CELEX: 61989TJ0010
Konkurrence
begreberne aftale og samordnet praksis
kollektivt ansvar

Sagsfremstilling
1 Naervaerende sag vedroerer en beslutning fra Kommissionen, der paalagde femten polypropylenproducenter en boede for overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for den anfaegtede beslutning (herefter benaevnt "beslutningen"), er en af de vigtigste termoplastiske polymerer, som saelges "in bulk". Polypropylen saelges af producenterne til videreforarbejdning og omdannelse til hel- eller halvfabrikata. De stoerste polypropylenproducenter fremstiller over hundrede forskellige produktkvaliteter og daekker saaledes en lang raekke forskellige anvendelsesformaal. De vaesentligste grundkvaliteter benaevnes rafia, homopolymerisater til sproejtestoebning, copolymerisater til sproejtestoebning, slagfaste copolymerisater og folie. De virksomheder, beslutningen er rettet til, er alle foerende producenter i den petrokemiske industri.
2 Det vesteuropaeiske marked for polypropylen forsynes naesten udelukkende fra produktionsanlaeg i Europa. Foer 1977 blev markedet daekket af ti producenter, nemlig Montedison (der aendrede navn til Montepolimeri SpA og senere til Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc og Shell International Chemical Company Ltd (kaldet "de fire store"), der tilsammen havde en markedsandel paa 64%, Enichem Anic SpA, Italien, Rhône-Poulenc SA, Frankrig, Alcudia, Spanien, Chemische Werke Huels og BASF AG, begge Tyskland, og Chemie Linz AG, OEstrig. Efter udloebet af de patenter, som Montedison var indehaver af, kom der i 1977 syv nye producenter paa det vesteuropaeiske marked: Amoco og Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Chimie SA og Solvay & Cie SA i Frankrig, SIR i Italien, DSM NV i Nederlandene og Taqsa i Spanien. Den norske producent Saga Petrokjemi AS & Co. paabegyndte sin virksomhed i midten af 1978 og Petrofina SA i 1980. De nytilkomne producenter havde en officiel produktionskapacitet paa tilsammen ca. 480 000 tons, hvilket indebar en betydelig foroegelse af produktionskapaciteten i Vesteuropa, der i en aarraekke ikke kunne opvejes af stigningen i efterspoergslen. Dette medfoerte en ringe udnyttelse af produktionskapaciteten, men udnyttelsesgraden steg gradvist fra 60% i 1977 til 90% i 1983. Ifoelge beslutningen har udbud og efterspoergsel siden 1982 stort set svaret til hinanden. I stoerstedelen af referenceperioden (1977-1983) blev polypropylenmarkedet imidlertid betragtet som vaerende praeget af enten lav rentabilitet eller betydelige tab, navnlig som foelge af hoeje faste omkostninger og stigningen i prisen paa raastoffet polypropylen. Det fremgaar af beslutningen (8. betragtning), at Montepolimeri SpA i 1983 havde en andel paa 18% af det europaeiske polypropylenmarked, mens Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd og Hoechst AG hver havde en markedsandel paa 11%, Hercules Chemicals NV knap 6%, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Huels, Chemie Linz AG, Solvay & Cie SA og Saga Petrokjemi AS & Co. hver mellem 3% og 5% og Petrofina SA ca. 2%. Der foregik en omfattende handel med polypropylen mellem medlemsstaterne, idet hver af de ti EF-producenter solgte produktet i de fleste, om ikke alle, medlemsstater.
3 Hoechst var blandt de producenter, der forsynede markedet foer 1977, og var en af de "fire store" producenter. Selskabets markedsandel androg mellem 10,5 og 12,6%.
4 Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidige kontrolundersoegelser hos foelgende virksomheder, der fremstillede og leverede polypropylen til Faellesskabets marked:
- ATO Chimie SA, nu Atochem (herefter benaevnt "ATO")
- BASF AG (herefter benaevnt "BASF")
- DSM NV (herefter benaevnt "DSM")
- Hercules Chemicals NV (herefter benaevnt "Hercules")
- Hoechst AG (herefter benaevnt "Hoechst")
- Chemische Werke Huels (herefter benaevnt "Huels")
- Imperial Chemical Industries plc (herefter benaevnt "ICI")
- Montepolimeri SpA, nu Montedipe (herefter benaevnt "Monte")
- Shell International Chemical Company Ltd (herefter benaevnt "Shell")
- Solvay & Cie SA (herefter benaevnt "Solvay")
- BP Chimie (herefter benaevnt "BP").
Der blev ikke foretaget kontrolundersoegelser hos Rhône-Poulenc SA eller Enichem Anic SpA.
5 Efter disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering om oplysninger, ikke blot over for de anfoerte virksomheder, men ogsaa over for foelgende virksomheder:
- Amoco
- Chemie Linz AG (herefter benaevnt "Linz")
- Saga Petrokjemi AS & Co., der nu er en del af Statoil (herefter benaevnt "Statoil")
- Petrofina SA (herefter benaevnt "Petrofina")
- Enichem Anic SpA (herefter benaevnt "Anic").
Linz, der er et oestrigsk selskab, anfaegtede Kommissionens ret til at anmode herom og naegtede at efterkomme begaeringen. Kommissionens tjenestemaend foretog herefter i medfoer af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 kontrolundersoegelser hos Anic og hos Saga' s britiske datterselskab, Saga Petrochemicals UK Ltd, samt hos Linz' salgsagenter i Det Forenede Kongerige og Tyskland. Der blev ikke over for Rhône-Poulenc fremsat begaering om oplysninger.
6 Kommissionen konkluderede paa grundlag af de oplysninger, der blev tilvejebragt i forbindelse med kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger, at de paagaeldende producenter fra 1977 til 1983 ved en raekke prisinitiativer i strid med EOEF-traktatens artikel 85 regelmaessigt havde fastsat maalpriser og udviklet et system med aarlig kontrol af salgsmaengder med henblik paa at fordele det til raadighed vaerende marked ud fra aftalte maengder eller procentsatser. Kommissionen besluttede derfor den 30. april 1984 at ivaerksaette en procedure i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og i maj 1984 fremsendte den en skriftlig meddelelse om klagepunkterne til de naevnte virksomheder med undtagelse af Anic og Rhône-Poulenc. Alle de virksomheder, meddelelsen var rettet til, svarede skriftligt.
7 Den 24. oktober 1984 moedtes den af Kommissionen udpegede hoeringskonsulent med de juridiske raadgivere for de virksomheder, som havde modtaget meddelelsen om klagepunkter, for at aftale den naermere procedure for den hoering, der skulle finde sted som led i den administrative procedure. Hoeringen skulle paabegyndes den 12. november 1984. Under dette moede meddelte Kommissionen endvidere, at den under henvisning til den argumentation, virksomhederne havde fremfoert i deres svar paa meddelelsen om klagepunkter, straks ville fremsende yderligere bevismateriale vedroerende ivaerksaettelsen af prisinitiativerne som supplement til det bevismateriale, som de allerede var i besiddelse af. Kommissionen fremsendte saaledes den 31. oktober 1984 til virksomhedernes juridiske raadgivere en raekke dokumenter med kopi af prisinstrukser, som producenterne havde meddelt deres salgskontorer, og tabeller, som gengav dokumenternes indhold. Af hensyn til beskyttelsen af forretningshemmeligheder fastsatte Kommissionen visse betingelser for fremsendelsen af disse dokumenter. Navnlig maatte virksomhedernes salgsafdelinger ikke goeres bekendt med dokumenterne. Advokaterne for flere af virksomhederne afslog imidlertid at efterkomme betingelserne og tilbagesendte dokumenterne inden hoeringen.
8 Paa baggrund af de oplysninger, der var fremkommet i de skriftlige svar paa meddelelsen om klagepunkter, besluttede Kommissionen at udvide proceduren til ogsaa at omfatte Anic og Rhône-Poulenc. Der blev derfor den 25. oktober 1984 til selskaberne fremsendt en meddelelse om klagepunkter svarende til den meddelelse, der var fremsendt til de oevrige femten virksomheder.
9 Den foerste hoeringsrunde fandt sted fra den 12. til den 20. november 1984, hvorunder alle virksomheder blev hoert med undtagelse af Shell (der havde naegtet at deltage i enhver hoering), Anic, ICI og Rhône-Poulenc (som fandt, at de ikke havde vaeret i stand til at forberede sagen).
10 Under hoeringen afslog flere virksomheder at tage stilling til de punkter, der var rejst i de dokumenter, som var fremsendt til dem den 31. oktober 1984. De gjorde i denne forbindelse gaeldende, at Kommissionen vaesentligt havde aendret sin argumentation, og at de i hvert fald burde have lejlighed til at fremsaette skriftlige bemaerkninger. Andre virksomheder haevdede, at de ikke havde haft tilstraekkelig tid til at gennemgaa dokumenterne foer hoeringen. Advokaterne for BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina og Solvay fremsendte en faelles skrivelse herom til Kommissionen den 28. november 1984. Huels meddelte ved skrivelse af 4. december 1984, at selskabet tilsluttede sig dette synspunkt.
11 Kommissionen fremsendte derfor den 29. marts 1985 en ny raekke dokumenter, der omfattede prisinstrukser, som virksomhederne havde givet til deres salgskontorer, vedlagt tabeller vedroerende priserne, samt et sammendrag af beviserne vedroerende hvert af de prisinitiativer, med hensyn til hvilke Kommissionen havde dokumenter. Kommissionen opfordrede virksomhederne til at svare herpaa, dels skriftligt, dels under en ny hoeringsrunde, og meddelte, at den frafaldt de betingelser, der var fastsat i foerste omgang, vedroerende overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.
12 Kommissionen svarede ved en anden skrivelse af samme dato paa de af advokaterne fremfoerte argumenter, hvorefter den ikke havde givet en praecis, retlig definition af det paastaaede kartel i overensstemmelse med traktatens artikel 85, stk. 1, og den opfordrede virksomhederne til at fremkomme med deres skriftlige og mundtlige bemaerkninger.
13 Der fandt en ny hoeringsrunde sted fra den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Anic, ICI og Rhône-Poulenc fremsatte her deres bemaerkninger, og de andre virksomheder (med undtagelse af Shell) kommenterede de punkter, der var rejst i Kommissionens to skrivelser af 29. marts 1985.
14 Udkast til referat af hoeringerne med den noedvendige dokumentation blev fremsendt til medlemmerne af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal (herefter benaevnt "det raadgivende udvalg") den 19. november 1985 og til virksomhederne den 25. november 1985. Det raadgivende udvalg vedtog sin udtalelse ved sit 170. moede den 5. og 6. december 1985.
15 Paa grundlag af denne procedure vedtog Kommissionen den 23. april 1986 den anfaegtede beslutning, der lyder saaledes:
"Artikel 1
Anic SpA, ATO Chimie SA (nu Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Huels (nu Huels AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nu Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay & Cie og Saga Petrokjemi AS & Co. (tilhoerer nu Statoil) har overtraadt EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved:
- for Anic' s vedkommende, fra omkring november 1977 eller 1978 og til sent i 1982 eller begyndelsen af 1983
- for Rhône-Poulenc' s vedkommende, fra omkring november 1977 og til udgangen af 1980
- for Petrofina' s vedkommende, fra 1980 og mindst til november 1983
- for Hoechst' s, ICI' s, Montepolimeri' s og Shell' s vedkommende, fra omkring midten af 1977 og mindst til november 1983
- for Hercules' , Linz' , Saga' s og Solvay' s vedkommende, fra omkring november 1977 og mindst til november 1983
- for ATO' s vedkommende, senest fra 1978 og mindst til november 1983
- for BASF' s, DSM' s og Huels' vedkommende, fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 og mindst til november 1983
at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der havde sin oprindelse i 1977, og hvorved de producenter, der leverer polypropylen paa Faellesskabets omraade:
a) kontaktede hinanden og regelmaessigt (fra begyndelsen af 1981 to gange om maaneden) moedtes paa en raekke hemmelige moeder for at droefte og fastlaegge deres forretningspolitik
b) fra tid til anden fastsatte 'maalpriser' (eller minimumspriser) for salg af produktet i hver af EF' s medlemsstater
c) vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at lette ivaerksaettelsen af saadanne maalpriser, omfattende (hovedsagelig) midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om deres leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra udgangen af 1982 et 'kundeledelsessystem' med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder
d) indfoerte samtidige prisforhoejelser for at virkeliggoere disse maal
e) delte markedet ved at tildele hver producent et aarligt salgsmaal eller en aarlig 'kvote' (1979, 1980 og i det mindste en del af 1983) eller, i mangel af en endelig aftale for hele aaret, kraevede, at producenterne begraensede deres salg i hver maaned paa basis af salget i en foregaaende periode (1981, 1982).
Artikel 2
De i artikel 1 naevnte virksomheder skal omgaaende bringe den naevnte overtraedelse til ophoer (saafremt dette ikke allerede er tilfaeldet) og skal for fremtiden afstaa fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller tilsvarende maal eller virkning, herunder enhver udveksling af oplysninger af en art, der normalt betragtes som forretningshemmeligheder, hvorved deltagerne direkte eller indirekte informeres om andre individuelle producenters produktion, leverancer, lagre, salgspriser, omkostninger eller investeringer, eller hvorved de kunne overvaage tilslutning til udtrykkelige eller stiltiende aftaler eller samordninger vedroerende priser eller markedsdeling i EF. Enhver udveksling af generelle oplysninger, som producenterne maatte deltage i (f.eks. via Fides), skal vaere udformet saaledes, at der ikke meddeles oplysninger, hvoraf individuelle producenters adfaerd kan udledes, og navnlig skal virksomhederne afstaa fra indbyrdes at udveksle enhver yderligere oplysning af relevans for konkurrencen, der ikke er omfattet af den generelle informationsudvekslingsordning.
Artikel 3
For den i artikel 1 fastslaaede overtraedelse paalaegges nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:
i) Anic SpA, en boede paa 750 000 ECU, eller 1 103 692 500 LIT
ii) Atochem, en boede paa 1 750 000 ECU, eller 11 973 325 FF
iii) BASF AG, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 5 362 225 DM
iv) DSM NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 6 657 640 HFL
v) Hercules Chemicals NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 120 569 620 BFR
vi) Hoechst AG, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 19 304 010 DM
vii) Huels AG, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 5 898 447,50 DM
viii) ICI plc, en boede paa 10 000 000 ECU, eller 6 447 970 UKL
ix) Chemische Werke Linz, en boede paa 1 000 000 ECU, eller 1 471 590 000 LIT
x) Montedipe, en boede paa 11 000 000 ECU, eller 16 187 490 000 LIT
xi) Petrofina SA, en boede paa 600 000 ECU, eller 26 306 100 BFR
xii) Rhône-Poulenc SA, en boede paa 500 000 ECU, eller 3 420 950 FF
xiii) Shell International Chemical Company Ltd, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 5 803 173 UKL
xiv) Solvay & Cie, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 109 608 750 BFR
xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskab AS (der har overtaget Saga Petrokjemi), en boede paa 1 000 000 ECU, eller 644 797 UKL.
Artikel 4 og 5
(udelades)".
16 Den 8. juli 1986 blev det endelige referat af hoeringerne med de af virksomhederne oenskede rettelser, tilfoejelser og udeladelser fremsendt til disse.
Retsforhandlinger
17 Sagsoegeren har herefter ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 2. august 1986 anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Tretten af de fjorten andre virksomheder, beslutningen var rettet til, har ligeledes anlagt annullationssoegsmaal (sagerne T-1/89 - T-4/89, T-6/89 - T-9/89 og T-11/89 - T-15/89).
18 Den skriftlige forhandling har i det hele fundet sted for Domstolen.
19 Domstolen har ved kendelse af 15. november 1989 hjemvist denne sag og de tretten andre sager til Retten, jf. artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (herefter benaevnt "Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988").
20 Rettens praesident har i henhold til afgoerelsens artikel 2, stk. 3, udpeget en generaladvokat.
21 Rettens justitssekretaer anmodede ved skrivelse af 3. maj 1990 parterne om at deltage i et uformelt moede med henblik paa at tilrettelaegge den mundtlige forhandling. Dette moede fandt sted den 28. juni 1990.
22 Ved skrivelse af 9. juli 1990 anmodede Rettens justitssekretaer parterne om at fremkomme med deres bemaerkninger til, at sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-15/89 eventuelt blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Ingen af parterne gjorde indsigelse herimod.
23 Retten har herefter ved kendelse af 25. september 1990 besluttet at forene de naevnte sager med henblik paa den mundtlige forhandling, idet disse har forbindelse med hinanden, jf. artikel 43 i Domstolens procesreglement, der i henhold til artikel 11, stk. 3, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse paa proceduren for Retten.
24 Retten har ved kendelse af 15. november 1990 truffet afgoerelse vedroerende de anmodninger om fortrolig behandling, der var indgivet af sagsoegerne i sagerne T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 og T-13/89, og har delvis imoedekommet disse.
25 Parterne har ved skrivelser indleveret til Rettens Justitskontor i perioden fra den 9. oktober til den 29. november 1990 besvaret de spoergsmaal, som Retten havde stillet ved justitssekretaerens skrivelser af 19. juli.
26 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten efter at have hoert generaladvokaten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
27 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 10. til den 15. december 1990.
28 Generaladvokaten fremsatte forslag til afgoerelse i retsmoedet den 10. juli 1991.
Parternes paastande
29 Sagsoegeren, Hoechst, har nedlagt foelgende paastande:
1) Kommissionens beslutning af 23. april 1986 vedroerende en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.149-Polypropylen) annulleres, for saa vidt som den vedroerer sagsoegeren, subsidiaert nedsaettes den paalagte boede.
2) Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Sagsoegte, Kommissionen, har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Realiteten
30 Retten skal foerst undersoege sagsoegerens anbringender om, at der er sket tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, (1) da Kommissionen har undladt at fremsende dokumenter, der er grundlaget for beslutningen, (2) da Kommissionen ikke har indroemmet sagsoegeren fuldstaendig aktindsigt, og (3) da Kommissionen foerst i beslutningen har fremfoert visse klagepunkter mod sagsoegeren. Retten skal dernaest behandle anbringenderne vedroerende beviset for overtraedelsen. Disse vedroerer dels (1) Kommissionens bevismaessige konstateringer, dels (2) anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder. Det goeres herved gaeldende, (A) at Kommissionen ikke har kvalificeret overtraedelsen korrekt, (B) at den ikke har vurderet den konkurrencebegraensende virkning korrekt. For det tredje skal Retten behandle anbringenderne vedroerende beslutningens begrundelse, og for det fjerde anbringenderne vedroerende fastsaettelsen af boeden, der (1) haevdes at vaere delvis foraeldet og ikke at vaere passende under hensyn til den paastaaede overtraedelses (2) varighed og (3) grovhed.
Retten til kontradiktion
1. Undladelse af at fremsende dokumenter sammen med meddelelsen om klagepunkter
31 Sagsoegeren har anfoert, at ifoelge artikel 4 i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42, herefter benaevnt "forordning nr. 99/63") kan Kommissionen kun tage saadanne klagepunkter i betragtning, som virksomhederne har haft lejlighed til at udtale sig om. Ifoelge sagsoegeren forudsaetter dette, at Kommissionen i tilstraekkeligt omfang i meddelelsen om klagepunkter angiver de faktiske omstaendigheder og retlige konsekvenser, som den udleder heraf, og at Kommissionen vedlaegger denne meddelelse de dokumenter, som den vil laegge til grund for den endelige beslutning, eller goer dem tilgaengelige for virksomhederne.
32 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen i denne sag stoetter beslutningen paa 28 dokumenter eller raekker af dokumenter, som ikke er blevet meddelt sagsoegeren. Det drejer sig om et referat af moedet den 13. maj 1982 udarbejdet af en medarbejder hos Hercules [beslutningens 15. betragtning, litra b), og 70. betragtning], et referat af et moede afholdt den 10. marts 1982, udarbejdet af en medarbejder hos ICI [beslutningens 15. betragtning, litra b)], et dokument af 6. september 1977, der angiveligt er fundet hos Solvay (beslutningens 16. betragtning, femte afsnit), Shell' s svar paa meddelelsen om klagepunkter (17. betragtning til beslutningen), svar fra Amoco, ATO, BASF, DSM, Huels, Linz, Monte, Petrofina, Rhône-Poulenz, Saga og Solvay (18. betragtning til beslutningen), rundskrivelser fra de nationale salgskontorer til kunderne vedroerende prisforhoejelser (25. betragtning til beslutningen), referatet af to interne moeder i Shell, der blev afholdt den 5. juli (beslutningens 29. betragtning, andet afsnit), og den 12. september 1979 (31. betragtning til beslutningen), et internt dokument fra Solvay (32. betragtning til beslutningen), en meddelelse fra Solvay til salgskontorerne af 17. juli 1981 (35. betragtning til beslutningen), artikler offentliggjort i fagpressen vedroerende polypropylenpriserne i slutningen af 1981 (beslutningens 36. betragtning, tredje afsnit), et internt notat fra ICI vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen), et dokument fra Shell med overskriften "PP W. Europe-Pricing" (49. betragtning til beslutningen), forskellige dokumenter fra Shell vedroerende Det Forenede Kongerige og Frankrig (49. betragtning til beslutningen), et internt notat fra ATO af 28. september 1983 (51. betragtning til beslutningen), et udateret notat fra ICI vedroerende forberedelsen af et moede med Shell i maj 1983 (beslutningens 63. betragtning, andet afsnit), et arbejdspapir vedroerende foerste kvartal 1983, der blev fundet hos Shell (beslutningens 63. betragtning, tredje afsnit), og endelig dokumenter hidroerende fra ATO, DSM og Shell vedroerende forloebet af forskellige moeder (70. betragtning til beslutningen).
33 Sagsoegeren har anfoert, at ifoelge Domstolens praksis (dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, Musique Diffusion française mod Kommissionen, Sml. s. 1825, praemis 29, og af 25.10.1983, sag 107/82, AEG Telefunken mod Kommissionen, Sml. s. 3151, praemis 27), er det ikke tilstraekkeligt til at anvende beviser mod en virksomhed, at disse er blevet bragt til dens kendskab under proceduren med aktindsigt. Disse beviser skal ikke alene meddeles virksomhederne af Kommissionen, men Kommissionen skal ogsaa angive den beviskraft og betydning, som den tillaegger dem med hensyn til den beslutning, som den skal traeffe.
34 Sagsoegeren har tilfoejet, at endog bekraeftende dokumenter kan have en afgoerende betydning for bevisfoerelsen, og at det ikke tilkommer Kommissionen at traeffe afgoerelse om, at visse dokumenter er uden betydning i forhold til den ene eller den anden virksomhed, eftersom den selv haevder, at hver enkelt virksomhed skal paatage sig et ubegraenset ansvar for andre virksomheders adfaerd.
35 Sagsoegeren udleder heraf, at bevismateriale, som ikke er blevet meddelt sagsoegeren, ikke kan goeres gaeldende mod selskabet.
36 Kommissionen har anfoert, at sagsoegerens anbringender vedroerende visse dokumenter, som haevdes ikke at vaere blevet bragt til sagsoegerens kundskab, til dels er urigtige og i oevrigt uden nogen som helst retslig relevans.
37 Kommissionen har for det foerste anfoert, at de dokumenter, som er naevnt i beslutningens 25. betragtning, er blevet meddelt sagsoegeren som bilag 19, 42, 46, 50 og 52 til den generelle meddelelse om klagepunkter (herefter benaevnt "den generelle meddelelse"), og som bilag til skrivelsen af 29. marts 1985 (bilag I 6 - I 9), at det dokument, der er naevnt i 46. betragtning til beslutningens udgoer bilag 35 til den generelle meddelelse om klagepunkter, samt at de dokumenter fra ATO, der er naevnt i 70. betragtning til beslutningen, udgoer bilag 60 og 72 til den generelle meddelelse om klagepunkter.
38 Kommissionen har dernaest anfoert, at det dokument, der er naevnt i beslutningens 15. betragtning, litra b), og i 70. betragtning, virksomhedernes svar paa Kommissionens begaering om oplysninger, der er naevnt i beslutningens 18. betragtning, det i 40. betragtning naevnte dokument, samt de dokumenter fra DSM og Shell, der er naevnt i beslutningens 70. betragtning, er blevet gjort tilgaengelige for sagsoegeren i forbindelse med proceduren med aktindsigt i juni 1984. Kommissionen har tilfoejet, at det i 15. betragtning, litra b), og 70. betragtning naevnte dokument blot bekraeftede et dokument, der udgjorde bilag 24 til den generelle meddelelse om klagepunkter.
39 Kommissionen har anfoert, at de oevrige dokumenter, som sagsoegeren har henvist til, ikke blev meddelt sagsoegeren, dels fordi de ikke fremboed nogen interesse for den procedure, der var blevet indledt mod sagsoegeren, eftersom de kun var af interesse for de udtrykkeligt opregnede virksomheder, dels fordi de kun bekraefter andre dokumenter, som sagsoegeren allerede havde kendskab til. Kommissionen har anfoert, at beslutningen ikke er baseret paa disse dokumenter, for saa vidt angaar sagsoegeren.
40 Kommissionen har dog indroemmet, at et notat fra ICI vedroerende et ekspertmoede af 10. marts 1982, der er naevnt i beslutningens 58. betragtning, ved en fejltagelse ikke er blevet meddelt, men har tilfoejet, at dette notat kun bekraeftede et moedereferat fra Hercules vedroerende samme moede, som var vedlagt den generelle meddelelse om klagepunkter (bilag 23 til den generelle meddelelse).
41 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det afgoerende ikke er dokumenterne i sig selv, men de konklusioner, som Kommissionen drager paa grundlag af disse. Saafremt dokumenterne ikke er naevnt i meddelelsen om klagepunkter, kan den paagaeldende virksomhed med rette antage, at de ikke har betydning for sagen. Underretter Kommissionen ikke en virksomhed om, at visse dokumenter vil blive anvendt i beslutningen, afskaerer Kommissionen den fra i tide at udtale sig om dokumenternes bevisvaerdi. Dokumenterne vil af denne grund ikke kunne anvendes som bevis over for virksomheden (ovennaevnte dom af 25.10.1983, sag 107/82, praemis 27, og senest dom af 3.7.1991, sag C-62/86, AKZO Chemie mod Kommissionen, Sml. I, s. 3359, praemis 21).
42 I dette tilfaelde kan alene de dokumenter, der er naevnt i den generelle eller den specielle del af meddelelsen om klagepunkter eller i skrivelsen af 29. marts 1985, samt de dokumenter, der er vedlagt disse, men ikke udtrykkeligt naevnt heri, anses for bevismidler mod sagsoegeren under naervaerende sag. For saa vidt angaar de dokumenter, der er vedlagt meddelelserne om klagepunkter, men som ikke er naevnt heri, kan de kun goeres gaeldende over for sagsoegeren i beslutningen, hvis selskabet med rimelighed har kunnet udlede af meddelelserne, hvilke konklusioner Kommissionen ville drage heraf.
43 Det fremgaar af ovennaevnte betragtninger, at af de dokumenter, sagsoegeren har anfoert, kan alene de nationale salgskontorers rundskrivelser til kunderne (25. betragtning til beslutningen), ICI' s interne notat vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen) og de hos ATO fundne dokumenter vedroerende de spoergsmaal, der blev droeftet under moederne (70. betragtning til beslutningen), anvendes som bevis over for sagsoegeren, idet de er naevnt i de tabeller, der var indeholdt i skrivelsen af 29. marts 1985, og i punkt 71, 94 og 102 i den generelle meddelelse om klagepunkter, og desuden udgoer bilag A - I til skrivelsen af 29. marts 1985 og bilag 35, 60 og 72 til den generelle meddelelse om klagepunkter. De oevrige dokumenter, sagsoegeren har naevnt, kan ikke anses for bevismidler mod selskabet under naervaerende sag.
44 Spoergsmaalet om, hvorvidt de sidstnaevnte dokumenter er noedvendige for at underbygge de bevismaessige konstateringer, Kommissionen i beslutningen har foretaget i forhold til sagsoegeren, henhoerer under Rettens undersoegelse af, om disse konstateringer kan laegges til grund. Sagsoegeren har i oevrigt ikke haevdet, at disse dokumenter har kunnet indeholde formildende omstaendigheder i forhold til sagsoegeren.
2. Utilstraekkelig aktindsigt
45 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at den begraensede aktindsigt, som er blevet indroemmet sagsoegeren, udgoer en tilsidesaettelse af kontradiktionsprincippet. Sagsoegerens advokater har gennemgaaet Kommissionens dokumenter i juni 1984, men - selv ifoelge Kommissionens ordfoerer - har de kun faaet forelagt det bevismateriale, som Kommissionen lagde til grund mht. klagepunkterne for at godtgoere en ulovlig adfaerd, eller som den ville kunne paaberaabe sig under den senere procedure. For at begrunde en saadan begraensning af aktindsigten kan Kommissionen ikke paaberaabe sig Domstolens dom af 17. januar 1984 (forenede sager 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19), der angik en anden situation, nemlig anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 3.
46 Ifoelge sagsoegeren kan denne begraensning af aktindsigten til at angaa bevismaterialet mod sagsoegeren og den udvaelgelse af dokumenter, som sagsoegeren antager har fundet sted, ikke accepteres. Begraensningen goer det nemlig umuligt for virksomhedens advokater at vurdere betydningen af de belastende og formildende beviser og undersoege, om Kommissionen har vurderet dem korrekt. Da Retten heller ikke selv generelt har haft lejlighed til at gennemgaa samtlige sagens akter, vil de dokumenter af formildende karakter, som Kommissionens tjenestegrene ikke eller kun ufuldstaendigt har anvendt og vurderet, kunne forblive hengemt i Kommissionens sagsakter.
47 I mangel af fuldstaendig aktindsigt kan sagsoegeren lige saa lidt som Retten undersoege, om der faktisk foreligger formildende omstaendigheder i henhold til de dokumenter, som var blevet unddraget aktindsigten. Den yderst sporadiske bevisfoerelse i denne sag giver ikke alene anledning til en meget omhyggelig afvejning af samtlige beviser, men giver endvidere anledning til frygt for, at Kommissionen har foretaget en ensidig vurdering af beviserne.
48 Sagsoegeren har tilfoejet, at selv om det antages, at Kommissionens anbringende om, at samtlige dokumenter er blevet stillet til raadighed, med undtagelse af dem, der indeholdt fortrolige oplysninger, er korrekt, tilkommer det Retten at undersoege, om disse dokumenter indeholder formildende beviser i forhold til virksomhederne.
49 Kommissionen har anfoert, at ifoelge Domstolens praksis (ovennaevnte dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, praemis 25) er den ikke forpligtet til at goere de beroerte parter bekendt med samtlige sagsakter. I denne sag har Kommissionen uden at vaere forpligtet til det i oevrigt givet sagsoegeren aktindsigt i naesten samtlige dokumenter, som den er i besiddelse af (bortset fra dokumenter indeholdende forretningshemmeligheder) i forbindelse med meddelelsen af klagepunkter og fremsendelsen af den supplerende skrivelse af 29. marts 1985. Kommissionen har givet aktindsigt i de andre dokumenter i forbindelse med proceduren med aktindsigt i juni 1984.
50 Kommissionen har endvidere anfoert, at det er urigtigt, at den kun har anvendt belastende dokumenter og tilbageholdt sagsoegeren dokumenter, der indeholdt formildende omstaendigheder. Kommissionen har herved anfoert, at sagsoegeren ikke har henvist til noget som helst dokument til stoette for sine anbringender.
51 Det bemaerkes, at det i henhold til reglerne om kontradiktion kraeves, at sagsoegeren skal saettes i stand til at fremfoere sit synspunkt, saaledes som selskabet oensker det, vedroerende alle de klagepunkter, som Kommissionen er fremkommet med i de meddelelser om klagepunkter, der blev fremsendt til selskabet, og vedroerende alle de beviser, der skal underbygge klagepunkterne, og som Kommissionen har naevnt i meddelelserne om klagepunkter eller vedlagt disse (dom af 9.11.1983, sag 322/81, Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 7).
52 Retten til kontradiktion medfoerer derimod ikke, at en virksomhed, der er omfattet af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, kan fremkomme med bemaerkninger til alle Kommissionens dokumenter vedroerende sagen, idet der ikke findes bestemmelser, hvorefter Kommissionen er forpligtet til at goere de beroerte virksomheder bekendt med sagsakterne (Domstolens dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, a.st., praemis 25).
53 Kommissionen har imidlertid i Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken fastlagt en fremgangsmaade, hvorefter der gives aktindsigt i konkurrencesager, og Kommissionen har dermed paalagt sig selv regler, der gaar ud over de krav, der er opstillet af Domstolen. Det anfoeres i de regler, der er fastsat i Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken (s. 42 og 43):
"Kommissionen giver derfor i fremtiden de virksomheder, der er impliceret i en sag, adgang til at goere sig bekendt med sagens akter. Virksomhederne oplyses om, hvilke dokumenter Kommissionen har i sagen, idet der til meddelelsen om klagepunkter eller til skrivelsen, hvori en klage afvises, er vedfoejet en fortegnelse over alle disse, med en angivelse af, hvilke af dokumenterne eller dele af disse virksomhederne har adgang til at faa indsigt i. Virksomhederne har mulighed for at gennemgaa disse dokumenter i Kommissionen. Hvis en virksomhed kun oensker at gennemgaa enkelte af dem, kan Kommissionen fremsende kopier heraf. Kommissionen betragter dog en raekke dokumenter som fortrolige, hvorfor der ikke er adgang til at faa indsigt i disse. Det drejer sig om foelgende dokumenter: dokumenter eller dele heraf, der indeholder andre virksomheders forretningshemmeligheder; Kommissionens interne dokumenter, saasom notater, udkast eller andre arbejdsdokumenter; alle andre fortrolige oplysninger, som f.eks. oplysninger om de klagende parters identitet, hvis disse ikke oensker denne afsloeret, samt oplysninger, der fremsendes til Kommissionen med et forbehold om, at disse er at betragte som fortrolige."
Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen ikke kan fravige de regler, den saaledes har paalagt sig selv (Domstolens dom af 5.6.1973, sag 81/72, Kommissionen mod Raadet, Sml. s. 575, praemis 9, og af 30.1.1974, sag 148/73, Louwage mod Kommissionen, Sml. s. 81).
54 Kommissionen er herefter forpligtet til at give de virksomheder, der er beroert af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, aktindsigt i alle de dokumenter, der er indsamlet ved undersoegelsen, uanset om de er til skade eller gunst for virksomhederne, dog ikke andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter og andre fortrolige oplysninger.
55 Retten skal fastslaa, at Kommissionen kategorisk har benaegtet, at dens tjenestegrene har undladt at give sagsoegeren indsigt i dokumenter, som muligvis kan vaere til gunst for sagsoegeren.
56 Sagsoegeren har imidlertid ikke over for Kommissionens benaegtelser fremfoert noget som helst, som kan godtgoere, at Kommissionens tjenestegrene har foretaget en udvaelgelse af de dokumenter, som sagsoegeren fik indsigt i, for at afskaere sagsoegeren fra at afkraefte det bevismateriale, som Kommissionen har fremlagt for at godtgoere sagsoegerens deltagelse i overtraedelsen. Sagsoegeren har herved henvist til nogle udtalelser, som Kommissionens ordfoerer skulle have fremsat over for sagsoegerens advokat, men sagsoegeren har ikke bevist eller tilbudt at bevise, at saadanne udtalelser er blevet fremsat, og at de havde den af sagsoegeren anfoerte raekkevidde.
57 Anbringendet boer derfor forkastes.
3. Nye klagepunkter
58 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningen (artikel 1 og 81. betragtning) kritiserer virksomhederne for at have underskrevet en rammeaftale, der er kommet til udtryk i en raekke mere detaljerede delaftaler, eller en enkelt uafbrudt aftale efter EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, mens der i virkeligheden aldrig har vaeret tale om en enkelt uafbrudt rammeaftale i meddelelsen om klagepunkter, der tvaertimod henviste til en flerhed af aftaler og/eller samordnet praksis. For saa vidt angaar bestemte omraader og bestemte perioder har meddelelsen om klagepunkter formelt udelukket eksistensen af aftaler. I skrivelsen af 29. marts 1985 har Kommissionen ganske vist omtalt eksistensen af en "central aftale", men den har ladet dette punkt staa hen uden at praecisere det naermere. Endelig har Kommissionen uden begraensning opretholdt sin foerste beskyldning, der blev gentaget under den anden raekke hoeringer. Den principale beskyldning i beslutningen er saaledes ny baade i faktisk og retlig henseende, og deltagerne i proceduren har ikke haft mulighed for at tage stilling til dette klagepunkt.
59 Sagsoegeren har tilfoejet, at Kommissionen ikke med foeje kan goere gaeldende, at den i meddelelsen om klagepunkter fremsatte beskyldning om en uafbrudt overtraedelse blot, henset til resultatet af den administrative procedure, er blevet erstattet af en anden beskyldning vedroerende indgaaelsen af en rammeaftale, uden at dette medfoerer en aendring af vurderingen af sagens momenter. De to beskyldninger er nemlig fuldstaendig forskellige i faktisk og retlig henseende. Ifoelge Domstolens dom af 29. oktober 1980 (forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck mod Kommissionen, Sml. s. 3125, praemis 68) er det kun tilladt at tilrettelaegge eller supplere klagepunkterne. At beskyldningen er fuldstaendig ny skyldes selve begrebet rammeaftale, der er et fuldstaendig andet en begrebet uafbrudt aftale.
60 Ifoelge sagsoegeren er en rammeaftale et praecist juridisk begreb, der daekker et retsforhold, hvorved parterne forud forpligter sig og aftaler regler, som foregriber indholdet af fremtidige retsforhold eller retshandler eller fastsaetter visse generelle betingelser, der skal fastlaegges i hvert enkelt tilfaelde. Det vaesentlige moment i rammeaftalen er saaledes en generel forudgaaende samstemmighed, der forudsaetter viljen til at optraede i faellesskab med hensyn til fremtidige saerlige retsforhold. Eksistensen af en rammeaftale ligger saaledes noedvendigvis forud for aftaler og samordnet praksis. Kommissionen har imidlertid ikke foretaget nogen som helst konstatering med hensyn til de faktiske omstaendigheder og end mindre fremlagt beviser, der goer det muligt at fastslaa, at der var blevet indgaaet en saadan rammeaftale i 1977. Endvidere synes betragtningerne til beslutningen snarere at afkraefte end bekraefte, at der forelaa en rammeaftale. Beslutningen indeholder saaledes i redegoerelsen for de faktiske omstaendigheder i 1977 ikke nogen omtale af en rammeaftale og heller ikke nogen faktisk konstatering herom. Kommissionen forsoegte derimod at bevise, at der forelaa et konkret priskartel (den oprindelige aftale om mindstepriser), men uden at saette det i forbindelse med en rammeaftale. Kommissionen har endvidere ikke udpeget de virksomheder, som skulle have indgaaet denne rammeaftale.
61 Sagsoegeren har anfoert, at man ikke af eventuelt senere indgaaede aftaler efterfoelgende kan fastslaa, at der forelaa en rammeaftale. Da formaalet med rammeaftalen er med virkning for fremtiden at aftale bestemte regler for senere enkeltstaaende retsforhold, kan den efterfoelgende sammenligning af enkeltstaaende aftaler kun goere det muligt at udlede eksistensen af en rammeaftale paa den betingelse, at de enkeltstaaende retsforhold under ingen omstaendigheder kan forklares paa anden maade end ved den forudgaaende indgaaelse af en rammeaftale. Kommissionen har imidlertid foerst gjort dette gaeldende i svarskriftet, og de konstaterede omstaendigheder angiver ikke, at de forskellige paaberaabte handlinger i 1977 og i de foelgende aar er foretaget ensartet eller regelmaessigt i henhold til et forud aftalt adfaerdsmoenster. Kommissionen omtaler saaledes en ordning med regelmaessige moeder, men denne vurdering bekraeftes ikke af beviserne, som ikke goer det muligt at udlede den mindste regelmaessighed i afholdelsen af moederne.
62 Sagsoegeren har anfoert, at saafremt Kommissionen herefter haevder, at der forelaa en rammeaftale, skyldes dette, at den ved en fordrejet retlig konstruktion forsoeger at afhjaelpe sin manglende evne til at bevise eksistensen af enkeltstaaende aftaler og/eller enkeltstaaende samordnet praksis, hvilket fremgaar af den omstaendighed, at Kommissionen i svarskriftet har anfoert, "det er rimeligt at antage, at moederne, om hvis indhold Kommissionen ikke havde kendskab til detaljerne (navnlig moederne mellem slutningen af 1977 og begyndelsen af 1978 og slutningen af 1979), generelt set havde samme formaal som de moeder, med hensyn til hvilke Kommissionen havde kendskab til detaljerne".
63 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at Kommissionen af samme grund med urette forsoeger at anvende begrebet fortsat overtraedelse. Da dette begreb er bestemt til at kvalificere summen af saerskilte overtraedelser, der hver isaer opfylder betingelserne mht. overtraedelse, som en faelles samlet overtraedelse, fritager dette ikke Kommissionen fra sin forpligtelse til for hver enkelt omhandlet periode og for hver enkelt beskyldning at foere konkret bevis for en tilsidesaettelse af konkurrenceretten.
64 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen baade med hensyn til rammeaftalen og den uafbrudte aftale burde have praeciseret den saerlige adfaerd, med hensyn til hvilken den mente at have godtgjort, at der forelaa en aftale efter EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, for derefter at sammenfatte de forskellige overtraedelser paa dette grundlag. Kommissionen har imidlertid gjort det modsatte, idet den af samtlige omstaendigheder har udledt eksistensen af en faelles rammeaftale eller en uafbrudt aftale, uden at godtgoere eksistensen af saerskilte overtraedelser, hvilket fremgaar af beslutningens 81. betragtning.
65 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at denne retlige fejl, som vedroerer sagens faktiske omstaendigheder og beslutningens retlige grundlag og endog beroerer dens dispositive del, ikke kan afhjaelpes ved Retten, og derfor boer medfoere, at beslutningen annulleres. Retten kan ganske vist i teorien selv undersoege de forskellige forhold, med hensyn til hvilke den mener, at der er foert bevis for overtraedelse, men retten til kontradiktion vil i saa fald blive tilsidesat, idet de beroerte virksomheder maa kunne forsvare sig mod beskyldninger, som den administration, der kritiserer den, endnu ikke har fremsat.
66 Kommissionen har anfoert, at den fuldt ud har overholdt Domstolens praksis (ovennaevnte dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78), hvorefter den kan bruge resultaterne af den administrative procedure til "saavel faktisk som retligt, at tilrettelaegge og supplere argumentationen til stoette for de klagepunkter, som den opretholder". Kommissionen har under henvisning til ordlyden af meddelelsen om klagepunkter og den senere skrivelse af 29. marts 1985 anfoert, at den har muliggjort en dybtgaaende droeftelse om kartellets egentlige natur under den administrative procedure. Beslutningen indeholder de konklusioner, som Kommissionen har udledt af denne droeftelse.
67 Kommissionen har tilfoejet, at den oprindelige meddelelse om klagepunkter allerede paa flere punkter (punkt 128 og 132) henviste til et fortsat og institutionaliseret samarbejde. Kommissionen har desuden i sin skrivelse af 29. marts 1985 anfoert, at den ikke udelukkede muligheden af en central aftale mellem de fire store producenter (s. 3), og at aftalerne, for saa vidt angaar de oevrige deltagere i moederne, "[hvilede] paa en plan, der var tilstraekkeligt detaljeret til at kunne sidestilles med en aftale eller aftaler efter artikel 85" (s. 4).
68 Ifoelge Kommissionen var rammeaftalen indeholdt i beslutningen om at indfoere et institutionaliseret system med producentmoeder med henblik paa at diskutere markedsstrategi. Denne rammeaftale blev i det enkelte tilfaelde suppleret med delaftaler vedroerende konkrete foranstaltninger. Det drejede sig om at ivaerksaette en faelles plan, der kom til udtryk i mere eller mindre intensive aktioner, og som tilsigtede at paavirke markedskraefterne gennem et samarbejde mellem polypropylenproducenterne med hensyn til priser, salgsmaal, markedsandele og foelgeforanstaltninger. Denne samlede plan har i oevrigt stedse vaeret kendetegnet ved de samme grundlaeggende saeregenheder paa trods af forskelle i dens ivaerksaettelse, som skyldtes deltagernes gensidige mistillid.
69 Kommissionen har herved benaegtet at have "opfundet" en rammeaftale for at udfylde lakuner i bevisfoerelsen, hvilket sagsoegeren har beskyldt Kommissionen for.
70 Retten skal udtale, at de dele af beslutningen, som sagsoegeren har kritiseret, med hensyn til deres raekkevidde falder sammen med indholdet af de klagepunkter, som Kommissionen har fremfoert mod sagsoegeren og de oevrige virksomheder, der var adressater for beslutningen, i de meddelelser om klagepunkter, som var blevet rettet til dem.
71 Modsat sagsoegerens anbringender har Kommissionen nemlig ikke i beslutningens 81. betragtning ene og alene konstateret, at de paagaeldende virksomheder "deltog ... i en overordnet rammeaftale, der blev udmoentet i en raekke mere detaljerede delaftaler, som blev udarbejdet fra tid til anden", og at der saaledes er handlet i henhold til en enkelt uafbrudt "aftale" efter artikel 85, stk. 1, idet det forud for den foerste af disse saetninger fastslaas, at "i den her foreliggende sag deltog producenterne ved at tilslutte sig en faelles plan om at regulere priser og leverancer paa polypropylenmarkedet ...", og den anden saetning indledes med ordene "Kommissionen er af den opfattelse, at hele det kompleks af planer og ordninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige og institutionaliserede moeder, maa betragtes ...". Heraf foelger, at udtrykkene "rammeaftale" eller "uafbrudt aftale" og udtrykkene "generelle planer", som er anvendt i beslutningen, blot udtrykker den omstaendighed, at Kommissionen havde fastslaaet, at beslutningens adressater havde begaaet en uafbrudt overtraedelse, hvis forskellige elementer udgjorde et samlet hele af regelmaessige moeder mellem polypropylenproducenterne, fastsaettelse af maalpriser og kvoter, som var karakteriseret ved et enkelt oekonomisk formaal, nemlig at fordreje den normale prisudvikling paa polypropylenmarkedet.
72 Dette er netop selve indholdet af den generelle meddelelse om klagepunkter, som blev tilstillet sagsoegeren og beslutningens oevrige adressater, jf. navnlig meddelelsens punkt 1, 5, 128, 132 og punkt 151, litra a). Punkt 1 er affattet saaledes:
"Naervaerende meddelelse om klagepunkter vedroerer anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa en flerhed af aftaler og/eller samordnet praksis, hvorved de producenter, der forsyner det faelles marked med polypropylen (et termoplastisk produkt, der saelges 'in bulk' ) fra ca. 1977 til oktober 1983, regelmaessigt og uafbrudt samordnede deres salgs- og prispolitik, idet de fastsatte og anvendte 'maalpriser' , og/eller mindstepriser, idet de kontrollerede de maengder, der tilfoertes markedet, ved hjaelp af aftalte 'salgsmaal' og/eller kvoter, og idet de regelmaessigt moedtes for at overvaage udviklingen med hensyn til disse restriktive foranstaltninger."
Punkt 132, sidste saetning, fastslaar:
"Producenterne ville nemlig kontrollere markedet, og et fortsat og institutionaliseret samarbejde paa hoejt niveau afloeste den normale konkurrence."
73 Det skal tilfoejes, at indholdet af de klagepunkter, der blev fremfoert mod sagsoegeren og beslutningens oevrige adressater, blev bekraeftet ved den skrivelse, der blev tilsendt dem den 29. marts 1985, og hvori det paa side 4 anfoeres: "Disse arrangementer udgjorde en tilstraekkelig praecis plan til at kunne sidestilles med en eller flere 'aftaler' efter artikel 85, i det mindste hvad angaar de producenter, der deltog i moederne."
74 Retten finder derfor, at Kommissionen i beslutningen blot har foretaget en uddybning og retlig tydeliggoerelse af den argumentation, som den laegger til grund for de fremfoerte klagepunkter, og at den derfor ikke har forhindret sagsoegeren i at fremsaette sit synspunkt med hensyn til disse klagepunkter, foer beslutningen blev vedtaget.
75 Heraf foelger, at sagsoegeren ikke med foeje kan beskylde Kommissionen for at have tilsidesat sagsoegerens ret til kontradiktion ved at fremsaette nye klagepunkter i beslutningen.
Beviset for overtraedelsen
76 Det anfoeres i beslutningen (80. betragtning, foerste afsnit), at de polypropylenproducenter, der leverede til EF, fra 1977 deltog i et kompleks af planer, ordninger og foranstaltninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige moeder og loebende kontakter. Det tilfoejes (80. betragtning, andet afsnit), at producenternes overordnede plan var at moedes og naa til enighed i konkrete anliggender.
77 Det maa derfor foerst undersoeges, om Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis vedroerende (A) konstateringerne med hensyn til aftalen om mindstepriser, (B) systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, (C) prisinitiativerne, (D) de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og (E) fastsaettelsen af maengdemaal og kvoter. Der skal herved (a) tages hensyn til beslutningen og (b) parternes anbringender, foer (c) disse vurderes. Endelig maa Retten efterproeve Kommissionens anvendelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder.
1. Bevismaessige konstateringer
A - Aftalen om mindstepriser
a) Den anfaegtede retsakt
78 Ifoelge beslutningen (16. betragtning, foerste, andet og tredje afsnit, jf. endvidere 67. betragtning, foerste afsnit) har de oprindelige polypropylenproducenter i 1977, efter at der var kommet syv nye polypropylenproducenter paa det vesteuropaeiske marked, indledt droeftelser med henblik paa at undgaa et stoerre prisfald og deraf foelgende tab. Som led i disse droeftelser tog de stoerste producenter, Monte, Hoechst, ICI og Shell, initiativ til en aftale om "mindstepriser", som skulle traede i kraft den 1. august 1977. Den oprindelige aftale indeholdt ingen regler om salgsmaengder, men saafremt den skulle slaa igennem, var der forudset visse tonsmaessige begraensninger for 1978. Aftalen skulle oprindeligt have vaeret anvendt i en periode paa fire maaneder, og enkelthederne i denne aftale blev meddelt de andre producenter, deriblandt sagsoegeren, hvis marketingdirektoer bemaerkede, at mindstepriserne for de vigtigste polypropylenkvaliteter var baseret paa en vejledende pris paa 1,25 DM/kg for rafia.
79 Ifoelge beslutningen (16. betragtning, femte afsnit), har ICI og Shell indroemmet, at man havde kontakter med andre producenter for at droefte, hvorledes prisfaldet kunne undgaas. Ifoelge ICI var det muligt, at der blev foreslaaet et mindsteniveau, som priserne ikke maatte falde ned under. Det bekraeftes af ICI og Shell, at droeftelserne ikke blot foregik mellem de "fire store". Det var ikke muligt noejagtig at fastslaa, hvorledes mindsteprisaftalen fungerede. I november 1977, da rafiaprisen var faldet til omkring 1,00 DM/kg, bebudede Monte imidlertid en forhoejelse til 1,30 DM/kg fra den 1. december, og den 25. november rapporterede fagpressen, at de andre tre "store" fulgte trop med tilsvarende forhoejelser, der skulle traede i kraft samme dato eller senere i december. PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0010.1
80 Ifoelge beslutningen (17. betragtning, foerste og andet afsnit) var det omtrent paa det tidspunkt, at polypropylenproducenterne begyndte at holde regelmaessige moeder. Det anfoeres videre i beslutningen, at ICI haevder, at der ikke blev afholdt moeder foer december 1977, men indroemmer, at der foer dette tidspunkt var kontakter mellem producenterne, sandsynligvis telefonisk og paa "ad hoc"-basis. Shell har udtalt, at det er muligt, at ledende repraesentanter for Shell "havde droeftelser med Montedison om priser i eller omkring november 1977, og at Montepolimeri foreslog muligheden for prisforhoejelser og oenskede at faa kendskab til Shell' s reaktioner paa en prisforhoejelse". Det anfoeres i beslutningen (17. betragtning, tredje afsnit), at der ikke er noget direkte bevis for, at der foer december 1977 har fundet moeder sted mellem selskaberne med det formaal at fastsaette priser, men producenterne havde allerede paa et moede med en brancheforening for aftagere, "European Association for Textile Polyolefins" (herefter benaevnt "EATP"), i maj og november 1977 underrettet aftagerne om, at man fandt det noedvendigt i faellesskab at forhoeje priserne. Hercules havde i maj 1977 understreget, at de "traditionelt foerende virksomheder" i branchen burde tage initiativet hertil, mens Hoechst havde givet udtryk for, at der var behov for en prisforhoejelse paa 30-40%.
81 Det anfoeres i beslutningen (17. betragtning, fjerde afsnit, 78. betragtning, tredje afsnit, og 104. betragtning, andet afsnit), at sagsoegeren - ligesom Hercules, Linz, Rhône-Poulenc, Saga og Solvay - tilkendegav, at selskabet stoettede Monte, som i en artikel i fagpressen (European Chemical News, herefter benaevnt "ECN") den 18. november 1977 havde bebudet en forhoejelse af rafiaprisen til 1,30 DM/kg fra den 1. december. Deres indlaeg paa EATP-moedet den 22. november 1977 viser ifoelge moedereferaterne, at den pris paa 1,30 DM/kg, som Monte havde fastsat, var blevet accepteret af de oevrige producenter som en generel "maalpris" for hele branchen.
b) Parternes anbringender
82 Sagsoegeren har fastslaaet, at Kommissionen til stoette for sit anbringende om, at der i 1977 var blevet indgaaet en aftale om mindstepriser, kun har fremlagt et enkelt bevis, nemlig et haandskrevet notat fra en medarbejder ved Hercules (bilag 2 til den generelle meddelelse); denne medarbejder har ikke vaeret direkte vidne til de diskussioner, som omtales i notatet. Det er endvidere ikke blevet bevist, at Hercules deltog i aftalen.
83 Sagsoegeren har tilfoejet, at udtrykket "agreement" (aftale), der anvendes i dette notat, er tvetydigt, og kun kan give udtryk for en simpel enighed.
84 Sagsoegeren har endvidere udledt et argument af den omstaendighed, at den i notatet omhandlede prisforhoejelse ikke har fundet sted, og at intet beviser, at den er blevet udskudt. Sagsoegeren goer herved gaeldende, at udskydelsen af denne forhoejelse under ingen omstaendigheder kan udledes af referatet af moedet i EATP den 22. november 1977 (bilag 6 til den generelle meddelelse). Den heri rapporterede prisforhoejelse, som Monte havde bebudet, goer det ikke muligt at underbygge en saadan konstatering af to grunde: dels er den offentlige meddelelse af prisforhoejelser ikke forbudt ved EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, dels er der intet element, som goer det muligt at fastslaa, at denne bebudede prisforhoejelse var resultatet af en aftale, saa meget desto mindre som Monte ikke var medlem af EATP i 1977. Sagsoegeren har tilfoejet, at Monte' s bebudede prisforhoejelse under et andet moede i EATP den 26. maj 1978 (bilag 7 til den generelle meddelelse) allerede var besluttet og uden nogen som helst relevans.
85 Sagsoegeren har anfoert, at det dokument, der blev fundet hos Solvay, og som er naevnt i beslutningens 16. betragtning, sidste afsnit, ikke kan goeres gaeldende mod sagsoegeren, da det ikke er blevet meddelt denne.
86 Kommissionen har heroverfor anfoert, at sagsoegeren ikke har fremfoert noget som helst argument, der kan rejse tvivl om indholdet af notatet fra Hercules, der beskrev aftalen om mindstepriser (bilag 2 til den generelle meddelelse). Kommissionen har understreget, at dette notat ligger staerkt paa linje med de bebudede ensartede prisforhoejelser, der blev fremsat samtidig af de forskellige producenter i forbindelse med moeder i EATP den 22. november 1977 og den 26. maj 1978 (bilag 6 og 7 til den generelle meddelelse).
c) Rettens vurdering
87 Retten konstaterer, at ordlyden af det af en medarbejder hos Hercules udarbejdede notat, som Kommissionen henviser til, er klar og utvetydig. Det fremgaar af notatet:
"Major producers have made agreement (Mont., Hoechst, Shell, ICI) 1. No tonnage control; 2. System floor prices - DOM less for importers; 3. Floor prices from July 1. definitely Aug. 1st when present contracts expire; 4. Importers restrict to 20% for 1 000 tonnes; 5. Floor prices for 4 month period only - alternative is for existing; 6. Com.(panies) to meet Oct. to review progress; 7. Subject (of the) scheme working - Tonnage restrictions would operate next year."
("De stoerste producenter (Mont., Hoechst, Shell, ICI) er enige om foelgende punkter: 1. ingen kontrol med tonnage; 2. system med mindstepriser for DOM (indenlandske producenter) bortset fra importoerer; 3. mindstepriser fra 1. juli eller senest 1. august, naar de loebende kontrakter udloeber; 4. importoererne begraenser til 20% for 1 000 tons; 5. mindstepriser for en periode af kun fire maaneder - der foreligger ikke noget alternativ; 6. selskaberne moedes atter i oktober for at vurdere fremskridt; 7. genstand for den gaeldende ordning - tonnagerestriktioner skulle gaelde naeste aar.")
(efterfulgt af en prisliste for tre polypropylenkvaliteter udtrykt i fire nationale valutaer, bl.a. 1,25 DM/kg for rafia).
88 Stillet over for dette bevis har sagsoegeren begraenset sig til at anfoere, at der ikke foreligger bevis for indgaaelse af en aftale om mindstepriser; notatet er lidet trovaerdigt, da dets ophavsmand ikke var deltager i aftalen, og det heri anvendte udtryk "agreement" (aftale) udtrykker kun et sammenfald af synspunkter mellem virksomhederne med hensyn til noedvendigheden af en prisforhoejelse.
89 Retten finder, at de af sagsoegeren fremfoerte anbringender ikke kan afkraefte den bevisvaerdi, som Kommissionen tillaegger dette notat. Den omstaendighed, at Hercules ikke var deltager i den oprindelige aftale om mindstepriser, er uden betydning, da Kommissionen udtrykkeligt anvender dette notat som et paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder skriftligt nedfaeldet vidneudsagn for, der attesterer, at andre producenter end Hercules har indgaaet en aftale.
90 Selv om ordet "agreement" (aftale) i givet fald kan give udtryk for et sammenfald af synspunkter, skal det dog bemaerkes, at ordet i notatet er en del af udtrykket "made agreement", der paa engelsk kun kan betyde "har aftalt", og som derfor ud over at udtrykke et sammenfald af synspunkter, beskriver en enighed mellem sagsoegeren og tre andre producenter om mindstepriser.
91 Den omstaendighed, at de aftalte mindstepriser ikke har kunnet naas, taler heller ikke imod sagsoegerens deltagelse i aftalen om mindstepriser, da det selv i dette tilfaelde hoejst ville vaere bevist, at mindstepriserne ikke blev ivaerksat, men ikke, at de ikke er blevet aftalt. Det anfoeres i aftalen (16. betragtning, sidste afsnit), som ikke fastslaar, at mindstepriserne er blevet naaet, at prisen for rafia var faldet til ca. 1,00 DM/kg i november 1977.
92 Det foelger af det foregaaende, at Kommissionen i tilstraekkeligt omfang har godtgjort, at der i midten af 1977 var opnaaet en enighed mellem flere polypropylenproducenter, herunder sagsoegeren, om fastsaettelse af mindstepriser, og at Kommissionen med henblik herpaa ikke behoevede at anvende dokumenter, som den ikke havde naevnt i meddelelsen af klagepunkter, og som den ikke havde meddelt sagsoegeren.
B - Systemet med regelmaessige moeder
a) Den anfaegtede retsakt
93 Det anfoeres i beslutningen (17. betragtning), at systemet med periodiske moeder mellem polypropylenproducenterne begyndte noget efter slutningen af november 1977. Det anfoeres, at ICI haevder, at der ikke blev afholdt moeder foer december 1977 (dvs. efter at Monte havde bebudet prisforhoejelser), men indroemmer, at der foer dette tidspunkt var kontakter mellem producenterne.
94 Ifoelge beslutningen (18. betragtning, foerste afsnit), blev der i loebet af 1978 afholdt mindst seks moeder mellem de oeverste ledere, der havde ansvaret for den samlede ledelse af nogle af producenternes polypropylen-aktiviteter (herefter benaevnt "chefer"). Dette moedesystem udviklede sig hurtigt til ogsaa at omfatte moeder paa et lavere niveau mellem repraesentanter med mere detaljeret kendskab til markedsfoeringen (herefter benaevnt "eksperter"; der henvises til ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17, bilag 8 til den generelle meddelelse). Det anfoeres i beslutningen, at sagsoegeren deltog regelmaessigt i moederne i det mindste indtil udgangen af september 1983 (105. betragtning, fjerde afsnit).
95 Det fremgaar af beslutningen (21. betragtning), at formaalet med de regelmaessige moeder navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal og at sikre producenternes overholdelse heraf.
96 Ifoelge beslutningen (68. betragtning, andet og tredje afsnit) begyndte de "fire store" ved slutningen af 1982 at holde moeder med begraenset deltagerkreds dagen foer hvert "chefmoede". Disse "forberedende" moeder udgjorde et forum, hvor de fire stoerste producenter kunne enes om en faelles holdning foer plenarmoedet. Formaalet var, at de fire store ved at indtage en faelles holdning kunne faa de oevrige producenter til at bane vej for stabile priser. ICI har indroemmet, at de emner, der blev droeftet paa de forberedende moeder, var de samme som dem, der blev droeftet paa de efterfoelgende "chefmoeder"; Shell har derimod benaegtet, at moederne mellem de "fire store" paa nogen maade kunne betragtes som en forberedelse til plenarmoederne, eller at de involverede en samordning af synspunkter mht. de emner, der skulle droeftes paa det foelgende moede. Det anfoeres imidlertid i beslutningen, at referaterne af visse moeder (oktober 1982 og maj 1983) modbeviser Shell' s udtalelse.
b) Parternes argumenter
97 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen uden den mindste form for bevis har henvist til et system med regelmaessige moeder. De beviser, som Kommissionen raader over, giver ikke grundlag for at fastslaa den mindste regelmaessighed i afholdelsen eller forloebet af moederne eller med hensyn til deltagernes navne. Ifoelge tabel 3 til beslutningen blev der saaledes kun afholdt seks moeder i 1978, intet i 1979, ét i 1980 og ti i 1981.
98 Sagsoegeren har gentaget, at Kommissionen for at udfylde lakuner i sin bevisfoerelse har paaberaabt sig eksistensen af en rammeaftale, hvilket fremgaar af den omstaendighed, at Kommissionen i svarskriftet har anfoert, at "det er rimeligt at antage, at moederne, om hvis indhold Kommissionen ikke havde kendskab til detaljerne (navnlig moederne mellem slutningen af 1977 og begyndelsen af 1978 og slutningen af 1981) generelt set havde samme indhold som de moeder, med hensyn til hvilke Kommissionen havde kendskab til detaljerne". Dette viser desuden, at Kommissionen ikke raader over noget som helst bevis med hensyn til sine anbringender om genstanden for de moeder, der blev afholdt i aarene 1977-1981.
99 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen med henblik paa at fastlaegge moedernes genstand har henvist til notater, som en medarbejder hos ICI har udarbejdet vedroerende visse moeder mellem producenterne, og i hvilket resultatet af moederne undertiden betegnes som "agreed" (aftalt). Sagsoegeren har anfoert, dels at dette udtryk kan betyde, at der var enstemmighed, dels at notaterne ikke objektivt kan genspejle resultaterne af moederne f.eks. paa grund af ophavsmandens personlige interesse i at lade resultaterne fremstaa som mere gunstige end de i virkeligheden var.
100 Kommissionen har anfoert, at det fremgaar af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), at moederne begyndte i 1977, og at det blev foreslaaet at afholde dem paa ad hoc-basis. Moederne blev i det foelgende staerkere struktureret, hyppigere og mere regelmaessige. ICI har i sit svar anfoert, at Hoechst var en af de regelmaessige deltagere i disse moeder.
101 Kommissionen har tilfoejet, at sagsoegerens deltagelse i moederne desuden bekraeftes af talrige moedereferater, der er fundet hos ICI, og at disse moedereferater bekraeftes af forskellige tabeller fundet hos ICI og ATO (bilag 55-61 til den generelle meddelelse), som bl.a. gengiver salgstallene for de forskellige producenter. ICI har i sit svar paa begaeringen om oplysninger anfoert, at tallene er blevet leveret af producenterne selv.
102 Kommissionen har anfoert, at formaalet med disse moeder var at aftale maalpriser og prisinitiativer, at opnaa forstaaelse om salgsmaal, at sammenligne markedsandele og vedtage foelgeforanstaltninger, saasom "kontoledelse". Det har saaledes drejet sig om at aftale en harmonisering af moededeltagernes markedsstrategi.
103 Kommissionen har tilfoejet, at sagsoegeren intet har fremfoert, der kan rejse begrundet tvivl om paalideligheden af de dokumenter, som Kommissionen har fremlagt, navnlig hvad angaar de af medarbejderne ved ICI udfaerdigede moedereferater.
c) Rettens vurdering
104 Det bemaerkes, at det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) anfoeres, at sagsoegeren - i modsaetning til to andre producenter - var blandt de faste deltagere i "chef"- og "ekspert"-moederne. Svaret maa forstaas saaledes, at det viser, at sagsoegeren fra starten deltog i systemet med "chef"- og "ekspert"-moeder, der blev paabegyndt i slutningen af 1978 eller begyndelsen af 1979.
105 ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger underbygges paa dette punkt af, at der ud for sagsoegerens navn i de tabeller, der blev fundet hos ICI og ATO (bilag 55-61 til den generelle meddelelse og bilag til skrivelsen af 3.4.1985), er anfoert oplysninger om selskabets omsaetning i forskellige maaneder og aar, mens det - saaledes som de fleste sagsoegere har erkendt i deres svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten - ikke var muligt at opstille de tabeller, der blev fundet hos ICI, ATO og Hercules, paa grundlag af statistikker fra Fides-systemet. ICI har i oevrigt i sit svar paa begaeringen om oplysninger vedroerende en af disse tabeller oplyst, at "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" ("kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv"). Endvidere har sagsoegeren under sagens behandling for Retten - stillet over for vaegtige indicier, som Kommissionen er fremkommet med - ikke bestridt at have deltaget i moederne, eller at disse fandt sted.
106 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt sagsoegeren deltog i moederne i 1978, skal det fastslaas, at det fremgaar af en samlet laesning af beslutningens 18. betragtning og den saerlige meddelelse om klagepunkter, der blev tilstillet Hoechst, at selskabet blev kritiseret for at have deltaget heri.
107 Retten fastslaar, at sagsoegeren, snarere end at benaegte sin deltagelse i moederne mellem 1978 og 1982, har anfoert, at Kommissionen ikke raader over beviser med hensyn til moedernes afholdelse og genstand.
108 Eksistensen af producentmoederne i 1978 godtgoeres imidlertid af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, hvoraf det fremgaar:
"During the first year (1978) about six 'ad hoc' -meetings took place at about two monthly intervals between the Senior Managers responsible for the polypropylene business of some producers."
("I det foerste aar (1978) blev der afholdt ca. seks ad hoc-moeder med ca. to maaneders mellemrum. Heri deltog flere producenters direktoerer med ansvar for polypropylensektoren.")
Det anfoeres i samme svar, at disse moeder begyndte ca. december 1977:
"Because of the problems facing the polypropylene industry ... a group of producers met in about December 1977 to discuss what, if any, measures could be pursued in order to reduce the burden of the inevitable heavy losses about to be incurred by them."
("Paa grund af problemerne for polypropylenindustrien ... moedtes en gruppe producenter i december 1977 for at diskutere, om der kunne traeffes foranstaltninger, og i givet fald hvilke, for at reducere de vigtige tab, som de uundgaaeligt ville lide"),
det vil sige umiddelbart efter EATP-moedet den 22. november 1977, hvori Hoechst deltog.
109 Retten skal endvidere fastslaa, at de moeder, der blev afholdt i 1978 og i de foelgende aar, havde samme genstand som EATP-moederne, nemlig at diskutere de foranstaltninger, der skulle traeffes for at afhjaelpe de tab, som polypropylenproducenterne led. Det fremgaar saaledes af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger:
"It was felt to be essential for producers to consider appropriate means of alleviating this impending crisis which could, unless controlled in some way, lead eventually to the collapse of the polypropylene industry. It was proposed that future meetings of those producers who wished to attend should be called on an 'ad hoc' basis in order to exchange and develop ideas to tackle these problems ... Generally speaking however, the concept of recommending 'Target Prices' was developed during the early meetings which took place in 1978 ..."
("Det fandtes at vaere vigtigt, at producenterne overvejede passende foranstaltninger for at afhjaelpe denne overhaengende krise, som, medmindre den blev kontrolleret, i sidste ende kunne foere til polypropylenindustriens sammenbrud. Det blev foreslaaet, at fremtidige moeder mellem de producenter, som oenskede at deltage heri, skulle afholdes paa ad hoc-basis med henblik paa udveksling og udvikling af ideer for at imoedegaa disse problemer ... Generelt set blev tanken om at anbefale 'maalpriser' udviklet under de foerste moeder, som fandt sted i 1978 ...")
110 Under moedet i EATP den 22. november 1977 anfoerte forskellige producenter, at priserne var for lave, og at de ikke kunne baere det i al evighed. Hoechst afgav foelgende erklaering:
"Yesterday morning, Hoechst announced a European wide modest prise increase. The price increase will not bring us to a level which suits us, but we hope that it is going to improve our critical situation.
We hope that this move will not be misinterpreted. We think that it cannot be in the interests of both polymer makers and processors to go on in the way in which we have been during recent months."
("Hoechst annoncerede i gaar morges en let prisforhoejelse for hele Europa. Prisforhoejelsen ville ikke goere det muligt for os at naa et niveau, som passer os, men vi haaber, at det vil forbedre vores kritiske situation.
Vi haaber, at dette skridt ikke vil blive misforstaaet. Vi mener, at det ikke kan vaere i polymerfabrikanternes og forarbejdningsvirksomhedernes interesse fortsat at foelge den kurs, som vi har fulgt i de seneste maaneder.")
Producenterne lagde endvidere vaegt paa noedvendigheden af at forhoeje priserne og stoettede Monte' s bebudede prisforhoejelse.
111 Retten finder derfor, at moederne i 1978 og i de foelgende aar for saa vidt angaar producenterne indgaar i forlaengelsen af deres erklaeringer paa EATP-moedet den 22. november 1977.
112 For saa vidt angaar den foelgende periode bemaerkes, at det fremgaar af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige "chef"- og "ekspert"-moeder fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979. Det anfoeres saaledes i dette referat, at sagsoegeren - i modsaetning til to andre producenter - var blandt de faste deltagere i moederne. Endvidere anfoeres foelgende:
"By late 1978/early 1979 it was determined that the ad hoc meetings of Senior Managers should be supplemented by meetings of lower level managers with more marketing knowledge. This two-tier level of representation became identified as (a) 'Bosses' ... and (b) 'Experts' ."
("Ved udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979 blev det besluttet, at ad hoc-moederne for overordnede ledere skulle suppleres med moeder for ledere paa et lavere niveau med stoerre kendskab til markedsfoering. Denne totrins-repraesentation blev betegnet som (a) 'chefer' ... og (b) 'eksperter' .")
113 Retten skal derfor fastslaa, at da sagsoegeren dels har deltaget i EATP-moedet den 22. november 1977, dels har deltaget i systemet med "chef"- og "ekspert"-moeder, kunne Kommissionen med foeje antage, at sagsoegeren havde deltaget i moederne i 1978, som for producenterne udgjorde forlaengelsen af deres erklaeringer under EATP-moedet den 22. november 1977, og gjorde det muligt for dem at indfoere systemet med "chef"- og "ekspert"-moeder.
114 Det er med rette, at Kommissionen, paa grundlag af de oplysninger, som ICI gav i svaret paa begaeringen om oplysninger, og som underbygges af en raekke moedereferater, fandt, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal. Det anfoeres saaledes i svaret:
"Generally speaking the concept of recommending 'target prices' was developed during the early meetings which took place in 1978"; "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ..."
og
"A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings."
("Generelt blev systemet med at anbefale 'maalpriser' udviklet paa de foerste moeder, der fandt sted i 1978"; 'Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter den 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ..."
og
"En raekke forslag med hensyn til de forskellige producenters salgsmaengder blev diskuteret paa moederne.")
115 Det bemaerkes, at indholdet af de af ICI udarbejdede referater bekraeftes af forskellige dokumenter, bl.a. en raekke tabeller vedroerende de forskellige producenters salgsmaengder og prisinstrukser, der med hensyn til beloebsangivelser og ikrafttraedelsesdato svarer til de maalpriser, som er naevnt i moedereferaterne. Tilsvarende bekraefter svarene fra forskellige producenter paa de begaeringer om oplysninger, som Kommissionen fremsendte til dem, i det store og hele indholdet af referaterne.
116 Kommissionen kunne derfor laegge til grund, at de moedereferater, der blev fundet hos ICI, tilstraekkeligt objektivt gengav indholdet af moederne. Disse blev ledet af forskellige medarbejdere fra ICI, hvilket foroegede behovet for, at de orienterede de medarbejdere fra ICI, der ikke deltog i et givet moede, korrekt om indholdet heraf ved et moedereferat.
117 Det paahviler under disse omstaendigheder sagsoegeren at give en anden forklaring paa indholdet af de moeder, selskabet deltog i, ved at fremkomme med praecise oplysninger, f.eks. ved at fremlaegge dets egne medarbejderes notater fra de moeder, de deltog i, eller foere disse medarbejdere som vidner. Det maa imidlertid fastslaas, at sagsoegeren ikke er fremkommet med eller har tilbudt at fremkomme med saadanne oplysninger for Retten.
118 Hertil kommer, at omtalen i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger af, at der - ud over "chef"-moederne - ogsaa blev foranstaltet moeder for markedsfoerings-"eksperter" fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, viser, at droeftelserne vedroerende fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal blev mere og mere konkrete og praecise, mens "cheferne" i 1978 alene havde udviklet selve systemet med maalpriser.
119 Ud over det allerede citerede anfoeres det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" ("Kun 'chef' - og 'ekspert' -moederne blev afholdt maanedsvis"). Kommissionen har med rette udledt af dette svar - og af moedernes karakter og formaal - at disse var led i et system med regelmaessige moeder.
120 For saa vidt angaar den saerlige rolle, som de "fire store" har spillet i systemet med moeder, skal det fastslaas, at Hoechst ikke bestrider, at moeder mellem de fire store fandt sted den 15. juni 1981 i Hoechst' s fravaer, den 13. oktober og den 20. december 1982, den 12. januar, den 15. februar, den 13. april, den 19. maj og den 22. august 1983 (tabel 5 til beslutningen, samt bilag 64 til den generelle meddelelse).
121 Disse moeder mellem de "fire store" fandt fra december 1982 sted dagen forud for "chef"-moederne, og de havde til formaal at fastlaegge de foranstaltninger, som de herunder kunne traeffe i faellesskab med henblik paa at opnaa en prisforhoejelse, hvilket fremgaar af det sammenfattende notat, der er udfaerdiget af en medarbejder hos ICI med henblik paa at informere sine kolleger om indholdet af et forberedende moede den 19. maj 1983, hvorunder de "fire store" havde deltaget (bilag 101 til den generelle meddelelse). Dette notat omtaler et forslag, som ville blive fremlagt under "chef"-moedet den 20. maj.
122 Kommissionen har herefter foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter mellem udgangen af 1977 og september 1983, at disse moeder navnlig havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og at moederne var led i et system.
C - Prisinitiativerne
a) Den anfaegtede retsakt
123 Det anfoeres i beslutningen (28.-51. betragtning), at et system med fastsaettelse af maalpriser blev gennemfoert ved prisinitiativer, hvoraf seks har kunnet identificeres. Det foerste varede fra juli til december 1979, det andet fra januar til maj 1981, det tredje fra august til december 1981, det fjerde fra juni til juli 1982, det femte fra september til november 1982 og det sjette fra juli til november 1983.
124 Vedroerende det foerste af disse prisinitiativer har Kommissionen i beslutningen (29. betragtning) anfoert, at den ikke har konkrete beviser for, at der blev afholdt moeder eller taget prisinitiativer i foerste del af 1979. Referatet af et moede, der blev afholdt den 26. og 27. september 1979, viser imidlertid, at der var planer om et prisinitiativ, som var baseret paa en rafiapris paa 1,90 DM/kg fra den 1. juli og 2,05 DM/kg fra den 1. september. Kommissionen har fundet prisinstrukser fra visse producenter, herunder sagsoegeren, hvoraf det fremgaar, at disse havde udsendt ordrer til deres nationale salgskontorer om at anvende dette prisniveau eller et niveau svarende hertil i national valuta fra den 1. september, og de fleste blev udsendt, foer den planlagte prisforhoejelse var blevet annonceret i fagpressen (30. betragtning til beslutningen).
125 Paa grund af vanskeligheder med at forhoeje priserne besluttede producenterne imidlertid paa moedet den 26. og 27. september 1979 at udskyde ivaerksaettelsen af maalprisen flere maaneder indtil den 1. december, idet planen nu gik ud paa at "holde" prisniveauet i oktober maaned med mulighed for i mellemtiden at forhoeje prisen til 1,90 eller 1,95 DM/kg i november (beslutningens 31. betragtning, foerste og andet afsnit).
126 For saa vidt angaar det andet prisinitiativ anfoeres det i beslutningen (32. betragtning), at der blev afholdt mindst syv moeder mellem producenterne i 1980 (der henvises til tabel 3 i bilaget til beslutningen), selv om der ikke blev fundet referater af moeder afholdt i dette aar. Skoent fagpressen i begyndelsen af aaret havde naevnt, at producenterne gik ind for et staerkt prisfremstoed i loebet af 1980, faldt markedspriserne kraftigt til 1,20 DM/kg eller mindre, indtil de begyndte at stabilisere sig omkring september. Prisinstrukser fra en raekke producenter (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga og ICI) viser, at man for at genoprette prisniveauet fastsatte maalpriser for december 1980 og januar 1981 paa grundlag af en pris paa 1,50 DM/kg for rafia, 1,70 DM/kg for homopolymerisater og 1,95 til 2,00 DM/kg for copolymerisater. Et internt dokument fra Solvay indeholder en tabel, hvori de "faktiske priser" i oktober og november 1980 sammenlignes med, hvad der betegnes som "listepriserne" for januar 1981 paa 1,50/1,70/2,00 DM/kg. Efter den oprindelige plan skulle disse priser ivaerksaettes pr. 1. december 1980. Den 13.-15. oktober blev der afholdt et moede i Zuerich, men initiativet blev udsat til den 1. januar 1981.
127 Det anfoeres endvidere i beslutningen (33. betragtning), at sagsoegeren deltog i to moeder i januar 1981, hvorunder det viste sig noedvendigt at gennemfoere en prisforhoejelse, der i december 1980 var besluttet til den 1. februar 1981, paa grundlag af en rafiapris paa 1,75 DM/kg i to trin: Maalet var fortsat 1,75 DM/kg for februar, og fra den 1. marts skulle maalet "uden undtagelse" forhoejes til 2,00 DM/kg. Der blev udarbejdet en tabel i seks nationale valutaer med maalpriser paa de seks vigtigste polypropylenkvaliteter. Tabellen skulle traede i kraft den 1. februar og den 1. marts 1981.
128 Ifoelge beslutningen (34. betragtning) ser planerne om at naa op paa 2,00 DM/kg pr. 1. marts imidlertid ikke ud til at vaere lykkedes. Producenterne nedsatte deres forventninger og haabede nu paa en pris paa 1,75 DM/kg i marts. Den 25. marts 1981 blev der afholdt et "ekspert"-moede i Amsterdam. Der foreligger ikke referat af dette moede, men umiddelbart efter gav i hvert fald BASF, DSM, ICI, Monte og Shell instrukser om at haeve maal- (eller "liste"-)priserne til, hvad der svarede til 2,15 DM/kg for rafia med virkning fra 1. maj. Hoechst gav tilsvarende instrukser for 1. maj, men gjorde det foerst ca. fire uger efter de oevrige. Nogle af producenterne gav deres salgskontorer en vis handlefrihed til at anvende "minimumspriser" eller "bundpriser", der laa lidt under de vedtagne maalpriser. I foerste del af 1981 steg priserne ret kraftigt, men selv om producenterne gjorde en stor indsats for at faa prisforhoejelserne igennem pr. 1. maj, holdt denne udvikling ikke. Ved midten af aaret ventede producenterne enten en stabilisering af prisniveauet eller endog en vis tilbagegang, efterhaanden som efterspoergslen faldt i sommerens loeb.
129 Med hensyn til det tredje prisinitiativ, anfoeres det i beslutningen (35. betragtning), at Shell og ICI allerede i juni 1981, da det viste sig, at prisstigningerne i aarets foerste kvartal begyndte at gaa langsommere, forudsaa et yderligere prisinitiativ for september og oktober 1981. Shell, ICI og Monte moedtes den 15. juni 1981 for at droefte, hvilken fremgangsmaade der skulle anvendes for at faa markedspriserne til at stige. Faa dage efter dette moede gav baade ICI og Shell deres salgskontorer instruks om at forberede markedet paa en stoerre forhoejelse i september paa grundlag af en paataenkt forhoejelse af rafiaprisen til 2,30 DM/kg. Ogsaa Solvay gav den 17. juli 1981 sine salgskontorer i Benelux instruks om at forberede kunderne paa en stoerre prisforhoejelse pr. 1. september, hvis stoerrelse naermere skulle fastlaegges i sidste uge af juli, idet der var planlagt et "ekspert"-moede til afholdelse den 28. juli 1981. Den oprindelige plan, der gik ud paa at tilstraebe en pris paa 2,30 DM/kg i september 1981, blev revideret, sandsynligvis paa dette moede, saaledes at maalet for august blev reduceret til 2,00 DM/kg for rafia. I september skulle prisen vaere 2,20 DM/kg. I et haandskrevet notat fra Hercules dateret 29. juli 1981 (dagen efter det moede, som Hercules sandsynligvis ikke deltog i) anfoeres disse priser som "officielle" priser for august og september, og der henvises i kryptiske vendinger til kilden til disse oplysninger. Der blev afholdt moeder igen i Genève den 4. august og Wien den 21. august 1981. Efter disse moeder udsendte producenterne nye instrukser med en maalpris paa 2,30 DM/kg pr. 1. oktober. BASF, DSM, Hoechst, ICI, Monte og Shell udsendte praktisk taget identiske instrukser om ivaerksaettelse af disse priser i september og oktober.
130 Ifoelge beslutningen (36. betragtning) gik planerne nu ud paa i loebet af september og oktober 1981 at komme op paa en "basispris" for rafia paa 2,20 til 2,30 DM/kg. Papirer fra Shell viser, at man oprindeligt paataenkte et yderligere prisforhoejelsestrin til 2,50 DM/kg pr. 1. november, men at dette blev opgivet. Af materialet fra de forskellige producenter fremgaar, at priserne steg i loebet af september, og initiativet blev viderefoert i oktober 1981, hvor man naaede op paa en markedspris paa ca. 2,00 til 2,10 DM/kg for rafia. Et notat fra Hercules viser, at maalprisen paa 2,30 DM/kg i loebet af december 1981 blev nedjusteret til en mere realistisk pris paa 2,15 DM/kg, men det hedder i notatet, at "man med den faelles maalbevidste indsats fik priserne op paa 2,05 DM/kg, dvs. det naermeste nogensinde ved de offentliggjorte (sic) maalpriser". Ved udgangen af 1981 laa de priser, der blev refereret i fagpressen, paa 1,95 til 2,10 DM/kg for rafia, altsaa ca. 0,20 DM under producenternes maalpriser. Kapacitetsudnyttelsen androg ca. 80% og blev omtalt som "sund".
131 Det fjerde prisinitiativ fra juni til juli 1982 blev gennemfoert, efter at der paa markedet var blevet ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel. Initiativet blev besluttet paa producentmoedet den 13. maj 1982, som sagsoegeren deltog i, og hvorunder der blev udarbejdet en detaljeret maalprisliste pr. 1. juni 1982 for hver af de vigtigste polypropylenkvaliteter i de forskellige nationale valutaer (2,00 DM/kg for rafia; beslutningens 37. og 38. betragtning samt 39. betragtning, foerste afsnit).
132 Moedet den 13. maj 1982 blev fulgt op af prisinstrukser fra ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell, der med faa ubetydelige undtagelser svarede til de priser, som var fastsat paa moedet (beslutningens 39. betragtning, andet afsnit). Det erkendes i beslutningen (39. betragtning, tredje afsnit), at der ikke foreligger prisinstrukser for juni fra sagsoegeren, men i en salgsrapport fra selskabet tales der om planer om prisforhoejelser for juni, der forhaabentlig ville lykkes. Producenterne kunne paa moedet den 9. juni 1982 kun give oplysninger om beskedne forhoejelser.
133 Sagsoegeren deltog ifoelge beslutningen (40. betragtning) ogsaa i det femte prisinitiativ fra september til november 1982, der blev besluttet paa moedet den 20. og 21. juli 1982, og som gik ud paa at naa en pris paa 2,00 DM/kg pr. 1. september og 2,10 DM/kg pr. 1. oktober, idet selskabet var til stede ved de fleste, om ikke alle, moeder, der blev afholdt fra juli til november 1982, og hvor dette initiativ blev planlagt og kontrolleret (45. betragtning til beslutningen). Ved moedet den 20. august 1982 blev den forhoejelse, der var planlagt til 1. september, udskudt til 1. oktober, og denne beslutning blev bekraeftet paa moedet den 2. september 1982 (41. betragtning til beslutningen).
134 Efter moederne den 20. august og 2. september 1982 gav ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell prisinstrukser i overensstemmelse med den maalpris, der var fastlagt ved moederne (43. betragtning til beslutningen).
135 Ifoelge beslutningen (44. betragtning) foretoges der paa moedet den 21. september 1982, som sagsoegeren deltog i, en gennemgang af de foranstaltninger, der var truffet for at naa den tidligere fastsatte maalpris, og der blev givet almindelig tilslutning til et forslag om en prisforhoejelse til 2,10 DM/kg i november - december 1982. Forhoejelsen blev bekraeftet paa moedet den 6. oktober 1982.
136 Efter moedet den 6. oktober 1982 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Shell og Saga prisinstrukser med den besluttede forhoejelse (beslutningens 44. betragtning, andet afsnit).
137 Sagsoegeren har i lighed med ATO, BASF, DSM, Hercules, Huels, ICI, Linz, Monte og Saga til Kommissionen udleveret de prisinstrukser, de udsendte til deres lokale salgskontorer, og de stemmer ikke blot overens indbyrdes, hvad angaar beloeb og tidspunkt, men ogsaa med den maalprisliste, der er vedlagt ICI' s referat af "ekspert"-moedet den 2. september 1982 (beslutningens 45. betragtning, andet afsnit).
138 Moedet i december 1982 resulterede ifoelge beslutningen (46. betragtning, andet afsnit) i en aftale om, at det prisniveau, der var fastsat for november-december, skulle vaere ivaerksat inden udgangen af januar 1983.
139 Endelig deltog sagsoegeren ifoelge beslutningen (47. betragtning) i det sjette prisinitiativ fra juli til november 1983. Paa moedet den 3. maj 1983 var der saaledes enighed om, at producenterne skulle straebe efter en maalpris paa 2,00 DM/kg i juni 1983. Imidlertid blev det paa moedet den 20. maj 1983 besluttet at udskyde det fastlagte maal til september, og der blev fastsat et midtvejsmaal pr. 1. juli (1,85 DM/kg). Paa et moede den 1. juni 1983 gav de tilstedevaerende producenter, herunder sagsoegeren, udtryk for, at de var fast besluttet paa at bringe forhoejelsen paa 1,85 DM/kg i anvendelse. Det blev ved denne lejlighed besluttet, at Shell skulle fremstaa som officiel anfoerer i ECN).
140 Det anfoeres i beslutningen (49. betragtning), at ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO, Petrofina og Solvay efter moedet den 20. maj 1983 gav deres salgskontorer instruks om at anvende en rafiapris paa 1,85 DM/kg pr. 1. juli. Det tilfoejes, at der hos ATO og Petrofina kun blev fundet fragmentariske prisinstrukser, men at de viser, at disse producenter haevede deres prisniveau, for Petrofina' s og Solvay' s vedkommende med en vis tidsforskydning. Det konkluderes i beslutningen, at det saaledes kan fastslaas, at med undtagelse af Huels, for hvem der ikke foreligger nogen prisinstrukser for juli 1983, udsendte alle de producenter, der havde deltaget i moederne eller givet tilsagn om at stoette den nye maalpris paa 1,85 DM/kg, instrukser om at ivaerksaette den nye pris.
141 Endvidere anfoeres det i beslutningen (50. betragtning), at der fandt yderligere moeder sted den 16. juni, den 6. og 21. juli, den 10. og 23. august samt den 5., 15. og 29. september 1983, hvor alle de faste deltagere var til stede. I slutningen af juli og begyndelsen af august 1983 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Solvay, Monte og Saga alle prisinstrukser til deres nationale salgskontorer, der skulle gaelde fra den 1. september, og som var baseret paa en rafiapris paa 2,00 DM/kg, mens Shell' s prisinstrukser for Det Forenede Kongerige i form af et internt notat af 11. august viser, at det britiske datterselskab arbejdede paa at "fremme" basispriser, der skulle traede i kraft den 1. september, og som svarede til de af de oevrige producenter fastsatte maalpriser. Ved udgangen af maaneden gav Shell imidlertid det britiske salgskontor instruks om at vente med hele forhoejelsen, indtil de oevrige producenter var naaet op paa de oenskede basispriser. Det anfoeres i beslutningen, at instrukserne var identiske for hver kvalitet og hver national valuta med enkelte ubetydelige undtagelser.
142 Ifoelge beslutningen (50. betragtning, sidste afsnit) viser de prisinstrukser, der blev fundet hos producenterne, at det senere blev besluttet at fortsaette prisforhoejelsen fra september, saaledes at rafiaprisen blev forhoejet til 2,10 DM/kg pr. 1. oktober og 2,25 DM/kg pr. 1. november. Det anfoeres i beslutningen (51. betragtning, foerste afsnit), at BASF, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay hver isaer gav deres salgskontorer instrukser om at anvende identiske priser i oktober og november. Hercules fastsatte i foerste omgang priser, der laa lidt under de oevrige producenters.
143 Endelig anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, tredje afsnit), at et internt notat fra ATO dateret 28. september 1983 indeholder en tabel med overskriften "Rappel du prix de cota (sic)" med priser paa de tre vigtigste polypropylenkvaliteter gaeldende i september og oktober for de forskellige lande. Priserne var identiske med de af BASF, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay anvendte priser. Under kontrolundersoegelsen hos ATO i oktober 1983 bekraeftede repraesentanter for virksomheden, at salgskontorerne var blevet underrettet om disse priser.
144 Uanset hvornaar det sidste moede fandt sted, varede overtraedelsen ifoelge beslutningen (105. betragtning, fjerde afsnit) til november 1983, idet der var knyttet retsvirkninger til aftalen mindst til dette tidspunkt. Dette er den seneste maaned, for hvilken der vides at vaere blevet fastsat maalpriser og givet prisinstrukser.
145 Afslutningsvis anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, sidste afsnit), at det hed i fagpressen ved udgangen af 1983, at polypropylenpriserne var blevet styrket med en rafiapris paa 2,08 til 2,15 DM/kg (det fastsatte maal var 2,25 DM/kg).
b) Parternes anbringender
146 Sagsoegeren har i det vaesentlige anfoert, at Kommissionen ikke har godtgjort sagsoegerens deltagelse i prisinitiativerne. De af Kommissionen fremfoerte beviser kan ikke underbygge dens klagepunkter, og disse modsiges desuden af sagsoegerens faktiske adfaerd paa markedet.
147 For saa vidt angaar prisinitiativet i 1979 har sagsoegeren anfoert, at det eneste bevis, som Kommissionen har kunnet fremlaegge, er referatet af et moede afholdt den 26. og 27. september 1979 (bilag 12 til den generelle meddelelse), hvis ordlyd ikke goer det muligt at fastslaa, om den maalpris paa 2,05 DM/kg, som er naevnt heri, var det maal, som fastsattes af ophavsmanden til notatet, om denne pris afspejlede en generel opfattelse, eller om denne pris, som Kommissionen haevder, havde vaeret genstand for en aftale mellem producenterne. Sagsoegeren har imidlertid anfoert, at ophavsmanden til det naevnte moedereferat samtidig bemaerker, at det ikke er muligt at naa prisen hverken den 1. oktober eller den 1. november. Til trods for dette har Kommissionen fastslaaet, at der den 1. september forelaa en prisforhoejelse, som haevdes at vaere aftalt under dette moede.
148 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen for saa vidt angaar 1980 ikke raadede over noget som helst bevis med hensyn til eksistensen af en prisaftale.
149 For saa vidt angaar prisinitiativerne for 1981 har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen kun har kunnet fremlaegge et enkelt bevis, nemlig referatet af to moeder, der blev afholdt i januar 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse), og som alene angav en maalpris, der dog ikke blev naaet, hvilket Kommissionen har maattet erkende (34. betragtning til beslutningen).
150 For saa vidt angaar prisinitiativerne for 1982 og 1983 har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen har fremlagt en raekke notater udarbejdet af visse producenters medarbejdere med hensyn til moederne. Sagsoegeren har allerede anfoert grundene til, at disse notater er lidet paalidelige, samt at ordet "agreed" (aftalt), som er indeholdt i visse af disse notater, kan have flere forskellige betydninger, og ikke udelukkende skal forstaas som en aftale, eftersom det kan angive en simpel enighed. Sagsoegeren har anfoert, at ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) paa ingen maade underbygger eksistensen af aftaler indgaaet mellem moededeltagerne. Sagsoegeren har endelig anfoert, at Kommissionen for at godtgoere eksistensen af aftaler om prisforhoejelser har henvist til angiveligt parallelle prisinstrukser fra de forskellige producenter til deres salgskontorer, men at Kommissionen, da den meddelte virksomhederne disse prisinstrukser, ikke gav dem oplysning om, at de eventuelt ville kunne blive brugt som bevis i denne sag. Sagsoegeren mener, at de derfor ikke kan anvendes som bevis og boer lades ude af betragtning.
151 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen under hensyn til, at beviserne for prisaftalerne er omtvistelige og frembyder lakuner, burde have undersoegt, ved at iagttage markedet, om virksomhederne fulgte en faelles adfaerd i overensstemmelse med aftalerne, og navnlig om det med hensyn til de beroerte virksomheder er muligt at fastslaa eksistensen af en vilje til at forpligte sig. Ifoelge Hoechst modsiges eksistensen af en saadan vilje til at forpligte sig imidlertid af den omstaendighed, at virksomhederne i aarenes loeb paa markedet har fulgt en adfaerd, der afviger fra de aftaler, der haevdes at vaere indgaaet.
152 Sagsoegeren har herved anfoert, at der, selv om Kommissionen har modsat sig det, skal tages hensyn til den faktiske adfaerd paa markedet, der er blevet udvist af de virksomheder, som er impliceret i proceduren, og navnlig til den til stadighed effektive priskonkurrence. Nettoindtaegten fra salg, der er angivet for hver kunde og for hver maaned i den undersoegelse, der er blevet udfoert af revisionsfirmaet Coopers og Lybrand (herefter benaevnt "Coopers og Lybrand-undersoegelsen"), giver udtryk for en saa forskelligartet prisdannelse paa dette punkt, at den paa afgoerende maade gendriver Kommissionens konstateringer med hensyn til den faelles adfaerd paa markedet, baade med hensyn til anvendelsen af maalpriser og mindstepriser og med hensyn til de paastaaede aftalte prisforhoejelser.
153 Sagsoegeren har med udgangspunkt i oversigter vedroerende Hoechst' s forretningsforhold til tre kunder i 1982 fastslaaet, at nettopriserne adskiller sig fra listepriserne forholdsmaessigt fra kunde til kunde, men i meget vaesentligt omfang, idet de kan ligge mindst 30,7% under listepriserne. Trods stigende listepriser og de paastaaede samordnede prisforhoejelser faldt nettopriserne, eftersom der for hver forhoejelse af prisen paa 0,10 DM, dvs. 4,5%, kan konstateres et fald i nettopriserne, der fra kunde til kunde varierer mellem 19,7 og 2,5%.
154 Sagsoegeren har endvidere fremlagt andre tabeller, hvoraf sagsoegeren udleder foelgende konklusioner: Mindre end 3% af samtlige de omhandlede solgte maengder er blevet solgt til den listepris, der da var i kraft; lidt under 23% er blevet solgt til priser over listeprisen, mens naesten 75% er blevet solgt til priser under den dagaeldende listepris. Disse tabeller viser endvidere, at for de salg, der blev gennemfoert til priser over listeprisen, oversteg 6,8% af de paagaeldende salg listeprisen med mere end 5%, mens mere end halvdelen af de solgte maengder er blevet solgt til priser, der var mere end 5% lavere end den dagaeldende listepris, og at mere end en fjerdedel er blevet solgt til priser, der laa mere end 10% under listeprisen.
155 Ifoelge sagsoegeren falder de mikrooekonomiske resultater i Coopers og Lybrand-undersoegelsen sammen med resultaterne af et marked med fri konkurrence, som en makrooekonomisk analyse kan forudsige under hensyn til de grundlaeggende oplysninger, de generelle vilkaar og de gaeldende indikatorer, som kan udledes af den oekonomiske politik. Det fremgaar saaledes af den sagkyndige erklaering fra professor Albach ved Bonn' s Universitet, at markedsresultaterne ikke adskiller sig fra, hvad man kunne forvente af en effektiv konkurrence paa polypropylenmarkedet. Tvaertimod har disse resultater i aarevis vaeret konsekvensen af en ruinerende konkurrence paa priser og maengder. Denne sagkyndige erklaering er endog blevet bekraeftet af en ny sagkyndig erklaering vedroerende et endnu stoerre antal aar og virksomheder, udfaerdiget af samme professor, hvori han desuden besvarer Kommissionens indsigelser mod den foerste undersoegelse.
156 Sagsoegeren udleder af samtlige disse undersoegelser den konklusion, at virksomhederne paa intet tidspunkt har indgaaet et kartel om prisdannelse, og at eksistensen af konkurrencebegraensende prisaftaler derfor ikke er blevet bevist.
157 Sagsoegeren har haevdet, at disse omstaendigheder indebaerer, at den paastaaede ensartethed i prisinstrukserne ikke kan betragtes som en adfaerd, der skyldes en samordning. Disse instrukser er alene rundskrivelser, der inden for en virksomhed skal oplyse salgskontorerne om listepriserne. Sagsoegeren har aldrig sendt rundskrivelserne til kunder. Paa grund af den livlige konkurrence, der herskede paa markedet, har disse virksomheders interne oplysninger kun haft lige saa ringe virkning udadtil paa den effektive konkurrence som samordningen.
158 Sagsoegeren har anfoert, at selskabets adfaerd, i mangel af parallel adfaerd, udelukkende skyldtes konkurrencen paa markedet. Det maa derfor fastslaas, at der ikke i denne sag har foreligget en adfaerd som foelge af en forbudt aftale (jf. Domstolens dom af 28.3.1984, forenede sager 29/83 og 30/83, Compagnie royale asturienne des mines og Rheinzink mod Kommissionen, Sml. s. 1679, praemis 16-20).
159 Kommissionen har anfoert, at sagsoegeren var en af de regelmaessige deltagere i polypropylenproducenternes moeder, og at referaterne af disse moeder viser, at de i beslutningen beskrevne prisinitiativer er blevet vedtaget herunder. Kommissionen har anfoert, at sagsoegeren har undladt at naevne, at der foruden moedereferater forelaa overensstemmelse mellem de prisinstrukser, der blev givet efter moederne, af Hoechst og de oevrige producenter. Kommissionen mener, at denne overensstemmelse udgoer et supplerende bevis for eksistensen af prisaftaler. Kommissionen har kritiseret den maade, hvorpaa sagsoegeren gennemgaar de forskellige beviser, der er blevet fremlagt, for saa vidt som beviserne ikke boer gennemgaas saerskilt, men inden for rammerne af systemet med moeder.
160 Med hensyn til sagsoegerens deltagelse i de forskellige prisinitiativer har Kommissionen henvist til de i beslutningen naevnte beviser. Kommissionen har imidlertid suppleret sine anbringender med hensyn til aaret 1981 under henvisning til de haandskrevne bemaerkninger, som er anfoert paa margenen af et notat fra Linz dateret den 15. maj 1981 (bilag 21 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres: "Hoechst und BP und CL(inz) haben in Rom schon begonnen die uebrigen Halbzeug-natur Hersteller in Richtung 1.95-2, - zu bewegen!!" - ("Hoechst, BP og Linz har allerede i Rom begyndt at bevaege de oevrige producenter af halvfabrikata i retning mod 1.95-2!!"), og, for saa vidt angaar begyndelsen af 1982, til et internt notat fra Hercules hidroerende fra foraaret 1982 (bilag 22 til den generelle meddelelse), hvori man kan laese: "General determination got prices up to 2.05 DM - the closest ever to published target prices" ("den generelle beslutsomhed forhoejede prisen til 2,05 DM, det hidtil naermeste niveau i forhold til de offentliggjorte maalpriser").
161 Kommissionen har som eksempel henvist til referatet af moederne den 2. september 1982 og den 1. juni 1983 (bilag 29 og 40 til den generelle meddelelse) for at godtgoere, at deltagerne i moederne forsikrede, at der fra hver enkelt forelaa en forpligtelse til at overholde de beslutninger, der blev vedtaget under moederne.
162 Kommissionen har anfoert, at den ikke kan acceptere sagsoegerens argumentation, hvorefter kartellets manglende virkning paa markedet viser, at der ikke forelaa et kartel paa dette marked. Kommissionen har gentaget, at de aftaler, der blev indgaaet inden for rammerne af kartellet, i det vaesentlige blev ivaerksat gennem prisinitiativer, og at sagsoegeren har givet et forvraenget billede af det af Kommissionen fremsatte klagepunkt. Kommissionen har anfoert, at den aldrig har haevdet, at samtlige prisinitiativer og de foelgeforanstaltninger, der var blevet vedtaget af producenterne, havde opfyldt deres formaal. Kommissionen har tvaertimod i beslutningens 74., 91. og 92. betragtning udtrykkeligt understreget de vanskeligheder, som producenterne stod over for, da de ville anvende maalpriser paa markedet. Sagsoegerens anbringender om, at kartellet ikke har haft nogen som helst indflydelse paa markedet, og at der derfor ikke har foreligget noget kartel, er urigtige af to grunde: For det foerste kan det fuldt ud taenkes, at der foreligger karteller uden virkning, men som ikke desto mindre er omfattet af forbuddet i EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1; for det andet har det af Kommissionen konstaterede kartel langt fra haft saa faa virkninger, som sagsoegeren haevder. PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0010.2
163 Kommissionen har endvidere anfoert, at de pristabeller, der er udledt af Coopers og Lybrand-undersoegelsen, paa ingen maade modsiger Kommissionens konstateringer. Tvaertimod bekraefter de disse konstateringer. Kommissionen er af den opfattelse, at prisinitiativerne i 1982 faktisk blev kronet med held. Ifoelge Kommissionen er de eksisterende forskelle mellem sagsoegerens prisinstrukser og de faktisk opnaaede priser i 1982 paa ingen maade i strid med Kommissionens konstateringer. Tvaertimod. Grundene hertil er detaljeret angivet i beslutningens 74. betragtning. Saa laenge der ikke fandtes nogen prisinitiativer, har man kunnet iagttage vaesentlige udsving i prisinstrukserne (listepriser) fra forskellige producenter ved forskellige lejligheder. Disse instrukser havde derfor ingen som helst funktion inden for rammerne af kartellet; det er foerst i forbindelse med prisinitiativerne, at de fik betydning. For saa vidt angaar 1982 har Kommissionen kun kunnet godtgoere eksistensen af to prisinitiativer: et ufrugtbart i juni og et andet delvis vellykket i oktober.
164 Kommissionen bestrider bevisvaerdien af professor Albach' s nye erklaering af de grunde, der allerede er naevnt i beslutningen, og af tre andre grunde: den er udfaerdiget ud fra et for snaevert geografisk grundlag, begraensningen af muligheder ifoelge den oekonometriske metode med hensyn til simulering af konkurrerende priser og endelig umuligheden af at fastlaegge andelen af generelle omkostninger i de enkelte produkter.
c) Rettens vurdering
165 Retten finder, at det fremgaar af referaterne af de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, at de producenter, der deltog i moederne, dér blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen. Det anfoeres saaledes i referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse):
"everyone felt that there was a very good opportunity to get a price rise through before the holidays + after some debate settled on DM 2.00 from 1st June (UK 14th June). Individual country figures are shown in the attached table."
("Alle mente, at der var meget gode muligheder for at gennemfoere en prisforhoejelse inden ferien + efter nogen debat enighed om 2,00 DM fra 1. juni (Det Forenede Kongerige 14. juni). Tallene for de enkelte lande fremgaar af vedlagte tabel.")
166 Da der er foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i disse moeder, kan selskabet ikke goere gaeldende, at det ikke tilsluttede sig de prisinitiativer, som blev besluttet, planlagt og kontrolleret dér, uden at fremkomme med indicier til stoette herfor. Da sagsoegerne ikke er fremkommet med saadanne indicier, er der ingen grund til at antage, at selskabet - modsat de oevrige moededeltagere - ikke tilsluttede sig initiativerne.
167 Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren til stoette for, at selskabet ved de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter ikke tilsluttede sig de aftalte prisinitiativer, har fremfoert to argumenter. Sagsoegeren har dels gjort gaeldende, at selskabet paa ingen maade tog hensyn til resultatet af moederne ved fastlaeggelsen af sin adfaerd paa markedet med hensyn til priser, hvilket fremgaar af dets aggressive prispolitik paa markedet, dels at den rent interne karakter af prisinstrukserne forbyder at betragte dem som en adfaerd paa markedet, saa meget desto mere som det er godtgjort, at de ikke fik nogen virkning.
168 Intet af disse to argumenter kan anses for indicium for, at sagsoegeren - saaledes som selskabet paastaar - ikke tilsluttede sig de aftalte prisinitiativer. Det bemaerkes, at det foerste argument, selv om der med hensyn til de faktiske omstaendigheder var holdepunkter herfor, ikke ville udelukke, at sagsoegeren havde deltaget i fastsaettelsen af prismaal ved moederne, men ville kun indebaere, at sagsoegeren ikke havde gennemfoert resultatet af disse moeder. Det anfoeres i oevrigt ikke i beslutningen, at sagsoegeren anvendte priser, der altid svarede til de maalpriser, som var aftalt paa moederne, og det goeres saaledes heller ikke i den anfaegtede retsakt til stoette for, at sagsoegeren deltog i fastsaettelsen af maalpriser, gaeldende, at selskabet gennemfoerte resultatet af moederne.
169 Vedroerende sagsoegerens andet argument, skal Retten udtale, at ordlyden af de af sagsoegeren givne prisinstrukser (bilag Hoechst 16, 17, 18 og 19, skrivelse af 29.3.1985) utvetydigt angiver, at de var rettet til selskabets kunder. Det anfoeres bl.a. i instrukserne: "Bitte informieren Sie Ihre Kunden umgehend und teilen Sie uns die Marktreaktion mit. Wir sind z.Zt. praktisch ausverkauft" ("De bedes straks underrette Deres kunder herom og meddele os reaktionen paa markedet. Vi har for tiden naesten udsolgt").
170 Endvidere bemaerkes, at sagsoegeren ikke kan goere gaeldende, at selskabets prisinstrukser var rent interne. Selv om prisinstrukserne ganske vist var interne i den forstand, at de af hovedkontoret blev fremsendt til salgskontorerne, blev de givet med henblik paa at blive gennemfoert og saaledes direkte eller indirekte at medfoere virkninger eksternt. Prisinstrukserne mister hermed deres interne karakter.
171 Retten skal endvidere fastslaa, at prisinstrukserne fra de forskellige producenter var naevnt i Kommissionens skrivelse af 29. marts 1985, der var rettet til sagsoegeren, og som supplerede den generelle meddelelse om klagepunkter. Heraf foelger, at meddelelsen af disse instrukser, der var bilagt skrivelsen, havde gjort sagsoegeren bekendt med, at de ville kunne blive brugt som beviser for de klagepunkter, der blev fremsat mod sagsoegeren.
172 For saa vidt angaar sagsoegerens deltagelse i prisinitiativet fra juli til december 1979, bemaerkes, at det i beslutningen (29. betragtning) goeres gaeldende, at der afholdtes producentmoeder i foerste halvaar af 1979, selv om Kommissionen ikke har oplysninger om tidspunkt og sted for disse, og at Retten har fastslaaet, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for sagsoegerens deltagelse i disse moeder. Det fremgaar endvidere af de overensstemmende prisinstrukser, som ATO, BASF, ICI, Linz og Shell gav, at initiativet, der gik ud paa at naa 2,05 DM/kg pr. 1. september 1979, blev vedtaget og bebudet i slutningen af juli. Der er foert bevis for, at dette initiativ forelaa og blev udskudt til 1. december 1979, ved referatet af moedet den 26. og 27. september 1979 (bilag 12 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres, at "2.05 remains the target. Clearly 2.05 not achievable in Oct., not in Nov. Plan now is 2.05 on 1/12" ("2,05 er stadig maalet. Det er klart, at 2,05 ikke kan opnaas i oktober, heller ikke i november. Planen er nu 2,05 pr. 1/12").
173 Det skal tilfoejes, at beslutningen hverken kritiserer sagsoegeren eller de andre producenter for at have deltaget i prisinitiativer i 1980. Sagsoegerens bemaerkning om, at Kommissionen ikke raadede over noget bevis for saadanne initiativer, er derfor irrelevant.
174 Det bemaerkes endvidere, at sagsoegeren ved at deltage i moeder i 1980 og i januar 1981, hvor prisinitiativet for begyndelsen af 1981 blev vedtaget, planlagt og kontrolleret, deltog i dette prisinitiativ. Det anfoeres saaledes i referatet af to moeder i januar 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse):
"Whilst all the evidence pointed to actual prices not reaching the previous target in February it was agreed that the DM 1.75 target should remain and that DM 2.00 should be introduced without exception in March."
("Mens alt tydede paa, at de faktiske priser ikke ville naa op paa det tidligere aftalte maal i februar, blev det aftalt, at maalprisen paa 1,75 DM skulle fastholdes, og at 2,00 DM skulle gaelde uden undtagelse i marts.")
175 Endvidere bemaerkes, at da de forskellige producenters prisinstrukser var overensstemmende, maa det anses for bevist, at producenterne gennemfoerte disse prisinitiativer.
176 Det tilfoejes, at Kommissionen med rette har udledt af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) - hvori det anfoeres, at
"' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ..."
("' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ..."),
at disse prisinitiativer var led i et system med fastsaettelse af maalpriser.
177 Endelig bemaerkes, at selv om det sidste producentmoede, som Kommissionen har foert bevis for, blev afholdt den 29. september 1983, udsendte nogle producenter (BASF, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Solvay og Saga) alligevel fra den 20. september til den 25. oktober 1983 overensstemmende prisinstrukser (bilag I til skrivelsen af 29.3.1985), der skulle traede i kraft den 1. november 1983, og Kommissionen kunne derfor med rette laegge til grund, at der var knyttet virkninger til producentmoederne indtil november 1983.
178 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen ikke til stoette for sine bevismaessige konstateringer har maattet paaberaabe sig dokumenter, der ikke er naevnt i meddelelserne om klagepunkter, eller som den ikke har fremsendt til sagsoegeren.
179 Kommissionen har saaledes foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, der blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen, at disse initiativer var led i et system, og at der var knyttet virkninger til disse indtil november 1983.
D - Foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne
a) Den anfaegtede retsakt
180 Det anfoeres i beslutningen [artikel 1, litra c), og 27. betragtning, jf. ogsaa 42. betragtning], at sagsoegeren sammen med de oevrige producenter vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at fremme ivaerksaettelsen af maalpriserne, saasom midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra slutningen af september 1982 et "kontostyringssystem" med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder.
181 For saa vidt angaar systemet med "kontostyring" ("account management"), som i den seneste og mest udviklede form fra december 1982 er kendt under navnet "kontoledelse" ("account leadership"), blev sagsoegeren paa samme maade som de oevrige producenter udpeget til koordinator ("leader") for mindst én stor kunde, saaledes at selskabet hemmeligt skulle koordinere kundens forbindelser til dens leverandoerer. Som led i systemet fandt man frem til kunder i Belgien, Italien, Tyskland og Det Forenede Kongerige, og for hver af disse blev der udpeget en "koordinator". I december 1982 blev der foreslaaet en mere generel anvendelse af dette system, idet der for hver stoerre kunde blev udpeget en "kundeadministrator" ("account leader"), som skulle lede, droefte og organisere prisaendringer. Andre producenter, der jaevnligt handlede med den paagaeldende kunde, blev betegnet som "participanter" ("contenders") og samarbejdede med "administratoren" ved tilbudsgivning til den paagaeldende kunde. For at beskytte "administratoren" og "participanterne" skulle andre producenter, som kunden rettede henvendelse til, tilbyde priser, der laa over maalprisen. ICI haevder, at systemet broed sammen efter nogle maaneder, hvor det kun havde fungeret delvis og ineffektivt, men i beslutningen anfoeres det, at det fremgaar af det fuldstaendige referat af moedet den 3. maj 1983, at der paa det tidspunkt foregik intensive droeftelser om enkelte kunder og om de priser, hver enkelt producent tilboed eller skulle tilbyde dem, samt om de leverede eller bestilte maengder.
182 Endelig anfoeres det i beslutningen (20. betragtning), at selv om der ikke blev afholdt lokale moeder i Tyskland, var sagsoegeren i taet kontakt med BASF og Huels, og de indtog en faelles holdning i visse spoergsmaal, f.eks. vedroerende kvoterne.
b) Parternes anbringender
183 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen hverken har godtgjort eksistensen af et system med "kontoledelse", eller at sagsoegeren har deltaget i et saadant system. De af Kommissionen fremfoerte beviser goer det nemlig ikke muligt at underbygge disse klagepunkter. I referatet af moedet den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse) er der hoejst tale om et forslag ligesom i referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse), hvis ordlyd angiver, at det kun drejer sig om et forslag, eftersom man heri kan laese "the idea of account leadership was proposed" ("tanken om 'kontoledelse' blev foreslaaet"). Sagsoegeren har tilfoejet, at de konklusioner, som Kommissionen forsoeger at udlede af den omstaendighed, at visse kunders navn er naevnt i dette dokument, er uden grundlag, eftersom der heri kun er naevnt et meget begraenset antal kunder, og fordi det paa ingen maade drejer sig om sagsoegerens vigtigste kunder.
184 Sagsoegeren bestrider endvidere bevisvaerdien af referatet af et moede, der fandt sted den 3. maj 1983 (bilag 37 til den generelle meddelelse), idet sagsoegeren herved anfoerer, at det alene drejede sig om en udveksling af oplysninger vedroerende perioden fra marts til april 1983, der allerede var udloebet, hvilket ikke kan forfoelges i henhold til de konkurrenceretlige bestemmelser.
185 Sagsoegeren har endelig anfoert, at en gennemgang med overskriften "overlapping customers" ("kundekredsens mobilitet"), som var foretaget af revisionsfirmaet Coopers og Lybrand, beviser, at systemet med kontoledelse ikke blev ivaerksat, navnlig i forhold til kunden Steen, eftersom det er blevet paavist, at denne forsynede sig hos forskellige producenter til variable priser. Sagsoegeren har sammenfattende anfoert, at Coopers og Lybrand-undersoegelsen i oevrigt viser, at udviklingen i salg og priser i forhold til "noeglekunder" ikke afsloerer anvendelse af maalpriser ved hjaelp af et system med kontoledelse.
186 Kommissionen har anfoert, at i modsaetning til det af sagsoegeren fremfoerte, beviser referatet af moedet den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse), at producenterne havde vedtaget systemet med kontoledelse; det anfoeres nemlig i referatet, at systemet blev "generally agreed" ("generelt godkendt"); bilaget til moedereferatet indeholder en tabel over de forskellige kunder med angivelse af navnet paa deres kontoleder. I denne tabel er sagsoegeren anfoert som kontoleder for kunden Steen.
187 Ifoelge Kommissionen bekraeftes vedtagelsen af dette system af referatet af et moede, der angives at have fundet sted den 3. maj 1983 (bilag 37 til den generelle meddelelse), hvorunder sagsoegeren atter naevnes som hovedleverandoer til Steen. Ivaerksaettelsen af systemet bekraeftes endvidere af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), hvorefter systemet fungerede i to maaneder.
188 Kommissionen har endelig anfoert, at sagsoegeren snarere end at bestride rigtigheden af de fremfoerte omstaendigheder har begraenset sig til at henvise til den af Coopers og Lybrand foretagne undersoegelse, som hoejst fastslaar, at sagsoegeren i en vis periode var udsat for angreb fra en konkurrent, der tilboed sagsoegerens kunde Steen lavere priser, hvilket ikke beviser, at der ikke forelaa enighed om dette system, men alene at dets ivaerksaettelse stoedte paa vanskeligheder, hvilket Kommissionen aldrig har bestridt.
c) Rettens vurdering
189 Det bemaerkes, at 27. betragtning til beslutningen, sammenholdt med 26. betragtning, andet afsnit, maa fortolkes saaledes, at det ikke goeres gaeldende, at hver producent enkeltvis paatog sig at traeffe alle de foranstaltninger, der er naevnt dér, men at de enkelte producenter paa forskellige tidspunkter ved moederne sammen med de oevrige producenter vedtog en helhed af foranstaltninger, der er naevnt i beslutningen, og som gik ud paa at skabe gunstige betingelser for en prisforhoejelse, navnlig ved kunstigt at reducere udbuddet af polypropylen. Gennemfoerelsen af de enkelte foranstaltninger i denne helhed blev fordelt i henhold til en aftale mellem de forskellige producenter paa grundlag af deres saerlige situation.
190 Det maa fastslaas, at da sagsoegeren deltog i de moeder, hvor denne helhed af foranstaltninger blev vedtaget (navnlig moedet den 13.5., den 2. og den 21.9.1982 (bilag 24, 29 og 30 til den generelle meddelelse) ), tilsluttede selskabet sig denne, idet det ikke er fremkommet med indicier til stoette for det modsatte. Det fremgaar af foelgende passage i referatet af moedet den 2. september 1982, at systemet med "kontoledelse" blev vedtaget:
"about the dangers of everyone quoting exactly DM 2.00 A.' s point was accepted but rather than go below DM 2.00 it was suggested & generally agreed that others than the major producers at individual accounts should quote a few pfs higher. Whilst customer tourism was clearly to be avoided for the next month or two it was accepted that it would be very difficult for companies to refuse to quote at all when, as was likely, customers tried to avoid paying higher prices to the regular suppliers. In such cases producers would quote but at above the minimum levels for October".
("med hensyn til faren ved, at alle opgav en pris paa 2,00 DM, blev A.' s bemaerkning accepteret, men frem for at gaa under 2,00 DM blev det foreslaaet, og der var almindelig enighed om, at producenterne - bortset fra hovedleverandoererne til en bestemt kunde - skal angive en pris, der er faa pfennig hoejere. Mens 'kundeflakkeri' klart skal undgaas i den naeste maaned eller to, var der enighed om, at det vil vaere meget svaert for selskaberne helt at afslaa at give tilbud, naar kunderne sandsynligvis forsoeger at undgaa at betale hoejere priser til de saedvanlige leverandoerer. I saadanne tilfaelde vil producenterne afgive tilbud, men til priser, der ligger over niveauet for oktober").
Tilsvarende blev det paa moedet den 21. september 1982, som sagsoegeren deltog i, udtalt: "In support of the move, BASF, Hercules and Hoechst said they would be taking plant off line temporarily" ("BASF, Hercules and Hoechst sagde, at de for at stoette forhoejelsen midlertidigt ville saette et anlaeg ud af drift"), og ved moedet den 13. maj 1982 udtalte Fina: "Plant will be shut down for 20 days in August" ("Fabrikken vil vaere lukket 20 dage i august").
191 For saa vidt angaar systemet med "kontoledelse", bemaerkes, at det fremgaar af referatet af moederne den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse), den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse) og i foraaret 1983 (bilag 37 til den generelle meddelelse), som sagsoegeren deltog i, at de tilstedevaerende producenter under moederne tilsluttede sig dette system.
192 Hertil kommer, at det er uden betydning, at sagsoegeren forsoeger at godtgoere, at selskabet ikke kunne vaere indblandet i dette system, idet det ikke var blevet udpeget til kundeadministrator for selskabets stoerste kunder. Det er saaledes ikke afgoerende, om der set fra leverandoerens synspunkt er tale om en stor kunde, men derimod, om leverandoeren - i dette tilfaelde Hoechst - er vaesentlig set fra synspunktet hos den kunde, som leverandoeren er blevet udnaevnt til kundeadministrator for. Det maa fastslaas, at sagsoegeren ved alene at anfoere, at selskabet ikke var blevet udpeget som kundeadministrator for flere af selskabets vigtigste kunder, ikke har gendrevet Kommissionens anbringende om, at selskabet var hovedleverandoer til sin kunde Steen, som selskabet var blevet udpeget til kundeadministrator for (jf. tabel 3 i bilag 33 til den generelle meddelelse). Sagsoegeren har i oevrigt hverken haevdet eller godtgjort, at selskabet var den vigtigste leverandoer til en af sine vigtigste kunder, som det ikke desto mindre ikke var blevet udpeget til kundeadministrator for.
193 Ivaerksaettelsen af dette system bekraeftes af referatet af moedet den 3. maj 1983 (bilag 38 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres:
Belgium. "A long discussion took place on the 5 Belgian A/Cs ... Generally speaking raffia prices appeared to be from (BFR) 32.50 to 34.50 and fibre prices from 37 to 37.50. The point was made that some other accounts were lower than the target customers. It was agreed that contenders would quote BFR 36 ind May with non-contenders offering 38."
("Belgien. En laengere diskussion fandt sted vedroerende de fem belgiske A/Cs. ... Det blev generelt anfoert, at rafiapriserne androg mellem 32,50 og 34,50 BFR og fiberpriserne mellem 37 og 37,50 BFR. Det blev meddelt, at visse andre kunder laa lavere end maalkunderne. Det blev aftalt, at 'contenders' skulle kraeve en pris paa 36 BFR i maj, mens 'non-contenders' skulle tilbyde 38.")
"Denmark. A long discussion took place on Jacob Holm who is asking for quotations for the 3rd quarter. Is was agreed not to do this and to restrict offers to the end of June. April/May levels were at DKR 6.30 (DM 1.72). Hercules was definitely in and should not have been so. To protect BASF, it was agreed that CWH(uels) + ICI would quote DKR 6.75 from now to end June (DM 1.85) ..."
"Danmark. En laengere diskussion fandt sted vedroerende Jacob Holm, der har anmodet om prisnedsaettelse for tredje kvartal. Moededeltagerne besluttede ikke at goere dette og at begraense tilbuddene indtil udgangen af juni. I april og maj androg priserne ca. 6,30 DKR (1,72 DM). Det er klart, at Hercules var med og burde ikke have vaeret det. For at beskytte BASF blev det besluttet, at CWH(uels) + ICI skulle angive en pris paa 6,75 DKR fra nu og til udgangen af juni (1,85 DM) ..."
Denne ivaerksaettelse blev bekraeftet ved ICI' s besvarelse af begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), hvori der anfoeres foelgende vedroerende moedereferatet:
"In the Spring of 1983 there was a partial attempt by some producers to operate the 'Account Leadership' scheme ... Since Hercules had not declared to the 'Account Leader' its interest in supplying Jacob Holm, the statement was made at this meeting in relation to Jacob Holm that 'Hercules were definitely in and should not have been so' . It should be made clear that this statement refers only to the Jacob Holm account and not to the Danish market. It was because of such action by Hercules and others that the 'Account Leadership' scheme collapsed after at most two months of partial and ineffective operation.
The method by which Huels and ICI should have protected BASF was by quoting a price of DKR 6.75 for the supply of raffia grade polypropylene to Jacob Holm until the end of June."
("I foraaret 1983 forsoegte nogle producenter at ivaerksaette systemet med kontoledelse ... Da Hercules ikke havde meddelt kundeadministratoren, at Hercules var rede til at sikre leverancerne til Jacob Holm, blev det under dette moede vedroerende Jacob Holm fastslaaet, at 'det er klart, at Hercules var med, og ikke burde have vaeret det' . Det skal understreges, at denne udtalelse kun vedroerer kunden Jacob Holm og ikke det danske marked. Det var paa grund af en saadan adfaerd fra Hercules og andre, at systemet med kontoledelse faldt fra hinanden efter hoejst to maaneder, hvorunder det kun havde fungeret delvist og ineffektivt.
Den metode, hvorved Huels and ICI skulle have beskyttet BASF bestod i at citere en pris paa 6,75 DKR for levering af polypropylen af rafiakvalitet til Jacob Holm indtil udgangen af juni.")
194 Retten skal endvidere fastslaa, at sagsoegeren ikke specifikt har bestridt at have deltaget i beslutningen om andre foranstaltninger, der skulle lette ivaerksaettelsen af prisinitiativerne.
195 Det foelger af det anfoerte, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, som blev enige om de i beslutningen naevnte foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne.
E - Maengdemaal og kvoter
a) Den anfaegtede retsakt
196 Det anfoeres i beslutningen (31. betragtning, tredje afsnit), at der paa moedet den 26. og 27. september 1979 "var enighed om behovet for en fast kvoteordning", og der henvises i referatet af moedet til en ordning, der var blevet foreslaaet eller vedtaget i Zuerich, og som gik ud paa at begraense det maanedlige salg til 80% af det gennemsnitlige salg i aarets foerste otte maaneder.
197 Endvidere anfoeres det i beslutningen (52. betragtning), at der foer august 1982 blev foretaget forskellige former for markedsopdeling. Hver producent fik tildelt en procentvis andel af det anslaaede marked, men der fandt paa dette stadium ingen systematisk, forudgaaende begraensning af den samlede produktion sted. Overslag over det samlede marked maatte derfor loebende revideres, og hver producents salg i absolutte maengder maatte tilpasses til den tildelte procentsats.
198 For 1979 blev der for hver enkelt producent fastsat maengdemaal (i tons), der i det mindste delvis var baseret paa deres faktiske salg i de foregaaende tre aar. Tabeller fundet hos ICI viser det "reviderede maal" for hver enkelt producent for 1979 sammenholdt med de paagaeldende producenters faktiske salg i Vesteuropa i denne periode (54. betragtning til beslutningen).
199 I slutningen af februar 1980 blev producenterne enige om maal - igen udtrykt i tons - for 1980 paa basis af et anslaaet aarligt marked paa 1 390 000 tons. Ifoelge beslutningen (55. betragtning) blev der hos ATO og ICI fundet en raekke tabeller med de "fastsatte maal" for hver producent for 1980. Det oprindelige overslag paa 1 390 000 tons viste sig at vaere for optimistisk. Hver producents kvote maatte derfor reduceres, saa kvoterne kom til at stemme overens med et samlet forbrug i 1980 paa kun 1 200 000 tons. Bortset fra ICI og DSM svarede producenternes faktiske salg i det vaesentlige til deres maal.
200 Ifoelge beslutningen (56. betragtning) var markedsdelingen for 1981 genstand for lange og komplicerede forhandlinger. Ved moederne i januar 1981 enedes man om, at hver producent som en midlertidig foranstaltning med det formaal at lette ivaerksaettelsen af prisinitiativet for februar til marts skulle begraense sit maanedlige salg til 1/12 af 85% af 1980-maalet. Med henblik paa at faa fastlagt en mere permanent ordning oplyste hver producent paa moederne, hvilken maengde han haabede at kunne saelge i loebet af 1981. Sammenlagt var disse "oenskede maengder" imidlertid langt stoerre end den forventede efterspoergsel. Trods flere kompromisforslag fra Shell og ICI blev der ikke opnaaet enighed om en endelig kvoteaftale for 1981. Som en noedloesning gik producenterne ud fra den enkelte producents kvote i det foregaaende aar som teoretisk grundlag og indberettede deres faktiske salg i hver maaned paa moederne. Det faktiske salg blev saaledes kontrolleret paa grundlag af en teoretisk opdeling af det disponible marked, der var baseret paa 1980-kvoterne (57. betragtning til beslutningen).
201 Det anfoeres i beslutningen (58. betragtning), at der for 1982 blev fremsat komplicerede forslag til kvoteordninger, der gik ud paa at naa frem til en rimelig afvejning af forskellige faktorer, saasom hidtidige salgsresultater, oensker og disponibel kapacitet. Det samlede marked, der skulle deles mellem producenterne, blev anslaaet til 1 450 000 tons. Nogle producenter fremlagde detaljerede planer til markedsdelingsordninger, mens andre noejedes med blot at oplyse, hvad de forventede at kunne saelge. Monte og ICI forsoegte paa moedet den 10. marts 1982 at naa frem til en aftale. Det fremgaar imidlertid af beslutningen (58. betragtning, sidste afsnit), at man som i 1981 ikke naaede frem til nogen endelig aftale. I aarets foerste halvdel aflagde hver producent beretning om sin maanedlige omsaetning paa moederne, og omsaetningen blev sammenholdt med den paagaeldendes procentvise andel af salget i det foregaaende aar. Ifoelge beslutningen (59. betragtning) fortsatte forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteordning for 1983 paa moedet i august 1982, og ICI foerte bilaterale forhandlinger med hver af producenterne om denne nye ordning. Indtil der kunne indfoeres en saadan kvoteordning, blev producenterne opfordret til i anden halvdel af 1982 at begraense deres maanedlige salg til deres faktiske, procentvise andel af det samlede marked i de foerste seks maaneder af 1982. I 1982 havde markedsandelene saaledes for de mellemstore producenters vedkommende naaet en vis balance (af ATO betegnet som "quasi-konsensus"); blandt de store havde ICI og Shell fortsat raadet over en andel paa ca. 11%, mens Hoechst' s andel havde andraget 10,5%. Monte, der var den stoerste producent, havde opnaaet en markedsandel paa 15% i forhold til 14,2% i det foregaaende aar.
202 Ifoelge beslutningen (60. betragtning) opfordrede ICI for 1983 alle producenter til at meddele stoerrelsen af den kvote, de selv oenskede tildelt, og foreslaa, hvilken procentdel de oevrige producenter burde have tildelt. Monte, Anic, ATO, DSM, Linz, Saga og Solvay fremsatte hver isaer detaljerede forslag, ligesom de tre tyske producenter fremsatte et faelles forslag gennem BASF. De forskellige forslag blev behandlet paa edb for at faa beregnet et gennemsnit, der blev sammenholdt med de enkelte producenters oenskede markedsandel. ICI kunne paa grundlag heraf fremsaette forslag til retningslinjerne for en ny rammeaftale for 1983. ICI fandt, at det var af afgoerende betydning for udfaldet af enhver ny plan, at de "fire store" indtog en faelles holdning over for de oevrige producenter. Shell' s opfattelse - saaledes som den kom til udtryk over for ICI - var, at Shell, ICI og Hoechst hver burde have en kvote paa 11%. Ifoelge ICI' s forslag for 1983 skulle de italienske producenter have 19,8%, Hoechst og Shell skulle hver have 10,9% og ICI selv skulle have 11,1% (62. betragtning til beslutningen). Disse forslag blev droeftet paa moederne i november og december 1982. Ved moedet den 2. december 1982 blev der diskuteret et forslag, der i foerste omgang kun daekkede aarets foerste kvartal. Det fremgaar af referatet af dette moede, der blev udarbejdet af ICI, at ATO, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Monte og Solvay samt Hercules fandt deres tildelte kvote "acceptabel" (63. betragtning til beslutningen). Oplysningerne underbygges af notater fra en telefonsamtale, ICI foerte med Hercules den 3. december 1982.
203 Endvidere anfoeres det i beslutningen (63. betragtning, tredje afsnit), at et dokument, der blev fundet hos Shell, bekraefter, at der blev indgaaet en aftale, idet selskabet forsoegte ikke at overskride sin kvote. Dokumentet bekraefter endvidere, at en maengdekontrolordning blev viderefoert i andet kvartal 1983. For at holde markedsandelen i andet kvartal oppe i naerheden af 11% gav Shell-koncernen saaledes sine nationale salgsselskaber ordre til at reducere salget. Det bekraeftes af referatet af moedet den 1. juni 1983, at der fandtes en saadan aftale. Selv om der ikke i referatet naevnes kvoter, anfoeres det, at "eksperterne" udvekslede oplysninger om hver enkelt producents salg i den foregaaende maaned, hvilket indicerer, at der fandtes en kvoteordning (64. betragtning til beslutningen).
204 Det anfoeres i beslutningen (65. betragtning), at selv om et system med sanktioner for overskridelse af kvoter aldrig har vaeret i kraft, har den ordning, at hver producent under moederne indberettede, hvad man havde solgt i den foregaaende maaned, med fare for at blive kritiseret af de oevrige producenter, hvis de fandt, at der var blevet solgt for meget, udgjort en tilskyndelse for producenterne til ikke at overskride den tildelte kvote.
b) Parternes anbringender
205 Sagsoegeren har anfoert, at de af Kommissionen fremlagte dokumenter ikke godtgoer eksistensen af kvoteaftaler. Det er saaledes aabenbart, at flere af dokumenterne er blevet udfaerdiget efter udloebet af den periode, som de vedroerer, og paa basis af oplysninger, som foerst forelaa efterfoelgende. Dette er saaledes tilfaeldet med de dokumenter, som Kommissionen paaberaaber sig for at godtgoere eksistensen af kvoteaftaler i 1979 og 1980 (bilag 17, 55 og 59 til den generelle meddelelse). Desuden afsloerer anvendelsen af ordet "proposal" (forslag) i en raekke dokumenter utvetydigt, at det drejede sig om forslag og ikke aftaler. Dette er tilfaeldet med hensyn til tabellerne vedroerende 1980, 1981 og 1983 (bilag 56, 62 og 33 til den generelle meddelelse). Ordet "agreed" (aftalt), som er indeholdt i forskellige moedereferater og forskellige tabeller, er tvetydigt, for saa vidt det ikke alene kan henvise til en enighed, men ogsaa til en viljesoverensstemmelse, hvilket sagsoegeren allerede tidligere har anfoert. Ligeledes betyder ordet "acceptable" i en tabel, der er vedlagt referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse) ikke "accepteret". For at godtgoere eksistensen af kvoteaftaler i bestemte perioder har Kommissionen fremlagt dokumenter, der i virkeligheden vedroerer andre perioder (bilag 17, 40, 55 og 59 til den generelle meddelelse).
206 Sagsoegeren har anfoert, at da der ikke foreligger noget dokument, som udgoer et gyldigt bevis med hensyn til 1979 og 1980, og eftersom Kommissionen ikke har paaberaabt sig, at der foreligger kvoteaftaler for 1981 og 1982, paahviler det kun sagsoegeren at godtgoere, at der ikke er foert bevis for nogen aftale for foerste halvaar af 1983. Sagsoegeren har allerede anfoert, hvorfor referatet af moedet den 2. december 1982 ikke har beviskraft. Sagsoegeren har tilfoejet, at det interne dokument fra Shell, som Kommissionen har fremlagt (bilag 90 til den generelle meddelelse), ikke kan godtgoere eksistensen af en kvoteaftale, for saa vidt som det drejer sig om et internt dokument. Referatet af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse) indeholder heller ikke noget bevis for en kvoteaftale for andet kvartal 1983, eftersom referatet er affattet efter udloebet af dette kvartal, og de tal, der blev meddelt under moedet, vedroerte udelukkende den forloebne periode.
207 Under hensyn til svagheden ved de af Kommissionen fremfoerte beviser burde Kommissionen have undersoegt, om virksomhederne har fulgt en faelles adfaerd paa markedet svarende til de kvoter, der haevdes at vaere aftalt under moederne. Tabel 1 og 8 til beslutningen viser, at virksomhederne udviste en forskellig adfaerd i forhold til de paastaaede aftalte kvoter, idet producenterne ofte holdt sig inden for den paastaaede kvote.
208 Sagsoegeren har anfoert, at den udvikling i markedsandele fra 1979 til 1983, der er illustreret i tabel 1 til beslutningen, viser, hvor usandsynligt det er, at den paastaaede kvoteaftale er blevet indgaaet. Det fremgaar af denne tabel, at sagsoegeren mellem 1979 og 1983 har mistet 2,1% i markedsandele, hvilket svarer til et tab paa 17% i forhold til sagsoegerens markedsandel i 1979. For perioden fra 1977 til 1983 er tabet af markedsandele endnu stoerre. I modsaetning til Kommissionens opfattelse (91. betragtning til beslutningen) skyldes disse tab ikke, at der er givet indroemmelse til nye virksomheder paa omraadet. Det er ulogisk og i strid med de foreliggende interesser at tilskrive Hoechst et ensidigt afkald paa markedsandele, mens ICI og Shell i det vaesentlige har opretholdt deres stilling eller begraenset deres tab til maksimalt 0,5%, samt at den stoerste producent, Monte, har foroeget sin markedsandel, hvilket fremgaar af de oplysninger, som Kommissionen har givet i tabel 1 til beslutningen.
209 Sagsoegeren har endvidere som eksempel anfoert, at tabel 8 til beslutningen over de forskellige producenters faktiske salg i 1980 viser, at samtlige producenter, med undtagelse af én, ikke har overskredet den kvote, som haevdes af vaere aftalt. Sagsoegeren har tilfoejet, at ikke i en eneste tabel svarer de faktiske salg til de paastaaede aftalte maal, og at de forskellige virksomheders markedsandele har vaeret underkastet kontinuerlige udsving. Domstolen har imidlertid fastslaaet, at forskellen mellem de faktiske markedsandele og de kvoter, som haevdes at vaere aftalt, har en meget stor bevisvaerdi, naar beskyldningen vedroerer et kvotearrangement (dom af 17.7.1970, sag 41/69, ACF Chemiefarma NV mod Kommissionen, Sml. s. 107, praemis 150 ff., org. ref.: Rec. s. 661).
210 Sagsoegeren har af denne gennemgang udledt, at Kommissionens konklusioner i henhold til tabel 1 og 8 til beslutningen er fejlagtige, for saa vidt som tabellerne i virkeligheden viser, at der ikke er blevet indgaaet nogen kvoteaftale.
211 Sagsoegeren har endelig i det vaesentlige paa grund af professor Albach' s sagkyndige erklaering anfoert, at markedet var praeget af en meget haard konkurrence. Konkurrencen paa priser var meget livlig, og Hoechst ser derfor ikke hvilken rimelig grund, der skulle have foranlediget selskabet til dels spontant at give afkald paa sine markedsandele, dels at drage fordel af dette afkald gennem en mindre haard priskonkurrence. Sagsoegerens tab af markedsandele svarer til opgivelse af visse markedsstillinger som foelge af konkurrencepresset.
212 Kommissionen har derimod anfoert, at der er blevet indgaaet kvoteaftaler for 1979, 1980 og 1983. Kommissionen mener ikke, at der er blevet indgaaet nogen endelig aftale for 1981 og 1982, men at der er blevet vedtaget foreloebige loesninger.
213 For saa vidt angaar 1979 mener Kommissionen, at det fremgaar utvetydigt af tabellen med overskriften "Producers' Sales to West Europe" (bilag 55 til den generelle meddelelse), at Hoechst har deltaget i en kvoteordning. Tabellen angiver for de forskellige producenter deres omsaetning i 1976, 1977 og 1978, der er blevet lagt til grund ved fordelingen af markedsandele i 1979. Tabellen indeholder endvidere en kolonne med overskriften "revised target" for dette aar. Kommissionen mener, at maalkvoterne for 1979 blev udarbejdet i 1979 og ikke i 1980. Dette dokument bekraeftes endvidere af et referat af et producentmoede afholdt den 26. og 27. september 1979 (bilag 12 til den generelle meddelelse), som viser, at der herunder blev droeftet spoergsmaalet om salgsmaal, og at deltagerne anerkendte, at et strengt kvotesystem var noedvendigt.
214 For saa vidt angaar 1980 har Kommissionen gjort gaeldende, at der blev indgaaet en kvoteaftale. Den har til stoette herfor navnlig henvist til en tabel af 28. februar 1980 med overskriften "Polypropylene - Sales target 1980 (kt)", der blev fundet hos ATO (bilag 60 til den generelle meddelelse). I denne tabel sammenlignes for alle de vesteuropaeiske producenter "1980 target", "opening suggestions", "proposed adjustments" og "agreed targets 1980". Dette dokument viser, hvorledes kvoterne er blevet fastsat. Kommissionens opfattelse underbygges af referatet af to moeder i januar 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse), hvorunder salgsmaalene blev sammenlignet med de maengder, de enkelte producenter faktisk havde solgt. Kommissionen har understreget, at formaalet med kvoteordningen var at stabilisere markedsandelene. Aftalerne er derfor udtrykt i markedsandele, der efterfoelgende blev omregnet til maengdemaal for at kunne anvendes som referencetal. Var der ikke foretaget en saadan omregning, havde det ikke vaeret muligt at fastslaa, fra hvilket tidspunkt en deltager i kartellet skulle bremse sit salg i henhold til aftalerne. Af hensyn hertil var det noedvendigt at fastsaette den totale salgsmaengde. Det oprindelige overslag for 1980 viste sig at vaere for optimistisk, og de totale salgsmaengder, der oprindeligt var fastsat, maatte aendres flere gange, saaledes at de maengder, der var tildelt de enkelte virksomheder, blev justeret. Ifoelge Kommissionen er der saaledes foert bevis for eksistensen af en kvoteaftale i 1980.
215 Med hensyn til 1981 har Kommissionen erkendt, at der ikke kunne indgaas en kvoteaftale for hele aaret. Producenterne blev dog som en midlertidig foranstaltning enige om i februar og marts at reducere deres maanedlige salg til 1/12 af 85% af det "maal", der var aftalt for det foregaaende aar, saaledes som det fremgaar af referatet af to moeder i januar 1981. For det oevrige maaneder var der tale om en ordning med loebende kontrol med de maengder, de forskellige producenter udboed paa markedet.
216 For saa vidt angaar 1982 forelaa der samme situation som i 1981. Selv om der ikke var indgaaet en kvoteaftale, blev der dog foretaget kontrol med de forskellige producenters markedsandele under moeder den 9. juni og 20. august 1982 (bilag 25 og 28 til den generelle meddelelse), samt under moeder i oktober, november og december 1982 (bilag 31-33 til den generelle meddelelse). Kommissionen har anfoert, at der for denne periode forelaa relativt stabile markedsandele. Dette bekraeftes af et dokument fundet hos ATO (bilag 72 til den generelle meddelelse), der betegner situationen som vaerende praeget af "quasi-konsensus". Kommissionen har endvidere henvist til konstateringerne i beslutningens 58. og 59. betragtning.
217 Endvidere har Kommissionen anfoert, at den er i besiddelse af oplysninger om "oenskede maengder" og forslag, som producenterne efter anmodning fra ICI fremkom med for dem selv og de andre producenter, og som blev meddelt ICI med henblik paa indgaaelse af en kvoteaftale for 1983 (bilag 74-84 til den generelle meddelelse). Forslagene blev behandlet paa edb for at faa beregnet et gennemsnit, der blev sammenholdt med de enkelte producenters oenskede maengder (bilag 85 til den generelle meddelelse). Ud over disse dokumenter har Kommissionen henvist til et internt notat fra ICI med overskriften "Polypropylene framework 1983" (bilag 86 til den generelle meddelelse), hvori ICI beskriver de generelle retningslinjer for en fremtidig kvoteaftale, og til et andet internt notat fra ICI med overskriften "Polypropylene framework" (bilag 87 til den generelle meddelelse), hvoraf det fremgaar, at ICI ansaa en kvoteaftale for absolut noedvendig.
218 Kommissionen har anfoert, at talrige sammenfaldende indicier godtgoer eksistensen af en kvoteaftale for foerste kvartal. Kommissionen har for det foerste i denne henseende henvist til tabel 2, der var vedlagt referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse). Denne tabel angiver for hver enkelt producent en kvote, der for de fleste af virksomhedernes vedkommende er forsynet med en stjerne, der henviser til ordet "acceptable", der er anfoert under tabellen. Det kan heraf udledes, at der var blevet truffet et betydeligt skridt hen imod en kvoteaftale, eftersom samtlige producenter havde godkendt princippet om en saadan aftale, og de fleste af dem havde accepteret den individuelle kvote, som de var blevet tildelt. Det fremgaar desuden at et internt notat fra ICI af september 1982 (bilag 35 til den generelle meddelelse), at ICI allerede i begyndelsen af 1983 havde anset udarbejdelsen af en kvoteaftale for noedvendig af hensyn til kartellets gnidningsloese funktion. Disse dokumenter godtgoer, at man havde udvist betydelige anstrengelser for at naa frem til en kvoteaftale for foerste kvartal 1983.
219 Kommissionen har videre anfoert, at forslagene foerte til, at der blev indgaaet en aftale. Kommissionen har herved med hensyn til foerste kvartal henvist til et internt notat fra Shell (bilag 90 til den generelle meddelelse), der viser, at dette selskab tiltraadte en kvoteaftale for 1983, idet det meddelte sine datterselskaber, at de skulle reducere salget for at overholde kvoten ("This compares with W.E. Sales in 1Q of 43 kt: and would lead to a market share of approaching 12% and well above the agreed Shell target of 11%" ("Dette tal skal sammenlignes med et salg i Vesteuropa paa 43 kt i foerste kvartal, og ville foere til en markedsandel, der naermer sig 12% og ligger en del over Shell' s aftalte maal paa 11%") ). For at en saadan aftale kunne fungere og faa tilslutning fra de involverede virksomheder, maatte den ifoelge Kommissionen finde anvendelse paa alle virksomheder inden for en branche. Hoechst maa derfor noedvendigvis have deltaget i denne aftale.
220 Det samme gaelder med hensyn til andet kvartal 1983, hvilket underbygges af referatet af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse) og en tabel, hvori "1983 aspirations" fastlaegges paa grundlag af omsaetningen i foerste halvaar af 1982 (bilag 84 til den generelle meddelelse). Disse dokumenter viser ifoelge Kommissionen, at udvekslingen af oplysninger om salgsmaengder blev anvendt til at kontrollere kvoterne.
221 For saa vidt angaar Hoechst' s argumenter vedroerende forringelsen af selskabets markedsandel har Kommissionen anfoert, at disse argumenter ikke afkraefter Kommissionens konstateringer, for saa vidt som et notat fra ICI (bilag 98 til den generelle meddelelse), klart angiver de "fire stores" strategi mht. markedsandele. Disse har nemlig udtrykkeligt taget hensyn til den omstaendighed, at indgaaelsen af en aftale om opdeling af markedet ikke noedvendigvis indebar, at denne aftale ville faa succes paa alle punkter. Desuden angives det i tabel 8 til beslutningen, at de vesteuropaeiske polypropylenproducenters markedsandele har udvist en bemaerkelsesvaerdig stabilitet i den periode, som var omfattet af kvoteaftalerne. De udsving, som er naevnt i professor Albach' s sagkyndige erklaering med hensyn til det tyske marked, er blevet udlignet ved tilsvarende udsving paa de andre markeder.
c) Rettens vurdering
222 Det bemaerkes, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, hvorunder producenterne droeftede deres salgsmaengder og udvekslede oplysninger herom.
223 Samtidig med, at sagsoegeren deltog i moederne, fremgaar selskabets navn ogsaa af forskellige tabeller (bilag 55-61 til den generelle meddelelse), hvis indhold klart viser, at de skulle anvendes til at fastlaegge salgsmaal. De fleste sagsoegere har i deres svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten indroemmet, at det ikke havde vaeret muligt at opstille de tabeller, der blev fundet hos ICI, ATO og Hercules, paa grundlag af statistikker fra Fides-systemet. ICI har i oevrigt i sit svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) vedroerende en af disse tabeller oplyst, at "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" ("kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv"). Kommissionen lagde derfor med rette til grund, at oplysningerne i tabellerne var givet af Hoechst i forbindelse med de moeder, selskabet deltog i. Sagsoegerens anbringende om, at de naevnte tabeller er interne dokumenter, udarbejdet paa grundlag af Fides-statistikker, maa derfor forkastes.
224 Med det ordvalg, der er anvendt i tabellerne vedroerende 1979 og 1980 (som f.eks. "revised target", "opening suggestions", "proposed adjustments" og "agreed targets"), kan det laegges til grund, at der blev opnaaet enighed mellem producenterne.
225 Hvad naermere angaar 1979 finder Retten paa grundlag af referatet af moedet den 26. og 27. september 1979 (bilag 12 til den generelle meddelelse) og den udaterede tabel med overskriften "Producers' Sales to West Europe", der blev fundet hos ICI (bilag 55 til den generelle meddelelse), og hvori der for alle de vesteuropaeiske polypropylenproducenter er angivet deres omsaetning i kilotons for 1976, 1977 og 1978 samt tal i kolonnerne "1979 actual", "revised target" og "79", at der ved moedet var enighed om, at kvoteordningen i aarets tre sidste maaneder maatte strammes op. Det fremgaar saaledes af ordet "tight" sammenholdt med begraensningen af salget til 80% af 1/12 af det fastsatte aarlige salg, at den oprindeligt fastlagte ordning for 1979 maatte strammes op i de tre sidste maaneder. Denne fortolkning af referatet underbygges af den naevnte tabel, fordi denne tabel under overskriften "79" i sidste kolonne til hoejre for kolonnen "revised target" indeholder tal, der maa svare til de oprindeligt fastsatte kvoter. Kvoterne maatte begraenses, fordi de var fastlagt paa grundlag af en for optimistisk vurdering af markedet, saaledes som det ogsaa var tilfaeldet for 1980. Disse konstateringer paavirkes ikke af, at ICI - som naevnt i beslutningens 31. betragtning, tredje afsnit - henviste til en ordning, "der var blevet foreslaaet eller vedtaget i Zuerich, og som gik ud paa at begraense det maanedlige salg til 80% af det gennemsnitlige salg i aarets foerste otte maaneder". Denne henvisning sammenholdt med 54. betragtning til beslutningen maa netop forstaas saaledes, at der tidligere var fastsat salgsmaal for det maanedlige salg i de foerste otte maaneder af 1979.
226 Hvad angaar 1980 finder Retten, at det af den tabel af 26. februar 1980, der blev fundet hos ATO (bilag 60 til den generelle meddelelse), og som indeholder en kolonne med overskriften "agreed targets 1980", samt af referaterne af moederne i januar 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse), hvorunder producenterne, herunder sagsoegeren, sammenlignede de faktisk solgte maengder ("Actual kt") med de fastlagte maal ("Target kt"), fremgaar, at der for hele aaret var fastsat salgsmaal. Det skal herved fastslaas, at den omstaendighed, at de tal, der er anfoert for sagsoegeren som "maal" for 1980, afviger for saa vidt angaar tabellen af 26. februar 1980, hvor der er angivet 165 kt, og for saa vidt angaar referatet af moederne i januar 1980, hvor der er angivet 142,8 kt, ikke kan afkraefte denne konstatering, da producenternes forudsigelser mht. markedets stoerrelse i 1980 har maattet nedjusteres i loebet af dette aar, hvilket - i samme forhold - foerte til en aendring af de kvoter, som var blevet tildelt sagsoegeren og de oevrige producenter. I februar 1980 var de fastlagte kvoter baseret paa et marked paa 1 390 kt i kolonnen "agreed targets 1980", mens det i januar 1981 viste sig, at markedet var begraenset til 1 200 kt.
227 Det skal tilfoejes, at det fremgaar af samme referat af moederne i januar 1981, at Hoechst har fremlagt salgstal for 1980 med henblik paa at sammenligne dem med de for 1980 fastlagte og accepterede salgsmaal.
228 Med hensyn til 1981 bemaerkes, at det over for producenterne er gjort gaeldende, at de deltog i forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteaftale for dette aar, at de i forbindelse hermed gav meddelelse om deres oenskede salgsmaengder, og at de som en midlertidig foranstaltning, indtil der blev indgaaet en saadan aftale, blev enige om i februar og marts 1981 at reducere deres maanedlige salg til 1/12 af 85% af det "maal", der var aftalt for 1980, at de for resten af aaret paatog sig den samme teoretiske kvote som i det foregaaende aar, at de hver maaned gav oplysninger om deres salg ved moederne, og at de kontrollerede, at deres salg laa inden for den tildelte teoretiske kvote.
229 At der fandt forhandlinger sted mellem producenterne med henblik paa at indfoere en kvoteordning, og at de under disse forhandlinger meddelte deres "oenskede maengder", bekraeftes af forskellige dele af bevismaterialet, bl.a. tabeller, hvori der for hver producent angives faktisk omsaetning ("actual") og "targets" for 1979 og 1980 samt "aspirations" for 1981 (bilag 59, 60 og 61 til den generelle meddelelse), en tabel, der er affattet paa italiensk, og hvori der for hver producent angives vedkommendes kvote for 1980, andre producenters forslag med hensyn til, hvilken kvote vedkommende skulle tildeles for 1981, og producentens egne "ambitions" for 1981 (bilag 62 til den generelle meddelelse), samt et internt notat fra ICI (bilag 63 til den generelle meddelelse), hvori der er en beskrivelse af udviklingen i forhandlingerne, og det anfoeres:
"Taking the various alternatives discussed at yesterday' s meeting we would prefer to limit the volume to be shared to no more than the market is expected to reach in 1981, say 1.35 million tonnes. Although there has been no further discussion with Shell, the four majors could set the lead by accepting a reduction in their 1980 target market share of about 0.35% provided the more ambitious smaller producers such as Solvay, Saga, DSM, Chemie Linz, Anic/SIR also tempered their demands. Provided the majors are in agreement the anomalies could probably be best handled by individual discussions at Senior level, if possible before the meeting in Zurich." PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0010.3
("Af de forskellige alternativer, der blev droeftet paa moedet i gaar, vil vi foretraekke, at den maengde, der skal fordeles, begraenses til det forventede marked i 1981, dvs. 1,35 mio. tons. Selv om der ikke har vaeret yderligere forhandlinger med Shell, kunne de fire store gaa foran og acceptere en reduktion i deres maal for markedsandelen i 1980 paa ca. 0,35% under forudsaetning af, at de mere ambitioese blandt de mindre producenter som Solvay, Saga, DSM, Chemie Linz og Anic/SIR ogsaa nedsaetter deres krav. Saafremt de store er enige, kan problemerne sikkert bedst loeses ved individuelle droeftelser paa chef-niveau, helst inden moedet i Zuerich.")
Dette dokument er vedlagt en opstilling med forslag til kompromis, hvori den enkelte producents resultat sammenlignes med 1980 ("% of 1980 target").
230 Det fremgaar af referatet af moederne i januar 1981, at det som en midlertidig foranstaltning blev vedtaget, at det maanedlige salg i februar og marts 1981 skulle reduceres til 1/12 af 85% af det maal, der var aftalt for det foregaaende aar. Det anfoeres saaledes i referatet:
"In the meantime (February-March) monthly volume would be restricted to 1/12 of 85% af the 1980 target with a freeze on customers."
("I mellemtiden (februar-marts) reduceres det maanedlige salg til 1/12 af 85% af maalet for 1980, og der lukkes for tilgang af kunder.")
231 Det forhold, at producenterne for resten af aaret paatog sig den samme teoretiske kvote som i det foregaaende aar og kontrollerede, at deres salg laa inden for denne kvote, ved hver maaned at udveksle oplysninger om deres salg, er bevist ved tre dokumenter i sammenhaeng. Det drejer sig for det foerste om en tabel af 21. december 1981 (bilag 67 til den generelle meddelelse), hvori der for hver producent er angivet salget opdelt paa maaneder, og de sidste tre kolonner vedroerende november og december samt aarets samlede salg er tilfoejet i haanden. Endvidere drejer det sig om en udateret tabel, der er affattet paa italiensk, med overskriften "Scarti per società" ("Fravigelser opdelt paa selskaber" (bilag 65 til den generelle meddelelse) ). I tabellen, der blev fundet hos ICI, sammenlignes for hver producent for perioden januar - december 1981 tallene for faktisk salg ("actual") med de teoretiske tal ("theoretic"). Endelig drejer det sig om en udateret tabel, der blev fundet hos ICI (bilag 68 til den generelle meddelelse). Heri sammenlignes den enkelte producents omsaetning og markedsandel i perioden januar - november 1981 med de tilsvarende tal for 1979 og 1980, og paa grundlag heraf er der udarbejdet en prognose for slutningen af aaret.
232 Den foerste tabel viser saaledes, at producenterne udvekslede oplysninger om deres maanedlige salg. Naar dette sammenholdes med sammenligningerne mellem disse tal og de faktiske tal for 1980 - som foretages i de to andre tabeller, der vedroerer samme periode - underbygger det forhold, at producenterne paa denne maade udvekslede oplysninger, som en erhvervsdrivende normalt behandler strengt fortroligt, beslutningens konklusioner.
233 At sagsoegeren deltog i disse forskellige handlinger fremgaar dels af, at selskabet deltog i moeder, hvorunder disse handlinger blev foretaget, navnlig moederne i januar 1981, dels af, at selskabets navn naevnes i de ovennaevnte dokumenter. Det bemaerkes i oevrigt, at ICI i sit svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten - som andre sagsoegere har henvist til i deres svar - om nogle af tallene i disse tabeller har oplyst, at det ikke havde vaeret muligt at udlede dem af statistikkerne fra Fides-systemet.
234 For saa vidt angaar 1982 bemaerkes, at det over for producenterne er gjort gaeldende, at de deltog i forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteaftale for dette aar, at de i forbindelse hermed gav meddelelse om deres oenskede salgsmaengder, at de - da der ikke blev indgaaet en endelig aftale - ved moederne orienterede om deres maanedlige omsaetning i foerste halvaar, som blev sammenlignet med den procentvise andel af salget i det foregaaende aar, og at de i andet halvaar bestraebte sig paa at begraense deres maanedlige salg til den procentvise markedsandel i aarets foerste halvdel.
235 Det forhold, at der fandt forhandlinger sted mellem producenterne med henblik paa at indfoere en kvoteordning, og at de i forbindelse hermed udvekslede oplysninger om deres oensker, bekraeftes for det foerste af et dokument med overskriften "Scheme for discussions 'quota system 1982' " (bilag 69 til den generelle meddelelse), hvori der for alle de virksomheder, beslutningen er rettet til, med undtagelse af Hercules, er angivet den maengde, som de hver isaer mente at have ret til, og for nogle producenter (alle med undtagelse af Anic, Linz, Petrofina, Shell og Solvay) den maengde, der efter deres opfattelse skulle tildeles de andre producenter. For det andet drejer det sig om et notat fra ICI med overskriften "Polypropylene 1982, Guidelines" [bilag 70, litra a), til den generelle meddelelse], hvori ICI analyserer de igangvaerende forhandlinger. For det tredje er der tale om en tabel af 17. februar 1982 [bilag 70, litra b), til den generelle meddelelse], hvori de forskellige forslag til fordeling af salget sammenlignes - i det ene af disse forslag, der har overskriften "ICI Original Scheme", foretages der af Monte i en anden, haandskrevet tabel mindre aendringer i en kolonne med overskriften "Milliavacca 27/1/82" [det er navnet paa en medarbejder hos Monte; bilag 70, litra c), til den generelle meddelelse]. Endelig er der tale om en tabel, der er affattet paa italiensk (bilag 71 til den generelle meddelelse), og som indeholder et komplekst forslag (beskrevet i beslutningens 58. betragtning, tredje afsnit i.f.).
236 Der er foert bevis for de foranstaltninger, der blev truffet i foerste halvaar, ved referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres:
"To support the move a number of other actions are needed a) limit sales volume to some agreed prop. of normal sales."
["For at stoette prisforhoejelsen maa der traeffes en raekke andre foranstaltninger a) begraense salget til en vis aftalt del af det normale salg."]
Sagsoegeren har desuden under samme moede erklaeret:
"Trying to stabilise German market by selling extra tonnage in ROW markets - already have achieved 50% of 1982 target for overseas sales. In 1982 will not sell more in total than i 1981, might possibly be less. Stocks currently 1.5 months + living from hand to mouth on copolymers. Don' t expect too much of a drop in demand in Germany in Summer months + therefore no pressure to seek volume for next 3-5 months or even for remainder of year."
("Vi vil forsoege at stabilisere det tyske marked ved at saelge mere paa ROW-markeder (' ROW' = 'resten af verden' ) og vi har allerede naaet 50% af 1982-maalet for oversoeiske salg. Den samlede maengde af vores salg i 1982 vil ikke overstige 1981-salget, og vil muligvis vaere lavere. Lagerbeholdningen er i oejeblikket 1,5 maaneder + lever fra haanden til munden med hensyn til copolymerisater. Forvent ikke noget saerligt fald i efterspoergslen i Tyskland i sommermaanederne + derfor ingen pression med henblik paa at foroege salget i de naeste 3-5 maaneder eller endog for resten af aaret.")
237 At disse foranstaltninger blev gennemfoert, bekraeftes af referatet af moedet den 9. juni 1982 (bilag 25 til den generelle meddelelse), der er vedlagt en tabel, hvori der for hver producent er angivet det faktiske tal ("actual") for salget i januar - april 1982 sammenlignet med et teoretisk tal "based on 1981 av[erage] market share", af referatet af moedet den 20. og 21. juli 1982 (bilag 26 til den generelle meddelelse), for saa vidt angaar perioden fra januar til maj 1982, og af referatet af moedet den 20. august 1982 (bilag 28 til den generelle meddelelse), for saa vidt angaar perioden fra januar - juli 1982.
238 De foranstaltninger, der blev truffet for andet halvaar, er bevist ved referatet af moedet den 6. oktober 1982 (bilag 31 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres: "In October this would also mean restraining sales to the Jan/June achieved market share of a market estimated at 100 kt" og "Performance against target in September was reviewed" ("I oktober vil dette indebaere, at salget begraenses til den markedsandel, der blev opnaaet fra januar til juli, paa grundlag af et forventet marked paa 100 kt" og "De resultater, der var opnaaet i september, blev vurderet i forhold til maalet"). Dette referat er vedlagt en tabel med overskriften "September provisional sales versus target (based on Jan-June market share applied to demand est(imated) at 120 kt)" - ("Foreloebigt salg i september i forhold til maalet (beregnet paa grundlag af markedsandelen i januar til juni ud fra en forventet efterspoergsel paa 120 kt)"). Det bekraeftes af referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse), at disse foranstaltninger blev opretholdt. Referatet er vedlagt en tabel, hvori det faktiske salg i november 1982 ("Actual") sammenlignes med teoretiske tal ("Theoretical") beregnet paa grundlag af "J-June % of 125 kt". I denne henseende kan den omstaendighed, at der i et internt notat fra ICI af december 1982 (bilag 35 til den generelle meddelelse) beklages mangelen paa en kvoteaftale, ikke afkraefte denne konstatering, for saa vidt som det, der beklages, er mangelen paa en aftale for 1983, hvilket fremgaar af foelgende passus:
"I feel it is essential for the meeting to decide on the first quarter volume as any delay until January would mean that a very significant part of the agreement period will already have been committed ... Also, the agreement must start in January if any benefits accruing from it will be recognised before the end of March."
("Jeg mener, at det er vigtigt (det drejer sig klart om moedet den 21.12.1982), at der traeffes en beslutning om salgsmaengderne for foerste kvartal, idet enhver forsinkelse indtil januar ville betyde, at der allerede bestaar forpligtelser for en betydelig del af aftaleperioden ... Aftalen skal have virkning fra januar, hvis den skal kunne fremkalde maerkbare virkninger inden udgangen af marts.")
239 For saa vidt angaar 1981 og de to halvaar af 1982 finder Retten, at Kommissionen af det forhold, at der ved de regelmaessige moeder var en gensidig kontrol af, at der blev gennemfoert et system med begraensning af det maanedlige salg paa grundlag af salget i en tidligere periode, med rette har udledt, at dette system var vedtaget af moededeltagerne.
240 For saa vidt angaar 1983 bemaerkes, at det fremgaar af de dokumenter, Kommissionen har fremlagt (bilag 33, 85 og 87 til den generelle meddelelse), at polypropylenproducenterne i slutningen af 1982 og begyndelsen af 1983 droeftede en kvoteordning for 1983, at sagsoegeren deltog i de moeder, hvor disse droeftelser fandt sted, og at selskabet i denne forbindelse gav oplysninger om sit salg, samt at der i tabel 2, som er vedlagt referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse) er anfoert ordet "acceptable" ved siden af den kvote, som er anfoert ud for sagsoegerens navn.
241 Sagsoegeren deltog saaledes i forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteordning for 1983.
242 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt forhandlingerne faktisk foerte til et resultat med hensyn til de to foerste kvartaler af 1983, saaledes som det anfoeres i beslutningen (63. betragtning, tredje afsnit, og 64. betragtning), bemaerkes, at det fremgaar af referatet af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse), at sagsoegeren ved moedet oplyste sin omsaetning i maj maaned paa samme maade som ni andre virksomheder. Endvidere anfoeres foelgende i referatet af et internt moede i Shell-koncernen den 17. marts 1983 (bilag 90 til den generelle meddelelse):
"... and would lead to a market share of approaching 12% and well above the agreed Shell target of 11%. Accordingly the following reduced sales targets were set and agreed by the integrated companies."
("... og ville foere til en markedsandel, der naermer sig 12% og ligger en del over Shell' s aftalte maal paa 11%. Foelgende reducerede salgsmaal blev fastsat af og aftalt med selskaberne i koncernen.")
De nye maengder er angivet, og herefter anfoeres foelgende:
"this would be 11.2 % of a market of 395 kt. The situation will be monitored carefully and any change from this agreed plan would need to be discussed beforehand with the other PIMS members".
("dette vil svare til 11,2% af et marked paa 395 kt. Situationen foelges noeje, og enhver aendring i den aftalte plan skal foerst droeftes med de andre PIMS-medlemmer").
243 Retten finder, at Kommissionen ved at sammenholde disse to dokumenter med rette har udledt, at forhandlingerne mellem producenterne foerte til indfoerelse af en kvoteordning. Det interne notat fra Shell-koncernen viser saaledes, at virksomheden anmodede sine nationale salgsselskaber om at begraense deres salg, ikke for at begraense Shell-koncernens samlede salgsmaengde, men for at begraense koncernens samlede markedsandel til 11%. En saadan begraensning, der er udtrykt i form af markedsandel, kan kun forklares med, at der fandtes en kvoteordning. Endvidere indeholder referatet af moedet den 1. juni 1983 et yderligere indicium for en saadan ordning, idet formaalet med udveksling af oplysninger om producenternes maanedlige salg foerst og fremmest maa vaere at kontrollere, at de paatagne forpligtelser overholdes.
244 Endvidere bemaerkes, at de 11% ikke kun optraeder som Shell' s markedsandel i selskabets interne notat, men ogsaa i to andre dokumenter: et internt notat fra ICI, hvori dette selskab anfoerer, at Shell foreslaar denne andel for sig selv, Hoechst og ICI (bilag 87 til den generelle meddelelse), og et af ICI udarbejdet referat af et moede den 29. november 1982 mellem ICI og Shell, hvorunder naevnte forslag blev omtalt paa ny (bilag 99 til den generelle meddelelse).
245 Det fremgaar af de ovennaevnte betragtninger, at ICI' s frygt for, at der ikke ville blive indfoert et kvotesystem for 1983, der var blevet udtrykt i virksomhedens interne notat af december 1982 (bilag 35 til den generelle meddelelse), viste sig at vaere ubegrundet, og at producenterne, trods indledningsvis meget afvigende forhandlingspositioner (bilag 74-84 til den generelle meddelelse), enedes om at indfoere et saadant system, idet de kompromisforslag, som kunne accepteres af visse producenter (bilag 33, tabel 2, til den generelle meddelelse) i sidste ende var blevet accepteret af samtlige virksomheder.
246 Det skal tilfoejes, at angivelsen af ordet "acceptable" ud for sagsoegerens navn i tabel 2 til referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse) er et udtryk for sagsoegerens accept mht. den kvote, der blev foreslaaet for foerste kvartal 1983, eftersom dette ord efterfoelges af foelgende bemaerkning: "OK for Q1 (foerste kvartal) but 10-88% too low for year as a whole".
247 Sagsoegerens argument om, at selskabets markedsandel faldt, at der var udsving i de oevrige producenters markedsandele, og at de paastaaede kvoter blev overskredet, kan ikke paavirke det forhold, at selskabet deltog i fastsaettelsen af salgsmaal. Det klagepunkt, der i beslutningen goeres gaeldende over producenterne, er saaledes ikke, at de respekterede kvoterne, men kun at de indgik aftale herom.
248 For saa vidt angaar formindskelsen af sagsoegerens markedsandel skal Retten fastslaa, at de "fire store" var rede til at formindske deres markedsandel for at opnaa en kvoteaftale. Dette fremgaar af et internt notat fra ICI (bilag 63 til den generelle meddelelse), der beskriver forhandlingerne med henblik paa indfoerelse af en kvoteordning for 1981. Det anfoeres i notatet:
"Although there has been no further discussion with Shell, the four majors could set the lead by accepting a reduction in their 1980 target market share of about 0.35% provided the more ambitious smaller producers ... also tempered their demands."
("Skoent der ikke har vaeret foert yderligere diskussioner med Shell, kunne de 'fire store' gaa i spidsen ved at acceptere en nedsaettelse af deres markedsandel i 1980 med 0,35%, saafremt de mere ambitioese smaa producenter ogsaa begraensede deres krav.")
Det anfoeres endvidere i det interne notat fra ICI med overskriften "Polypropylene Framework" (bilag 87 til den generelle meddelelse), at:
"The Big Four represent some 50% of the total. So it is most important that they are settled + can present a united front to the rest. For this purpose it would be helpful if MP, Anic-SIR + Fina were regarded as a group. Hoechst should not expect to recover all the lost ground in one year + certainly not be ahead of ICI + Shell. L.' s view is 11% for ICI, Shell + Hoechst."
("De 'fire store' repraesenterer ca. 50% af markedet. Det er derfor meget vigtigt, at de opnaar overensstemmelse, saaledes at de kan indtage en faelles holdning over for de andre. Med dette formaal for oeje ville det vaere nyttigt, hvis MP, Anic-SIR og Fina blev betragtet som en gruppe. Hoechst skulle ikke forvente at genvinde al det mistede terraen paa et aar + og boer bestemt ikke overhale ICI + Shell. L.' s standpunkt er 11%, selv for ICI, Shell + Hoechst.")
249 Det tilfoejes, at Kommissionen med rette kunne antage, at de forskellige foranstaltninger til begraensning af salget var led i en kvoteordning, idet disse havde samme formaal, nemlig at begraense presset paa priserne som foelge af udbudsoverskuddet.
250 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen ikke til stoette for sine bevismaessige konstateringer har maattet paaberaabe sig dokumenter, der ikke er naevnt i meddelelserne om klagepunkter, eller som den ikke har fremsendt til sagsoegeren.
251 Kommissionen findes herefter at have foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, der blev enige om de salgsmaal for 1979, 1980 og foerste halvaar af 1983 og i 1981 og 1982 om den begraensning af deres maanedlige salg paa grundlag af salget i en tidligere periode, som er naevnt i beslutningen, og som var led i en kvoteordning.
F - Sammenfatning
252 Det fremgaar af det foregaaende, at Kommissionen i tilstraekkeligt omfang har godtgjort de bevismaessige konstateringer, som den har foretaget mod sagsoegeren i den anfaegtede retsakt, og at Kommissionen derfor, i modsaetning til det af sagsoegeren anfoerte, har overholdt reglerne om bevisbyrden. Det foelger endvidere heraf, at Kommissionen ikke har tilsidesat den uskyldighedsformodning, der er indeholdt i artikel 6, stk. 2, i den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder.
2. Anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1
A - Retlig kvalifikation
a) Den anfaegtede retsakt
253 Det anfoeres i beslutningen (81. betragtning, foerste afsnit), at hele det kompleks af planer og ordninger, der blev vedtaget inden for rammerne af systemet med regelmaessige og institutionaliserede moeder, maa betragtes som en enkelt uafbrudt "aftale" efter artikel 85, stk. 1.
254 I den foreliggende sag deltog producenterne ved at tilslutte sig en faelles plan om at regulere priser og leverancer paa polypropylenmarkedet i en overordnet rammeaftale, der blev udmoentet i en raekke mere detaljerede delaftaler, som blev udarbejdet fra tid til anden (beslutningens 81. betragtning, tredje afsnit).
255 Det anfoeres videre i beslutningen (82. betragtning, foerste afsnit), at der ved den detaljerede udmoentning af den overordnede plan paa mange omraader blev opnaaet udtrykkelig enighed, som f.eks. ved de individuelle prisinitiativer og de aarlige kvoteordninger. I nogle tilfaelde naaede producenterne maaske ikke til bred enighed om en definitiv ordning, f.eks. for saa vidt angaar kvoterne for 1981 og 1982. Deres vedtagelse af midlertidige foranstaltninger, herunder udveksling af oplysninger og sammenligningen af det faktiske maanedlige salg med resultaterne i en tidligere referenceperiode, maa dog ikke blot betragtes som en udtrykkelig aftale om at indfoere og gennemfoere saadanne foranstaltninger, men ogsaa som en stiltiende aftale om saa vidt muligt at opretholde producenternes respektive stilling paa markedet.
256 Det anfoeres videre i beslutningen (82. betragtning, andet afsnit), at de forskellige initiativer, hvor den ene eller den anden producent blev omtalt som "anfoerer", mens de andre "fulgte trop", selv foer 1979 beroede paa en aftale mellem dem.
257 Hvad saerligt angaar initiativet i december 1977 anfoeres det i beslutningen (82. betragtning, tredje afsnit), at producenter som Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Rhône-Poulenc, Saga og Solvay selv over for kunder paa EATP-moederne fremhaevede behovet for samordnede foranstaltninger for at opnaa prisforhoejelser. Der foregik yderligere kontakter mellem producenterne om prispolitik uden for EATP-moederne. I lyset af disse kontakter, der indroemmes at have fundet sted, er Kommissionen af den opfattelse, at der laa en konkret prisaftale bag den omstaendighed, at en eller flere producenter klagede over en alt for lav rentabilitet og foreslog faelles foranstaltninger, mens de oevrige gav udtryk for "stoette" hertil. Kommissionen tilfoejer, at selv om der ikke havde fundet yderligere kontakter sted, ville dette stadigvaek indicere, at der forelaa en tilstraekkelig bred enighed til, at der var tale om en aftale efter artikel 85, stk. 1.
258 Endvidere anfoeres det i beslutningen, at den omstaendighed, at producenterne naturligvis ikke alle kunne vaere til stede ved samtlige moeder, ikke aendrer ved den konklusion, at der her er tale om én uafbrudt aftale. Alle "initiativer" maatte noedvendigvis planlaegges og ivaerksaettes over flere maaneder, og hvad angaar den enkelte producents deltagelse i disse initiativer, goer det ingen stoerre forskel, om vedkommende var til stede ved alle moeder eller ej (beslutningens 83. betragtning, foerste afsnit).
259 Ifoelge beslutningen (86. betragtning, foerste afsnit) maatte ivaerksaettelsen af kartellet anses for en "aftale" i henhold til artikel 85, stk. 1, eftersom det var baseret paa en faelles, detaljeret plan.
260 "Aftaler" og "samordnet praksis" er ifoelge beslutningen (86. betragtning, andet afsnit) to forskellige begreber, men der kan vaere tilfaelde, hvor der i en hemmelig forstaaelse indgaar elementer af begge former for ulovligt samarbejde.
261 Det anfoeres videre, at "samordnet praksis" er en form for samarbejde mellem virksomheder, der - uden at have naaet det stadium, hvor en egentlig aftale er indgaaet - bevidst erstatter den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med et praktisk samarbejde (beslutningens 86. betragtning, tredje afsnit).
262 Ifoelge beslutningen (87. betragtning, foerste afsnit) blev det saerskilte begreb "samordnet praksis" indfoejet i traktaten for at forhindre, at virksomheder omgaar artikel 85, stk. 1, ved at foretage en form for konkurrencebegraensende samordning, der ikke kan betragtes som en egentlig aftale, f.eks. ved forinden at underrette hinanden om, hvilken holdning de hver isaer vil indtage, saaledes at hver enkelt part i sin kommercielle adfaerd kan handle ud fra sin viden om, at konkurrenterne vil foelge samme adfaerd (jf. Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, ICI mod Kommissionen, Sml. s. 151, org. ref.: Rec. s. 619).
263 Domstolen fastslog i dom af 16. december 1975 (forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie mod Kommissionen, Sml. s. 1663), at de kriterier for koordinering og samarbejde, som den har opstillet i sin praksis, og hvorefter det paa ingen maade kraeves, at der udarbejdes en egentlig "plan", skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver virksomhed uafhaengigt skal tage stilling til den politik, den vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet (beslutningens 87. betragtning, andet afsnit). En konkret adfaerd kan saaledes - som en form for "samordnet praksis" - vaere omfattet af artikel 85, stk. 1, selv om parterne ikke forinden er naaet til enighed om en faelles plan, der fastlaegger deres naermere adfaerd paa markedet, men vedtager eller tilslutter sig faelles foranstaltninger, der fremmer koordineringen af deres kommercielle adfaerd (beslutningens 87. betragtning, tredje afsnit, foerste pkt.).
264 Endvidere anfoeres det i beslutningen (87. betragtning, tredje afsnit, tredje pkt.), at det i et komplekst kartel desuden er muligt, at nogle producenter paa et givet tidspunkt ikke giver udtryk for en egentlig tilslutning til en bestemt foranstaltning, der er vedtaget af de andre, men ikke desto mindre udtrykker generel stoette til den paagaeldende plan og indretter deres adfaerd herefter. I visse henseender kan det vedvarende samarbejde og den vedvarende forstaaelse mellem producenterne om gennemfoerelse af den overordnede plan derfor have nogle af de kendetegn, der er karakteristiske for samordnet praksis (beslutningens 87. betragtning, tredje afsnit, femte pkt.).
265 Betydningen af begrebet "samordnet praksis" beror saaledes ifoelge beslutningen (87. betragtning, fjerde afsnit) i mindre grad paa en sondring mellem dette begreb og begrebet "aftale" end paa en sondring mellem de former for samordning, der er omfattet af artikel 85, stk. 1, og den simple parallelle adfaerd, der ikke er forbundet med nogen samordning. I denne sag er det derfor mindre vaesentligt at fastslaa samarbejdets praecise karakter.
266 Endelig anfoeres det i beslutningen (88. betragtning, foerste og andet afsnit), at de fleste af producenterne under den administrative procedure haevdede, at deres adfaerd i forbindelse med de paastaaede prisinitiativer ikke beroede paa nogen aftale efter artikel 85 (jf. 84. betragtning til beslutningen), og at der heller ikke ud fra deres adfaerd var grundlag for at fastslaa, at der var tale om en samordnet praksis. Dette begreb forudsaetter ifoelge producenterne "aabenlyse handlinger" paa markedet, og i den foreliggende sag er der slet ikke tale om saadanne handlinger, da der aldrig blev udsendt prislister eller "maalpriser" til kunderne. Dette argument afvises i beslutningen. Havde det i denne sag vaeret noedvendigt at paaberaabe sig beviser for en samordnet praksis, ville kravet om, at deltagerne skulle have taget visse skridt for at naa deres faelles maal, fuldt ud vaere opfyldt. De forskellige prisinitiativer er klart dokumenteret. Det kan heller ikke benaegtes, at de enkelte producenter traf parallelle foranstaltninger for at ivaerksaette dem. De skridt, producenterne tog saavel individuelt som samlet, fremgaar klart af det foreliggende bevismateriale: moedereferater, interne memoranda, instrukser og rundskrivelser til salgskontorer samt skrivelser til kunder. Det er helt irrelevant, om de "offentliggjorde" prislister. Prisinstrukserne er i sig selv ikke blot det bedste bevis for de foranstaltninger, de enkelte producenter traf for at virkeliggoere det faelles maal, men ud fra deres indhold og tidspunktet for deres udsendelse er de ogsaa bevis for en forstaaelse mellem dem.
b) Parternes anbringender
267 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen i beslutningen lader det spoergsmaal ubesvaret, om de handlinger, der goeres gaeldende over for virksomhederne, udgoer en aftale eller en samordnet praksis, og at Kommissionen hverken har foert bevis for det ene eller det andet med henblik paa at fastslaa, om der foreligger en aftale eller en samordnet praksis. Sondringen mellem aftale og samordnet praksis er imidlertid ikke en ubetydelig diskussion, som Kommissionen har anfoert, idet det drejer sig om to begreber, som ligger til grund for to saerskilte muligheder for anvendelse af artikel 85, stk. 1, og for hvilke der gaelder forskellige betingelser, hvilket generaladvokat Darmon ifoelge sagsoegeren har anfoert i sit forslag til afgoerelse i sagen VDS (Domstolens dom af 27.1.1987, sag 45/85, Verband der Sachversicherer mod Kommissionen, Sml. s. 405), og generaladvokat Reischl i sit forslag til afgoerelse i ovennaevnte sag Van Landewyck mod Kommissionen.
268 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningen er retligt selvmodsigende, fordi den for én og samme konkrete adfaerd baade beskylder virksomhederne for at have deltaget i en aftale og en samordnet praksis, som om disse to mulige subsumptioner af de faktiske omstaendigheder havde samme indhold og var indbyrdes frit substituerbare. Kommissionen har herved unddraget sig sin forpligtelse til at foere bevis for enten den ene eller den anden eller begge kategorier af overtraedelser, mens de elementer, der udgoer overtraedelserne, er forskellige, og mens det drejer sig om materielt forskellige begraensninger af konkurrencen.
269 Sagsoegeren har anfoert, at begrebet "aftale" forudsaetter, at der hos de kontraherende parter foreligger viljesoverensstemmelse og en retlig eller i det mindste quasi-retlig lignende vilje til at indgaa aftale. Aftalen er konkurrencebegraensende paa grund af dens formaal, som er at begraense konkurrencen.
270 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at begrebet "samordnet praksis" omhandler en form for koordinering mellem virksomheder, "hvorved disse ikke gaar saa langt som til at afslutte en egentlig aftale, men dog bevidst erstatter konkurrencens risici med et indbyrdes praktisk samarbejde, som indebaerer konkurrencevilkaar, der ikke svarer til markedsvilkaarene, som disse normalt ville vaere under hensyntagen til produkternes art, virksomhedernes stoerrelse og antal samt det paagaeldende markeds stoerrelse og karakter" (ovennaevnte dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, praemis 26). En samordnet praksis bestaar saaledes af to elementer, nemlig praksis og samordning, som har en selvstaendig betydning. Samordningen skal saaledes ledsages af en adfaerd paa markedet.
271 Ifoelge sagsoegeren skal der endvidere foreligge en aarsagsforbindelse mellem den haevdede samordning og den konstaterede praksis. Ifoelge Domstolens praksis er en faelles faktisk adfaerd for de deltagende virksomheder selve kernen i begrebet samordnet praksis. Den samordnede praksis kan derfor ikke fuldstaendig begrebsmaessigt udskilles fra den faktiske virkning, som den har paa konkurrencevilkaarene inden for det faelles marked (foernaevnte dom af 14.7.1972, sag 48/69, praemis 65 ff., foernaevnte dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, praemis 180, samt dom af 14.7.1981, sag 172/80, Zuechner, Sml. s. 2021, praemis 21).
272 Sagsoegeren har tilfoejet, at i modsaetning til det af Kommissionen fremfoerte, tjener konstateringen af en parallel adfaerd ikke kun til at begrunde en vis lempelse af Kommissionens bevisbyrde med hensyn til en forudgaaende samordning. Det fremgaar af Domstolens praksis (ovennaevnte dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, praemis 180, af 14.7.1981, sag 172/80, praemis 21, og af 28.3.1984, forenede sager 29/83 og 30/83, praemis 20), korrekt fortolket, at virksomhedernes parallelle adfaerd paa markedet er et selvstaendigt moment i den samordnede praksis. Der foreligger ikke nogen dom, hvori Domstolen, uden at have kunnet fastslaa en tilsvarende adfaerd paa markedet, alene har baseret sig paa eksistensen af en samordning for at fastslaa eksistensen af samordnet praksis efter EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1. Den samordnede praksis faar saaledes kun betydning for konkurrenceretten paa tidspunktet for dens gennemfoerelse paa markedet. Dette "plus" paa markedsplan modsvarer et "minus" med hensyn til kravene om enighed og vilje til at forpligte, hvilket generaladvokat Mayras har anfoert i sagen om farvestoffer (ovennaevnte dom af 14.7.1972, sag 48/69, Sml. s. 151; org. ref.: Rec. s. 675 og 676).
273 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionens opfattelse, hvorefter det ikke er noedvendigt ved konstateringen af en samordnet praksis at fastslaa en adfaerd paa markedet som foelge af samordningen, og hvorefter en etablering af kontakt med det formaal at begraense konkurrencen, dvs. en simpel udveksling af oplysninger, ikke er i overensstemmelse hverken med ordlyden eller opbygningen af artikel 85, stk. 1. Saafremt man - ligesom Kommissionen - antager, at denne bestemmelse forbyder en simpel samordning mellem virksomheder, vil dette dels overfloediggoere de saerlige bestemmelser om aftaler og beslutninger truffet af sammenslutninger af virksomheder, forud for hvilke der altid gaar en samordning, dels indebaere en forfoelgning af et simpelt forsoeg paa at organisere indgaaelsen af en konkurrencebegraensende aftale, paa grundlag af den samordning, som noedvendigvis er forbundet med dette forsoeg. Ordlyden af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, kraever imidlertid indgaaelse af en konkurrencebegraensende aftale.
274 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ikke heroverfor kan fremfoere, at denne fortolkning svarer til at goere den effektive begraensning af konkurrencen til selve indholdet af og betingelsen for eksistensen af en samordnet praksis. Ifoelge sagsoegeren udgoer den omstaendighed, at aftalen eller adfaerden har til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen, et supplerende moment, som foejer sig til eksistensen af en aftale eller samordnet praksis. Adfaerden paa markedet skal saaledes selv have til formaal at begraense konkurrencen.
275 Sagsoegeren haevder, at Kommissionen i denne sag har begaaet en grundlaeggende fejl, idet den af en udveksling af oplysninger om priser og/eller markedsandele, som er blevet organiseret gennem aftale eller samordnet adfaerd, har udledt eksistensen af en aftale og/eller en samordnet praksis med hensyn til priser og markedsandele. Det er hoejst tvivlsomt, om de oplysninger, der blev udvekslet under moederne, ogsaa selv om de maatte vedroere en fremtidig praksis, har kunnet fjerne deltagernes usikkerhed med hensyn til deres konkurrenters adfaerd paa markedet, og saaledes har kunnet fjerne de risici, der er forbundet med konkurrencen. Da markedets faktiske funktion er praeget af producenternes individuelle differentierede adfaerd i forhold til konkurrencen, og da hver moededeltager var vidne om dette forhold, har ingen af dem paa noget tidspunkt kunnet tage hensyn til og end mindre forvente at kunne erstatte "konkurrencens risici med et indbyrdes praktisk samarbejde". Selv om der foreligger en samordnet adfaerd, saaledes som dette begreb er blevet fastslaaet af Domstolen, foreligger der dog stadig ikke en praksis i overensstemmelse med samordningen. I mangel af parallel adfaerd var sagsoegerens adfaerd alene praeget af konkurrencen paa markedet. Det maatte derfor noedvendigvis fastslaas, at der ikke i denne sag forelaa en adfaerd i henhold til et forbudt kartel (ovennaevnte dom af 28.3.1984, forenede sager 29/83 og 30/83, praemis 16-20).
276 Kommissionen har derimod anfoert, at det er af underordnet betydning, om en forstaaelse eller et kartel retligt kvalificeres som en aftale eller en samordnet praksis i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, og om dette samarbejde indeholder elementer fra det ene eller det andet. Kommissionen har i denne forbindelse anfoert, at ordene "aftale" og "samordnet praksis" omfatter de forskellige typer af adfaerd, hvorved konkurrenter paatager sig en gensidig begraensning i deres handlefrihed paa markedet med udgangspunkt i direkte eller indirekte kontakter mellem dem i stedet for helt selvstaendigt at fastlaegge deres fremtidige konkurrencepolitik.
277 Kommissionen har videre anfoert, at formaalet med at anvende de forskellige begreber i artikel 85 er at forbyde enhver form for samarbejde og ikke at angive, at de skal behandles forskelligt. Det er derfor uden betydning at fastlaegge, hvor skillelinjen skal drages mellem de forskellige begreber, der skal omfatte enhver form for forbudt adfaerd. Grunden til, at begrebet "samordnet praksis" er medtaget i artikel 85, er, at bestemmelsen - ud over aftaler - skal omfatte de former for samarbejde, som kun er udtryk for en form for faktisk samordning eller praktisk forstaaelse, men som alligevel kan virke konkurrencefordrejende (Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st., praemis 64-66).
278 Kommissionen har gjort gaeldende, at det fremgaar af Domstolens praksis (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 173 og 174), at hensigten er at forbyde enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet. Der kan saaledes foreligge en samordnet praksis, allerede fordi der er kontakt mellem konkurrenter, selv om denne kontakt endnu ikke har givet sig udslag i nogen adfaerd paa markedet.
279 Det er Kommissionens opfattelse, at der er tale om samordnet praksis, naar der er en samordning med det formaal at begraense virksomhedernes selvbestemmelsesret i forhold til hinanden, ogsaa selv om der ikke er konstateret en faktisk adfaerd paa markedet. Det er i virkeligheden et spoergsmaal om betydningen af ordet "praksis". Kommissionen kan ikke stoette den opfattelse, at dette ord skal forstaas snaevert som "adfaerd paa markedet". Efter Kommissionens opfattelse kan der ved ordet forstaas den blotte deltagelse i kontakter, naar disse har til formaal at begraense virksomhedernes selvbestemmelsesret.
280 Kommissionen har videre anfoert, at hvis det, for at der er tale om en samordnet praksis, er en forudsaetning, at begge forhold foreligger - samordning og adfaerd paa markedet - vil mange former for praksis, som har til formaal, men ikke noedvendigvis til foelge at fordreje konkurrencen paa det faelles marked, falde uden for artikel 85' s anvendelsesomraade. Dette foerer saaledes til, at man ophaever virkningen af en del af artikel 85. Hertil kommer, at sagsoegerens opfattelse ikke er i overensstemmelse med Domstolens praksis vedroerende begrebet samordnet praksis (dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st., praemis 66, af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 26, og af 14.7.1981, sag 172/80, a.st., praemis 14). Naar der i disse domme i alle tilfaelde naevnes praksis paa markedet, er der ikke tale om det forhold, der udgoer overtraedelsen - saaledes som sagsoegeren har anfoert - men om det forhold, hvoraf der kan udledes en samordning. Ifoelge Domstolens praksis kraeves der ikke en faktisk adfaerd paa markedet. Det kraeves kun, at virksomhederne har taget kontakt med hinanden paa en saadan maade, at de giver afkald paa den noedvendige selvbestemmelsesret.
281 Ifoelge Kommissionen er det saaledes ikke en noedvendig forudsaetning for, at der foreligger en overtraedelse af artikel 85, at virksomhederne i deres praksis har gennemfoert det, de er blevet enige om. Gerningsindholdet i artikel 85, stk. 1, er fuldt ud realiseret, naar virksomhederne har til hensigt at erstatte den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med et samarbejde, og denne hensigt er udmoentet i en samordning, saaledes at der ikke noedvendigvis efterfoelgende skal vaere konstateret en vis adfaerd paa markedet.
282 For saa vidt angaar beviset, har Kommissionen heraf udledt, at aftalen og den samordnede praksis kan bevises ved hjaelp af direkte eller indirekte beviser. Det er i denne sag ikke noedvendigt at benytte indirekte beviser, som f.eks. parallel adfaerd paa markedet, idet Kommissionen har direkte bevis for en hemmelig forstaaelse, navnlig i moedereferaterne.
283 Kommissionen har anfoert, at det fremgaar klart af betragtningerne til beslutningen, at den har fastslaaet eksistensen af en rammeaftale, hvortil kommer de elementer, der er saeregne for enkeltstaaende aftaler og samordnet praksis, idet det hele udgoer en sammensat situation, der i beslutningens artikel 1 er defineret ved ordene "aftale" og "samordnet praksis".
284 Kommissionen har afslutningsvis konkluderet, at den var berettiget til at kvalificere den konstaterede overtraedelse principalt som en aftale og subsidiaert, for saa vidt der er behov herfor, som en samordnet praksis.
c) Rettens vurdering
285 Det bemaerkes, at Kommissionen - i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert - har kvalificeret hvert af de forhold, der er paaberaabt over for sagsoegeren, enten som aftale eller som samordnet praksis i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1. Det fremgaar saaledes af beslutningens 80. betragtning, andet afsnit, jf. 81. betragtning, tredje afsnit, og 82. betragtning, foerste afsnit, at Kommissionen principalt har kvalificeret hvert af forholdene som "aftale".
286 Tilsvarende fremgaar det af beslutningens 86. betragtning, andet og tredje afsnit, jf. 87. betragtning, tredje afsnit, og 88. betragtning, at Kommissionen subsidiaert har kvalificeret de forskellige elementer i overtraedelsen som "samordnet praksis", enten fordi det paa grundlag af disse ikke kunne fastslaas, at parterne forinden var naaet til enighed om en faelles plan, der fastlagde deres naermere adfaerd paa markedet, men dog at de havde vedtaget eller tilsluttet sig samordnede foranstaltninger, der skulle fremme koordineringen af deres politik, eller fordi det paa grundlag af disse og som foelge af kartellets komplekse karakter med hensyn til nogle af producenterne ikke kunne anses for bevist, at de paa et givet tidspunkt havde givet udtryk for en egentlig tilslutning til en bestemt foranstaltning, der var vedtaget af de andre, men ikke desto mindre havde udtrykt generel stoette til den paagaeldende plan og indrettet deres adfaerd herefter. Det konkluderes saaledes i beslutningen, at det vedvarende samarbejde og den vedvarende forstaaelse mellem producenterne om gennemfoerelsen af den overordnede plan derfor i visse henseender kunne have nogle af de kendetegn, der er karakteristiske for samordnet praksis.
287 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det, for at der er tale om en aftale i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, er tilstraekkeligt, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade (jf. dom af 15.7.1970, sag 41/69, a.st., praemis 112, og af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, a.st., praemis 86). Kommissionen kunne derfor med rette anse enigheden mellem sagsoegeren og andre polypropylenproducenter, som der er foert tilstraekkeligt bevis for, og som omfattede mindstepriser i 1977, prisinitiativer, foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, salgsmaal for 1979 og 1980 og foerste halvdel af 1983 samt foranstaltninger med henblik paa at begraense det maanedlige salg paa grundlag af salget i en tidligere periode i 1981 og 1982, for aftaler i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1.
288 Da Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at virkningerne af prisinitiativerne fortsatte til november 1983, er det med rette, at den fastslog, at overtraedelsen mindst vedvarede til november 1983. Det fremgaar saaledes af Domstolens praksis, at artikel 85 ogsaa finder anvendelse paa aftaler, der ikke laengere er i kraft, men som stadig har virkninger efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert (dom af 3.7.1985, sag 243/83, Binon, Sml. s. 2015, praemis 17).
289 Med hensyn til definitionen af begrebet "samordnet praksis" henvises til Domstolens praksis, hvoraf fremgaar, at de kriterier om koordination og samarbejde, som den tidligere har opstillet, skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhaengigt skal tage stilling til den politik, han vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 173 og 174).
290 Sagsoegeren har i denne sag deltaget i moeder, der havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og der blev under moederne udvekslet oplysninger mellem konkurrenter om de priser, de oenskede paa markedet, om deres forventede priser, om deres daekningspunkt, om de begraensninger i salgsmaengderne, de ansaa for noedvendige, om deres omsaetning og om navne paa kunder. Sagsoegeren har ved sin deltagelse i disse moeder sammen med sine konkurrenter deltaget i en samordning med det formaal at paavirke deres adfaerd paa markedet og at informere hinanden om, hvorledes den enkelte producent forventede at ville optraede paa markedet.
291 Sagsoegerens formaal var saaledes ikke kun paa forhaand at fjerne den usikkerhed, der var med hensyn til konkurrenternes fremtidige adfaerd, men selskabet maa noedvendigvis have taget hensyn - direkte eller indirekte - til de oplysninger, det fik ved disse moeder, ved fastlaeggelsen af den politik, det agtede at foere paa markedet. Paa samme maade maa selskabets konkurrenter - direkte eller indirekte - have taget hensyn til de oplysninger, som sagsoegeren gav dem, vedroerende den adfaerd, selskabet havde besluttet eller paataenkte at indtage paa markedet, ved fastlaeggelsen af den politik, de agtede at foere.
292 Det er saaledes med rette, at Kommissionen - paa grund af moedernes formaal - subsidiaert har kvalificeret de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, som sagsoegeren deltog i fra et tidspunkt mellem slutningen af 1977 og september 1983, som samordnet praksis i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1.
293 For saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen var berettiget til at fastslaa, at der var tale om en enkelt overtraedelse, som i beslutningens artikel 1 kvalificeres som "en aftale og samordnet praksis", bemaerkes, at den samordnede praksis, der er konstateret, og de indgaaede aftaler paa grund af deres sammenfaldende formaal indgaar som led i systemer med regelmaessige moeder, fastsaettelse af maalpriser og kvoter.
294 Det maa understreges, at disse systemer var led i de paagaeldende virksomheders bestraebelser paa at naa et bestemt oekonomisk maal, nemlig at fordreje den normale prisudvikling paa polypropylenmarkedet. Det ville derfor vaere unaturligt at opdele denne sammenhaengende adfaerd, der havde ét formaal, i forskellige saerskilte overtraedelser. Sagsoegeren deltog saaledes i flere aar i et integreret hele med systemer, der tilsammen udgoer en enkelt overtraedelse, og denne overtraedelse blev gradvis udmoentet dels i aftaler, dels i ulovlig samordnet praksis.
295 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen ligeledes var berettiget til at kvalificere denne ene overtraedelse som "en aftale og samordnet praksis", idet overtraedelsen samtidig indeholdt elementer, der maa kvalificeres som "aftaler", og elementer, som maa kvalificeres som "samordnet praksis". Da der er tale om en kompleks overtraedelse, maa Kommissionens dobbelte kvalifikation i beslutningens artikel 1 forstaas ikke som en kvalifikation, der forudsaetter, at der samtidigt og kumulativt foeres bevis for, at de faktiske omstaendigheder hver for sig indeholder de elementer, der er forudsaetningen for, at der foreligger en aftale og en samordnet praksis, men som en tilkendegivelse af, at der er tale om et kompleks, som indeholder faktiske omstaendigheder, hvoraf nogle er kvalificeret som aftaler og andre som samordnet praksis, jf. EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1. Det fremgaar ikke af denne bestemmelse, at der skal ske en specifik kvalifikation for en saadan kompleks overtraedelse.
296 Sagsoegerens anbringende maa saaledes forkastes.
B - Konkurrencebegraensende virkning
a) Den anfaegtede retsakt
297 Det anfoeres i beslutningen (90. betragtning, foerste og andet afsnit), at det i betragtning af aftalens aabenlyst konkurrencebegraensende formaal ikke er strengt noedvendigt, at der kan paavises en negativ virkning paa konkurrencen, for at artikel 85, stk. 1, kan anvendes. I den foreliggende sag tyder det imidlertid paa, at aftalen rent faktisk havde maerkbare virkninger for konkurrencevilkaarene.
b) Parternes anbringender
298 Sagsoegeren har anfoert, at de forskellige undersoegelser, som sagsoegeren har fremlagt, viser, at de paastaaede aftaler og samordnede praksis ikke har haft virkning paa konkurrencen, der har fungeret uindskraenket under hele deres varighed, og at sagsoegeren selv har udvist en konkurrencemaessig adfaerd paa markedet.
299 Kommissionen bestrider, at de polypropylenproducenter, der har deltaget i kartellet, ikke har tilpasset deres adfaerd paa markedet efter aftalerne og de kontakter, der var blevet etableret med dem, og at disse ikke har haft virkning paa konkurrencen. Alle de prisinstrukser, der foreligger med hensyn til sagsoegeren, falder fuldt ud paa linje med de aftaler, der blev indgaaet under moederne, og der er intet holdepunkt for at antage, at det skulle have forholdt sig anderledes for de perioder, for hvilke man ikke raadede over saadanne instrukser. Denne adfaerd har ikke altid kunnet foere til det forventede resultat, men selv i disse tilfaelde har producenterne baseret deres forhandlinger med kunderne paa de aftalte priser. Det vaesentlige moment er ikke saa meget de aftalte initiativers succes, som den tilsigtede konkurrencebegraensning i henhold til disse initiativer. Det forholder sig paa samme maade med kvoteaftalerne, hvilket fremgaar af tabel 8 til beslutningen. Selv om Kommissionen erkender, at kartellet ikke altid har haft til virkning at begraense konkurrencen, mener den dog, at det med hensyn til anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, er uden betydning, eftersom det er tilstraekkeligt, at kartellet har haft til formaal at fremkalde en konkurrencebegraensning.
c) Rettens vurdering
300 Det bemaerkes, at sagsoegerens argumentation gaar ud paa at paavise, at selskabets deltagelse i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter ikke er omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1, for saa vidt som selskabets og de andre producenters adfaerd paa markedet viser, at denne deltagelse ikke havde nogen konkurrencebegraensende virkning.
301 Ifoelge EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, er alle aftaler mellem virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for det faelles marked, uforenelige med dette og forbudt, navnlig saadanne som bestaar i direkte eller indirekte fastsaettelse af koebs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser og i opdeling af markeder eller forsyningskilder.
302 Retten henviser i denne forbindelse til, at det fremgaar af dens vurdering vedroerende Kommissionens bevismaessige konstateringer, at de moeder, sagsoegeren deltog i sammen med konkurrenter, havde til formaal at begraense konkurrencen paa det faelles marked, navnlig ved fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal, og sagsoegerens deltagelse i disse moeder var saaledes ikke uden et konkurrencebegraensende formaal i den i EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, forudsatte betydning.
303 Anbringendet maa derfor forkastes.
3. Sammenfatning
304 Det foelger af det anfoerte, at sagsoegerens anbringender vedroerende Kommissionens bevismaessige konstateringer og anvendelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, i den anfaegtede retsakt i det hele maa forkastes.
Begrundelsen
305 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at ifoelge EOEF-traktatens artikel 190 er Kommissionen forpligtet til at begrunde sine beslutninger. Denne forpligtelse tjener baade til at beskytte vedkommende person og at sikre en ordentlig retspleje (Domstolens dom af 20.3.1959, sag 18/57, Nold mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 131, org. ref.: Rec. s. 88). Begrundelsen skal saaledes, for at Faellesskabets retsinstanser fuldt ud kan udoeve deres proevelsesret, indebaere en detaljeret og praecis angivelse af de faktiske og retlige betragtninger, som har foert til dens vedtagelse. Kommissionen skal herved klart angive, hvorfor den finder, at begrundede og relevante indsigelser ikke skal laegges til grund.
306 Sagsoegeren mener, at Kommissionen i denne sag har tilsidesat sin begrundelsespligt ved at lade hele den redegoerelse for de faktiske omstaendigheder, som sagsoegeren og de oevrige virksomheder havde fremlagt, ude af betragtning, og som beviste - gennem fuldstaendige og uangribelige sagkyndige erklaeringer - at de haevdede aftaler eller den samordnede praksis ikke har haft nogen betydelig virkning paa udviklingen paa markedet. Kommissionen har saaledes ikke gendrevet den sagkyndige erklaering fra professor Albach, der, eftersom den vedroerte det tyske marked, hvor sagsoegeren var virksom, udgoer et vigtigt oplysningselement, ligesom Kommissionen har undladt at gendrive Coopers og Lybrand-undersoegelsen og en anden undersoegelse foretaget af dette firma mht. de forskellige producenters leveringer til forskellige kunder og med hensyn til de fakturerede nettopriser.
307 Sagsoegeren mener, at eftersom Kommissionen har baseret beslutningen paa modstaaende konklusioner, kan den ikke have fundet, at resultaterne af gennemgangen var uden betydning. Den burde derfor have gennemgaaet dem i forbindelse med bedoemmelsen af beviserne og angive det grundlag, hvorpaa den mente at kunne gendrive disse faktiske konstateringer.
308 Ifoelge sagsoegeren kan Kommissionen ikke retfaerdiggoere denne manglende begrundelse ved at paaberaabe sig en eventuel manglende relevans af disse rapporter, idet Kommissionen - som ikke ansaa de faktiske markedspriser for irrelevante - selv i beslutningen (74., 90. og 91. betragtning, og tabel 9) foretog en sammenligning mellem de angiveligt aftalte maalpriser og de opnaaede priser og forsoegte at bagatellisere hyppigheden af fravigelserne af maalpriserne.
309 Ifoelge Kommissionen ligger der en fejlagtig opfattelse til grund for sagsoegerens synspunkt, hvorefter en overtraedelse skal have virkninger paa markedet for at udgoere en tilsidesaettelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1. Kommissionen mener, at det er tilstraekkeligt til, at der foreligger en overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, at aftalen eller den samordnede praksis har haft til formaal at begraense konkurrencen. Den af Coopers og Lybrand foretagne undersoegelse vedroerende kartellets virkninger paa markedet er derfor uden relevans, bortset fra hvad angaar boederne, hvilket er grunden til, at Kommissionen har svaret herpaa i beslutningens 72.-74. og 90.-92. betragtning.
310 Kommissionen mener endvidere, at den detaljeret har angivet sit synspunkt med hensyn til den af professor Albach udfaerdigede erklaering (beslutningens 69. betragtning).
311 Kommissionen har endelig i duplikken anfoert, at beslutningen er baseret paa eksistensen af aftaler, som er indgaaet inden for rammerne af et kartel, der havde til formaal at begraense konkurrencen, men som kun har haft en begraenset konkurrencebegraensning til foelge. For saa vidt som beslutningen ikke er centreret om kartellets virkninger paa markedet, men om aftalernes formaal, er vaerdierne af de naevnte erklaeringer af begraenset karakter.
312 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens faste praksis (jf. bl.a. dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, a.st., praemis 66, og af 10.12.1985, forenede sager 240/82-242/82, 261/82, 262/82, 268/82 og 269/82, Stichting Sigarettenindustrie mod Kommissionen, Sml. s. 3831, praemis 88), at selv om Kommissionen i henhold til EOEF-traktatens artikel 190 er forpligtet til at begrunde sine beslutninger og herved anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder, som er afgoerende for foranstaltningens lovlighed, samt de betragtninger, der har foert til dens beslutning, kraeves det ikke, at den imoedegaar samtlige faktiske og retlige indsigelser, der er rejst af hver enkelt beroert under den administrative procedure. Kommissionen er derfor ikke forpligtet til at tage stilling til de punkter, den anser for at vaere helt uden betydning.
313 Retten finder, at det fremgaar af dens vurdering med hensyn til de bevismaessige konstateringer og anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, som Kommissionen har foretaget i den anfaegtede retsakt, at Kommissionen fuldt ud har taget hensyn til sagsoegerens argumenter vedroerende kartellets virkninger paa markedet, og at den paa overbevisende maade i beslutningen (72.-74. og 89.-92. betragtning) har angivet de grunde, der foerte den til at antage, at de konklusioner, som sagsoegeren udledte af Coopers og Lybrand-undersoegelsen og professor Albach' s erklaering, var ugrundede.
314 Anbringendet maa herefter forkastes.
Boeden
315 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen i beslutningen har tilsidesat artikel 15 i forordning nr. 17, idet den ikke i tilstraekkeligt omfang har taget hensyn til overtraedelsens varighed og grovhed.
1. Foraeldelse
316 Sagsoegeren har understreget, at hvis Kommissionens undersoegelse var begyndt den 13. oktober 1983, er de eventuelle overtraedelser af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, som er begaaet foer den 13. oktober 1978, daekket af foraeldelse. Det er kun for ikke at maatte anvende reglen om foraeldelse, at Kommissionen med urette har anfoert, at der har foreligget en uafbrudt aftale, som var karakteriseret ved en i 1977 indgaaet rammeaftale.
317 Kommissionen har gjort gaeldende, at der foreligger en uafbrudt overtraedelse, hvis foraeldelse foerst begynder at loebe fra den dag, hvor overtraedelsen ophoerer.
318 Det bemaerkes, at i henhold til artikel 1, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 2988/74 af 26. november 1974 om foraeldelse af adgangen til at paalaegge oekonomiske sanktioner inden for Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskabs transport- og konkurrenceret og af adgangen til tvangsfuldbyrdelse af disse sanktioner (EFT L 319, s. 1) regnes den femaarige foraeldelse af Kommissionens befoejelse til at paalaegge boeder ved vedvarende eller gentagne overtraedelser foerst fra den dag, overtraedelsen ophoerte.
319 I denne sag fremgaar det af Rettens vurdering af beviset for overtraedelsen, at sagsoegeren deltog i en fortsat overtraedelse fra indgaaelsen af aftalen om mindstepriser i midten af 1977 og indtil november 1983.
320 Sagsoegeren kan saaledes ikke paaberaabe sig, at boederne er foraeldede.
2. Overtraedelsens varighed
321 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen har foretaget en urigtig vurdering af overtraedelsens varighed, idet den har antaget, at denne gik tilbage til midten af 1977, og at den ophoerte i december 1983. Kommissionen kan ikke mht. overtraedelsens varighed inddrage perioden fra udloebet af 1977 til udloebet af 1979, for saa vidt som den med hensyn til disse aar ikke har bevist konkrete beskyldninger ved hjaelp af gyldige beviser. Sagsoegeren mener endvidere, at der med hensyn til perioden fra 1979 til 1983 skal tages hensyn til den omstaendighed, at prisinitiativerne, ifoelge de i beslutningen indeholdte konstateringer, kun blev iagttaget for 26 ud af 72 maaneder.
322 Kommissionen har anfoert, at den korrekt har vurderet varigheden af overtraedelsen, og at denne har vaeret saerlig laenge for saa vidt angaar sagsoegeren. Kommissionen mener, at overtraedelsen er blevet opretholdt, selv efter at dens virkninger paa markedet ikke laengere var maerkbare, og at der derfor ikke ved bestemmelsen af overtraedelsens varighed er grund til at begraense sig til de forskellige prisinitiativers varighed.
323 Det bemaerkes, at Retten allerede har fastslaaet, at Kommissionen korrekt har vurderet varigheden af sagsoegerens overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1.
324 Anbringendet maa derfor forkastes.
3. Overtraedelsens grovhed
A - Sagsoegerens begraensede rolle
325 Sagsoegeren har anfoert, at de betragtninger, som Kommissionen har fremfoert vedroerende fastsaettelsen af boeden, ikke indeholder nogen konstatering, der specielt angaar sagsoegeren. Hoechst bliver kun fremhaevet blandt samtlige virksomheder som medlem af gruppen af de "fire store" virksomheder. Kommissionen har imidlertid misforstaaet betydningen af dette tilhoersforhold. Selv om de "fire store" repraesenterede ca. halvdelen af produktionen, har de ikke haft et raaderum, der gjorde det muligt for dem at unddrage sig konkurrencen, eller som gav dem en afgoerende indflydelse paa deres konkurrenters adfaerd. Kommissionen har uden bevis herfor tilskrevet dem parallelle interesser og solidarisk adfaerd.
326 Sagsoegeren mener, at der var intet som tillod Kommissionen at fastslaa - paa grundlag af den urigtige forudsaetning, at der blevet indgaaet en aftale om mindstepriser i 1977 - at de "fire store" havde taget initiativ til et omfattende kartel. Kommissionens anbringende om, at forudgaaende samtaler mellem de "fire store" havde forberedt indholdet af de foelgende moeder, og hvorefter der forelaa en aftale om de fire store producenters adfaerd, er en simpel formodning, der ikke underbygges af noget som helst bevis. De faatallige dokumenter vedroerende disse moeder viser derimod, at de "fire store" ikke har spillet nogen ledende rolle, hvilket bekraeftes af Kommissionens konstateringer vedroerende forslaget om en ordning med kontostyring, som ikke hidroerte fra en af de "fire store" (beslutningens 27. betragtning, andet afsnit).
327 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at selskabet ikke har deltaget i ordningen med kontostyring, hvilket formindsker grovheden af overtraedelsen.
328 Som begrundelse for sondringen mellem de boeder, der er blevet paalagt virksomhederne, har Kommissionen anfoert, at Hoechst var en af de "fire store", som har spillet en saerlig aktiv rolle inden for kartellet, og som selv har paataget sig et saerligt ansvar med hensyn til dets funktion. Hoechst er derfor blevet paalagt samme boede som Shell, men en boede, som er lavere end de boeder, der er blevet paalagt ICI og Monte, som har spillet en endnu mere fremtraedende rolle inden for kartellet.
329 Kommissionen har endelig anfoert, at den ikke kan tage hensyn til sagsoegerens kritik, hvorefter sagsoegerens deltagelse i kartellet ikke var tilstraekkelig til at begrunde den paalagte boede. Domstolen har saaledes anerkendt, at enhver konkret deltagelse i en overtraedelse er tilstraekkelig til at paalaegge en boede, ogsaa selv om der er tale om en passiv adfaerd, der letter gennemfoerelsen af overtraedelsen (dom af 1.2.1978, sag 19/77, Miller mod Kommissionen, Sml. s. 131, og af 12.7.1979, forenede sager 32/78 og 36/78-82/78, BMW Belgium mod Kommissionen, Sml. s. 2435). Kommissionen har anfoert, at den allerede i fornoedent omfang har undersoegt, hvilken rolle sagsoegeren spillede, og at den ved udmaalingen af den boede, der er paalagt den enkelte virksomhed, udtrykkeligt har taget hensyn til omfanget af virksomhedens deltagelse og herunder har inddraget proportionalitetssynspunkter (109. betragtning til beslutningen).
330 Kommissionen har anfoert, at den tilsidesaettelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, som sagsoegeren har gjort sig skyldig i, var forsaetlig og bevidst. De horisontale prisfastsaettelser og de horisontale markedsopdelinger har laenge vaeret betragtet som de alvorligste former for tilsidesaettelse af konkurrenceretten. Kommissionen har anfoert, at overtraedelsen forstaerkedes af den omstaendighed, at praktisk taget samtlige polypropylenfabrikanter inden for Faellesskabet var impliceret heri, og at deltagernes stoerrelse, oekonomiske magt og samlede markedsandel havde en usaedvanlig stor betydning.
331 Retten skal fastslaa, at med hensyn til de "fire stores" saerlige rolle i forbindelse med overtraedelsen, har Hoechst ikke bestridt, at der fandt moeder sted mellem de "fire store" den 15. juni 1981 i selskabets fravaer, den 13. oktober og den 20. december 1982, den 12. januar, 15. februar, 13. april, 19. maj og 22. august 1983 (bilag 5 til beslutningen, samt bilag 64 til den generelle meddelelse).
332 Disse moeder mellem de "fire store" fandt fra december 1982 sted forud for chefmoederne, og de havde til formaal at fastlaegge de aktioner, som de herunder ville kunne traeffe i faellesskab med henblik paa at fremkalde en prisforhoejelse i henhold til den mindsteprisaftale, som de havde indgaaet i midten af 1977.
333 Det fremgaar saaledes af et notat fra ICI vedroerende et moede mellem medarbejdere fra ICI, Shell og Monte den 15. juni 1981 (bilag 64 til den generelle meddelelse), at disse producenter havde paataenkt foelgende loesning med hensyn til vanskelighederne paa markedet:
"Possible solutions included (a) sanctions (not a great success so far on PVC), (b) control production which is within the power of the bosses (L. thought propylene availability might scupper this), (c) quotas which Z. favoured but L. discounted, (d) new initiative by the 4 majors whereby they accommodated the hooligans in Europe and made up the loss by sales in ROW markets. Given that W European sales would probably not exceed 105 kt/month for the next few months and then not over 125 kt for the remainder of the year say 115 kt average for July-Sept and exports continued at 30 kt/month there would still be a surplus of capacity of 10 kt/month. Shared by the Big Four each would have to drop 2.5 kt/m in Europe equivalent to 30 kt/yr of say 2.3% market share. I said that despite L.' s contention about ROW prices that such a proposal would be totally unacceptable to us, (e) a flat price increase of say 20 pf/kg wef 1st July - this avoids unrealistic requirements for the lowest prices business."
("De mulige loesninger omfattede (a) sanktioner (har ikke indtil nu vaeret en saerlig succes med hensyn til PVC), (b) kontrol med produktionen, hvilket falder ind under chefernes kompetence (L. mente, at forraadene af polypropylen ville kunne bringe denne loesning i fare), (c) anvendelsen af kvoter, som Z. gjorde sig til talsmand for, men som L. viste ringe entusiasme for, (d) et nyt initiativ fra de 'fire store' , hvorved de imoedekom ballademagerne i Europa og daekkede tabet ved salg paa ROW-markeder (ROW = resten af verden). Da salgene i Vesteuropa sandsynligvis ikke ville overstige 105 kt/maaned i de naeste maaneder, og derefter ikke overstige 125 kt for resten af aaret, men andrage et gennemsnit paa ca. 115 kt for perioden juli til september, og eksporten fortsatte med 30 kt/maaned, ville der stadig vaere en overskudskapacitet paa 10 kt/maaned. Fordelt mellem de 'fire store' maatte hver enkelt af dem opgive 2,5 kt/maaned svarende til 30 kt/aar, dvs. 2,3% markedsandel. Jeg erklaerede, at trods L.' s udtalelser om de priser, der skulle anvendes uden for Vesteuropa, ville et saadant forslag vaere fuldstaendig uacceptabelt for os, (e) en ensartet prisforhoejelse paa 20 pf/kg fra 1. juli - denne loesning undgaar urealistiske krav ved salgsaftaler effektueret til de laveste priser.")
Ligeledes fremgaar det af et notat udarbejdet af en medarbejder hos ICI med overskriften "Sharing the pain", som er dateret i begyndelsen af andet halvaar 1982 (bilag 98 til den generelle meddelelse), at indfoerelsen af et system med udligning for formindskede salgsmaengder "might provide useful elements for the understandig between the 'Big Four' ". ICI har med hensyn til dette dokument i sit svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), anfoert:
"The 'understanding' between the 'Big Four' was recognition that if the prices were to be increased then the 'Big Four' producers would have to give af strong lead, even at the expense of their own sales volume. It was thought that a 'Compensation Arrangement' between these four producers might have made it easier for them to contemplate the possibility of a commitment on 'Target Prices' ."
("Forstaaelsen mellem de 'fire store' bestod i anerkendelsen af, at hvis priserne skulle forhoejes, maatte de 'fire store' gaa staerkt i spidsen, selv paa bekostning af egne salgsmaengder. De 'fire store' antog, at et udligningsarrangement mellem dem kunne goere det lettere for dem at overveje muligheden af en forpligtelse med hensyn til maalpriser.")
Disse momenter viser, at de "fire store" havde kendskab til den saerlige rolle, som de maatte spille i forbindelse med de initiativer, der skulle forhoeje priserne. Der henvises saaledes i et internt notat fra Shell af oktober 1982 til de fire stores prisinitiativer (bilag 94 til den generelle meddelelse).
334 Det bemaerkes, at det fremgaar af de ovennaevnte betragtninger samt af Rettens vurdering vedroerende beviset for overtraedelsen, at Kommissionen korrekt har foert bevis for sagsoegerens rolle i overtraedelsen, og at Kommissionen i foerste afsnit i den 109. betragtning til beslutningen har anfoert, at den har taget hensyn til denne rolle ved udmaalingen af boeden. Det bemaerkes herved, at der ikke er modsigelse mellem de tre foerste afsnit i den 109. betragtning og det sjette afsnit heri, for saa vidt som sidstnaevnte afsnit kun angaar mindre producenter.
335 Desuden viser grovheden af de konstaterede handlinger - navnlig vedroerende fastsaettelsen af maalpriser og salgsmaal - at sagsoegeren ikke handlede uforsigtigt eller uagtsomt, men forsaetligt.
336 Anbringendet maa derfor forkastes.
B - Kriterierne til udmaaling af boederne ikke konkrete
337 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ved fastsaettelsen af boederne ikke raader over nogen skoensmargen, som er unddraget Faellesskabets retsinstansers efterproevelse. Kommissionens anbringende om, at den har et saerligt skoen med hensyn til udmaalingen af boederne, maa derfor forkastes.
338 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at beslutningens betragtninger ikke indeholder de faktiske og retlige konstateringer, som kunne goere det muligt at begrunde udmaalingen af boeden. Beslutningen angiver ikke de kriterier, som er lagt til grund ved udmaalingen af de boeder, som er blevet paalagt virksomhederne. Den boede, som er blevet paalagt sagsoegeren, repraesenterer 15,8% af de samlede boeder og er derfor 50% hoejere end hvad der ville foelge af en fordeling af boederne paa grundlag af de af Kommissionen fastlagte markedsandele. For to andre virksomheder overstiger boederne kun markedsandelene med 28,6% og 41%, mens de omstaendigheder, der er taget hensyn til ved udmaalingen af boeden, er de samme for disse tre virksomheder. Denne manglende begrundelse og manglende individualisering af kriterierne for fastsaettelsen af boeden er saa meget desto mere grov, som Retten har fuld proevelsesret i sager anlagt til proevelse af beslutninger, hvorved der paalaegges boeder. Ifoelge sagsoegeren burde Kommissionen i beslutningen have angivet de kriterier, der er anvendt ved fastsaettelsen af den boede, som er paalagt hver enkelt virksomhed.
339 Kommissionen har anfoert, at den ikke rejser tvivl om Rettens fulde proevelsesret med hensyn til boeder. Kommissionen har understreget, at Retten kan goere brug af denne kompetence til i givet fald at forhoeje boeden.
340 Kommissionen har anfoert, at beslutningen er korrekt begrundet, idet den i 108. og 109. betragtning opregner alle de skaerpende eller formildende omstaendigheder, der er blevet lagt til grund, og angiver den rolle, som hver enkelt beroert producent har spillet inden for kartellet. Da tilsidesaettelser af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, kun kan begaas af flere virksomheder i forening, er det saedvanligt, at der i de fleste tilfaelde anvendes samme begrundelse for de boeder, som paalaegges hvert medlem af gruppen. Kommissionen har gentaget, at sagsoegeren paa grund af sit tilhoersforhold til de "fire store", der har spillet en saerlig rolle ved overtraedelsen, er blevet paalagt en boede, der er hoejere end den boede, som ville foelge af en fordeling udelukkende baseret paa de forskellige producenters markedsandele.
341 Det bemaerkes, at Kommissionen ved fastsaettelsen af den boede, der er paalagt sagsoegeren, dels har fastlagt kriterier for fastsaettelse af det generelle niveau for de boeder, der er paalagt de af beslutningen beroerte virksomheder (108. betragtning til beslutningen), dels har fastlagt kriterier med henblik paa at foretage en rimelig udmaaling af de boeder, der blev paalagt den enkelte virksomhed (109. betragtning til beslutningen).
342 Retten finder, at de kriterier, der er naevnt i 108. betragtning, fuldt ud begrunder det generelle boedeniveau, som er anvendt over for de virksomheder, beslutningen er rettet til. Der henvises i denne forbindelse specielt til, at overtraedelsen af traktatens artikel 85, stk. 1, navnlig litra a), b) og c), var aabenbar, hvilket polypropylenproducenterne, der handlede forsaetligt og i dybeste hemmelighed, ikke var uvidende om.
343 Retten finder ligeledes, at de fire kriterier, der er naevnt i 109. betragtning, er relevante og tilstraekkelige som grundlag for en rimelig udmaaling af de boeder, der blev paalagt den enkelte virksomhed.
344 Endvidere skal sagsoegerens kritik, hvorefter vaegtningen af de boeder, som er blevet paalagt de forskellige virksomheder, er urimelig i forhold til sagsoegeren, idet vaegtningen har haft til foelge, at den paalagte boede er mere end 50% hoejere, end hvad der ville have vaeret resultatet af en fordeling af boederne paa grundlag af de markedsandele, der er angivet i tabel 1 til beslutningen, og hvilket ikke har vaeret tilfaeldet for de to andre virksomheder - som sagsoegeren ikke har identificeret, men som sagsoegeren mener i enhver anden henseende befinder sig i en med sagsoegeren sammenlignelig situation - hvis boeder kun er 28,6% og 41% hoejere end de naevnte markedsandele - forkastes. "Markedsandele i Vesteuropa (pr. producent)" (tabel 1 til beslutningen) er nemlig kun et af de fire kriterier for vaegtning af boeder, som er naevnt i beslutningens 109. betragtning, foerste afsnit, idet hverken leveringer af polypropylen til Faellesskabet (og ikke i Vesteuropa), eller hver virksomheds samlede omsaetning falder sammen med de tal, der er indeholdt i tabel 1 til beslutningen. Det foelger heraf, at det kriterium, som sagsoegeren har anvendt til at foretage sammenligningen, foerer til en fejlagtig analyse af den anfaegtede retsakt.
345 Det skal tilfoejes, at sagsoegeren, som under retsmoedet er blevet forelagt talmaessige oplysninger vedroerende polypropylenleverancer inden for Faellesskabet foretaget af hver af de virksomheder, som beslutningen er rettet til - hvilke oplysninger Kommissionen har fremlagt paa Rettens anmodning - ikke har aendret sin kritik paa grundlag af disse oplysninger, hvis rigtighed sagsoegeren i oevrigt ikke har bestridt.
346 Retten skal endelig understrege, at de fire kriterier, som er anfoert i beslutningens 109. betragtning, foerste afsnit, skal betragtes under ét for at naa frem til en rimelig vaegtning af de boeder, som er blevet paalagt virksomhederne, hvilket goer den af sagsoegeren foretagne sammenligning irrelevant, da den alene er baseret paa et af disse kriterier, sagsoegerens situation sammenholdt med to andre uidentificerede virksomheders situation, og uden at sagsoegeren konkret og i detaljer paa grundlag af de fire kriterier under ét har gennemgaaet situationen for de virksomheder, der var genstand for sagsoegerens sammenligning. Retten skal derfor fastslaa, at Kommissionen har anvendt de fire kriterier korrekt, navnlig under hensyn til den rolle, som sagsoegeren har spillet som en af de "fire store" (beslutningens 109. betragtning, andet afsnit).
347 Anbringendet maa derfor forkastes.
C - Fejlagtig afgraensning af det relevante marked
348 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen har foretaget en fejlagtig afgraensning af det relevante marked. Sagsoegeren goer gaeldende, at beslutningens dispositive del omfatter hele polypropylenmarkedet, mens beslutningens begrundelse kun vedroerer basisprodukter. Kommissionen har saaledes ved fastsaettelsen af boederne taget hensyn til Hoechst' s markedsandele og omsaetning for saa vidt angaar hele polypropylenmarkedet, i stedet for at tage hensyn til, at tallene vedroerte markedet for basisprodukter, som kun repraesenterede 29% af Hoechst' s afsaetning paa Faellesskabets marked. Boeden er derfor uforholdsmaessig. Sagsoegeren har, i modsaetning til det af Kommissionen fremfoerte, anfoert, at markedet for basisprodukter var uafhaengigt af markedet for specialprodukter, og at prisaftalerne vedroerende basisprodukter derfor var uden indflydelse paa markedet for specialprodukter.
349 Kommissionen har gjort gaeldende, at kartellet vedroerende priser for basisprodukter ogsaa har haft virkning paa markedet for specialprodukter. Basisprodukterne var ikke de eneste, der var omfattet af prisaftalerne. En tabel, der blev udarbejdet efter et moede den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse), indeholdt priser udtrykt i ti nationale valutaer for ti forskellige polypropylenkvaliteter. Det fremgaar af prisinstrukserne fra de forskellige producenter (bilag C, skrivelse af 29.3.1985), at der bestod en snaever prisafhaengighed mellem basisprodukterne og specialprodukterne. De nye priser iht. kartellet anvendtes som grundlag ved forhandlinger med kunderne ved forlaengelse af kontrakter om specialprodukter.
350 Kommissionen har tilfoejet, at kvoteaftalerne var af generel karakter og ikke kun vedroerte bestemte typer af produkter. Da disse aftaler havde til formaal at stoette priskartellet, foelger det noedvendigvis heraf, at kartellet omfattede hele polypropylenmarkedet.
351 Retten skal fastslaa, at kvoterne vedroerte samtlige polypropylenkvaliteter. Sagsoegeren har i sit svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten oplyst, at selskabets salg i 1980 og 1983 i Faellesskabet, hvor sagsoegeren havde sin hovedafsaetning, androg hhv. 92 713 tons og 103 912 tons af alle polypropylenkvaliteter, hvoraf alene 29% vedroerte basisprodukter. Den kvote, der er blevet tildelt sagsoegeren for Vesteuropa for 1980, androg imidlertid 165 000 tons (bilag 60 til den generelle meddelelse) og androg i 1983 mellem 155 000 tons for et anslaaet marked paa 1 470 kt (Saga' s forslag, bilag 81 til den generelle meddelelse), og 169 050 tons (11,5% af samme marked, forslag fra de tyske producenter (bilag 83 til den generelle meddelelse) ).
352 Heraf foelger, at Kommissionen med foeje har taget hensyn til hele polypropylenmarkedet ved fastsaettelsen af den boede, som blev paalagt sagsoegeren. Anbringendet boer derfor forkastes.
D - Hensyntagen til underskudssituationen paa markedet
353 Sagsoegeren har anfoert, at de tab, som selskabet har lidt, ikke alene var store, men af dramatisk omfang. Denne omstaendighed, som i det vaesentlige skyldes de ulovlige former for stoette, som ydes af visse medlemsstater, og som goer det muligt for visse producenter af udligne deres tab, burde have vaeret taget i betragtning som formildende omstaendighed. Kommissionen har imidlertid end ikke forsoegt at beregne de tab, som sagsoegeren opgoer til mere end 250 mio. DM.
354 Kommissionen har henvist til den beskrivelse, som den har givet i beslutningen, og som i oevrigt i det vaesentlige falder sammen med sagsoegerens redegoerelse med hensyn til producenternes overkapacitet og tab. Kommissionen mener imidlertid ikke, at Hoechst' s bemaerkninger vedroerende statsstoette er relevante. Selv om det antages, at sagsoegerens anbringender paa dette punkt er korrekte, kan de ifoelge Kommissionens opfattelse ikke begrunde en tilsidesaettelse af de i EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, fastsatte konkurrenceregler.
355 Kommissionen har anfoert, at den har taget hensyn til de tab, som virksomhederne har lidt, som formildende omstaendighed, men at virkningen af eventuelle former for statsstoette ikke er blevet taget i betragtning.
356 Det bemaerkes, at i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, har Kommissionen i beslutningens 108. betragtning, sidste led, udtrykkeligt angivet, at den har taget hensyn til de betydelige tab, virksomhederne havde lidt paa deres polypropylenaktiviteter i en laengere periode. Dette viser, at Kommissionen ikke blot tog hensyn til tabene, men dermed ogsaa til de daarlige oekonomiske vilkaar i branchen (Domstolens dom af 9.11.1983, sag 322/81, a.st., praemis 111 ff.) - ud over de oevrige kriterier, der er naevnt i 108. betragtning - da den fastsatte det generelle niveau for de boeder, der blev paalagt de beroerte virksomheder.
357 Retten finder ligeledes, at de fire kriterier, der er naevnt i 109. betragtning, er relevante og tilstraekkelige som grundlag for en rimelig udmaaling af de boeder, der blev paalagt den enkelte virksomhed.
358 Hvad saerlig angaar den statsstoette, som visse virksomheder har oppebaaret, finder Retten, at de ikke kan ophaeve den ulovlige karakter af sagsoegerens adfaerd, eftersom deltagelse i et ulovligt kartel ikke kan antages at udgoere lovlig noedvaerge.
359 For saa vidt som sagsoegeren har anmodet Retten om at udoeve sin fulde proevelsesret, skal Retten fastslaa, at sagsoegeren ikke har fremfoert nogen som helst omstaendighed, som kan godtgoere eksistensen af denne stoette, stoettens natur, omfang og virkninger paa konkurrencen og navnlig resultaterne for sagsoegeren. Det skal endvidere fastslaas, at sagsoegeren ikke paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder har opfordret Kommissionen til at udoeve sin kompetence i henhold til EOEF-traktatens artikel 93. Retten finder herefter, at den ikke raader over de oplysninger, der er noedvendige, for at den kan udoeve sin fulde proevelsesret med hensyn til den statsstoette, hvis eksistens sagsoegeren har paaberaabt sig.
360 Anbringendet boer derfor forkastes.
E - Hensyntagen til overtraedelsens virkninger
361 Sagsoegeren har anfoert, at det fremgaar af de undersoegelser, som selskabet har fremlagt, at de paastaaede overtraedelser i modsaetning til det, som Kommissionen har anfoert uden at fremlaegge nogen som helst form for bevis, ikke har haft nogen virkning paa markedet, og at de ikke har gjort det muligt for nogen producent at opnaa yderligere fordele. Denne fejl, som Kommissionen har begaaet, boer medfoere en nedsaettelse af boeden, eftersom der boer tages hensyn til den omstaendighed, at der ikke har foreligget en konkurrencestridig adfaerd paa markedet, og at virksomhederne derfor ikke har draget fordel af kartellet paa markedets bekostning.
362 Kommissionen har understreget, at den meget noeje har vurderet kartellets virkninger paa markedet. Dens konstateringer goer det imidlertid muligt at fastslaa, at der er blevet forventet og i det mindste delvis opnaaet en klar konkurrencebegraensning. Kommissionen har endvidere anfoert, at naar producenterne har afholdt hyppige og regelmaessige moeder, skyldes det, at de selv fandt, at kartellet ikke var fuldstaendig uden virkning. Kommissionen erkender, at kartellets virkning paa markedet har spillet en vis rolle ved fastsaettelsen af boederne.
363 Det bemaerkes, at Kommissionen har sondret mellem to former for virkninger foraarsaget af overtraedelsen. Den foerste form gaar ud paa, at producenterne - efter de moeder, hvor der blev fastsat maalpriser - gav deres salgsafdelinger instruktion om at ivaerksaette dette prisniveau, saaledes at "maalpriserne" var udgangspunkt for prisforhandlinger med kunderne. Kommissionen fastslog med rette paa grundlag heraf, at alt tyder paa, at aftalen paavirkede konkurrenceforholdene maerkbart (beslutningens 74. betragtning, andet afsnit, med henvisning til 90. betragtning). Den anden form for virkninger gaar ud paa, at en sammenligning mellem udviklingen i fakturerede priser med de maalpriser, der blev fastsat i forbindelse med konkrete prisinitiativer, bekraefter rigtigheden af den fremstilling, som er givet i de papirer, der blev fundet hos ICI og andre producenter angaaende gennemfoerelsen af prisinitiativerne (beslutningens 74. betragtning, sjette afsnit).
364 Retten finder, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for den foerste form for virkninger paa grundlag af de talrige prisinstrukser, som producenterne gav, og som svarer til hinanden og til de maalpriser, der blev fastsat ved moederne. Disse priser skulle afgjort tjene som grundlag for prisforhandlinger med kunderne.
365 For saa vidt angaar den anden form for virkninger bemaerkes for det foerste, at Kommissionen ikke havde grund til at betvivle rigtigheden af de undersoegelser, som producenterne selv gennemfoerte ved deres moeder (jf. bl.a. referatet af moederne den 21.9., den 6.10., den 2.11. og den 2.12.1982, bilag 30-33 til den generelle meddelelse), og som viste, at de maalpriser, der var fastlagt ved moederne, i stor udstraekning var gennemfoert paa markedet. Endvidere bemaerkes, at selv om Coopers og Lybrand-undersoegelsen og de oekonomiske analyser, som er udfoert paa nogle af producenternes anmodning, maatte vise, at de undersoegelser, som producenterne selv gennemfoerte ved moederne, var forkerte, vil dette ikke foere til en nedsaettelse af boeden, idet Kommissionen i beslutningens 108. betragtning, sidste led, har angivet, at den som formildende omstaendighed har taget hensyn til, at prisinitiativerne kun delvis virkede efter hensigten, og at der i sidste instans ikke fandtes foranstaltninger, hvorved en producent kunne tvinges til at overholde kvoterne eller andre ordninger.
366 De begrundelser i beslutningen, der vedroerer fastsaettelsen af boeden, maa ses i sammenhaeng med de oevrige begrundelser i beslutningen, og paa grundlag heraf maa det fastslaas, at Kommissionen med rette fuldt ud har taget hensyn til den foerste form for virkninger og til det begraensede omfang af den anden form for virkninger. Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren ikke har angivet, i hvilken udstraekning Kommissionen har undladt at tage tilstraekkeligt hensyn til det begraensede omfang af den anden form for virkninger som en formildende omstaendighed.
367 Anbringendet maa derfor forkastes.
F - Boedens forstaerkede virkning paa grund af national ret
368 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at den boede paa 19,3 mio. DM, som selskabet er blevet paalagt, skal udredes af selskabets indkomst efter skat. Foelgelig svarer boeden i realiteten til en byrde, der paahviler selskabets resultat med ca. 55 mio. DM, hvortil kommer det tab paa mere end 250 mio. DM, som sagsoegeren har lidt inden for polypropylensektoren.
369 Retten finder, at Kommissionen ved fastsaettelsen af den boede, som sagsoegeren er blevet paalagt, burde tage hensyn til den omstaendighed, at denne skulle udredes af indkomsten efter skat. Saafremt boeden skal opkraeves af den skattepligtige indkomst, ville dette have til konsekvens, at den stat, som virksomheden er undergivet i skattemaessig henseende, kommer til at baere en del af boeden, idet dette vil indebaere en nedsaettelse af virksomhedens skattepligtige indkomst. Kommissionen er imidlertid ikke gaaet ud fra dette ved fastsaettelsen af den boede, som er blevet paalagt Hoechst.
370 Anbringendet boer derfor forkastes.
371 Det foelger af det foregaaende, at den boede, som sagsoegeren er blevet paalagt, er rimelig i forhold til varigheden og grovheden af den tilsidesaettelse af Faellesskabets konkurrenceregler, som er blevet konstateret i forhold til sagsoegeren.
Genaabning af den mundtlige forhandling
372 Ved saerskilt dokument indgivet den 2. marts 1992 har sagsoegeren begaeret den mundtlige forhandling genaabnet med henblik paa foranstaltning af bevisoptagelse. Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Retten i dommen af 27. februar 1992 (sag T-79/89 m.fl., BASF m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 315, herefter benaevnt "PVC") har konstateret eksistensen af fejl, der kan medfoere, at den i sagen anfaegtede beslutning er en nullitet. Sagsoegeren har tilbudt at bevise, gennem vidneudsagn fra Kommissionens befuldmaegtigede i disse sager, samt den under retsmoedet foretagne baandoptagelse, at Kommissionens repraesentanter udtrykkeligt har erklaeret, at den fulgte procedure, saaledes som den er blevet konstateret i disse sager, svarer til en fast praksis ved Kommissionen (punkt II i indlaegget af 2.3.1992). Sagsoegeren mener, at selskabet i tilstraekkeligt omfang har godtgjort, at det er sandsynligt, at der i overensstemmelse med Kommissionens faste praksis heller ikke i denne sag foreligger nogen original af den anfaegtede beslutning, som var forskriftsmaessigt underskrevet af Kommissionens formand og generalsekretaer paa de fem sprog, der har retsgyldighed. Sagsoegte boer derfor paalaegges at fremlaegge samtlige retsakter og dokumenter udfaerdiget af Kommissionen vedroerende dens beslutningstagning samt de bekraeftede beslutninger paa alle retsgyldige sprog. Sagsoegeren har endvidere under punkt III i sit indlaeg af 2. marts 1992 gjort gaeldende, at det maa antages, at Kommissionen - ligesom i PVC-sagerne - heller ikke har underskrevet beslutningen i samtlige retsgyldige sproglige versioner, og at beslutningerne efterfoelgende er blevet aendret af personer, der ikke havde kompetence hertil.
373 Retten finder, efter atter at have hoert generaladvokaten, at det er ufornoedent at genaabne den mundtlige forhandling i overensstemmelse med procesreglementets artikel 62 og at foranstalte bevisoptagelse.
374 Det skal for det foerste fastslaas, at ovennaevnte dom af 27. februar 1992 ikke kan begrunde en genaabning af den mundtlige forhandling i denne sag. Til forskel fra sagsoegerens argumentation i PVC-sagerne (jf. Rettens dom af 27.2.1992, praemis 13), har sagsoegeren i denne sag indtil afslutningen af den mundtlige forhandling end ikke antydningsvis gjort gaeldende, at den anfaegtede beslutning er en nullitet paa grund af de paaberaabte fejl. Man maa derfor rejse det spoergsmaal, om sagsoegeren i tilstraekkeligt omfang har godtgjort, hvorfor selskabet i denne sag, til forskel fra PVC-sagerne, ikke tidligere har paaberaabt sig de haevdede mangler, der under alle omstaendigheder maa have foreligget forud for sagens anlaeg. Selv om det paahviler Faellesskabets retsinstanser i forbindelse med annullationssoegsmaal i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, ex officio at undersoege spoergsmaalet, om den anfaegtede retsakt foreligger, betyder dette imidlertid ikke, at der i alle sager i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, ex officio skal foranstaltes undersoegelser vedroerende den anfaegtede retsakts eventuelle nullitet. Det er kun, for saa vidt som parterne fremfoerer tilstraekkelige holdepunkter for, at den anfaegtede retsakt er en nullitet, at retsinstanserne er forpligtet til at undersoege dette spoergsmaal ex officio. I denne sag indeholder sagsoegerens argumentation ikke tilstraekkelige beviser til at godtgoere, at beslutningen er en nullitet. Sagsoegeren har under afsnit III i sit indlaeg af 2. marts 1992 kun gjort gaeldende, at der foreligger "rimelig grund" til at antage, at Kommissionen har tilsidesat bestemte procedureregler. Den paastaaede tilsidesaettelse af den sproglige ordning i henhold til Kommissionens forretningsorden kan imidlertid ikke medfoere den anfaegtede retsakts nullitet, men alene - saafremt tilsidesaettelsen paaberaabes rettidigt - dens annullation. Sagsoegeren har imidlertid ikke forklaret, hvorfor Kommissionen ogsaa skulle have foretaget efterfoelgende aendringer af beslutningen i 1986, dvs. i en normal situation, der adskiller sig betydeligt fra de saeregne omstaendigheder ved PVC-proceduren, der var karakteriseret ved den omstaendighed, at Kommissionens mandat udloeb i januar 1989. Den af sagsoegeren herom fremfoerte generelle formodning udgoer ikke en tilstraekkelig anledning til at foranstalte bevisoptagelse efter genaabning af den mundtlige forhandling.
375 Sagsoegeren har imidlertid under punkt II i sit indlaeg konkret angivet, at originalerne af den anfaegtede beslutning, forsynet med Kommissionens formands og generalsekretaers underskrifter, ikke eksisterer paa de retsgyldige sprog. Denne paaberaabte fejl kan imidlertid - selv om den antages at foreligge - ikke i sig selv medfoere, at den anfaegtede beslutning er en nullitet. I denne sag har sagsoegeren - til forskel fra, hvad der gjaldt i de ovennaevnte PVC-sager - ikke fremfoert noget konkret indicium, der kan begrunde antagelsen om, at der foreligger tilsidesaettelse af princippet om, at der ikke efterfoelgende maa aendres i udstedte retsakter, hvilket skulle vaere sket efter vedtagelsen af den anfaegtede beslutning, og at denne saaledes i forhold til sagsoegeren har mistet den legalitetsformodning, som den maa tillaegges efter sin fremtraeden. I et saadant tilfaelde medfoerer den omstaendighed, at der ikke foreligger en behoerigt underskrevet original, ikke i sig selv, at den anfaegtede retsakt er en nullitet. Der er derfor heller ikke af denne grund anledning til at genaabne den mundtlige forhandling for at foranstalte fornyet bevisoptagelse. For saa vidt som sagsoegerens argumentation ikke kan begrunde en begaering om genoptagelse, er der heller ikke anledning til at efterkomme begaeringen om at genaabne den mundtlige forhandling.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
376 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da sagsoegeren har tabt sagen, og da Kommissionen har nedlagt paastand om, at sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, boer sagsoegeren betale omkostningerne.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Foerste Afdeling)
1) Sagsoegte frifindes.
2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.