CELEX: 62009CJ0003
Šeštoji PVM direktyva
12 straipsnio 3 dalies a punktas
H priedas
Sumažintas PVM tarifas
Sąvoka "įėjimas į kino teatrą"
Individuali filmų pagal užsakymą žiūrėjimo kabina

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su sąvokos „kino teatras“, numatytos 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos
direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema:
vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 23), iš dalies pakeistos
2001 m. sausio 19 d. Tarybos direktyva 2001/4/EB (OL L 22, p. 17; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 341;
toliau – Šeštoji direktyva), H priedo 7 kategorijoje, išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas ginče tarp
Erotic Center BVBA
(toliau -
E. Center
) ir
Belgische Staat
dėl lengvatinio pridėtinės vertės mokesčio (toliau – PVM) tarifo taikymo galimybės sumoms, kurias
E. Center
gavo naudodama individualias filmų žiūrėjimo kabinas, esančias bendrovės patalpose.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisės aktai
Šeštosios direktyvos 12 straipsnio 3 dalies a punkte nustatyta:
„Standartinį [PVM] tarifą kiekviena valstybė narė nustato kaip tam tikrą apmokestinamosios vertės procentą; jis turi būti
toks pats ir tiekiamoms prekėms, ir teikiamoms paslaugoms. <...>
Valstybės narės taip pat gali taikyti vieną ar du sumažintus tarifus. Šie tarifai išreiškiami apmokestinamosios vertės procentu,
kuris negali būti mažesnis kaip 5 %, ir taikomi tik H priede nurodytoms tiekiamų prekių ir teikiamų paslaugų kategorijoms.“
Šeštosios direktyvos H priede „Tiekiamų prekių ir teikiamų paslaugų, kurioms gali būti taikomi sumažinti PVM tarifai, sąrašas“
išvardytos įvairios kategorijos. Šio priedo 7 kategorija suformuluota taip:
„Įėjimas į pramoginius renginius, teatrus, cirkus, muges, pramogų parkus, koncertus, muziejus, zoologijos sodus, kino teatrus,
parodas ir panašius kultūrinius renginius ir infrastruktūras.
Naudojimasis transliavimo paslaugomis.“

Nacionalinės teisės aktai
1970 m. liepos 20 d. Karaliaus dekreto Nr. 20 (toliau – Karaliaus dekretas Nr. 20) 1 straipsnio 1 dalyje nustatyti pridėtinės
vertės mokesčio tarifai ir jiems priskirtos prekės ir paslaugos, taip pat joje numatyta, kad šio dekreto priedo A lentelėje
numatytoms prekėms ir paslaugoms taikomas lengvatinis 6 % PVM tarifas.
A lentelės XXVIII antraštėje minimos šios paslaugos:
„Teisės įeiti į kultūros, sporto arba pramogų įstaigas suteikimas ir teisės naudotis jomis suteikimas, išskyrus:
a)      teisės naudotis pramogų automatais suteikimą;
b)      kilnojamojo turto perleidimą.“

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
2004 m. rugsėjo 15 d. mokesčių institucijos
E. Center
patalpose atliko patikrinimą, kaip laikotarpiu nuo 2004 m. sausio 1 d. iki 2004 m. birželio 30 d. buvo taikytos įstatymų
normos PVM srityje. Po šio patikrinimo šios institucijos 2004 m. lapkričio 9 d. surašė protokolą, kuriame buvo perskaičiuoti
E. Center
mokėtini mokesčiai remiantis tuo, kad ji pajamoms iš videofilmų kabinų neteisingai taikė lengvatinį 6 % PVM tarifą vietoj
standartinio 21 %.
E. Center
buvo paskirtos sumokėti 48 454,36 euro ir 4 840 eurų sumos, atitinkamai suma dėl taip tariamai išvengto PVM ir bauda.
Po to, kai 2004 m. gruodžio 24 d.
E. Center
buvo įteiktas skirtas nurodymas sumokėti šias sumas, ji pateikė skundą dėl šio nurodymo panaikinimo
rechtbank van eerste aanleg te Brugge
(Briugės apylinkės teismas). Šis skundas buvo atmestas 2007 m. rugsėjo 10 d. sprendimu ir
E. Center
pateikė apeliacinį skundą dėl šio sprendimo
hof van beroep te Gent
(Gento apeliacinis teismas).
Šiame teisme
E. Center
tvirtino, kad aptariamos videofilmų kabinos priskirtinos kategorijai „kultūros, sporto arba pramogų įstaigos“ pagal Karaliaus
dekreto Nr. 20 priedo A lentelės XXVIII antraštę, todėl būtent tokios kabinos turi būti kvalifikuojamos kaip „kino teatras“
Šeštosios direktyvos H priedo 7 kategorijos prasme, kaip jau nusprendė Nyderlandų teismai.
E. Center
teigimu, tokios kvalifikacijos tikslais nereikia atsižvelgti į sėdimų vietų skaičių, rodomų filmų pobūdį arba filmų rodymo
techniką.
Tačiau Belgijos vyriausybės nuomone, šiose kabinose suteiktos paslaugos atitinka sąvoką „pramogų automatai“ XXVIII antraštės
prasme, nes filmai jose pradedami rodyti įmetus monetą į automatą, su galimybe žiūrėti vieną filmą po kito. Belgijos vyriausybės
teigimu, tokios kabinos neturi būti kvalifikuojamos kaip „kino teatras“, nes jose nėra patalpos, kur žmonių grupė gali žiūrėti
vieną ir tą patį filmą, kuris pradedamas rodyti be klientų, kurie, be to, iš anksto įsigijo bilietus, veiksmų.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad Belgijos įstatymų leidėjas, priimdamas Karaliaus dekreto
Nr. 20 priedo A lentelės XXVIII antraštę, pasinaudojo Šeštosios direktyvos 12 straipsnio 3 dalies a punktu kartu su H priedo
7 kategorija suteikta galimybe, t. y. XXVIII antraštė turi būti aiškinama taip, kad ji apima kino teatrus šios 7 kategorijos
prasme. Šis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad būtinybė aiškinti nacionaline nuostatą, kad ji
atitiktų Šeštąją direktyvą ir jai būdingas vienodas sąvokas, reiškia, jog jei aptariamos kabinos turi būti laikomos kino teatru
šios direktyvos prasme, jos negali būti kvalifikuojamos kaip pramogų automatai šios XXVIII antraštės prasme ir lengvatinis
6 % mokesčių tarifas turi būti joms taikomas.
Šiomis aplinkybėmis
hof van beroep te Gent
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar kabina, kurią sudaro rakinama patalpa, kur yra vietos tik vienam asmeniui, kuris už atlygį televizijos ekrane gali žiūrėti
filmus, o filmų rodymą pradeda pats įmesdamas monetą, taip pat gali pasirinkti įvairius filmus ir per laiką, už kurį sumokėjo,
gali keisti rodomus filmus, turi būti laikoma „kino teatru“ [Šeštosios direktyvos] H priedo [7 kategorijos] prasme?“

Dėl prejudicinio klausimo
Kaip matyti iš Šeštosios direktyvos H priedo 7 kategorijos pirmos pastraipos teksto, šioje direktyvoje numatomas „įėjimas“
į įvairius joje išvardytus pramoginius renginius, kultūrinius renginius ir infrastruktūras (žr. 2003 m. spalio 23 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C‑109/02, Rink. p. I‑12691, 25 punktą), be kita ko, tarp kurių yra ir „kino teatras“.
Kadangi Šeštojoje direktyvoje nėra įėjimo į kino teatrą sąvokos, numatytos šioje H priedo 7 kategorijoje, apibrėžties, šią
sąvoką reikia aiškinti atsižvelgiant į jos vietą Šeštojoje direktyvoje (šiuo klausimu žr. 2001 m. sausio 18 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C‑83/99, Rink. p. I‑445, 17 punktą).
Atsižvelgiant į tai ir, kaip jau anksčiau teigė Teisingumo Teismas, iš Šeštosios direktyvos 12 straipsnio 3 dalies a punkto
matyti, kad vieno ar dviejų sumažintų PVM tarifų taikymas yra valstybėms narėms pripažįstama galimybė, nukrypstant nuo principo,
jog turi būti taikomas standartinis tarifas. Be to, pagal šią nuostatą lengvatiniai PVM tarifai gali būti taikomi tik direktyvos
H priede nurodytoms tiekiamų prekių ir teikiamų paslaugų kategorijoms. Tačiau iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti,
kad nukrypti leidžiančios nuostatos turi būti aiškinamos siaurai (žr., be kita ko, 18 ir 19 punktuose minėtą Sprendimą
Komisija prieš Ispaniją
ir nurodytą teismų praktiką).
Visų pirma, iš to matyti, kad įėjimo į kino teatrą sąvoka turi būti aiškinama pagal šios sąvokos įprastą prasmę (šiuo klausimu
žr. minėtų sprendimų
Komisija prieš Ispaniją
20 punktą ir
Komisija prieš Vokietiją
23 punktą).
Taip pat, kaip pabrėžė Belgijos vyriausybė ir Europos Komisija, teigtina, kad, be kita ko, į įvairius Šeštosios direktyvos
H priedo 7 kategorijos pirmoje pastraipoje išvardytus renginius ir infrastruktūras paprastai visuomenė gali patekti iš anksto
nusipirkusi teisę įeiti, kuri suteikia visiems asmenims galimybę kartu dalyvauti šiuose kultūriniuose renginiuose ir pasinaudoti
šiems renginiams ar infrastruktūroms būdingomis kultūrinėmis paslaugomis.
Iš to, kas minėta, matyti, kad įėjimo į kino teatrą sąvoka Šeštosios direktyvos H priedo 7 kategorijos pirmos pastraipos prasme,
atsižvelgiant į jos pačios įprastą prasmę ir nuostatos, kurioje ji minima, kontekstą, neturėtų būti aiškinama taip, kad ji
apima vartotojo sumokėtą sumą, kad galėtų individualiai žiūrėti vieną ar kelis filmus arba filmų ištraukas privačioje erdvėje,
kaip antai pagrindinėje byloje aptariamos kabinos.
Į prejudicinį klausimą reikia atsakyti taip, kad įėjimo į kino teatrą sąvoka, numatyta Šeštosios direktyvos H priedo 7 kategorijos
pirmoje pastraipoje, turi būti aiškinama taip, kad ji neapima vartotojo sumokėtą sumą, kad galėtų individualiai žiūrėti vieną
ar kelis filmus arba filmų ištraukas privačioje erdvėje, kaip antai pagrindinėje byloje aptariamos kabinos.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:
Įėjimo į kino teatrą sąvoka, numatyta 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos
mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas, iš dalies pakeistos
2001 m. sausio 19 d. Tarybos direktyva 2001/4/EB, H priedo 7 kategorijos pirmoje pastraipoje, turi būti aiškinama taip, kad
ji neapima vartotojo sumokėtą sumą, kad galėtų individualiai žiūrėti vieną ar kelis filmus arba filmų ištraukas privačioje
erdvėje, kaip antai pagrindinėje byloje aptariamos kabinos.
Parašai.
*
Proceso kalba: olandų.