CELEX: 62006CJ0208
Yhteinen tullitariffi
Tariffiluokittelu
Yhdistetty nimikkeistö
Kameranauhurit

Ennakkoratkaisupyynnöt koskevat tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston
asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (EYVL L 256, s. 1) liitteessä I esitetyn yhdistetyn nimikkeistön, sellaisena kuin se on muutettuna
13.10.2000 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2263/2000 (EYVL L 264, s. 1), 6.8.2001 annetulla komission asetuksella
(EY) N:o 2031/2001 (EYVL L 279, s. 1) ja 11.9.2003 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1789/2003 (EUVL L 281, s. 1; jäljempänä
yhdistetty nimikkeistö), alanimikkeiden 8525 40 91 ja 8525 40 99 tulkintaa.
Nämä pyynnöt on esitetty asioissa, joista toisen asianosaisina ovat Medion AG (jäljempänä Medion) ja Hauptzollamt Duisburg
ja toisen asianosaisina ovat Canon Deutschland GmbH (jäljempänä Canon) ja Hauptzollamt Krefeld ja joissa on kyse sellaisten
kameranauhurien luokittelusta yhdistetyssä nimikkeistössä, joita mainitut kaksi yhtiötä ovat maahantuoneet Saksaan.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetuksella N:o 2658/87 käyttöön otettu yhdistetty nimikkeistö perustuu maailmanlaajuiseen harmonoituun tavarankuvaus- ja
tavarankoodausjärjestelmään (jäljempänä harmonoitu järjestelmä), jonka on laatinut sittemmin Maailman tullijärjestöksi muuttunut
tulliyhteistyöneuvosto ja joka on otettu käyttöön Brysselissä 14.6.1983 tehdyllä kansainvälisellä yleissopimuksella, joka
on yhteisön puolesta hyväksytty 7.4.1987 tehdyllä neuvoston päätöksellä 87/369/ETY (EYVL L 198, s. 1). Yhdistetyssä nimikkeistössä
toistetaan harmonoidun järjestelmän nimikkeet ja kuusinumeroiset alanimikkeet, ja ainoastaan seitsemäs ja kahdeksas numero
muodostavat yhdistetyn nimikkeistön oman alajaon.
Yhdistetyn nimikkeistön toinen osa sisältää XVI jakson, joka sisältää 85 ryhmän, jonka otsikkona on ”Koneet ja mekaaniset
laitteet, sähkölaitteet, niiden osat, äänen tallennus- tai toistolaitteet, televisiokuvan tai -äänen tallennus- tai toistolaitteet
sekä tällaisten tavaroiden osat ja tarvikkeet”.
Nimike 8525 40, jonka otsikko on ”yksittäisiä kuvia ottavat videokamerat ja muut videokameranauhurit; digitaalikamerat”, sisältää
alanimikkeen 8525 40 91, jonka nimiketeksti on ”muut videokameranauhurit: joilla voidaan tallentaa ainoastaan televisiokameralla
otettua kuvaa ja ääntä”, sekä alanimikkeen 8525 40 99, jonka nimiketeksti on ”muut videokameranauhurit: muut”.
On täsmennettävä, että alanimikkeen 8525 40 91 ja alanimikkeen 8525 40 99 sanamuoto on sama asetuksessa N:o 2263/2000, asetuksessa
N:o 2031/2001 ja asetuksessa N:o 1789/2003.
Alanimikkeeseen 8525 40 91 luokitelluista videokameranauhureista kannetaan tullia 4,9 prosenttia, kun taas alanimikkeeseen
8525 40 99 kuuluvista videokameranauhureista tulli on korkeampi eli 14 prosenttia.
Yhdistetyn nimikkeistön yleisissä tulkintasäännöissä, jotka esitetään sen ensimmäisen osan I osaston A kohdassa, säädetään
muun muassa seuraavaa:
”Tavarat luokitellaan yhdistettyyn nimikkeistöön seuraavien periaatteiden mukaisesti.
– –
2.      a)     Nimikkeessä oleva tavaraa koskeva viittaus tarkoittaa tätä tavaraa myös epätäydellisenä tai viimeistelemättömänä, jos sillä
tullille esitettäessä on täydellisen tai valmiin tavaran olennaiset ominaisuudet. Viittaus tarkoittaa myös tätä tavaraa täydellisenä
tai valmiina taikka tavaraa, jota edellä olevien määräysten mukaan on pidettävä täydellisenä tai valmiina, jos se esitetään
tullille kokoamattomana tai osiinsa purettuna.
– –”
Euroopan yhteisöjen komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä säännöllisin väliajoin asetuksen N:o 2658/87
9 artiklan 1 kohdan mukaisesti selittävät huomautukset Euroopan yhteisöjen yhdistettyyn nimikkeistöön (jäljempänä selittävät
huomautukset). Asetusta N:o 2263/2000 (EYVL 2000, C 199, s. 1) koskevissa selittävissä huomautuksissa, joista osaa sovelletaan
asiaan C-209/06, täsmennettiin alanimekkeestä 8525 40 99 seuraavaa:
”muut
Tähän alanimikkeeseen kuuluvat laiteyhdistelmät, joissa on videokamera ja kuvan tallennus- tai toistolaite (ns. camcorderit
eli kameranauhurit) ja jotka eivät tallenna ainoastaan kameralla otettuja kuvia vaan myös televisio-ohjelmia. Näin tallennetut
kuvat voidaan toistaa erillisen televisiovastaanottimen kuvaruudulla.
Kameranauhurit, joilla voidaan tallentaa ainoastaan videokameralla otettuja kuvia ja toistaa ne erillisen televisiovastaanottimen
kuvaruudulla luokitellaan kuitenkin alanimikkeeseen 8525 40 91”.
Selittäviä huomautuksia muutettiin komission 6.7.2001 antamalla tiedonannolla (EYVL C 190, s. 10). Alanimikkeessä 8525 40
99 toistettiin aiempi sanamuoto ja siihen lisättiin toiseksi kappaleeksi seuraava kappale:
”Tähän alanimikkeeseen kuuluvat myös kameranauhurit, joissa videotulo on suljettu levyllä tai muulla tavoin tai joissa videoliitäntä
voidaan jälkeenpäin aktivoida videotuloksi ohjelmiston avulla. Tällaiset laitteet on joka tapauksessa suunniteltu tallentamaan
televisio-ohjelmia ja muita ulkopuolelta tulevia videosignaaleja.”
Asetuksilla N:o 2031/2001 ja N:o 1789/2003 ei ole muutettu selittävien huomautusten sanamuotoa.

Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset

Tosiseikat, jotka ovat samat kummassakin asiassa
Medion ja Canon ovat maahantuoneet Saksaan digitaalisia kameranauhureita, joissa oli IEEE 1394 -liitäntä, joka mahdollistaa
digitaalisten tietojen siirron. Mainituissa laitteissa on valikko, joka muodostuu useista näppäimistä ja pienestä LCD-värinäytöstä.
Tuotteiden kuvauksista ja niiden käyttöohjeista ilmenee, että ostaja voi valintansa mukaan katsella kameralla tekemänsä videotaltioinnit
joko LCD-värinäytöllä tai siirtää ne sopivilla kaapeleilla muihin laitteisiin, esimerkiksi televisioon, joissa on paljon suurempi
ja parempilaatuinen kuva. Tätä toimintoa kuvataan yleisesti termillä DV-out.
Tietyissä muissa kameranauhureissa on mahdollisuus ladata tietoja muista laitteista, jolloin kameranauhuria käytetään kuvanauhurin
tavoin tietokoneelta peräisin olevien digitaalisten sekvenssien tallentamiseen, kuten esimerkiksi videoeditointiin. Medion
ja Canon eivät ole maininneet tätä toimintoa, jota yleisesti kutsutaan nimellä DV-in, kun ne toivat maahan pääasiassa kyseessä
olevia kameranauhureita.
Muutoinkaan eivät mainittujen kameranauhurien valmistajat eivätkä Medion ja Canon ehdottaneet kyseisten kameranauhurien kuvauksessa
tai niiden käyttöohjeissa DV-in-toiminnon myöhempää käyttöönottoa tai sitä, että kolmannen henkilön sallittaisiin suorittaa
sen käyttöönotto. Molemmat yritykset toivat sitä vastoin maahan samalla ajanjaksolla kameranauhureita, joiden osalta ne olivat
selvästi täsmentäneet, että näissä nauhureissa oli DV-in-toiminto.

Asia C-208/06
Helmikuussa 2004 Medion haki Essen-Stadthafenin (Saksa) toimivaltaiselta tullitoimistolta MD 9069 -tyyppisen digitaalisen
kameranauhurin vapaaseen liikkeeseen luovuttamista yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 8525 40 91 kuuluvana tavarana.
Mainittu tullitoimisto luokitteli mainitun kameranauhurin yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 8525 40 99 kuuluvaksi tavaraksi.
Finanzgericht Düsseldorfille tekemässään valituksessa Medion väitti, että asiassa ratkaisevana tulli-ilmoituksen vastaanottamisen
ajankohtana kyseessä olevassa kameranauhurissa ei ollut DV-in-toimintoa. Se täsmensi myös, että kyseisen kameranauhurin valmistaja
oli ilmoittanut sille, että laitteeseen oli saatavissa DV-in-toiminto ainoastaan ohjelmoimalla uudelleen ”sähköisesti pyyhittävä
lukumuisti” (EEPROM), mikä edellyttäisi joko uutta laitteistoa tai sitä, että koulutettu insinööri vaihtaa emolevyn. Medion
huomautti lisäksi, että se oli saanut Alankomaiden tulliviranomaisilta vastaavien kameranauhureiden osalta kaksi sitovaa tariffitietoa,
joiden mukaan kameranauhurit luokitellaan yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 8525 40 91.
Finanzgericht Düsseldorf päätti pyytää asiantuntijalausuntoa siitä, voidaanko – ja jos voidaan, niin miten – kameranauhuria
säätää sen koostumusta muuttamatta siten, että siinä olisi myös kameranauhurin ulkopuolella taltioidun kuvan ja äänen tallennusmahdollisuus.
Asiantuntijalausunnon saatuaan ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohti riidanalaisen kameranauhurin luokittelua. Se totesi,
että tullivelan syntyhetkellä mainitulla kameranauhurilla ei vielä ollut luokittelun kannalta merkityksellisiä ominaisuuksia
vaan että se sai ne tai että se saattoi saada ne vasta myöhemmin nauhuriin tehtävillä säädöillä.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin havaitsi myös, että kysymykseen sellaisten tavaroiden luokittelusta, joilla ei ole
tiettyjä ominaisuuksia sillä hetkellä, jolloin tulliselvitys tehdään, mutta jotka saavat nämä ominaisuudet myöhemmin niihin
tehtävillä säädöillä, ei ole vastattu yhteisön oikeusjärjestyksessä yhdenmukaisesti. Se tuo tältä osin esiin Alankomaissa
annetut sitovat tariffitiedot, joihin Medion vetoaa, sekä Ranskan Commission de conciliation et d’expertise douanièren (tulliasioiden
sovittelu- ja asiantuntijakomitea) 7.10.2003 tekemän päätöksen. Näin ollen mainittu tuomioistuin pohti sitä, miten jälkikäteen
tehtävät säädöt vaikuttavat tavaran luokitteluun.
Näissä olosuhteissa Finanzgericht Düsseldorf päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan
ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko kameranauhuri, jolla ei sitä maahantuotaessa voida tallentaa ulkopuolelta tulevia videosignaaleja, luokiteltava yhdistetyn
nimikkeistön alanimikkeeseen 8525 40 99, jos sen videoliitäntä voidaan tiettyjä näppäimiä painamalla jälkeenpäin säätää videotuloksi,
vaikka valmistaja ja myyjä eivät ole ilmoittaneet tästä mahdollisuudesta eivätkä liioin tue sitä?”

Asia C-209/06
Heinäkuun 2001 ja helmikuun 2002 välisenä aikana Canon luovutti vapaaseen liikkeeseen MV 400-, MV 425- ja MV 3 MC -kameranauhurimallit.
Se ilmoitti nämä kameranauhurit yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 8525 40 91 kuuluviksi. Tarkastuksessa Krefeldin (Saksa)
tullitoimisto tuli siihen lopputulokseen, että mainitut kameranauhurit oli luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen
8525 40 99. Finanzgericht Düsseldorfiin valitettiin asiasta.
Valituksensa tueksi Canon korosti maahantuomiensa eri kameranauhurimallien välistä eroa silloin, kun niissä on DV-in-toiminto
tai ei sitä ole, ja toi esiin, että riidanalaisissa kameranauhureissa mainittu toiminto voidaan ottaa käyttöön ainoastaan
muuttamalla laitetta. Canon väitti myös, että se, että kameranauhuri olisi luokiteltava alanimikkeeseen 8525 40 99 silloin,
kun DV-in-toiminto otetaan käyttöön tulliselvityksen jälkeen, on tariffiluokittelua koskevan olennaisen perusperiaatteen vastaista.
Se, että perusteena käytettäisiin tulliselvityksen jälkeistä käyttöönottoa, johtaisi siihen, että se, onko toiminto otettu
käyttöön, ja siten tavaran luokittelu olisi epävarmaa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätti pyytää samanlaista asiantuntijalausuntoa, joka Medionia koskevassa asiassa oli
toimitettu.
Asiantuntijalausunnon saatuaan Finanzgericht Düsseldorf päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle
seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko kameranauhuri, jolla ei sitä maahantuotaessa voida tallentaa ulkopuolelta tulevia videosignaaleja, luokiteltava yhdistetyn
nimikkeistön alanimikkeeseen 8525 40 99, jos sen videoliitäntä voidaan tiettyä ohjelmistoa käyttämällä jälkeenpäin säätää
videotuloksi, vaikka valmistaja ja myyjä eivät ole ilmoittaneet tästä mahdollisuudesta eivätkä liioin tue sitä?”
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 26.6.2006 antamalla määräyksellä asiat C-208/06 ja C-209/06 yhdistettiin kirjallista
ja suullista käsittelyä sekä tuomion antamista varten.

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
Medionin ja Canonin mukaan ennakkoratkaisukysymyksiin on vastattava kieltävästi. Ne esittävät useita syitä, joiden vuoksi
pääasiassa kyseessä olevat kameranauhurit on luokiteltava alanimikkeeseen 8525 40 91 eikä alanimikkeeseen 8525 40 99.
Ne korostavat ensinnäkin sitä, että yhdelläkään kyseisistä kameranauhureista ei tulliselvitystä tehtäessä voitu tallentaa
ulkopuolelta tulevaa videosignaalia. Canon katsoo, että laitteen objektiivisena ominaisuutena voidaan pitää vain sellaisia
ohjelmiston toimintoja, jotka olivat laitteessa käyttövalmiina tulliselvitystä tehtäessä.
Medion ja Canon tuovat esiin myös sen, että kaikki sellaiset muutokset, muun muassa DV-toimintoa säätelevän ohjelmiston koodin
ja parametrien muuttaminen, jotka tehdään ilman valmistajan suostumusta, rikkovat näin ollen näiden kahden yhtiön näkökulmasta
niiden teollisoikeuksia.
Medion ja Canon täsmentävät lopuksi, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen nimittämä asiantuntija oli joutunut erityisesti
ponnistelemaan saadakseen DV-in-toiminnon käyttöön. Istunnossa ne lisäsivät, että sen jälkeen, kun mainittu toiminto on otettu
käyttöön, pääasiassa kyseessä olevat kameranauhurit toimivat kuvanauhureina vain siinä tapauksessa, että ne on kytketty PC-tietokoneeseen,
ja että ne eivät toimi itsenäisesti.
Ranskan hallitus katsoo, että pääasiassa kyseessä olevat kameranauhurit on luokiteltava alanimikkeeseen 8525 40 99. Tavaran
objektiivisesti todettavat ominaispiirteet ja ominaisuudet eivät voi olla vain sellaisia mainitun tavaran toimintoja, jotka
ovat toimintavalmiita tietyllä hetkellä, vaan ne tarkoittavat kaikkia mainitun tavaran mahdollisia toimintoja. Näin ollen
DV-in-toiminnon kaltainen toiminto on silloinkin, kun se ei ole käytettävissä, katsottava mainitunlaisten kameranauhureiden
objektiivisesti todettavaksi ominaispiirteeksi ja ominaisuudeksi, mikäli se on mahdollista ottaa käyttöön laitetta muuttamatta.
Myös komissio katsoo, että mainitut kameranauhurit kuuluvat alanimikkeessä 8525 40 99 tarkoitettuun ryhmään muut. Komission
mukaan luokittelu riippuu yhdistetyssä nimikkeistössä niistä toiminnoista, joista kameranauhurit maahantuontihetkellä voivat
suoriutua, eli mahdollisista toiminnoista, jotka niillä objektiivisesti tuolloin on.

Yhteisöjen tuomioistuimen vastaus
Kysymysten, joita on tarkasteltava yhdessä, sanamuodosta ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy, voidaanko
kameranauhureita luokiteltaessa ottaa huomioon mahdollisuus ottaa käyttöön DV-in-toiminto – tai pitääkö tämä mahdollisuus
ottaa huomioon – tilanteessa, jossa toimintoa ei ole otettu käyttöön silloin, kun tulliselvitys tehdään, mutta jossa se voidaan
ottaa käyttöön myöhemmin tehtävällä toimenpiteellä tai ohjelmiston lisäämisellä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii
lisäksi, millainen vaikutus on sillä, että valmistaja ei ole ilmoittanut tulliselvitystä tehtäessä mainituista ominaisuuksista
eikä tue niitä.
Aluksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeusvarmuus ja valvonnan helppous edellyttävät, että tavaroiden
tariffiluokittelun ratkaisevana luokitteluperusteena on yleensä oltava tavaroiden objektiivisesti todettavat ominaispiirteet
ja ominaisuudet, sellaisina kuin ne on määritelty yhdistetyn nimikkeistön nimiketekstissä sekä sen jaksojen tai ryhmien huomautuksissa
(ks. erityisesti asia C-42/99, Eru Portuguesa, tuomio 26.9.2000, Kok. 2000, s. I-7691, 13 kohta; asia C-500/04, Proxxon, tuomio
16.2.2006, Kok. 2006, s. I-1545, 21 kohta ja asia C-183/06, RUMA, tuomio 15.2.2007, 27 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Tältä osin sillä, onko tuotteen valmistaja aikonut ilmoittaa mainitun tuotteen tietystä ominaispiirteestä vai ei, ei ole merkitystä.
Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi katsonut, että tavaroiden tulliluokittelun ratkaisevana luokitteluperusteena yhdistetyssä
nimikkeistössä on oltava tavaroiden, sellaisina kuin ne on esitetty tulliselvitystä varten, objektiivisesti todettavat ominaispiirteet
ja ominaisuudet (ks. asia 175/82, Dinter, tuomio 17.3.1983, Kok. 1983, s. 969, 10 kohta ja asia C-33/92, Gausepohl‑Fleisch,
tuomio 27.5.1993, Kok. 1993, s. I-3047, 9 kohta). Mainitut tavaroiden objektiivisesti todettavat ominaispiirteet ja ominaisuudet
on voitava tarkastaa tulliselvitystä tehtäessä (ks. vastaavasti asia C-233/88, van de Kolk, tuomio 8.2.1990, Kok. 1990, s.
I-265, 12 kohta; asia C-38/95, Foods Import, tuomio 12.12.1996, Kok. 1996, s. I-6543, 17 kohta ja asia C-14/05, Anagram International,
tuomio 13.7.2006, Kok. 2006, s. I-6763, 26 kohta).
On myös huomattava, että tuotteen käyttötarkoitus voi olla objektiivinen luokitteluperuste sikäli kuin se kiinteästi liittyy
kyseiseen tuotteeseen, jolloin liitynnän kiinteyttä on pystyttävä arvioimaan tuotteen objektiivisten ominaispiirteiden ja
ominaisuuksien mukaan (ks. asia C-459/93, Thyssen Haniel Logistic, tuomio 1.6.1995, Kok. 1995, s. I-1381, 13 kohta ja asia
C-400/05, B. A. S. Trucks, tuomio 11.1.2007, 29 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi katsonut, että yhdistetyn nimikkeistön yleisten tulkintasääntöjen 2 säännön a alakohdasta
käy ilmi, että luokiteltaessa tavaroita yhdistettyyn nimikkeistöön epätäydellinen tai viimeistelemätön tavara rinnastetaan
täydelliseen tai valmiiseen tavaraan, jos sillä on sen olennaiset ominaisuudet (ks. asia C-280/97, ROSE Elektrotechnic, tuomio
9.2.1999, Kok. 1999, s. I-689, 18 kohta). Tavaran osan on oltava riittävän suuri tai merkittävä, jotta se voi antaa tavaralle
sen olennaisen ominaisuuden (ks. vastaavasti asia C-151/93, Voogd Vleesimport en -export BV, tuomio 5.10.1994, Kok. 1994,
s. I-4915, 20 kohta ja asia C-401/93, GoldStar Europe, tuomio 15.12.1994, Kok. 1994, s. I-5587, 26–28 kohta).
Selittävistä huomautuksista ilmenee, että alanimikkeeseen 8525 40 91 kuuluvat kameranauhurit erottaa alanimikkeeseen 8525
40 99 kuuluvista kameranauhureista se, että viimeksi mainituilla voi sen lisäksi, että niillä voi tallentaa kuvaa ja ääntä
kameralla tai integroidulla mikrofonilla, myös tallentaa ääntä ja kuvaa muista lähteistä kuin mainitut kamera ja mikrofoni.
Alanimikkeeseen 8525 40 99 kuuluvan kameranauhurin olennainen ominaisuus on siten DV-in-toiminto eli sen kyky tallentaa ulkopuolisista
videolähteistä.
Mainittu ominaisuus voi olla käyttäjän käytettävissä suoraan, jos valmistaja on suunnitellut DV-in-toiminnon helposti käyttöön
otettavaksi siten, että mainittu käyttöönotto on selitetty laitteen ostajalle toimitetussa käyttöohjeessa. Jos menettelyä
ei ole kyseisessä käyttöohjeessa, voidaan DV-in-toiminto katsoa kameranauhurin olennaiseksi ominaisuudeksi vain siinä tapauksessa,
että sellainen käyttäjä, jolla ei ole erityistaitoja, voi helposti tehdä tarvittavat toimenpiteet kameranauhurin koostumusta
muuttamatta. On siis välttämätöntä, että kameranauhurit ovat ennen DV-in-toiminnon käyttöönottoa rakenteeltaan sellaisia,
että niihin sisältyvät mainitun toiminnon olennaiset ominaisuudet, ja että seikat, jotka mahdollistavat kyseisen toiminnon
käyttöönoton, eivät edellytä ulkopuolisen laitteen lisäämistä.
Jotta kameranauhuri voidaan luokitella alanimikkeeseen 8525 40 99, edellytetään lisäksi siinä tapauksessa, että toimenpide
on tehty ja DV-in-toiminto on käytössä, että kameranauhuri toimii vastaavalla tavalla kuin sellainen kameranauhuri, joka on
nimenomaisesti suunniteltu DV-in-toimintoa varten. Erityisesti edellytetään, että mainittua kameranauhuria voidaan viimeksi
mainittujen kameranauhurien tavoin käyttää ulkopuolisten videolähteiden tallentamiseen itsenäisesti ja ilman ulkopuolisia
laitteita tai ohjelmistoja.
Pääasioissa asiakirjoista ja erityisesti ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pyytämistä asiantuntijalausunnoista ilmenee,
että toimenpide, joka kameranauhureille on tehtävä DV-in-toiminnon käyttöön ottamiseksi, on melko mutkikas. Se edellyttää
(Medion-kameranauhureiden osalta) näppäinten käyttöä koskevien ohjeiden hakemista Internetistä tai (Canon-kameranauhureiden
osalta) ohjelmiston ostamista sekä kaikkien näiden laitteiden osalta kameranauhurin kytkemistä PC-tietokoneeseen ja tiettyjen
lisälaitteiden – kuten LANC-kaapelin – käyttöä. Medion ja Canon ovat lisäksi istunnossa huomauttaneet, että silloinkin, kun
DV-in-toiminto on otettu käyttöön, on edelleen tarpeen kytkeä kameranauhuri PC-tietokoneeseen, jotta kyseinen toiminto toimii.
Kun nämä seikat otetaan huomioon, kansallisen tuomioistuimen on arvioitava sitä, miten mutkikkaita DV-in-toiminnon käyttöönottamiseksi
tehtävät toimenpiteet ovat, ja tarkastettava, vastaako pääasiassa kyseessä olevien kameranauhureiden toiminta sellaisten kameranauhureiden
toimintaa, joissa on esitetty olevan DV-in-toiminto, sekä toimivatko pääasiassa kyseessä olevat kameranauhurit itsenäisesti.
Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että sellainen käyttäjä, jolla ei ole erityistaitoja, voi helposti ottaa
DV-in-toiminnon käyttöön kameranauhurin koostumusta muuttamatta, ja toteaa, että kameranauhurin toiminta vastaa muiden DV-in-kameranauhureiden
toimintaa sekä on itsenäistä, kameranauhuri on luokiteltava alanimikkeeseen 8525 40 99. Jos nämä edellytykset eivät täyty,
mainitut kameranauhurit on luokiteltava alanimikkeeseen 8525 40 91.
Esitettyihin kysymyksiin on näin ollen vastattava, että kameranauhuri voidaan luokitella yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen
8525 40 99 vain siinä tapauksessa, että muista lähteistä kuin integroitu kamera tai mikrofoni peräisin olevan kuvan ja äänen
tallennustoiminto on käyttövalmiina tulliselvitystä tehtäessä tai että vaikka valmistaja ei ole halunnut tuoda esiin mainittua
ominaisuutta, mainittu toiminto voidaan ottaa käyttöön tulliselvityksen jälkeen sellaisen käyttäjän, jolla ei ole erityistaitoja,
kameranauhurille tekemillä helpoilla toimenpiteillä sen koostumusta muuttamatta. Jos toiminto otetaan käyttöön tulliselvityksen
jälkeen, edellytetään myös yhtäältä, että kun toiminto on otettu käyttöön, kameranauhurin toiminta vastaa sellaisen toisen
kameranauhurin, jonka muista lähteistä kuin kamera tai integroitu mikrofoni peräisin olevan kuvan ja äänen tallennustoiminto
on käyttövalmiina tulliselvitystä tehtäessä, toimintaa, ja toisaalta, että kameranauhuri toimii itsenäisesti. Näiden kahden
edellytyksen täyttyminen on voitava varmistaa tulliselvitystä tehtäessä. Kansallisen tuomioistuimen on arvioitava, täyttyvätkö
nämä edellytykset. Jos edellytykset eivät täyty, kameranauhuri on luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 8525
40 91.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asiat seuraavasti:
Kameranauhuri voidaan luokitella tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston
asetuksen (ETY) N:o 2658/87 liitteessä I esitetyn yhdistetyn nimikkeistön, sellaisena kuin se on muutettuna 13.10.2000 annetulla
komission asetuksella (EY) N:o 2263/2000, 6.8.2001 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2031/2001 ja 11.9.2003 annetulla
komission asetuksella (EY) N:o 1789/2003, alanimikkeeseen 8525 40 99 vain siinä tapauksessa, että muista lähteistä kuin integroitu
kamera tai mikrofoni peräisin olevan kuvan ja äänen tallennustoiminto on käyttövalmiina tulliselvitystä tehtäessä tai että
vaikka valmistaja ei ole halunnut tuoda esiin mainittua ominaisuutta, mainittu toiminto voidaan ottaa käyttöön tulliselvityksen
jälkeen sellaisen käyttäjän, jolla ei ole erityistaitoja, kameranauhurille tekemillä helpoilla toimenpiteillä sen koostumusta
muuttamatta. Jos toiminto otetaan käyttöön tulliselvityksen jälkeen, edellytetään myös yhtäältä, että kun toiminto on otettu
käyttöön, kameranauhurin toiminta vastaa sellaisen toisen kameranauhurin, jonka muista lähteistä kuin integroitu kamera tai
mikrofoni peräisin olevan kuvan ja äänen tallennustoiminto on käyttövalmiina tulliselvitystä tehtäessä, toimintaa, ja toisaalta,
että kameranauhuri toimii itsenäisesti. Näiden kahden edellytyksen täyttyminen on voitava varmistaa tulliselvitystä tehtäessä.
Kansallisen tuomioistuimen on arvioitava, täyttyvätkö nämä edellytykset. Jos edellytykset eivät täyty, kameranauhuri on luokiteltava
yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 8525 40 91.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.