CELEX: 62008CJ0365
Socker
Förordning (EG) nr 318/2006
Artikel 16
Beräkning av produktionsavgiften
Innefattande av kvotsockerkvantiteter som har varit föremål för återtag från marknaden i beräkningsunderlaget för avgiften
Proportionalitetsprincipen och icke-diskrimineringsprincipen

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen och giltigheten av artikel 16 i rådets förordning (EG) nr 318/2006 av den 20 februari 2006
om den gemensamma organisationen av marknaden för socker (EUT L 58, s. 1).
Begäran har framställts i ett mål där Agrana Zucker GmbH (nedan kallat Agrana Zucker) har överklagat ett beslut som fattats
av Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft (förbundsministeriet för jord- och skogsbruk,
miljö samt vattenförsörjning) den 25 mars 2008 angående storleken på produktionsavgiften för regleringsåret 2007/2008.

Tillämpliga bestämmelser

Förordning nr 318/2006
Inom ramen för reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för socker, som genomfördes under år 2006, antog Europeiska
unionens råd förordning nr 318/2006. Genom förordningen infördes nya bestämmelser och nedsättningar av kvoterna. Dessutom
infördes en ”produktionsavgift” och nya marknadsinstrument för kommissionen, såsom återtag av socker från marknaden.
När det gäller produktionsavgiften anges följande i skäl 19 i förordning nr 318/2006:
”En produktionsavgift bör införas som ett bidrag till finansieringen av utgifter i samband med den gemensamma organisationen
av marknaden för socker.”
I förordningens artikel 16, med rubriken ”Produktionsavgift”, anges följande:
”1.      Från och med regleringsåret 2007/2008 skall en produktionsavgift tas ut av företagen för deras … [sockerkvoter].
2.      Avgiften skall vara 12 [euro] per ton kvotsocker …
3.      Medlemsstaten skall ta ut hela produktionsavgiften av de i medlemsstaten etablerade företagen i enlighet med företagens kvoter
under regleringsåret.
Företagen skall betala avgiften senast den sista februari regleringsåret i fråga.
4.      Företag i gemenskapen som producerar socker … får begära att sockerbets- och sockerrörsodlare och leverantörer av cikoriarot
skall betala upp till 50 % av produktionsavgiften.”
I artikel 2.5 i förordning nr 318/2006 definieras ”kvotsocker” som den kvantitet socker som företaget i fråga tillverkar inom
ramen för sin kvot och som hänför sig till ett visst regleringsår.
I artikel 1.2 i förordning nr 318/2006 anges att regleringsåret börjar den 1 oktober och slutar den 30 september det påföljande
året.
När det gäller återtag från marknaden anges följande i förordningens skäl 22:
”Nya marknadsinstrument för kommissionen bör införas. … [D]en strukturella balansen på sockermarknaderna [bör] bevaras när
prisnivån ligger nära referenspriset och kommissionen bör därför ha möjlighet att besluta om återtag av socker från marknaden
under så lång tid som krävs för att återställa balansen på marknaden.”
Förordningens artikel 19, som har rubriken ”Återtag av socker”, har följande lydelse:
”1.      För att bevara den strukturella balansen på marknaden på en prisnivå som ligger nära referenspriset får en procentandel av
kvotsocker …, som skall vara densamma för alla medlemsstater, med beaktande av de åtaganden som gemenskapen gjort enligt avtal
som ingåtts i enlighet med artikel 300 i [EG‑]fördraget återtas från marknaden tills nästa regleringsår börjar.
…
2.      Denna återtagsprocent skall fastställas senast den 31 oktober regleringsåret i fråga på grundval av förväntade marknadstrender
under det regleringsåret.
3.      Företag med en kvot skall under återtagsperioden på egen bekostnad lagra en procentandel av sin sockerproduktion under kvot
som motsvarar återtagsprocenten.
De sockerkvantiteter som återtas under ett regleringsår skall anses vara de första kvantiteter som produceras inom ramen för
nästa regleringsårs kvoter. Med hänsyn till de förväntade trenderna på sockermarknaden kan det emellertid beslutas, i enlighet
med förfarandet i artikel 39.2, att hela eller delar av den återtagna kvantiteten socker … vad beträffar pågående eller nästa
regleringsår skall anses som
–        överskottssocker … som får användas som industrisocker …,
eller
–        produktion av tillfällig kvot, varav en del får reserveras för export med beaktande av de åtaganden som gemenskapen har till
följd av avtal som ingåtts enligt artikel 300 i fördraget.
…”

Förordning nr 290/2007
I skäl 8 i kommissionens förordning (EG) nr 290/2007 av den 16 mars 2007 om fastställande av den procentsats som anges i artikel 19
i rådets förordning (EG) nr 318/2006 för regleringsåret 2007/2008 (EUT L 78, s. 20) anges följande:
”I detta sammanhang bör man även ta hänsyn till att de begränsningar som de förebyggande åtgärderna medför kan få allvarliga
följder för företagen i de medlemsstater som gjort särskilda insatser inom ramen för den omstrukturering som föreskrivs i
förordning (EG) nr 320/2006. Sådana följder vore i strid med målet för omstruktureringsordningen och med den gemensamma organisationen
av marknaderna inom sockersektorn, som syftar till att garantera att sockersektorn behåller sin livsförmåga. Därför behövs
ett undantag från tillämpningen av en förebyggande procentsats för återtag för medlemsstaterna, som bör stå i proportion till
den procentandel av den nationella kvoten som de avstått ifrån inom ramen för den ovan nämnda omstruktureringsordningen.”
I artikel 1 i förordning nr 290/2007 föreskrivs följande:
”1.      För regleringsåret 2007/[20]08 skall den procentsats som föreskrivs i artikel 19.1 i förordning (EG) nr 318/2006 vara 13,5
%.
2.      Med undantag från punkt 1 gäller följande:
a)      Den procentsats som avses i det stycket gäller inte för företag vars produktion är lägre än 86,5 % av deras kvot för regleringsåret 2007/[20]08.
b)      För företag som producerar minst 86,5 % av sin kvot under regleringsåret 2007/[20]08 skall de mängder som produceras utöver
86,5 % återtas.
c)      Den procentsats som avses i punkt 1 gäller inte för mängder som producerats i de medlemsstater vars nationella sockerkvot
frigjorts till minst 50 % från och med den 1 juli 2006 till följd av att medlemsstaterna avstått från kvoter i enlighet med
artikel 3 i förordning (EG) nr 320/2006.
För medlemsstater som frigjort minst 50 % av sin kvot från och med den 1 juli 2006 till följd av att de avstått från kvoter
i enlighet med artikel 3 i förordning (EG) nr 320/2006 skall den procentsats för återtag som avses i första stycket minskas
proportionellt till de frigjorda kvoterna.
Den procentsats som skall tillämpas i enlighet med denna punkt fastställs i bilagan.
…
4.      De mängder som återtas enligt punkt 2 b och punkt 3 skall anses vara överskottssocker … för regleringsåret 2007/[20]08, som
kan komma att omvandlas till industrisocker …
…”

Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
År 2006 tilldelade den behöriga myndigheten Agrana Zucker en kvot på 405 812,4 ton för produktion av socker under regleringsåren 2006/2007–2014/2015.
Samma myndighet fastställde med tillämpning av artikel 1.1 och 1.2 b i förordning nr 290/2007 tröskelvärdet för den på Agrana
Zucker tillämpliga kvotproduktionen till 86,5 procent av dess kvot, det vill säga 351 027,73 ton, vilket för bolaget innebar
ett återtag av 13,5 procent av dess kvot, motsvarande 54 784,67 ton socker.
Agrarmarkt Austria (tillsynsmyndigheten) fastställde i beslut av den 28 januari 2008 Agrana Zuckers produktionsavgift för
regleringsåret 2007/2008 till 4 869 748,80 euro och uppmanade bolaget att inbetala detta belopp.
Agrana Zucker var missnöjt med att produktionsavgiften hade beräknats med utgångspunkt från den kvot som bolaget hade tilldelats,
vilket innebar att även de 54 784,67 ton socker som hade återtagits och som bolaget således inte kunde sälja som kvotsocker
inräknades. Agrana Zucker överklagade därför Agrarmarkt Austrias beslut till Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft,
Umwelt und Wasserwirtschaft. Förbundsministeriet avslog överklagandet genom beslut av den 25 mars 2008. Målet vid den nationella
domstolen rör detta beslut.
Det framgår av begäran om förhandsavgörande att Agrana Zucker i målet vid den nationella domstolen har hävdat att beslutet
att vid beräkningen av produktionsavgiften beakta den kvantitet socker som varit föremål för återtag från marknaden strider
mot principerna om proportionalitet och icke-diskriminering, vilka har stadfästs i artikel 34.2 EG. Ett sådant åsidosättande
skulle enligt bolaget ha kunnat undvikas om artikel 16 i förordning nr 318/2006 hade tolkats i enlighet med primärrätten.
Den nationella domstolen har i huvudsak påpekat att med hänsyn till parternas rättsliga ståndpunkter i dom av den 8 maj 2008
i de förenade målen C‑5/06 och C‑23/06–C‑36/06, Zuckerfabrik Jülich m.fl., (REG 2008, s. I‑3231), och till de förbehåll som
gjorts av sökanden i målet vid den nationella domstolen beträffande giltigheten av artikel 16 i förordning nr 318/2006, kan
denna domstol inte finna någon enkel lösning på det problem som uppkommit inom ramen för unionsrätten och den finner inte
något svar i domstolens praxis.
Verwaltungsgerichtshof beslutade mot denna bakgrund att förklara målet vilande och ställa följande tolknings- och giltighetsfrågor
till domstolen:
”1)       Ska artikel 16 i … förordning … nr 318/2006 … tolkas så, att även en sockerkvot som inte kan utnyttjas på grund av ett förebyggande
återtag enligt artikel 1 i … förordning … nr 290/2007 …, ska ingå i beräkningen av produktionsavgiften?
2)      För det fall fråga 1 ska besvaras jakande:
Är artikel 16 i förordning nr 318/2006 förenlig med primärrätten, nämligen med proportionalitetsprincipen och den icke‑diskrimineringsprincip
som kan härledas från artikel 34 EG?”

Prövning av tolknings- och giltighetsfrågorna

Den första frågan
Den nationella domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 16 i förordning nr 318/2006 ska
tolkas så, att den kvotsockerkvantitet som varit föremål för ett återtag från marknaden i enlighet med förordningens artikel 19
och artikel 1 i förordning nr 290/2007 ingår i beräkningsunderlaget för produktionsavgiften.
Sökanden i målet vid den nationella domstolen samt den spanska och den litauiska regeringen anser att produktionsavgiften
är tillämplig på den kvotsockerkvantitet som faktiskt har producerats och som kan avsättas som kvotsocker och inte på själva
kvoten. Av detta följer att den kvantitet som återtagits från marknaden inte ska beaktas vid fastställandet av beräkningsunderlaget
för avgiften.
I artikel 16.1 i förordning nr 318/2006 föreskrivs att från regleringsåret 2007/2008 ska en produktionsavgift tas ut av de
sockerproducerande företagen för deras sockerkvot. Av denna bestämmelse framgår tydligt att nämnda kvot utgör beräkningsunderlaget
för produktionsavgiften. Av detta följer att beräkningsunderlaget för den avgift som ett sockerproducerande företag ska betala
utgörs av den sockerkvot som företaget har tilldelats under det berörda regleringsåret.
Visserligen kan begreppen ”produktionsavgift” i skäl 19 i förordning nr 318/2006 samt i rubriken och bestämmelserna i artikel 16
i denna förordning leda till förvirring när det gäller definitionen av beräkningsunderlaget för denna avgift, eftersom de
inte tycks avse en avgift som är tillämplig på en kvot, utan en avgift som är tillämplig på redan framställda varor. Detsamma
gäller lydelsen i förordningens artikel 16.2, enligt vilken ”[a]vgiften skall vara 12 [euro] per ton kvotsocker”, varvid ”kvotsocker”
definieras i förordningens artikel 2.5 som den kvantitet socker som företaget i fråga tillverkar inom ramen för sin kvot och
som hänför sig till ett visst regleringsår.
I likhet med vad generaladvokaten har påpekat i punkterna 46–51 i sitt förslag till avgörande, framgår det av innehållet och
systematiken i artikel 16 i förordning nr 318/2006 att unionslagstiftaren, inom ramen för reformen av den gemensamma marknaden
för socker, har velat införa en ny avgift vars beräkningsunderlag inte utgörs av den kvantitet socker som faktiskt har producerats,
utan den tilldelade sockerkvoten. I punkt 1 i denna artikel uppställs nämligen principen att en produktionsavgift ska tas
ut av företagen för deras sockerkvoter, medan artikelns punkt 2 endast har till syfte att fastställa storleken på denna avgift.
Denna bedömning bekräftas av artikel 16.3 i förordning nr 318/2006, vilken innehåller föreskrifter om det konkreta tillvägagångssättet
för uttaget av produktionsavgiften. I bestämmelsens första stycke anges nämligen att ”[m]edlemsstaten skall ta ut hela produktionsavgiften
av de i medlemsstaten etablerade företagen i enlighet med företagens kvoter under regleringsåret”, och enligt andra stycket
i artikel 16.3 krävs det att företagen ska betala avgiften senast den sista februari regleringsåret i fråga. Vid detta datum
är den kvantitet som producerats under detta regleringsår emellertid inte känd, eftersom det följer av förordningens artikel 1.2
att regleringsåret börjar den 1 oktober och slutar den 30 september det påföljande året.
Det framgår varken av förordning nr 318/2006 eller någon annan omständighet att unionslagstiftaren skulle ha avsett att från
beräkningsunderlaget för produktionsavgiften undanta den kvantitet kvotsocker som återtagits från marknaden i enlighet med
artikel 19 i denna förordning. Den ståndpunkt enligt vilken avgiften endast skulle tas ut på den sockerkvantitet som motsvarar
skillnaden mellan den tilldelade sockerkvoten och den kvantitet kvotsocker som återtagits från marknaden kan inte finna något
stöd i förordningens artikel 16, vilken har analyserats i punkterna 20–23 i förevarande dom.
Mot denna bakgrund ska den första frågan besvaras enligt följande. Artikel 16 i förordning nr 318/2006 ska tolkas så, att
den kvotsockerkvantitet som varit föremål för ett återtag från marknaden i enlighet med förordningens artikel 19 och artikel 1
i förordning nr 290/2007 ingår i beräkningsunderlaget för produktionsavgiften.

Den andra frågan
Den andra frågan rör giltigheten av artikel 16 i förordning nr 318/2006. För det fall den första frågan besvaras jakande vill
den nationella domstolen i synnerhet få klarhet i huruvida denna bestämmelse är giltig med hänsyn till proportionalitetsprincipen
och icke-diskrimineringsprincipen.
Huruvida artikel 16 i förordning nr 318/2006 är giltig med hänsyn till proportionalitetsprincipen
Sökanden i målet vid den nationella domstolen har i huvudsak hävdat att innefattandet av den kvotsockerkvantitet som återtagits
från marknaden i beräkningsunderlaget för produktionsavgiften strider mot proportionalitetsprincipen, eftersom det leder till
att en avgift uttas för en sockerkvantitet som inte har producerats och som således inte existerar eller att en avgift uttas
för en sockerkvantitet som faktiskt har producerats men som anses vara sådant överskottssocker som antingen kan bli industrisocker
som säljs till halva kvotsockerpriset eller kan överföras som kvotsocker till påföljande regleringsår under vilket det på
nytt kommer att ligga till grund för produktionsavgiften. De avgifter som härvid tas ut av de sockerproducerande företagen
är inte nödvändiga för att uppnå det eftersträvade syfte som anges i skäl 19 i förordning nr 318/2006, eftersom intäkterna
från produktionsavgiften överstiger utgifterna inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för socker.
Denna ståndpunkt delas av den spanska, den litauiska och den polska regeringen, som också anser att uttaget av en produktionsavgift
för en kvotsockerkvantitet som varit föremål för ett återtag från marknaden medför att de berörda företagen åläggs en oproportionerlig
ekonomisk börda. Den litauiska regeringen har liksom sökanden i målet vid den nationella domstolen hänvisat till domen i det
ovannämnda målet Zuckerfabrik Jülich m.fl. och har särskilt framhållit att producenterna, trots det stora utrymme för skönsmässig
bedömning som institutionerna har på detta område, inte får belastas mer än vad som är nödvändigt för att uppnå de syften som
eftersträvas med avgiften. Den polska regeringen har dessutom påpekat att det socker som återtagits från marknaden inte medför
någon utgift inom den gemensamma organisationen av marknaden för socker, och denna regering anser att institutionerna inte
har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning på området på grund av den ifrågavarande bestämmelsens tekniska karaktär.
Proportionalitetsprincipen, vilken ingår bland de allmänna principerna i unionsrätten, innebär att unionsinstitutionerna i
sitt handlande inte får gå utöver vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå de legitima mål som eftersträvas
med bestämmelserna i fråga. När det finns flera ändamålsenliga åtgärder att välja mellan ska den åtgärd väljas som är minst
ingripande, och de vållade olägenheterna får inte vara orimliga i förhållande till de eftersträvade målen (dom av den 11 juni 2009
i mål C‑33/08, Agrana Zucker, REG 2009, s. I‑0000, punkt 31 och där angiven rättspraxis).
När det gäller domstolens kontroll av villkoren för genomförandet av en sådan princip följer det av fast rättspraxis att unionslagstiftaren
på den gemensamma jordbrukspolitikens område har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning och att lagenligheten av en åtgärd
som vidtagits på detta område endast påverkas om åtgärden är uppenbart olämplig i förhållande till det mål som den behöriga
institutionen söker uppnå (se domen i det ovannämnda målet Agrana Zucker, punkt 32 och där angiven rättspraxis).
Det är alltså inte fråga om att fastställa om den åtgärd som lagstiftaren har vidtagit var den enda eller bästa möjliga, utan
om den var uppenbart olämplig (se domen i det ovannämnda målet Agrana Zucker, punkt 33 och där angiven rättspraxis).
I förevarande fall framgår det av skäl 19 i förordning nr 318/2006 att en produktionsavgift har införts för att bidra till
finansieringen av utgifter i samband med den gemensamma organisationen av marknaden för socker.
Eftersom den kvot som tilldelats företagen utgör beräkningsunderlag, medför avgiften stadiga intäkter till unionens budget
genom att den inte är beroende av de kvantiteter som faktiskt producerats eller eventuella återtag från marknaden. Dessutom
medför ett beräkningsunderlag för avgiften som bestäms på detta sätt att intäkter kan uppbäras under regleringsåret, såsom
föreskrivs i artikel 16.3 i förordning nr 318/2006.
När det gäller de utgifter i samband med den gemensamma organisationen av marknaden för socker som avses i skäl 19 i nämnda
förordning kan det inte anses enbart vara fråga om exportbidrag för socker och isoglukos, produktionsbidrag för användning
av socker i den kemiska industrin eller utgifter i samband med lagringsåtgärder, såsom sökanden i målet vid den nationella
domstolen har hävdat.
Såsom generaladvokaten påpekade i punkterna 38–40 och 81–84 i sitt förslag till avgörande utgjorde reformen av den gemensamma
organisationen av marknaden för socker ett genomförande av lagstiftarens vilja att inom ramen för den nya gemensamma jordbrukspolitiken
gradvis överge pris- och produktionsstöd till förmån för ett inkomststöd till jordbrukarna som är frikopplat från produktionen.
En minskning av marknadsstödet inom sockersektorn har åtminstone delvis kompenserats av ett inkomststöd till jordbruksföretagen
genom ett så kallat ”frikopplat” direktstöd.  Kostnaderna för de nya åtgärderna, av vilka det frikopplade direktstödet utgjorde
den huvudsakliga delen, skulle enligt punkt 5 i förslaget till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden
för socker (KOM(2005) 263 slutlig) huvudsakligen kompenseras genom besparingarna till följd av en omfattande minskning av
exportbidragsutgifterna och avskaffandet av raffineringsstödet, varvid reformen skulle motsvara status quo för utgifterna
såsom föreslogs inom ramen för förslagen till reform av den gemensamma jordbrukspolitiken i januari 2003.
I detta sammanhang ska det syfte som anges i skäl 19 i förordning nr 318/2006 förstås så, att produktionsavgiften bidrar till
att finansiera de olika åtgärderna inom sockersektorn, inbegripet det frånkopplade direktstödet, som utgör den största utgiften.
Det är utrett att intäkterna från produktionsavgiften för respektive regleringsår väsentligt understiger summan av dessa utgifter.
Tribunalen konstaterar således att produktionsavgiften skiljer sig från den åtgärd som var i fråga i domen i det ovannämnda
målet Zuckerfabrik Jülich m.fl. I denna dom förklarade domstolen att det sätt på vilket avgifterna hade beräknats, och som
analyserades i punkterna 57–60 i samma dom, gick längre än vad som är nödvändigt för att uppnå syftet med rådets förordning
(EG) nr 1260/2001 av den 19 juni 2001 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker (EGT L 178, s. 1), nämligen
att på ett rättvist men effektivt sätt säkerställa att producenterna själva fullt ut får bära den fulla kostnaden för att
avsätta gemenskapens överskottsproduktion i överensstämmelse med principen om självfinansiering.
När det gäller den ekonomiska börda som åläggs de avgiftsskyldiga företagen till följd av att den kvotsockerkvantitet som
återtagits från marknaden inbegrips i beräkningsunderlaget för produktionsavgiften, påpekar tribunalen att denna börda delvis
kompenseras av den förmån som företagen erhåller av återtaget från marknaden, eftersom återtaget, såsom framgår av skäl 22
och artikel 19.1 i förordning nr 318/2006, syftar till att bevara den strukturella balansen på marknaden på en prisnivå som
ligger nära referenspriset till dess att balansen på marknaden är återställd. Det ska vidare påpekas att enligt förordningens
artikel 16.4 kan dessa företag överföra upp till 50 procent av produktionsavgiften på sockerbets- och sockerrörsodlare och
leverantörer av cikoriarot.
Av det ovanstående framgår att innefattandet av kvotsockerkvantiteter som återtagits från marknaden i beräkningsunderlaget
för produktionsavgiften inte är uppenbart olämpligt för att uppnå det eftersträvade målet och kan följaktligen inte anses
strida mot proportionalitetsprincipen.
Huruvida artikel 16 i förordning nr 318/2006 är giltig med hänsyn till icke‑diskrimineringsprincipen
Sökanden i målet vid den nationella domstolen och den litauiska regeringen har hävdat att innefattandet av kvotsockerkvantiteter
som återtagits från marknaden i beräkningsunderlaget för produktionsavgiften även leder till en diskriminering på grund av
nationalitet. Enligt artikel 1.2 i förordning nr 290/2007 sker nämligen återtag från marknaden med stöd av olika koefficienter
för olika medlemsstater och inte med tillämpning av en enhetlig procentsats, vilket innebär att vissa företag åläggs en avgift
som i förhållande till den sockerkvantitet som faktiskt producerats är högre än den som åläggs andra företag som befinner
sig i en jämförbar situation men är verksamma i en annan medlemsstat.
Enligt fast rättspraxis är artikel 34.2 andra stycket EG, som stadgar ett förbud mot all diskriminering inom ramen för den
gemensamma jordbrukspolitiken, endast ett konkret uttryck för den allmänna likhetsprincip som innebär att lika situationer
inte får behandlas olika och olika situationer inte får behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan särbehandling
(domen i det ovannämnda målet Agrana Zucker, punkt 46 och där angiven rättspraxis).
I förevarande fall har för regleringsåret 2007/2008 i artikel 1.1 i förordning nr 290/2007 en gemensam procentsats för alla
medlemsstater fastställts till 13,5 procent för kvotsocker som återtagits från marknaden i enlighet med artikel 19.1 i förordning
nr 318/2006. Med undantag från denna bestämmelse föreskrivs i artikel 1.2 c i förordning nr 290/2007 för det första att denna
procentsats inte gäller för mängder som producerats i de medlemsstater vars nationella sockerkvot frigjorts till minst 50 procent
från och med den 1 juli 2006 till följd av att medlemsstaterna avstått från kvoter i enlighet med artikel 3 i rådets förordning
(EG) nr 320/2006 av den 20 februari 2006  om inrättande av en tillfällig ordning för omstrukturering av sockerindustrin i
gemenskapen och om ändring av förordning (EG) nr 1290/2005 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken (EUT L 58,
s. 42). För det andra ska denna procentsats minskas proportionellt till de frigjorda kvoterna för medlemsstater som i enlighet
med denna bestämmelse frigjort minst 50 procent av sin kvot från och med den 1 juli 2006.
Av detta följer att storleken på det återtag från marknaden som åläggs företagen för detta regleringsår varierar, bland annat
beroende på i vilken medlemsstat de är verksamma. Den del av produktionsavgiften som företagen betalar som motsvarar den kvotsockerkvantitet
som återtagits från marknaden är således också mer eller mindre betydande beroende på i vilken medlemsstat de är verksamma.
I detta avseende kan innefattandet av kvotsockerkvantiteter som återtagits från marknaden i beräkningsunderlaget för produktionsavgiften,
på grund av det sätt på vilket återtaget har fastställts, medföra olika behandling av företag som befinner sig i situationer
som eventuellt kan anses jämförbara men där företagen är verksamma i olika medlemsstater.
En sådan skillnad i behandling av företagen framstår emellertid som objektivt berättigad. Fördelningen av kvoter mellan företagen
och administrationen av desamma sköts nämligen av medlemsstaterna, vilka även var och en organiserar avståenden från kvoter
på varierande sätt. I detta sammanhang har, såsom framgår av skäl 8 i förordning nr 290/2007, kommissionen ansett att det
är nödvändigt att beakta att de begränsningar som återtagsåtgärderna medför kan få allvarliga ekonomiska följder för företagen
i de medlemsstater som gjort särskilda insatser inom ramen för den omstrukturering som föreskrivs i förordning (EG) nr 320/2006,
och att sådana följder skulle strida mot målet för denna ordning och den gemensamma organisationen av marknaderna, det vill
säga att garantera att denna sektor förblir livs- och konkurrenskraftig. Undantaget från den för medlemsstaterna gemensamma
återtagsprocenten, som kan gälla helt eller till viss del, syftar till att beakta medlemsstaternas ansträngningar för att
slutgiltigt frigöra kvoter (se, analogt, domen i det ovannämnda målet Agrana Zucker, punkt 51).
Av detta följer att innefattandet av kvotsockerkvantiteter som återtagits från marknaden i beräkningsunderlaget för produktionsavgiften
inte kan anses strida mot icke-diskrimineringsprincipen.
Mot denna bakgrund ska den andra frågan besvaras enligt följande. Vid prövningen av den andra frågan har det inte framkommit
några omständigheter som kan påverka giltigheten av artikel 16 i förordning nr 318/2006.

Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande:
1)
Artikel 16 i rådets förordning (EG) nr 318/2006 av den 20 februari 2006 om den gemensamma organisationen av marknaden för
socker ska tolkas så, att den kvotsockerkvantitet som varit föremål för ett återtag från marknaden i enlighet med förordningens
artikel 19 och artikel 1 i kommissionens förordning (EG) nr 290/2007 av den 16 mars 2007 om fastställande av den procentsats
som anges i artikel 19 i förordning nr 318/2006 för regleringsåret 2007/2008 ingår i beräkningsunderlaget för produktionsavgiften.
2)
Vid prövningen av den andra frågan har det inte framkommit några omständigheter som kan påverka giltigheten av artikel 16
i förordning nr 318/2006.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: tyska.