CELEX: 61994CJ0278
Traktatbrud
Indirekte forskelsbehandling begrundet i nationalitet
Børn af vandrende arbejdstagere
Sociale fordele
Unge arbejdstagere, der søger arbejde for første gang
Adgang til særlige beskæftigelsesprogrammer

Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 13. oktober 1994 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Kongeriget Belgien har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 48 og artikel 3 og 7 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet (EFT 1968 II, s. 467), idet det dels stiller krav om, at unge arbejdstagere, der soeger arbejde for foerste gang, skal have afsluttet deres videregaaende skoleuddannelse i en uddannelsesinstitution, der faar tilskud fra eller er anerkendt af den belgiske stat (eller et af faellesskaberne i Belgien), for at modtage ungdomsarbejdsloeshedsydelser, dels samtidig tilskynder arbejdsgivere til at ansaette modtagere af disse arbejdsloeshedsydelser ved at bestemme, at staten i disse tilfaelde paatager sig at betale loen til og sociale bidrag for disse arbejdstagere, hvis de er heltidsarbejdsloese, der modtager arbejdsloeshedsunderstoettelse.
2 Kommissionen har saaledes fremfoert to anbringender, det ene vedroerende ydelse af belgiske arbejdsloeshedsydelser i form af ungdomsarbejdsloeshedsydelser, det andet vedroerende adgang til saerlige beskaeftigelsesprogrammer.
Den belgiske lovgivning
3 I den belgiske lovgivning er der truffet bestemmelse om, at unge, som lige har afsluttet deres skolegang, og som soeger arbejde for foerste gang, modtager en arbejdsloeshedsydelse, der derfor betegnes "ungdomsarbejdsloeshedsydelser", saaledes at de kan anses for at vaere "heltidsarbejdsloese, der modtager arbejdsloeshedsunderstoettelse" i den i lovgivningen vedroerende beskaeftigelse og arbejdsloeshed anvendte betydning.
4 I artikel 124 i kongelig anordning af 20. december 1963 bestemmes det, at "for at vaere berettiget til arbejdsloeshedsydelser skal unge arbejdstagere, der soeger arbejde for foerste gang, have gennemfoert en gymnasieuddannelse eller en erhvervsmaessig eller teknisk grunduddannelse i en uddannelsesinstitution, der er oprettet af, faar tilskud fra eller er anerkendt af staten, eller have opnaaet et diplom eller et skriftligt eksamensbevis fra den centrale eksamenskommission ..."
5 Denne artikel er erstattet af artikel 36 i kongelig anordning af 25. november 1991 vedroerende arbejdsloeshed (Moniteur belge af 31.12.1991), hvori der stilles de samme betingelser for at modtage ydelsen, idet der heri bestemmes foelgende:
"For at vaere berettiget til ungdomsarbejdsloeshedsydelser skal den unge arbejdstager opfylde foelgende betingelser:
1 Den paagaeldende maa ikke laengere vaere skolepligtig.
2 a) Den paagaeldende skal have gennemfoert en gymnasieuddannelse eller en erhvervsmaessig eller teknisk grunduddannelse i en uddannelsesinstitution, der er oprettet af, faar tilskud fra eller er anerkendt af et af statens faellesskaber, eller
b) have opnaaet et diplom eller et skriftligt eksamensbevis for de under a) anfoerte uddannelser udstedt af den kompetente eksamenskommission i et af faellesskaberne
..."
6 I henhold til andre bestemmelser er endvidere saerlige programmer for indslusning eller genindslusning paa arbejdsmarkedet forbeholdt "heltidsarbejdsloese, der modtager arbejdsloeshedsunderstoettelse" og dermed modtagere af ungdomsarbejdsloeshedsydelser.
7 Det drejer sig for det foerste om "loi relative aux propositions budgétaires 1977-1978" af 22. december 1977 (lov om forslagene til finanslov for 1977-1978, Moniteur belge af 24.12.1977). I lovens artikel 81, stk. 1, der henhoerer under lovens tredje kapitel med overskriften "Saerlig midlertidig ordning" bestemmes foelgende:
"Staten kan afholde udgifter til afloenning af og betaling af sociale bidrag for arbejdstagere, der ansaettes af igangsaettere af projekter til udfoerelse af arbejde af almen interesse, naar de arbejdstagere, der ansaettes, tilhoerer en af foelgende grupper:
1 heltidsarbejdsloese, der modtager arbejdsloeshedsunderstoettelse
...
Igangsaettere af saadanne projekter kan vaere staten, provinserne, storkommuner, kommuneforbund, sammenslutninger af kommuner ..."
Det bestemmes derefter i artikel 84:
"Medmindre parterne beslutter at indgaa en kontrakt paa ubestemt varighed, ansaettes arbejdstagere, der beskaeftiges i medfoer af bestemmelserne i naervaerende kapitel, som arbejder eller funktionaer i en arbejdskontrakt af en varighed svarende til den periode, hvor staten paatager sig at betale loenninger og sociale bidrag i forbindelse hermed (idet varigheden dog ikke kan overstige et aar).
..."
8 Det drejer sig for det andet om kongelig anordning nr. 123 af 30. december 1982 om ansaettelse af arbejdsloese i visse projekter til fremme af oekonomisk vaekst i smaa og mellemstore virksomheder (Moniteur belge af 18.1.1983), hvori der bl.a. bestemmes foelgende:
"Kapitel II ° Statslige foranstaltninger
2. Stk. 1: Inden for de bevillingsmaessige rammer kan staten i en periode paa hoejst to aar afholde udgifter i det i artikel 3, stk. 2, fastsatte omfang til afloenning af og betaling af sociale bidrag for arbejdstagere omfattet af artikel 5, der er ansat med henblik paa gennemfoerelsen af et projekt.
...
Kapitel III ° Arbejdstagerne
5. De af denne anordning omfattede stillinger kan kun besaettes med heltidsarbejdsloese, der modtager arbejdsloeshedsunderstoettelse.
I henhold til naervaerende artikel anses arbejdsloese, der er ansat under offentlige myndigheder, arbejdstagere, der er beskaeftigede under den saerlige midlertidige ordning, og arbejdsloese under den saerlige ordning for byggesektoren, ligeledes for heltidsarbejdsloese, der modtager arbejdsloeshedsunderstoettelse."
Faellesskabsbestemmelserne
9 Kommissionen har til stoette for sine paastande henvist til traktatens artikel 48 vedroerende arbejdskraftens frie bevaegelighed, der forbyder i nationaliteten begrundet forskelsbehandling for saa vidt angaar beskaeftigelse, afloenning og oevrige arbejdsvilkaar, samt til artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1612/68 med hensyn til anbringendet vedroerende betingelserne for ydelse af de belgiske ungdomsarbejdsloeshedsydelser og til forordningens artikel 3, stk. 1, med hensyn til anbringendet vedroerende de saerlige programmer for indslusning paa arbejdsmarkedet.
10 Artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1612/68 har foelgende ordlyd:
"1. Inden for rammerne af denne forordning finder de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser eller administrativ praksis i en medlemsstat ikke anvendelse:
° ...
° eller som, skoent de gaelder uden hensyn til nationalitet, udelukkende eller hovedsagelig har til formaal eller bevirker, at statsborgere fra de oevrige medlemsstater udelukkes fra den tilbudte beskaeftigelse.
..."
11 Artikel 7 i forordning nr. 1612/68 indeholder foelgende bestemmelse:
"1. En arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, maa ikke paa grund af sin nationalitet behandles anderledes paa de oevrige medlemsstaters omraade end indenlandske arbejdstagere med hensyn til beskaeftigelses- og arbejdsvilkaar ...
2. Arbejdstageren nyder samme sociale og skattemaessige fordele som indenlandske arbejdstagere.
..."
Retsforhandlingerne
12 Kommissionen var af den opfattelse, at de ovennaevnte forskellige nationale bestemmelser bevirkede, at unge, ikke-belgiske EF-statsborgere, som soeger arbejde for foerste gang, og som ikke har afsluttet deres videregaaende skoleuddannelse i en uddannelsesinstitution, der faar tilskud fra eller er anerkendt af den belgiske stat (eller af et af faellesskaberne i Belgien), blev afskaaret dels fra at modtage ungdomsarbejdsloeshedsydelser i henhold til artikel 124 i kongelig anordning af 20. december 1963, senere i henhold til artikel 36 i kongelig anordning af 25. november 1991, dels fra adgang til saerlige programmer for indslusning eller genindslusning paa arbejdsmarkedet i medfoer af artikel 81-84 i lov af 22. december 1977 og artikel 2-9 i kongelig anordning nr. 123 af 30. december 1982.
13 Da Kommissionen derefter fandt, at dette var i strid med traktatens artikel 48 og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 for saa vidt angik de sociale fordele og med artikel 3 i forordning nr. 1612/68 for saa vidt angik adgangen til beskaeftigelse, fremsendte den den 21. maj 1992 i medfoer af traktatens artikel 169 en aabningsskrivelse til den belgiske regering, hvori den opfordrede regeringen til at fremsaette sine bemaerkninger til det paastaaede traktatbrud inden for en frist paa to maaneder.
14 Ved skrivelse af 17. juli 1992 bestred den belgiske regering, at der skulle foreligge et traktatbrud.
15 Den 13. august 1993 fremsendte Kommissionen en begrundet udtalelse til Kongeriget Belgien.
16 Da den belgiske regering i skrivelse af 12. januar 1994 fastholdt sin tidligere opfattelse, anlagde Kommissionen naervaerende sag.
Praecisering af Kommissionens anbringender
17 Som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Domstolen har Kommissionen naermere oplyst, at anbringendet vedroerende ungdomsarbejdsloeshedsydelser kun vedroerer boern, over for hvem vandrende arbejdstagere fra Faellesskabet med bopael i Belgien har forsoergerpligt, og at anbringendet stoettes paa artikel 7 i forordning nr. 1612/68, mens anbringendet vedroerende adgang til saerlige programmer for indslusning eller genindslusning paa arbejdsmarkedet angaar samtlige unge "arbejdstagere fra alle medlemsstater, der soeger arbejde for foerste gang" og stoettes paa traktatens artikel 48 og artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1612/68. Kommissionen har understreget, at det er uhyre vigtigt at sondre mellem de to anbringender, saerligt for saa vidt angaar de personkredse, de vedroerer.
Realiteten
18 Den belgiske regering har indledningsvis gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har foert bevis for, at der skulle foreligge et retsbrud, og at Kommissionen ikke kan gaa ud fra nogen form for formodning herom. Ifoelge regeringen paahviler det Kommissionen at godtgoere, at de paagaeldende bestemmelser udelukker et forholdsmaessigt betydeligt stoerre antal unge, der ikke er statsborgere i Belgien, men i andre medlemsstater.
19 Kommissionen er af den opfattelse, at en saadan betingelse strider mod princippet i traktatens artikel 48, stk. 2, om forbud mod enhver i nationaliteten begrundet forskelsbehandling af arbejdstagere. Ifoelge Kommissionen fremgaar det af Domstolens faste praksis, at den omtvistede bestemmelse er i strid med faellesskabsretten, blot den er egnet til at have en diskriminerende virkning, uanset hvor mange der forfordeles. Kommissionen goer gaeldende, at de omtvistede belgiske bestemmelser kan have en saadan virkning.
20 Hertil bemaerkes, at en national retsforskrift maa anses for at medfoere indirekte forskelsbehandling, naar den efter selve sin karakter er egnet til i hoejere grad at beroere vandrende end indenlandske arbejdstagere, og der dermed er en risiko for, at navnlig vandrende arbejdstagere stilles ringere. Det er i den forbindelse ufornoedent at fastslaa, at den paagaeldende retsforskrift i praksis beroerer relativt vaesentligt flere vandrende arbejdstagere. Det er tilstraekkeligt at fastslaa, at den er egnet til at have denne virkning (jf. bl.a. senest dom af 23.5.1996, sag C-237/94, O' Flynn, Sml. I, s. 2617, praemis 20 og 21).
Anbringendet vedroerende ydelse af ungdomsarbejdsloeshedsydelser
21 Kommissionen har gjort gaeldende, at Kongeriget Belgien ikke har ydet ungdomsarbejdsloeshedsydelser til boern, over for hvem vandrende arbejdstagere fra Faellesskabet med bopael i Belgien har forsoergerpligt, naar boernene soeger arbejde for foerste gang, selv om disse ydelser udbetales til belgiske unge i samme situation. Efter Kommissionens opfattelse sker der derved en i nationaliteten begrundet indirekte forskelsbehandling, idet disse unge mindre hyppigt end belgiske unge i den tilsvarende situation afslutter deres skolegang i uddannelsesinstitutioner, der faar tilskud fra eller er anerkendt af den belgiske stat. Kommissionen har herved henvist til artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68, hvori det bestemmes, at arbejdstagere, der er statsborgere i en medlemsstat, nyder samme sociale fordele som indenlandske arbejdstagere, og til dom af 20. juni 1985 (sag 94/84, Deak, Sml. s. 1873), hvori Domstolen fastslog, at de belgiske ungdomsarbejdsloeshedsydelser var en social fordel omfattet af denne artikel. Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at dommen af 1. december 1977 (sag 66/77, Kuyken, Sml. s. 2311) ikke er relevant, idet den ikke vedroerer forordning nr. 1612/68, men Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, (EFT 1971 II, s. 366). Kommissionen har endvidere anfoert, at naar der over for boern af vandrende arbejdstagere stilles en betingelse om, at de afslutter deres skolegang i Belgien, svarer det til et krav om forudgaaende bopael, hvilket Domstolen i dom af 10. marts 1993 (sag C-111/91, Kommissionen mod Luxembourg, Sml. I, s. 817) fastslog var ulovligt. Kommissionen har tillige paaberaabt sig den effektive virkning af bestemmelserne om ligestilling af boern af vandrende arbejdstagere fra Faellesskabet med boern af indenlandske arbejdstagere for saa vidt angaar uddannelsesstoette, naar uddannelsen gennemfoeres i en stat, hvor boernene har statsborgerskab (dom af 13.11.1990, sag C-308/89, Di Leo, Sml. I, s. 4185).
22 Den belgiske regering har med hensyn til ungdomsarbejdsloeshedsydelser foerst paapeget, at betingelsen vedroerende skolegangen finder anvendelse uden forskel paa alle statsborgere i Faellesskabet. Regeringen har anfoert, at i Deak-dommen opfyldte Joszef Deak, der var en ung, ungarsk statsborger, den i den foreliggende sag omtvistede betingelse, idet han havde afsluttet sin skolegang i Belgien, hvor hans moder, der var italiensk statsborger, arbejdede. Han havde imidlertid kun faaet afslag paa ungdomsarbejdsloeshedsydelser, fordi han var statsborger i et tredjeland. Domstolen har saaledes efter regeringens opfattelse ikke taget stilling til betingelsen om, at den paagaeldende skal have afsluttet skolegangen i Belgien.
23 Den belgiske regering har dernaest gjort gaeldende, at i praksis vil der opstaa én af to situationer i det tilfaelde, Kommissionen har fremdraget. Enten har den unge endnu ikke afsluttet sin skolegang og vil da goere det i Belgien (hvilket var tilfaeldet for Joszef Deak), hvorved den her omtvistede betingelse er opfyldt, saa den paagaeldende faar ret til ungdomsarbejdsloeshedsydelser, eller ogsaa har den paagaeldende afsluttet sin skolegang i oprindelseslandet og vil eventuelt paa grund af denne skolegang have krav paa arbejdsloeshedsydelser i det paagaeldende land. Hvis den unge har krav herpaa, er situationen omfattet af forordning nr. 1408/71, saerligt af forordningens artikel 67. Hvis den unge ikke har krav herpaa i sit oprindelsesland, kan man naeppe forvente, at den belgiske regering vil tilkende den paagaeldende saadanne ydelser, blot fordi han er flyttet til Belgien. Ifoelge den belgiske regering er det mildest talt paradoksalt at antage, at det ville udgoere en hindring for arbejdstagernes frie bevaegelighed, at Belgien ikke indroemmer rettigheder, som personer, som vandrende arbejdstagere har forsoergerpligt over for, under alle omstaendigheder ikke kunne have stillet krav om i deres eget land. Dette ville svare til situationen i Kuyken-dommen.
24 Hertil bemaerkes, at Kuyken-dommen ikke er relevant for den foreliggende sag, idet den kun vedroerte spoergsmaalet om anvendelse af forordning nr. 1408/71.
25 Det bemaerkes dernaest, at da Domstolen i den tidligere dom i Deak-sagen havde fastslaaet, at der ikke paa grundlag af forordning nr. 1408/71 kunne rejses krav om belgiske ungdomsarbejdsloeshedsydelser (praemis 16-27), udtalte den, at saadanne ydelser er en social fordel i den i artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 forudsatte betydning.
26 Det er herved uden betydning, at der i denne sag er tale om boern, som vandrende arbejdstagere med bopael i Belgien har forsoergerpligt overfor, men som ikke har afsluttet deres skolegang i Belgien, men i deres oprindelsesland, dvs. i en anden medlemsstat.
27 Hvad endelig angaar det forhold, at den omtvistede betingelse finder anvendelse uden forskel, fremgaar det af Domstolens faste praksis, at ligebehandlingsprincippet i henhold til saavel traktatens artikel 48 som artikel 7 i forordning nr. 1612/68 ikke alene forbyder aabenlys forskelsbehandling begrundet i nationalitet, men enhver form for skjult forskelsbehandling, som ved anvendelse af andre kriterier reelt foerer til samme resultat (jf. bl.a. dom af 12.2.1974, sag 152/73, Sotgiú, Sml. s. 153, praemis 11, af 21.11.1991, sag C-27/91, Le Manoir, Sml. I, s. 5531, praemis 10, ovennaevnte dom af 10.3.1993, Kommissionen mod Luxembourg, praemis 9, dom af 23.2.1994, sag C-419/92, Scholz, Sml. I, s. 505, praemis 7, og senest ovennaevnte dom i O' Flynn-sagen, praemis 17).
28 Saaledes er saerligt de betingelser forbudt, som gaelder uden forskel, men lettere kan opfyldes af indenlandske end af vandrende arbejdstagere. I ovennaevnte dom i sagen Kommissionen mod Luxembourg fastslog Domstolen saaledes i praemis 10, at dette var tilfaeldet for en betingelse om, at moderen skulle have haft bopael paa Storhertugdoemmets omraade i mindst et aar inden barnets foedsel, idet en luxembourgsk statsborger har lettere ved at opfylde en saadan betingelse end en statsborger fra en anden medlemsstat.
29 Dette er ligeledes tilfaeldet for den her omtvistede betingelse, der maa ses som en art betingelse om forudgaaende bopael, som boern af belgiske statsborgere lettere kan opfylde end boern af en statsborger i en anden medlemsstat.
30 Den omstaendighed, at der ogsaa stilles en saadan betingelse over for belgiske unge, der afslutter deres videregaaende skoleuddannelse uden for Belgien, bevirker ikke, at forholdet skal bedoemmes anderledes.
31 Dette anbringende skal derfor tages til foelge.
Anbringendet vedroerende adgang til saerlige programmer for indslusning eller genindslusning paa arbejdsmarkedet
32 Som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Domstolen har Kommissionen oplyst, at anbringendet vedroerer alle unge, der er statsborgere i Faellesskabet, og som soeger arbejde for foerste gang, og stoettes paa traktatens artikel 48 og artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1612/68.
33 Ifoelge Kommissionen er bestemmelserne i artikel 81-84 i loven af 22. december 1977, sammenholdt med artikel 2-9 i kongelig anordning nr. 123 af 30. december 1982, i strid med arbejdskraftens frie bevaegelighed, dvs. med traktatens artikel 48 og artikel 3 i forordning nr. 1612/68, for saa vidt som de tilskynder de belgiske arbejdsgivere til blandt de unge fortrinsvis at ansaette modtagere af ungdomsarbejdsloeshedsydelser, hvoraf stoerstedelen er belgiske unge, fordi der for opnaaelse af disse ydelser stilles den betingelse, at de har afsluttet deres videregaaende skoleuddannelse i en anerkendt belgisk uddannelsesinstitution.
34 Kommissionen har henvist til princippet om fri adgang til faktisk tilbudte stillinger i andre medlemsstater, der er nedfaeldet i traktatens artikel 48 og gennemfoert ved forordning nr. 1612/68, saerligt ved forordningens afsnit I med overskriften "Adgang til beskaeftigelse", hvori artikel 1 bestemmer, at "enhver statsborger i en medlemsstat har ... ret til at tage og udoeve loennet beskaeftigelse paa en anden medlemsstats omraade...". Efter Kommissionens opfattelse foreligger der indirekte forskelsbehandling, naar det kraeves af disse unge, at de har afsluttet deres videregaaende skoleuddannelse i en anerkendt belgisk uddannelsesinstitution. Ifoelge Kommissionen bevirker anvendelsen af de forskellige bestemmelser tilsammen saaledes i det mindste, at hovedsagelig statsborgere fra de oevrige medlemsstater udelukkes fra den tilbudte beskaeftigelse, som omhandlet i artikel 3, stk. 1, andet led, i forordning nr. 1612/68.
35 Den belgiske regering har gjort gaeldende, at den ret til ydelser, som erhverves efter skolegangens ophoer, ikke er omfattet af anvendelsesomraadet for arbejdskraftens frie bevaegelighed, i det mindste, naar denne ret betragtes som en personlig ret og uafhaengigt af, om det drejer sig om et barn af en vandrende arbejdstager. Regeringen goer gaeldende, at situationen for en ung vandrende arbejdstager for saa vidt angaar arbejdsloeshedsydelser reguleres i forordning nr. 1408/71, og at unge vandrende arbejdstagere saaledes skal opfylde betingelserne i denne forordning. Endelig er regeringen af den opfattelse, at disse saerlige programmer indgaar i medlemsstaternes socialpolitik, som henhoerer under deres kompetence, saaledes at de ifoelge Domstolens faste praksis paa dette omraade har et ret frit skoen med hensyn til, hvordan sociale beskyttelsesforanstaltninger skal udformes og gennemfoeres. Konkret drejer det sig i dette tilfaelde om at gennemfoere den aktive og forebyggende gren af arbejdsloeshedsforsikringen, og den belgiske regering fastholder, at der er en grundlaeggende forskel paa det almindelige arbejdsmarked og det saerlige og begraensede arbejdsmarked, som skabes ved de forskellige foranstaltninger til nedbringelse af arbejdsloesheden. Regeringen har tillige paaberaabt sig subsidiaritetsprincippet.
36 Det konstateres, at Kommissionens soegsmaal, i det omfang det angaar betingelserne for adgang til saerlige programmer for indslusning eller genindslusning paa arbejdsmarkedet, vedroerer en personkreds, som bestaar af unge statsborgere i en medlemsstat, der har afsluttet deres skolegang, som ikke er familiemedlemmer til en vandrende arbejdstager med beskaeftigelse i Belgien, og som soeger arbejde for foerste gang i denne medlemsstat.
37 Indledningsvis skal det undersoeges, om de paagaeldende bestemmelser vedroerer den frie adgang til beskaeftigelse, der er sikret ved traktatens artikel 48 og artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1612/68, som Kommissionen goer gaeldende er tilsidesat.
38 Det bemaerkes, at som den belgiske regering har paapeget, udgoer disse saerlige programmer den aktive gren af arbejdsloeshedsforsikringen. I henhold til artikel 87 i loven af 22. december 1977 afloennes de arbejdstagere, der er beskaeftigede under disse programmer, af Office national de l' emploi, som anses for at vaere deres arbejdsgiver med henblik paa anvendelsen af skattereglerne og reglerne om social sikring (herunder reglerne om arbejdsulykker og erhvervssygdomme). Naar staten indtraeder i medfoer af kongelig anordning nr. 123 af 30. december 1982, paatager den sig endvidere at betale 50%, 75% eller 100% af loenninger og de sociale bidrag i forbindelse hermed.
39 Det foelger heraf, at disse saerlige programmer, som paa grund af deres saerlige beskaffenhed maa anses for forbundet med arbejsloeshedsomraadet, gaar ud over det egentlige omraade for adgang til beskaeftigelse, der er omfattet af afsnit I i forordning nr. 1612/68 og saerligt forordningens artikel 3, stk. 1, hvortil Kommissionen har henvist.
40 Anvendelse af faellesskabsrettens regler om arbejdskraftens frie bevaegelighed paa nationale bestemmelser vedroerende arbejdsloeshedsforsikring kraever, at den, som paaberaaber sig dem, allerede befinder sig paa arbejdsmarkedet i kraft af, at den paagaeldende har udoevet en faktisk og reel beskaeftigelse, saaledes at den paagaeldende kan anses for at vaere en arbejdstager i faellesskabsrettens forstand (jf. bl.a. med hensyn til uddannelsesstoette, dom af 21.6.1988, sag 197/86, Brown, Sml. s. 3205, praemis 21, og med hensyn til studiestoette, dom af 26.2.1992, sag C-357/89, Raulin, Sml. I, s. 1027, praemis 10). Dette er i sagens natur ikke tilfaeldet for unge, der soeger arbejde for foerste gang.
41 Det andet anbringende kan derfor ikke tages til foelge.
42 Herefter maa det fastslaas, at Kongeriget Belgien har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 48 og artikel 7 i forordning nr. 1612/68, idet det stiller krav om, at boern, over for hvem vandrende arbejdstagere med statsborgerskab i Faellesskabet og bopael i Belgien, har forsoergerpligt, skal have afsluttet deres videregaaende skoleuddannelse i en uddannelsesinstitution, der faar tilskud fra eller er anerkendt af den belgiske stat eller et af faellesskaberne i Belgien, som betingelse for at modtage ungdomsarbejdsloeshedsydelser. I oevrigt skal sagsoegte frifindes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
43 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 3, kan Domstolen fordele sagens omkostninger eller bestemme, at hver part skal baere sine egne omkostninger, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter. Da Kommissionen kun delvis har faaet medhold i sine paastande, skal hver part baere sine egne omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
1) Kongeriget Belgien har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 48 og artikel 7 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet, idet det stiller krav om, at boern, over for hvem vandrende arbejdstagere med statsborgerskab i Faellesskabet og bopael i Belgien har forsoergerpligt, skal have afsluttet deres videregaaende skoleuddannelse i en uddannelsesinstitution, der faar tilskud fra eller er anerkendt af den belgiske stat eller et af faellesskaberne i Belgien, som betingelse for at modtage ungdomsarbejdsloeshedsydelser.
2) I oevrigt frifindes Kommissionen.
3) Hver part baerer sine egne omkostninger.