CELEX: 62002CJ0281
Brysselin yleissopimus
Brysselin yleissopimuksen alueellinen soveltamisala
2 artikla
Toimivalta
Kolmannessa valtiossa tapahtunut onnettomuus
Henkilövahinko
Kanne, joka on nostettu sopimusvaltiossa sellaista henkilöä vastaan, jonka kotipaikka on tässä valtiossa, ja muita vastaajia vastaan, joiden kotipaikka on kolmannessa valtiossa
Forum non conveniens -väite
Väite ei ole yhteensoveltuva Brysselin yleissopimuksen kanssa

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27 päivänä
syyskuuta 1968 tehdyn yleissopimuksen (EYVL 1972, L 299, s. 32) 2 artiklan tulkintaa, sellaisena kuin tämä yleissopimus on
muutettuna Tanskan kuningaskunnan, Irlannin sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä
kyseiseen yleissopimukseen 9 päivänä lokakuuta 1978 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL L 304, s. 1 ja muutettuna s. 77), Helleenien
tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 25 päivänä lokakuuta 1982 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL L 388, s. 1)
ja Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 26 päivänä toukokuuta 1989 tehdyllä
yleissopimuksella (EYVL L 285, s. 1; jäljempänä Brysselin yleissopimus).
2       Tämä ennakkoratkaisupyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Andrew Owusu ja toisaalta N. B. Jackson,
joka käyttää toiminimeä Villa Holidays Bal-Inn Villas, sekä usea Jamaikan oikeuden mukaan perustettu yhtiö ja joka koskee
Owusulle Jamaikalla tapahtunutta henkilövahinkoa.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Brysselin yleissopimus
3       Brysselin yleissopimuksen johdanto-osan mukaan sen tavoitteena on EY 293 artiklan mukaisesti helpottaa tuomioistuinten päätösten
vastavuoroista tunnustamista ja täytäntöönpanoa sekä vahvistaa yhteisössä sinne sijoittautuneiden henkilöiden oikeussuojaa.
Johdanto-osassa todetaan myös, että tätä varten on välttämätöntä määritellä sopimusvaltioiden tuomioistuinten kansainvälinen
toimivalta.
4       Toimivaltaa koskevat määräykset ovat Brysselin yleissopimuksen II osastossa. Tämän yleissopimuksen 2 artiklassa määrätään
seuraavaa:
”Kanne sitä vastaan, jolla on kotipaikka jossakin sopimusvaltiossa, nostetaan hänen kansalaisuudestaan riippumatta tuon valtion
tuomioistuimissa, jollei tämän yleissopimuksen määräyksistä muuta johdu.
Henkilöön, joka ei ole sen valtion kansalainen, jossa hänellä on kotipaikka, sovelletaan samoja tuomioistuimen toimivaltaa
koskevia säännöksiä ja määräyksiä kuin tuon valtion omiin kansalaisiin.”
5       Tämän yleissopimuksen 5 artiklan 1 ja 3 kohdassa määrätään kuitenkin, että henkilöä vastaan voidaan nostaa kanne toisessa
sopimusvaltiossa sopimusta koskevassa asiassa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa kanteessa tarkoitettu velvoite on täytetty
tai täytettävä, ja sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevassa asiassa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä
vahingon aiheuttanut teko sattui.
6       Brysselin yleissopimuksella pyritään lisäksi estämään ristiriitaiset päätökset. Vireilläoloa koskevassa 21 artiklassa määrätään
seuraavaa:
”Jos eri sopimusvaltioiden tuomioistuimissa nostetaan samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskevia kanteita, muiden
tuomioistuinten kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, on omasta aloitteestaan keskeytettävä asian käsittely, kunnes on
ratkaistu, että tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen.
Kun on ratkaistu, että se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen, tulee muiden tuomioistuinten tuon
tuomioistuimen toimivallan vuoksi jättää asia tutkimatta.”
7       Tämän yleissopimuksen 22 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Jos eri sopimusvaltioiden tuomioistuimissa nostetut kanteet liittyvät toisiinsa, tuomioistuin, jossa kanne on myöhemmin nostettu,
voi niin kauan, kuin molemmat kanteet ovat vireillä ensimmäisessä oikeusasteessa, keskeyttää asian käsittelyn.
Tuomioistuin, jossa kanne on nostettu myöhemmin, voi asianosaisen pyynnöstä myös jättää asian tutkimatta, jos toisiinsa liittyvien
kanteiden käsittelyn yhdistäminen sanotun tuomioistuimen lain mukaan on sallittua ja se tuomioistuin, jossa kanne on ensin
nostettu, on toimivaltainen tutkimaan molemmat kanteet.
Tätä artiklaa sovellettaessa katsotaan kanteiden liittyvän toisiinsa silloin, kun niiden välillä on niin läheinen yhteys,
että kanteiden käsitteleminen ja ratkaiseminen yhdessä näyttää tarpeelliselta, jotta vältetään se, että kanteiden käsitteleminen
eri oikeudenkäynneissä johtaisi ristiriitaisiin tuomioihin.”

Kansallinen oikeus
8       Englannin oikeudessa tunnetulla forum non conveniens ‑väitteellä tarkoitetaan sitä, että kansallinen tuomioistuin voi päättää
olla käyttämättä toimivaltaansa sillä perusteella, että toisessa valtiossa sijaitseva niin ikään toimivaltainen tuomioistuin
on oikeudenkäyntiasian ratkaisemiseen objektiivisesti tarkoituksenmukaisempi oikeuspaikka eli riita voidaan siinä ratkaista
asianmukaisemmin kaikkien asianosaisten intressit ja lainkäytön vaatimukset huomioon ottaen (House of Lords, tuomio vuonna
1986 asiassa Spiliada Maritime Corporation v. Cansulex Ltd, 1987, AC 460, erit. s. 476).
9       Jos englantilainen tuomioistuin päättää olla käyttämättä toimivaltaansa forum non conveniens ‑väitteen perusteella, se lykkää
asian käsittelyä, joten näin väliaikaisesti lykättyä oikeudenkäyntiä voidaan jatkaa, jos myöhemmin ilmenee esimerkiksi, että
ulkomainen tuomioistuin ei ole toimivaltainen käsittelemään oikeudenkäyntiasiaa tai että kantajalla ei tosiasiallisesti ole
oikeutta saada asiaansa käsitellyksi kyseisessä tuomioistuimessa.

Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä oleva asia ja ennakkoratkaisukysymykset
10     Andrew Owusu, joka on Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen ja jolla on siellä kotipaikka, joutui 10.10.1997 erittäin vakavaan
onnettomuuteen lomallaan Jamaikalla. Sukeltaessaan meressä paikassa, jossa vesi ulottui hänen vyötäisilleen, hän osui vedenpinnan
alapuolella olevaan hiekkasärkkään ja hänen viides kaulanikamansa murtui, minkä takia hän sai neliraajahalvauksen.
11     Tämän onnettomuuden takia Owusu nosti Yhdistyneessä kuningaskunnassa sopimussuhteeseen perustuvaa vahingonkorvausta koskevan
kanteen Jacksonia vastaan, jolla myös on kotipaikka tässä valtiossa. Jackson oli vuokrannut Owusulle Mammee Baylla (Jamaika)
sijaitsevan lomahuvilan. Owusun mukaan sopimuksessa määrättiin, että hänellä oli käytössään yksityinen uimaranta, mikä implisiittisesti
merkitsi, että uimaranta on kohtuullisen turvallinen tai että siellä ei ole vaaroja, joita ei voi havaita.
12     Owusu nosti Yhdistyneessä kuningaskunnassa myös sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevan kanteen useita jamaikalaisia
yhtiöitä vastaan, jotka ovat Mammee Bay Club Ltd (jäljempänä pääasian kolmas vastaaja), joka oli antanut pääasian kantajalle
oikeuden käyttää tätä rantaa ilmaiseksi, The Enchanted Garden Resorts & Spa Ltd (jäljempänä pääasian neljäs vastaaja), jolla
on lomakeskus lähellä Mammee Bayta ja jonka asiakkailla myös oli oikeus käyttää tätä rantaa, sekä Town & Country Resorts Ltd
(jäljempänä pääasian kuudes vastaaja), jolla on suuri hotelli tämän rannan vieressä ja jolle on myönnetty lupa käyttää rantaa
sillä edellytyksellä, että se vastaa rannan hallinnoinnista, kunnossapidosta ja valvonnasta.
13     Asiakirja-aineistosta ilmenee, että toinen englantilainen lomailija oli kaksi vuotta aiemmin ollut vastaavassa onnettomuudessa,
jonka seurauksena hänkin oli saanut neliraajahalvauksen. Jamaikalaisia vastaajia vastaan nostettu sopimussuhteen ulkopuolista
vastuuta koskeva kanne perustuu paitsi siihen, että vastaajat eivät varoittaneet uimareita vedenalaisten hiekkasärkkien aiheuttamasta
vaarasta, myös siihen, että nämä eivät olleet ottaneet vakavasti aiempaa onnettomuutta.
14     Oikeudenkäynti alkoi High Court (England & Wales) Civil Divisionin Sheffield District Registryn (Yhdistynyt kuningaskunta)
6.10.2000 antamalla haasteella. Tämä haaste annettiin Jacksonille tiedoksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa; pääasian kantaja
sai 12.12.2000 luvan haastaa muut vastaajat Jamaikalla. Pääasian kolmas, neljäs ja kuudes vastaaja haastettiin, mutta ei Mammee
Bay Resorts Ltd:tä eikä Consulting Services Ltd:tä.
15     Jackson sekä pääasian kolmas, neljäs ja kuudes vastaaja esittivät oikeudenkäyntiväitteen, jonka mukaan kyseinen tuomioistuin
ei ole toimivaltainen käsittelemään heitä vastaan nostettua kannetta. Väitteensä tueksi he esittivät, että asialla on läheisempi
liittymä Jamaikaan ja että tämän valtion tuomioistuin on toimivaltainen oikeuspaikka, jossa asia voidaan ratkaista asianmukaisemmin
kaikkien asianosaisten ja hyvän lainkäytön kannalta.
16     Sheffieldin (Yhdistynyt kuningaskunta) Deputy High Court Judge totesi 16.10.2001 tekemässään päätöksessä, että asiassa C‑412/98,
Group Josi, 13.7.2000 annetusta tuomiosta (Kok. 2000, s. I‑5925, 59–61 kohta) ilmenee, että Brysselin yleissopimuksen toimivaltamääräyksiä
sovelletaan lähtökohtaisesti silloin, kun vastaajalla on kotipaikka sopimusvaltiossa, ja että tätä yleissopimusta sovelletaan
kaikkiin riita-asioihin, joissa vastaajan kotipaikka on sopimusvaltiossa ja kantajan kotipaikka on kolmannessa valtiossa.
Tässä tilanteessa on hänen mukaansa pidettävä virheellisenä Court of Appealin (Yhdistynyt kuningaskunta) vuonna 1992 asiassa
In re Harrods (Buenos Aires) Ltd (1992 Ch 72) tekemää päätöstä, jonka mukaan englantilaiset tuomioistuimet voivat forum non
conveniens ‑väitteen perusteella todeta, että ne eivät käytä niille Brysselin yleissopimuksen 2 artiklan mukaan kuuluvaa toimivaltaa.
17     Deputy High Court Judge katsoi, että hänellä ei ole 3.6.1971 tehdyn pöytäkirjan 2 artiklan mukaan toimivaltaa itse esittää
ennakkoratkaisukysymystä yhteisöjen tuomioistuimelle tämän seikan selventämiseksi, ja hän totesi edellä mainitussa asiassa
Group Josi annetussa tuomiossa todettujen periaatteiden perusteella, että hän ei voinut lykätä asian käsittelyä Jacksonin
osalta, koska tämän kotipaikka on sopimusvaltiossa.
18     Sama tuomari katsoi, että huolimatta muita vastaajia vastaan nostetun kanteen liittymästä Jamaikaan hän ei voinut lykätä asian
käsittelyä heidänkään osaltaan, koska Brysselin yleissopimuksen mukaan hän ei voi lykätä Jacksonia vastaan nostetun kanteen
käsittelyä. Muussa tapauksessa on vaara, että kahden valtion tuomioistuimet tekevät päätöksen samoista tosiseikoista samanlaisen
tai samankaltaisen näytön perusteella ja päätyvät ristiriitaisiin ratkaisuihin. Asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsitellyt
tuomari päätteli siis, että Yhdistynyt kuningaskunta, ei Jamaika, on valtio, jonka tuomioistuin voi tarkoituksenmukaisesti
käsitellä asian, ja hylkäsi toimivaltaa koskevan oikeudenkäyntiväitteen.
19     Jackson sekä kolmas, neljäs ja kuudes vastaaja hakivat muutosta tähän päätökseen. Court of Appeal (England & Wales), Civil
Division toteaa, että riita-asian voivat lähtökohtaisesti käsitellä sopimusvaltion ja kolmannen valtion tuomioistuimet. Jos
Brysselin yleissopimuksen 2 artikla on pakottava tässäkin tilanteessa, Jackson on haastettava Yhdistyneessä kuningaskunnassa
kotipaikkansa tuomioistuimiin eikä pääasian kantaja voi haastaa häntä Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti
Jamaikalla, jossa vahingon aiheuttanut teko sattui, koska tämä valtio ei ole sopimusvaltio. Brysselin yleissopimuksen 2 artiklassa
määrätystä säännöstä ei siis voida poiketa, koska tässä yleissopimuksessa ei ole tältä osin nimenomaista poikkeusta. Kansallisen
tuomioistuimen mukaan yhteisöjen tuomioistuin ei ole koskaan antanut tuomiota forum non conveniens ‑väitteen soveltamisesta
siten, että kolmannen valtion tuomioistuinten todetaan olevan toimivaltaisia, vaikka yhdellä vastaajista on kotipaikka sopimusvaltiossa.
20     Pääasian kantajan mukaan Brysselin yleissopimuksen 2 artikla on pakottava, joten englantilainen tuomioistuin ei voi lykätä
asian käsittelyä Yhdistyneessä kuningaskunnassa sellaisen vastaajan osalta, jonka kotipaikka on tässä valtiossa, vaikka tämä
tuomioistuin katsoo, että kolmannessa valtiossa sijaitseva tuomioistuin on tarkoituksenmukaisempi.
21     Kansallinen tuomioistuin toteaa, että jos tämä näkemys on oikea, sillä saattaa olla merkittäviä seurauksia tietyissä tilanteissa,
jotka koskevat yksinomaista toimivaltaa tai vireilläolovaikutusta. Se lisää, että Englannissa annettava riita-asian pääasiaratkaisu,
joka aiottaisiin täytäntöönpanna Jamaikalla erityisesti jamaikalaisten vastaajien osalta, voisi olla ristiriidassa joidenkin
tässä maassa voimassa olevien ulkomaisten tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevien säännösten kanssa.
22     Tässä tilanteessa Court of Appeal (England & Wales), Civil Division päätti lykätä asian käsittelyä esittääkseen yhteisöjen
tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko – – Brysselin yleissopimuksen kanssa ristiriidassa se, että kantajan väittäessä tuomioistuimen toimivallan perustuvan
yleissopimuksen 2 artiklaan sopimusvaltion tuomioistuin käyttää sille kansallisen oikeuden mukaan kuuluvaa harkintavaltaa
ja päättää sopimukseen kuulumattoman valtion tuomioistuinten hyväksi olla käsittelemättä kannetta, joka on nostettu henkilöä
vastaan, jolla on kotipaikka kyseisessä sopimusvaltiossa,
a)      jos kyseessä ei ole minkään muun vuonna 1968 allekirjoitetun yleissopimuksen sopimusvaltion tuomioistuimen toimivalta
b)      jos asialla ei ole mitään muuta liittymää mihinkään muuhun sopimusvaltioon?
2)      Mikäli vastaus ensimmäisen kysymyksen a) tai b) kohtaan on myöntävä, koskeeko se kaikkia tilanteita vai ainoastaan joitakin,
ja jos näin on, niin mitä tilanteita?”

Ennakkoratkaisukysymykset

Ensimmäinen kysymys
23     Jotta ensimmäiseen kysymykseen voidaan vastata, on ensin ratkaistava, voidaanko Brysselin yleissopimuksen 2 artiklaa soveltaa
kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa kyseessä olevan kaltaiseen tilanteeseen eli silloin, kun kantajalla
ja yhdellä vastaajista on kotipaikka samassa sopimusvaltiossa ja kun heidän välisensä oikeusriita tämän valtion tuomioistuimissa
liittyy tietyiltä osin kolmanteen valtioon mutta ei toiseen sopimusvaltioon. Ainoastaan, jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi,
kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa kyseessä olevassa tilanteessa on pohdittava, onko Brysselin yleissopimuksen
vastaista, että sopimusvaltion tuomioistuin hyväksyy forum non conveniens ‑väitteen tilanteessa, jossa se voi perustaa toimivaltansa
tämän yleissopimuksen 2 artiklaan siksi, että vastaajan kotipaikka on kyseisessä valtiossa.
Brysselin yleissopimuksen 2 artiklan soveltaminen
24     Brysselin yleissopimuksen 2 artiklan sanamuodon perusteella ei voida mitenkään päätellä, että siinä määrättyä yleistä toimivaltasääntöä,
joka perustuu yksinomaan siihen, että vastaajalla on kotipaikka sopimusvaltiossa, sovelletaan sillä edellytyksellä, että kyse
on useaan sopimusvaltioon liittyvästä oikeussuhteesta.
25     Brysselin yleissopimuksen toimivaltamääräysten soveltaminen tosin edellyttää, että asia ei ole pelkästään sopimusvaltion sisäinen,
kuten ilmenee tätä yleissopimusta koskevasta Jenardin selvityksestä (EYVL 1979, C 59, s. 1 ja 8).
26     Brysselin yleissopimuksen 2 artiklan sovellettavuuden edellyttämän oikeussuhteen kansainvälisen luonteen ei kuitenkaan välttämättä
tarvitse perustua siihen, että oikeusriidan aineellisten seikkojen tai sen asianosaisten kotipaikkojen perusteella se liittyy
useaan sopimusvaltioon. Kyseessä olevaa oikeussuhdetta voidaan pitää luonteeltaan kansainvälisenä myös siksi, että se liittyy
sopimusvaltioon ja kolmanteen valtioon esimerkiksi, koska kantajalla ja yhdellä vastaajalla on kotipaikka sopimusvaltiossa
ja riidanalaiset tosiseikat ovat tapahtuneet kolmannessa valtiossa. Tällaisen tilanteen takia sopimusvaltiossa saattaa syntyä
tuomioistuinten kansainvälisen toimivallan määrittelyä koskevia kysymyksiä, kuten kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevassa asiassa on tapahtunut, ja juuri tämä määrittely on yksi Brysselin yleissopimuksen tavoitteista, kuten sen johdanto-osan
kolmannesta kappaleesta ilmenee.
27     Yhteisöjen tuomioistuin on jo tulkinnut Brysselin yleissopimuksen toimivaltamääräyksiä silloin, kun kantajalla oli kotipaikka
kolmannessa valtiossa ja vastaajalla sopimusvaltiossa (ks. asia C‑190/89, Rich, tuomio 25.7.1991, Kok. 1991, s. I‑3855; asia
C‑406/92, Tatry, tuomio 6.12.1994, Kok. 1994, s. I‑5439 ja em. asia Group Josi, tuomion 60 kohta).
28     Yksinomaista toimivaltaa tai tuomioistuimen toimivaltaa koskevaa nimenomaista sopimusta koskevia Brysselin yleissopimuksen
määräyksiä voidaan soveltaa myös oikeussuhteisiin, jotka liittyvät vain yhteen sopimusvaltioon ja yhteen tai useampaan kolmanteen
valtioon. Brysselin yleissopimuksen 16 artiklan osalta asia on näin, kun on kyse oikeusriidasta, joka koskee esineoikeutta
kiinteään omaisuuteen tai kiinteän omaisuuden vuokraa ja jonka asianosaisten kotipaikka on muussa kuin sopimusvaltiossa ja
jossa kyseessä oleva omaisuus sijaitsee sopimusvaltiossa, ja Brysselin yleissopimuksen 17 artiklan osalta on näin, kun tuomioistuimen
toimivaltaa koskevassa sopimuksessa, jonka sopimuspuolista ainakin yhdellä on kotipaikka muussa kuin sopimusvaltiossa, on
määrätty oikeuspaikaksi tuomioistuin, joka sijaitsee sopimusvaltiossa.
29     Julkisasiamies tosin toteaa aivan oikein ratkaisuehdotuksensa 142–152 kohdassa, että Brysselin yleissopimuksen vireilläoloa
ja samassa yhteydessä käsiteltäviä kanteita taikka tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia määräyksiä sovelletaan oikeussuhteisiin,
jotka liittyvät useaan sopimusvaltioon, kuten näiden määräysten sanamuodosta selvästi ilmenee, jos ne koskevat eri sopimusvaltioiden
tuomioistuimissa vireillä olevia oikeudenkäyntejä tai sopimusvaltion tuomioistuinten antamia päätöksiä niiden tunnustamiseksi
ja täytäntöönpanemiseksi toisessa sopimusvaltiossa, mutta silti on niin, että näissä oikeudenkäynneissä tai päätöksissä kyseessä
olevat oikeusriidat voivat olla luonteeltaan kansainvälisiä siten, että ne liittyvät sopimusvaltioon ja kolmanteen valtioon,
minkä takia on voitu vedota Brysselin yleissopimuksen 2 artiklassa määrättyyn yleiseen toimivaltamääräykseen.
30     Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian vastaajat ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittävät, että tätä
2 artiklaa ei voida soveltaa oikeudelliseen tilanteeseen, joka liittyy vain yhteen sopimusvaltioon ja yhteen tai useampaan
kolmanteen valtioon, minkä tueksi ne vetoavat kansainvälisten sopimusten suhteellisen vaikutuksen periaatteeseen, jonka perusteella
Brysselin yleissopimuksesta ei voi syntyä velvollisuuksia valtioille, jotka eivät ole ilmaisseet tahtoaan siihen sitoutua.
31     Tältä osin on riittävää todeta, että kolmannelle valtiolle ei voida katsoa aiheutuvan velvollisuuksia siitä, että sopimusvaltion
tuomioistuimen katsotaan olevan toimivaltainen sillä perustella, että vastaajan kotipaikka on tässä valtiossa, vaikka oikeusriita
liittyy ainakin osittain kohteensa tai kantajan kotipaikan takia tähän kolmanteen valtioon.
32     Jackson ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus perustelevat sitä, että Brysselin yleissopimuksen 2 artiklaa sovelletaan ainoastaan
oikeusriitoihin, jotka liittyvät useampaan sopimusvaltioon, myös sillä, että tämän yleissopimuksen keskeinen tavoite on turvata
tuomioiden vapaa liikkuvuus sopimusvaltioiden välillä.
33     Sopimusvaltiot ovat tehneet Brysselin yleissopimuksen EY:n perustamissopimuksen 220 artiklan neljännen luetelmakohdan (josta
on tullut EY 293 artiklan neljäs luetelmakohta) nojalla, ja mainitun kohdan tarkoituksena on yhteismarkkinoiden toiminnan
helpottaminen vahvistamalla niihin liittyviä riitoja koskevat toimivaltasäännöt sekä tuomioiden tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon
sopimusvaltioiden alueella liittyvien vaikeuksien poistaminen mahdollisuuksien mukaan (asia C‑398/92, Mund & Fester, tuomio
10.2.1994, Kok. 1994, s. I‑467, Kok. Ep. XV, s. I‑45 11 kohta). On selvää, että Brysselin yleissopimuksella myötävaikutetaan
sisämarkkinoiden hyvään toimintaan.
34     Brysselin yleissopimuksen toimivaltaisuutta koskevia yhdenmukaisia määräyksiä ei kuitenkaan voida soveltaa ainoastaan tilanteisiin,
jotka liittyvät tosiasiallisesti ja riittävästi sisämarkkinoiden toimintaan, jolloin on jo määritelmän mukaan kyse useasta
sopimusvaltiosta. Tältä osin on riittävää todeta, että niiden oikeusriitojen osalta, jotka eivät ole pelkästään sopimusvaltion
sisäisiä, tuomioistuinten toimivaltaa ja tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevien määräysten Brysselin yleissopimuksella
toteutetun yhdenmukaistamisen tavoitteena on varmasti tätä koskevien kansallisten lainsäädäntöjen eroavaisuuksista sisämarkkinoiden
toiminnalle mahdollisesti aiheutuvien esteiden poistaminen (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C‑465/00, C‑138/01 ja C‑139/01,
Österreichischer Rundfunk ym., tuomio 20.5.2003, Kok. 2003, s. I‑4989, 41 ja 42 kohta; tämä tuomio koskee EY 95 artiklan nojalla
annettuja yhdenmukaistamisdirektiivejä, joilla pyritään parantamaan sisämarkkinoiden perustamisen ja toiminnan edellytyksiä).
35     Edellä esitetystä seuraa, että Brysselin yleissopimuksen 2 artiklaa sovelletaan kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa
asiassa kyseessä olevan kaltaiseen tilanteeseen, joka koskee yhden ainoan sopimusvaltion tuomioistuinten ja muun kuin sopimusvaltion
tuomioistuinten välisiä suhteita eikä useamman sopimusvaltion tuomioistuinten välisiä suhteita.
36     On siis tutkittava, onko tällaisessa tilanteessa Brysselin yleissopimuksen vastaista, että sopimusvaltion tuomioistuin toteaa,
että forum non conveniens ‑väitteen perusteella se ei käytä tämän yleissopimuksen 2 artiklan mukaista toimivaltaansa.
Forum non conveniens ‑väitteen yhteensopivuus Brysselin yleissopimuksen kanssa
37     Aluksi on todettava, että Brysselin yleissopimuksen 2 artikla on pakottava ja että kuten sen sanamuodostakin ilmenee, siinä
määrätystä periaatteesta voidaan poiketa ainoastaan tässä yleissopimuksessa nimenomaisesti määrätyissä tapauksissa (Brysselin
yleissopimuksella määrätyn toimivaltajärjestelmän pakottavuudesta ks. asia C‑116/02, Gasser, tuomio 9.12.2003, 72 kohta ei
vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa, ja asia C‑159/02, Turner, tuomio 27.4.2004, 24 kohta ei vielä julkaista oikeustapauskokoelmassa).
On selvää, että yleissopimuksen laatijat eivät määränneet forum non conveniens ‑teoriaan perustuvasta väitteestä, vaikka kysymyksestä
keskusteltiinkin Tanskan, Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä 9.10.1978 tehtyä yleissopimusta valmisteltaessa,
kuten ilmenee tätä yleissopimusta koskevasta Schlosserin kertomuksesta (EYVL 1979, C 59, s. 71, 77 ja 78 kohta).
38     Oikeusvarmuuden periaatteen kunnioittaminen on yksi Brysselin yleissopimuksen tavoitteista (ks. mm. asia C‑440/97, GIE Groupe
Concorde ym., tuomio 28.9.1999, Kok. 1999, s. I‑6307, 23 kohta ja asia C‑256/00, Besix, tuomio 19.2.2002, Kok. 2002, s. I‑1699,
24 kohta), ja tätä ei kaikilta osin taattaisi, jos hyväksyttäisiin se, että tämän yleissopimuksen mukaan toimivaltainen tuomioistuin
voisi hyväksyä forum non conveniens ‑väitteen.
39     Brysselin yleissopimuksen tarkoituksena on sen johdanto-osan sanamuodon mukaan vahvistaa yhteisössä sinne sijoittautuneiden
henkilöiden oikeussuojaa, ja tätä varten siinä on määrätty yhteisistä toimivaltasäännöistä, joilla voidaan taata varmuus sen
osalta, miten toimivalta jakautuu sellaisten kansallisten tuomioistuinten välillä, joiden käsiteltäväksi tietty riita voidaan
saattaa (em. asia Besix, tuomion 25 kohta).
40     Yhteisöjen tuomioistuin on näin todennut oikeusvarmuuden periaatteen edellyttävän, että Brysselin yleissopimuksen 2 artiklassa
määrätystä yleisestä periaatteesta poikkeavia toimivaltasääntöjä tulkitaan siten, että tavanomaisen valveutunut vastaaja voi
kohtuullisesti ennakoida, missä muussa tuomioistuimessa kuin sen valtion tuomioistuimessa, jossa hänen kotipaikkansa on, kanne
häntä vastaan voidaan nostaa (em. asia GIE Groupe Concorde ym., tuomion 24 kohta ja em. asia Besix, tuomion 26 kohta).
41     Forum non conveniens ‑teorian mukaan tuomioistuimella, jossa asia on vireillä, on paljon harkintavaltaa sen osalta, voiko
ulkomainen tuomioistuin tarkoituksenmukaisemmin ratkaista pääasian, ja tämän teorian soveltaminen haittaisi Brysselin yleissopimuksessa
määrättyjen toimivaltasääntöjen ja erityisesti sen 2 artiklan soveltamisen ennakoitavuutta ja siis tämän yleissopimuksen perustana
olevaa oikeusvarmuutta.
42     Näin haitattaisiin myös yhteisöön sijoittautuneiden henkilöiden oikeusturvaa. Yhtäältä vastaaja, jolle puolustautuminen on
tavallisesti helpompaa sen kotipaikan tuomioistuimissa, ei voisi kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa kohtuullisesti ennakoida, mihin muuhun tuomioistuimeen hänet saatetaan haastaa. Toisaalta
silloin, kun on esitetty väite, jonka mukaan ulkomainen tuomioistuin voi tarkoituksenmukaisemmin käsitellä oikeusriidan, kantajan
on näytettävä, että hän ei voi saada asiaansa asianmukaisesti käsitellyksi kyseisessä ulkomaisessa tuomioistuimessa, tai jos
tuomioistuin, jossa asia on vireillä, päättää hyväksyä väitteen, hänen on näytettävä, että ulkomainen tuomioistuin ei lopulta
ole toimivaltainen käsittelemään oikeusriitaa tai että kantajalla ei tosiasiallisesti ole oikeutta saada asiaansa käsitellyksi
tässä tuomioistuimessa, ottamatta tältä osin huomioon uuden kanteen nostamisesta toisen valtion tuomioistuimessa aiheutuvia
kuluja ja asian käsittelyn keston pidentymistä.
43     Forum non conveniens ‑väitteen hyväksyminen Brysselin yleissopimusta sovellettaessa saattaisi vaikeuttaa siihen sisältyvien
toimivaltasääntöjen yhdenmukaista soveltamista, koska tämä väite tunnetaan vain joissakin sopimusvaltioissa, kun taas Brysselin
yleissopimuksen tarkoituksena on juuri määrätä yhteisistä säännöistä ja sulkea pois kansalliset eksorbitantit säännöt.
44     Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian vastaajat väittävät, että jos tässä asiassa englantilaisten tuomioistuinten
katsotaan olevan velvollisia käsittelemään pääasia, tästä aiheutuu haitallisia vaikutuksia seuraavilta osin: oikeudenkäyntikulut,
mahdollisuus saada Englannissa aiheutuneet kulut korvatuiksi, jos kantajan kanne hylätään, maantieteellisestä etäisyydestä
aiheutuvat logistiset vaikeudet, tarve arvioida oikeusriidan pääasia jamaikalaisten arviointiperusteiden perusteella, mahdollisuus
saada yksipuolinen tuomio täytäntöönpannuksi Jamaikalla sekä puuttuva mahdollisuus nostaa muita vastaajia vastaan vastakanne.
45     Tältä osin on riittävää todeta, että siitä riippumatta, pitävätkö nämä vaikeudet paikkansa, tällaisilla seikoilla, jotka voidaan
ottaa huomioon juuri hyväksyttäessä forum non conveniens ‑väite, ei voida edellä mainituista syistä kyseenalaistaa Brysselin
yleissopimuksen 2 artiklaan sisältyvän perustavanlaatuisen toimivaltasäännön pakottavuutta.
46     Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että Brysselin yleissopimuksen vastaista on, että
sopimusvaltion tuomioistuin ei käytä tämän yleissopimuksen 2 artiklaan perustuvaa toimivaltaansa sillä perusteella, että muun
valtion kuin sopimusvaltion tuomioistuin voi tarkoituksenmukaisemmin käsitellä kyseessä olevan riita-asian, ja asia on näin,
vaikka kyseessä ei ole minkään muun sopimusvaltion tuomioistuimen tuomiovalta tai vaikka riita-asialla ei ole mitään liittymää
mihinkään muuhun sopimusvaltioon.

Toinen kysymys
47     Toisella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa tietää, että jos yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että forum non conveniens
‑väitteen hyväksyminen on Brysselin yleissopimuksen vastaista, koskeeko tämä tulkinta kaikkia vai vain joitakin tilanteita.
48     Ennakkoratkaisupyynnöstä ja pääasian vastaajien sekä Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen huomautuksista ilmenee, että tämä
toinen kysymys on esitetty sellaisen tilanteen varalta, jossa muun kuin sopimusvaltion tuomioistuimessa on vireillä asia ja
kyse on vireilläolovaikutuksesta tai samassa yhteydessä käsiteltävistä kanteista, oikeuspaikkasopimuksesta tällaisen tuomioistuimen
hyväksi taikka Brysselin yleissopimuksen 16 artiklassa tarkoitetun kaltaisesta liittymästä tällaiseen valtioon.
49     EY 234 artiklassa tarkoitettu menettely on yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisen yhteistyön väline,
jonka avulla yhteisöjen tuomioistuin esittää kansallisille tuomioistuimille ne yhteisön oikeuden tulkintaan liittyvät seikat,
joita ne tarvitsevat ratkaistakseen niiden käsiteltäviksi saatetut asiat (ks. mm. asia C‑231/89, Gmurzynska-Bscher, tuomio
8.11.1990, Kok. 1990, s. I‑4003, 18 kohta; asia C‑314/96, Djabali, tuomio 12.3.1998, Kok. 1998, s. I‑1149, 17 kohta ja asia
C‑318/00, Bacardi-Martini ja Cellier des Dauphins, tuomio 21.1.2003, Kok. 2003, s. I‑905, 41 kohta).
50     Ennakkoratkaisupyynnön perusteena ei ole neuvoa-antavien lausuntojen esittäminen yleisistä tai hypoteettisista kysymyksistä
vaan tarve tosiasiallisesti ratkaista riita-asia (ks. vastaavasti em. asia Djabali, tuomion 19 kohta; em. asia Bacardi-Martini
ja Cellier des Dauphins, tuomion 42 kohta ja yhdistetyt asiat C‑480/00–C-482/00, C‑484/00, C‑489/00–C‑491/00 ja C‑497/00–C‑499/00,
Azienda Agricola Ettore Ribaldi ym., tuomio 25.3.2004, 72 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
51     Nyt on kuitenkin selvää, että tämän tuomion 48 kohdassa tarkoitetut tosiasialliset tilanteet eivät vastaa kansallisessa tuomioistuimessa
vireillä olevassa oikeusriidassa kyseessä olevaa tilannetta.
52     Toiseen kysymykseen ei näin ollen ole syytä vastata.

Oikeudenkäyntikulut
53     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27 päivänä syyskuuta 1968 tehdyn yleissopimuksen,
sellaisena kuin tämä yleissopimus on muutettuna Tanskan kuningaskunnan, Irlannin sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin
yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 9 päivänä lokakuuta 1978 tehdyllä yleissopimuksella, Helleenien
tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 25 päivänä lokakuuta 1982 tehdyllä yleissopimuksella ja Espanjan kuningaskunnan
ja Portugalin tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 26 päivänä toukokuuta 1989 tehdyllä yleissopimuksella, vastaista
on, että sopimusvaltion tuomioistuin ei käytä tämän yleissopimuksen 2 artiklaan perustuvaa toimivaltaansa sillä perusteella,
että muun valtion kuin sopimusvaltion tuomioistuin voi tarkoituksenmukaisemmin käsitellä kyseessä olevan riita-asian, ja asia
on näin, vaikka kyseessä ei ole minkään muun sopimusvaltion tuomioistuimen tuomiovalta tai vaikka riita-asialla ei ole mitään
liittymää mihinkään muuhun sopimusvaltioon.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.