceho rozpočtového roka.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: estónčina.