CELEX: 62009CJ0163
Directiva 92/83/CEE
Armonizarea structurilor accizelor la alcool și băuturi alcoolice
Articolul 20 prima liniuță și articolul 27 alineatul (1) literele (e) și (f)
Vin, porto și coniac de bucătărie

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 20 prima liniuță și a articolului 27
alineatul (1) literele (e) și (f) din Directiva 92/83/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurilor
accizelor la alcool și băuturi alcoolice (JO L 316, p. 21, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 152).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Repertoire Culinaire Ltd (denumită în continuare „Repertoire
Culinaire”), pe de o parte, și The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (denumită în continuare „Commissioners”),
pe de altă parte, în legătură cu regimul fiscal al alcoolului care intră în compoziția vinului, a portoului și a coniacului
de bucătărie.

Cadrul juridic

Reglementarea Uniunii
Al treilea, al patrulea, al optsprezecelea, al nouăsprezecelea, al douăzecilea, al douăzeci și doilea și al douăzeci și treilea
considerent ale Directivei 92/83 prevăd:
„întrucât, pentru buna funcționare a pieței interne, trebuie stabilite definiții comune pentru toate produsele în cauză;
întrucât este util ca aceste definiții să se bazeze pe cele stabilite în nomenclatura combinată în vigoare la data adoptării
prezentei directive;
[…]
întrucât statelor membre trebuie să li se permită rambursarea accizelor aplicate băuturilor alcoolice care au devenit necorespunzătoare
din punctul de vedere al consumului;
întrucât trebuie prevăzute scutiri ce se aplică bunurilor care circulă între statele membre la nivelul Comunității;
întrucât, totuși, statelor membre trebuie să li se permită aplicarea opțională a scutirilor legate de utilizările finale pe
teritoriul lor;
[…]
întrucât statele membre nu trebuie private de mijloacele de combatere a oricărei evaziuni, eludări sau abuz ce poate apărea
în domeniul scutirii de accize;
întrucât statelor membre trebuie să li se permită valorificarea scutirilor de accize prevăzute de prezenta directivă prin
rambursare”.
Articolul 19 alineatul (1) din această directivă prevede:
„Statele membre aplică o acciză la alcoolul etilic în conformitate cu prezenta directivă.”
Articolul 20 din aceeași directivă prevede:
„În sensul prezentei directive, termenul «alcool etilic» se referă la:
–        toate produsele cu o tărie alcoolică reală pe volum de peste 1,2 % vol. și sub codurile NC 2207 și 2208, chiar dacă aceste
produse sunt conținute în alt produs sub alt capitol din NC;
[…]”
Articolul 27 alineatul (1) literele (e) și (f) din directiva menționată are următorul conținut:
„(1)      Statele membre scutesc de accize armonizate produsele care intră sub incidența prezentei directive după îndeplinirea condițiilor
stabilite de acestea în scopul asigurării aplicării corecte și directe a respectivelor scutiri și al prevenirii oricărei evaziuni,
evitări sau abuz:
[…]
(e)      atunci când sunt folosite pentru producerea aromelor folosite în producția produselor alimentare și a băuturilor nealcoolice
cu o tărie alcoolică de sub 1,2 % vol.;
(f)      atunci când sunt folosite direct sau ca și componente ale produselor semifabricate în vederea realizării de produse alimentare,
cu sau fără umplutură, cu condiția ca în fiecare caz conținutul de alcool să nu depășească 8,5 litri de alcool pur pe 100
kg la producția de ciocolată și 5 litri de alcool pur pe 100 kg la producția de alte produse.”
Potrivit articolului 27 alineatul (6) din Directiva 92/83:
„Statele membre sunt libere să aplice scutirile menționate anterior printr‑o rambursare a accizei plătite.”

Reglementarea națională
Secțiunea 4 din Legea finanțelor din 1995 (Finance Act 1995) prevede un mecanism de rambursare a accizelor plătite pentru
un alcool taxabil, atunci când acesta a fost utilizat pentru fabricarea de alimente care conțin până la 5 litri de alcool
pentru 100 de kilograme de alimente.
Rambursarea are loc la cererea anumitor categorii de persoane și nu este acordată pentru valori mai mici de 250 GBP.

Acțiunea principală și întrebările preliminare
Repertoire Culinaire este o societate de comerț angro cu produse alimentare.
La 10 iulie 2002, un camion‑tractor și remorca acestuia au fost controlate de agenți ai Commissioners în zona de control vamal
Coquelles (Franța).
În ceea ce privește încărcătura acestui vehicul, șoferul acestuia a prezentat un document care menționa prezența a 11 paleți
cu vin de bucătărie și care desemna societatea Repertoire Culinaire drept destinatar.
Potrivit constatărilor agentului care a efectuat inspecția încărcăturii respective, aceasta era compusă din 2 800 l de vin
alb cu o tărie alcoolică de 11 % pe volum, din 2 800 l de vin roșu cu o tărie alcoolică de 11 % pe volum, din 160 l de porto
cu o tărie alcoolică de 19 % pe volum și din 80 l de coniac cu o tărie alcoolică de 40 % pe volum.
Aceste mărfuri au fost sechestrate pentru motivul că nu s‑a dovedit că fuseseră percepute accizele asupra lor de autoritățile
competente ale Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord.
Anchetele desfășurate de National Discreditation Team (echipa națională de cercetare a dovezilor) au concluzionat în sensul
prezenței unor „ingrediente” în băuturile alcoolice sechestrate.
În urma acestor anchete, la 16 iulie 2002, mărfurile respective au fost confiscate ca bunuri abandonate.
Fiind informată cu privire la această confiscare prin scrisoarea din aceeași zi, Repertoire Culinaire a solicitat la 2 august
2002 restituirea mărfurilor sale.
Prin scrisoarea din 28 august 2002, Commissioners au respins această cerere.
Repertoire Culinaire a formulat o acțiune administrativă împotriva acestei decizii de respingere.
Prin scrisoarea din 17 octombrie 2002, Commissioners au informat Repertoire Culinaire că, după reexaminare, decizia de a nu
restitui mărfurile în cauză era menținută, pentru motivul că acestea erau supuse accizelor în Regatul Unit.
La 4 noiembrie 2002, Repertoire Culinaire a introdus o acțiune împotriva deciziei din 17 octombrie 2002 în fața instanței
de trimitere.
În aceste condiții, First‑tier Tribunal (Tax Chamber) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele
întrebări preliminare:
„1)      Vinul de bucătărie și portoul de bucătărie sunt supuse accizelor în temeiul Directivei [92/83] în statul membru de import
pentru motivul că se circumscriu definiției «alcool etilic» prevăzute la articolul 20 prima liniuță din [această] directivă?
2)      Este conform cu obligația statului membru de a aplica scutirea prevăzută la articolul 27 alineatul (1) litera (f) din Directiva
92/83, atunci când este coroborat cu articolul 27 alineatul (6) și/sau cu articolul 28 CE și/sau cu efectul direct al acestor
obligații și/sau cu principiile egalității de tratament și proporționalității, faptul de a restrânge scutirea pentru vin de
bucătărie, pentru porto de bucătărie și pentru coniac de bucătărie doar la cazurile în care s‑au folosit băuturi alcoolice
ca ingredient și de a restrânge sfera solicitanților de scutire la acele persoane care au folosit băuturi alcoolice ca ingredient
în produse și/sau la acele persoane care își desfășoară activitatea comercială ca vânzători angro ai unor astfel de produse
și/sau au produs sau au fabricat astfel de produse în scopul acelei activități comerciale și cu condiția de a solicita scutirea
în termen de patru luni de la plata accizei, iar suma de restituit să nu fie mai mică de 250 [GBP]?
3)      Vinul de bucătărie și portoul de bucătărie, dacă sunt supuse accizării în temeiul articolului 20 prima liniuță din Directiva
92/83, și/sau coniacul de bucătărie, care fac obiectul prezentei acțiuni, ar trebui considerate ca nefiind supuse accizelor
la momentul fabricării în temeiul articolului 27 alineatul (1) litera (f) [sau, în subsidiar, în temeiul articolului 27 alineatul
(1) litera (e) din Directiva 92/83]?
4)      În lumina articolelor 10 [CE] și 28 CE, care este efectul, în cazul în care există un efect, pe care trebuie să îl aibă asupra
obligației statului membru în temeiul [articolului 20 și al articolului 27 alineatul (1) litera (f) sau, în subsidiar, al
articolului 27 alineatul (1) litera (e) din Directiva 92/83] dacă vinul de bucătărie, portoul de bucătărie și coniacul de
bucătărie au fost scoase în statul membru de fabricație din sistemul de circulație cu accize în temeiul Directivei [92/12/CEE
a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația
și monitorizarea acestor produse (JO L 76, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 129)] și au fost puse în liberă circulație
în cadrul Uniunii Europene?

Cu privire la întrebările preliminare

Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 20 prima liniuță
din Directiva 92/83 trebuie să fie interpretat în sensul că definiția „alcoolului etilic” cuprinsă în această dispoziție se
aplică vinului de bucătărie și portoului de bucătărie.
Trebuie să se observe că vinul de bucătărie și portoul de bucătărie, care fac parte din capitolul 21 din Nomenclatura combinată
anexată la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și
Tariful vamal comun (JO L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3), în versiunea sa care rezultă din Regulamentul (CEE)
nr. 2587/91 al Comisiei din 26 iulie 1991 (JO L 259, p. 1), în calitate de preparate alimentare, conțin alcool etilic care
se încadrează la poziția 2208 din această nomenclatură și că, din moment ce acest alcool are o tărie alcoolică dobândită care
depășește 1,2 % vol., acesta face parte din domeniul de aplicare al articolului 20 prima liniuță din Directiva 92/83 (a se
vedea Hotărârea din 12 iunie 2008, Gourmet Classic, C‑458/06, Rep., p. I‑4207, punctele 35 și 36).
În această privință, nu există nicio îndoială că vinul de bucătărie și portoul de bucătărie în cauză în acțiunea principală
au o tărie alcoolică dobândită care depășește 1,2 % vol. și că sunt pregătite pornind de la băuturi alcoolice supuse accizelor
armonizate în temeiul directivei menționate, și anume vinul și vinul de porto.
Pe de altă parte, trebuie să se amintească faptul că, în măsura în care articolul 20 prima liniuță din Directiva 92/83 se
aplică inclusiv atunci când produsele vizate de această dispoziție sunt conținute în alt produs sub alt capitol din Nomenclatura
combinată anexată la Regulamentul nr. 2658/87, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2587/91, împrejurarea că
vinul de bucătărie și portoul de bucătărie sunt, în sine, considerate preparate alimentare ce fac parte din capitolul 21 din
această nomenclatură nu are incidență asupra aplicabilității dispoziției menționate alcoolului etilic conținut în acestea
(a se vedea Hotărârea Gourmet Classic, citată anterior, punctele 36-38).
Aceeași este situația în ceea ce privește împrejurarea că vinul de bucătărie și portoul de bucătărie sunt improprii consumului
ca băuturi.
Astfel, în special din articolul 27 alineatul (1) din Directiva 92/83 coroborat cu al optsprezecelea și cu al douăzecilea
considerent ale acesteia rezultă că astfel de împrejurări nu au o incidență decât în ceea ce privește scutirea produselor
supuse accizelor armonizate.
În plus, trebuie să se sublinieze că, astfel cum reiese din titlul însuși al Directivei 92/83, aceasta urmărește armonizarea
structurilor accizelor atât asupra băuturilor alcoolice, cât și asupra alcoolului în mod general.
În aceste condiții, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 20 prima liniuță din Directiva 92/83 trebuie interpretat
în sensul că definiția „alcoolului etilic” cuprinsă în această dispoziție se aplică vinului de bucătărie și portoului de bucătărie.

Cu privire la a treia întrebare
Prin intermediul celei de a treia întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă vinul de bucătărie,
portoul de bucătărie și coniacul de bucătărie în cauză în acțiunea principală trebuie, în ipoteza în care sunt supuse accizelor
armonizate în temeiul Directivei 92/83, să fie scutite de aceste accize în calitate de produse utilizate pentru producerea
aromelor, în sensul articolului 27 alineatul (1) litera (e) din această directivă, sau în calitate de produse utilizate în
vederea fabricării de produse alimentare, în sensul alineatului (1) litera (f).
În această privință, dacă nu se poate exclude că vinul de bucătărie, portoul de bucătărie și coniacul de bucătărie pot fi
utilizate pentru producerea aromelor folosite la fabricarea produselor alimentare și a băuturilor nealcoolice, în sensul articolului
27 alineatul (1) litera (e) din Directiva 92/83, nu aceasta este utilizarea căreia îi sunt destinate aceste produse din acțiunea
principală.
Astfel, din decizia de trimitere reiese că vinul de bucătărie, portoul de bucătărie și coniacul de bucătărie în cauză în acțiunea
principală nu sunt utilizate pentru producerea de arome, ci pentru producerea de alimente, sub formă de ingrediente de mâncăruri
gătite.
În consecință, cu excepția cazului în care sunt utilizate pentru producerea aromelor folosite în producția produselor alimentare
și a băuturilor nealcoolice, o eventuală scutire a produselor în cauză în acțiunea principală, în principiu, intră sub incidența
articolului 27 alineatul (1) litera (f) din Directiva 92/83.
Astfel, în acest context, trebuie amintit că, în ceea ce privește o eventuală scutire de accize armonizate a vinului de bucătărie,
Curtea s‑a pronunțat deja în sensul că dispoziția relevantă este, în principiu, articolul 27 alineatul (1) litera (f) din
Directiva 92/83 (Hotărârea Gourmet Classic, citată anterior, punctul 39).
În aceste condiții, trebuie să se răspundă la a treia întrebare că, în împrejurări precum cele în cauză în acțiunea principală,
scutirea de accizele armonizate a vinului de bucătărie, a portoului de bucătărie și a coniacului de bucătărie este de natură
să intre sub incidența articolului 27 alineatul (1) litera (f) din Directiva 92/83.

Cu privire la a patra întrebare
Prin intermediul celei de a patra întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă împrejurarea
că produse precum vinul de bucătărie, portoul de bucătărie și coniacul de bucătărie în cauză în acțiunea principală au fost
considerate ca nefiind supuse accizelor sau ca fiind scutite de acestea în temeiul Directivei 92/83 și au fost puse în consum
în statul membru în care au fost produse are un efect asupra aplicării eventuale a dispozițiilor aceleiași directive respectivelor
produse de către un alt stat membru, atunci când acestea sunt destinate să fie comercializate în acest din urmă stat membru.
În această privință, trebuie să se sublinieze că, în temeiul primului și al celui de al patrulea considerent ale Directivei
92/12, instituirea și funcționarea pieței interne presupun libera circulație a mărfurilor, inclusiv a celor supuse accizelor,
precum și o exigibilitate identică a accizelor în toate statele membre.
Pe de altă parte, trebuie amintit că, potrivit celui de al treilea considerent al Directivei 92/83, pentru buna funcționare
a pieței interne, trebuie stabilite definiții comune pentru toate produsele în cauză și că, potrivit celui de al nouăsprezecelea
considerent al aceleiași directive, trebuie prevăzute scutiri ce se aplică bunurilor care circulă între statele membre la
nivelul Uniunii.
Din aceasta rezultă că, pentru a garanta buna funcționare a pieței interne și pentru a asigura libera circulație a mărfurilor,
determinarea produselor supuse accizelor și aplicarea scutirilor trebuie să fie uniforme în cadrul Uniunii, în lipsa unor
dispoziții exprese contrare.
Aplicarea uniformă a dispozițiilor Directivei 92/83 implică faptul că supunerea sau nesupunerea unui produs accizelor sau
scutirea unui produs într‑un stat membru trebuie, în principiu, să fie recunoscută de celelalte state membre.
O interpretare contrară ar compromite realizarea obiectivului urmărit prin directiva menționată și ar fi susceptibilă de a
împiedica libera circulație a mărfurilor.
Totuși, în acest context, un stat membru nu poate fi ținut de aplicarea eronată a dispozițiilor Directivei 92/83 de către
un alt stat membru și nici nu poate fi lipsit de posibilitatea, recunoscută de al douăzeci și doilea considerent al directivei
și de articolul 27 din aceasta, de a adopta măsuri care urmăresc prevenirea oricărei evaziuni, evitări sau abuz ce poate apărea
în domeniul scutirii de accize, precum și asigurarea aplicării corecte și directe a acestora din urmă.
Prin urmare, constatarea unei astfel de aplicări eronate sau adoptarea unor astfel de măsuri trebuie să se bazeze pe elemente
concrete, obiective și verificabile (a se vedea în acest sens Hotărârea din 7 decembrie 2000, Italia/Comisia, C‑482/98, Rec.,
p. I‑10861, punctele 51 și 52).
În aceste condiții, trebuie să se răspundă la a patra întrebare că, în ipoteza în care produse precum vinul de bucătărie,
portoul de bucătărie și coniacul de bucătărie în cauză în acțiunea principală, care au fost considerate ca nefiind supuse
accizelor sau ca fiind scutite de acestea în temeiul Directivei 92/83 și au fost puse în consum în statul membru în care au
fost produse, sunt destinate să fie comercializate în alt stat membru, acesta din urmă trebuie să rezerve un tratament identic
acestor produse pe teritoriul său, cu excepția cazului în care există elemente concrete, obiective și verificabile care să
indice că primul stat membru nu a aplicat în mod corect dispozițiile acestei directive sau că, în conformitate cu articolul
27 alineatul (1) din aceasta, adoptarea unor măsuri ce urmăresc prevenirea unei evaziuni, a unei evitări sau a unui abuz ce
poate apărea în domeniul scutirii de accize, precum și asigurarea aplicării corecte și directe a acestora din urmă este justificată.

Cu privire la a doua întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă, în ceea ce
privește produse precum vinul de bucătărie, portoul de bucătărie și coniacul de bucătărie în cauză în acțiunea principală,
articolul 27 alineatul (1) litera (f) din Directiva 92/83 trebuie interpretat în sensul în care acordarea scutirii prevăzute
de această dispoziție poate fi, pe de o parte, rezervată persoanelor care au folosit aceste produse ca ingredient în producerea
de alimente și/sau la acele persoane care își desfășoară activitatea comercială ca vânzători angro ai unor astfel de produse
și/sau au fabricat astfel de produse în scopul acelei activități comerciale și, pe de altă parte, poate fi supusă dublei condiții
de a solicita rambursarea în termen de patru luni de la plata accizei și ca suma de restituit să nu fie mai mică de 250 GBP.
În această privință, trebuie subliniat de la început că, potrivit articolului 27 alineatul (6) din Directiva 92/83 coroborat
cu al optsprezecelea și cu al douăzeci și treilea considerent ale acesteia, statele membre sunt libere să aplice scutirile
prevăzute de această directivă printr‑o rambursare a accizei plătite.
De altfel, trebuie amintit că obiectivul urmărit de scutirile prevăzute de Directiva 92/83 este în special acela de a neutraliza
impactul accizelor asupra alcoolului folosit ca produs intermediar care intră în compoziția altor produse comerciale sau industriale
(a se vedea Hotărârea Italia/Comisia, citată anterior, punctul 4, și Hotărârea din 19 aprilie 2007, Profisa, C‑63/06, Rep.,
p. I‑3239, punctul 17).
Astfel, din articolul 27 alineatul (1) litera (f) din Directiva 92/83 coroborat cu al douăzecilea considerent al acesteia
rezultă că aplicarea scutirii prevăzute de această dispoziție de către un stat membru depinde de folosirea finală a produselor
în cauză.
În mod identic, articolul 27 alineatul (1) menționat coroborat cu al douăzeci și doilea considerent al Directivei 92/83 prevede
că statele membre pot stabili condiții în scopul asigurării aplicării corecte a scutirilor prevăzute de această dispoziție,
precum și al prevenirii oricărei evaziuni, evitări sau abuz.
În acest context, trebuie amintit de asemenea că, pe de o parte, Curtea s‑a pronunțat în sensul că aplicarea scutirii în cazul
produselor prevăzute la articolul 27 alineatul (1) din Directiva 92/83 constituie principiul, iar refuzul aplicării unei astfel
de scutiri reprezintă excepția și, pe de altă parte, că posibilitatea acordată statelor membre prin această prevedere de a
stabili condițiile care au drept obiectiv „asigur[area] aplicării corecte și directe a respectivelor scutiri și [prevenirea]
oricărei evaziuni, evitări sau abuz” nu poate afecta caracterul necondiționat al obligației de scutire prevăzute de dispoziția
menționată (a se vedea Hotărârile citate anterior Italia/Comisia, punctul 50, și Profisa, punctul 18).
Rezultă că, în cadrul exercitării acestei posibilități, revine statului membru în cauză sarcina de a invoca elemente concrete,
obiective și verificabile care să dovedească existența unui risc serios de fraudă, de evaziune sau de abuz (a se vedea în
acest sens Hotărârea Italia/Comisia, citată anterior, punctul 52), iar condițiile stabilite de acest stat membru în temeiul
posibilității care îi este astfel recunoscută poate să depășească ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv.
În consecință, deși statele membre sunt libere să aplice scutirile prevăzute la articolul 27 alineatul (1) litera (f) din
Directiva 92/83 printr‑o rambursare a accizei plătite și în funcție de utilizarea produselor în cauză, acestea nu pot, în
schimb, să supună aplicarea acestei scutiri respectării unor condiții cu privire la care nu se dovedește, în temeiul unor
elemente concrete, obiective și verificabile, că sunt necesare pentru a asigura aplicarea corectă și directă a scutirii menționate,
precum și pentru prevenirea unor evaziuni, a unor evitări sau a unor abuzuri.
Or, din elementele supuse examinării Curții reiese că acele condiții prevăzute de reglementarea națională în cauză în acțiunea
principală, și anume o limitare a persoanelor autorizate să introducă o cerere de rambursare, un termen de patru luni pentru
prezentarea unei astfel de cereri și stabilirea unei valori maxime de rambursare nu sunt necesare nici pentru asigurarea aplicării
corecte și directe a scutirii prevăzute la articolul 27 alineatul (1) litera (f) din Directiva 92/83, nici pentru prevenirea
evaziunilor, a evitărilor sau a abuzurilor.
Cu toate acestea, revine instanței naționale sesizate cu soluționarea litigiului principal și care trebuie să își asume răspunderea
pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată să verifice, în temeiul unor elemente concrete, obiective și verificabile
de care dispune, dacă aceasta este situația.
În aceste condiții, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că articolul 27 alineatul (1) litera (f) din Directiva 92/83
trebuie interpretat în sensul că acordarea scutirii prevăzute de această dispoziție nu poate fi subordonată respectării unor
condiții precum cele prevăzute de reglementarea națională în cauză în acțiunea principală, și anume o limitare a persoanelor
autorizate să introducă o cerere de rambursare, un termen de patru luni pentru prezentarea unei astfel de cereri și stabilirea
unei valori maxime de rambursare decât dacă rezultă din elemente concrete, obiective și verificabile că aceste condiții sunt
necesare pentru a asigura aplicarea corectă și directă a scutirii menționate, precum și pentru prevenirea unor evaziuni, a
unor evitări sau a unor abuzuri. Revine instanței de trimitere să verifice dacă aceasta este situația în ceea ce privește
condițiile prevăzute de această reglementare.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:
1)
Articolul 20 prima liniuță din Directiva 92/83/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurilor accizelor
la alcool și băuturi alcoolice trebuie interpretat în sensul că definiția „alcoolului etilic” cuprinsă în această dispoziție
se aplică vinului de bucătărie și portoului de bucătărie.
2)
În împrejurări precum cele în cauză în acțiunea principală, scutirea de accizele armonizate a vinului de bucătărie, a portoului
de bucătărie și a coniacului de bucătărie este de natură să intre sub incidența articolului 27 alineatul (1) litera (f) din
Directiva 92/83.
3)
În ipoteza în care produse precum vinul de bucătărie, portoul de bucătărie și coniacul de bucătărie în cauză în acțiunea principală,
care au fost considerate ca nefiind supuse accizelor sau ca fiind scutite de acestea în temeiul Directivei 92/83 și au fost
puse în consum în statul membru în care au fost produse, sunt destinate să fie comercializate în alt stat membru, acesta din
urmă trebuie să rezerve un tratament identic acestor produse pe teritoriul său, cu excepția cazului în care există elemente
concrete, obiective și verificabile care să indice că primul stat membru nu a aplicat în mod corect dispozițiile acestei directive
sau că, în conformitate cu articolul 27 alineatul (1) din aceasta, adoptarea unor măsuri ce urmăresc prevenirea unei evaziuni,
a unei evitări sau a unui abuz ce poate apărea în domeniul scutirii de accize, precum și asigurarea aplicării corecte și directe
a acestora din urmă este justificată.
4)
Articolul 27 alineatul (1) litera (f) din Directiva 92/83 trebuie interpretat în sensul că acordarea scutirii prevăzute de
această dispoziție nu poate fi subordonată respectării unor condiții precum cele prevăzute de reglementarea națională în cauză
în acțiunea principală, și anume o limitare a persoanelor autorizate să introducă o cerere de rambursare, un termen de patru
luni pentru prezentarea unei astfel de cereri și stabilirea unei valori maxime de rambursare decât dacă rezultă din elemente
concrete, obiective și verificabile că aceste condiții sunt necesare pentru a asigura aplicarea corectă și directă a scutirii
menționate, precum și pentru prevenirea unor evaziuni, a unor evitări sau a unor abuzuri. Revine instanței de trimitere să
verifice dacă aceasta este situația în ceea ce privește condițiile prevăzute de această reglementare.
Semnături
*
Limba de procedură: engleza.