CELEX: 61991CJ0243
Social sikring
ydelser til handicappede
selvstændig rettighed
arbejdskraftens frie bevægelighed
social fordel

1 Ved dom af 9. september 1991, indgaaet til Domstolen den 20. september s.aa., har Belgiens Cour de cassation i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 2 og 3 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en appelsag, hvorunder den belgiske stat har indanket en dom afsagt af Cour du travail de Bruxelles, som havde statueret, at Taghavi havde ret til en ydelse til handicappede paa grundlag af en belgisk lov af 27. juni 1969.
3 Ifoelge denne lov er det kun belgiske statsborgere med bopael i Belgien, der er berettiget til den paagaeldende ydelse, medmindre der er givet dispensation.
4 Noushin Taghavi er iransk statsborger og gift med Filippo Iannino, som er italiensk statsborger. AEgteparret er bosiddende i Belgien.
5 Da Cour de cassation fandt, at tvisten rejser et spoergsmaal om fortolkningen af forordning nr. 1408/71, har den udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Skal artikel 2 og 3 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 fortolkes saaledes, at en handicappet er omfattet af en medlemsstats lovgivning, som indeholder bestemmelser om en selvstaendig, lovmaessigt beskyttet ret til ydelser til handicappede, naar den handicappede ikke er statsborger i en medlemsstat og ikke paaberaaber sig at have status som arbejdstager, men har bopael paa den medlemsstats omraade, efter hvis lovgivning ovennaevnte ret bestaar, og er aegtefaelle til en arbejdstager, som er omfattet af medlemsstatens lovgivning, men statsborger i en anden medlemsstat?"
6 Hvad naermere angaar de relevante retsforskrifter, baggrunden for hovedsagen, retsforhandlingernes forloeb og de skriftlige indlaeg til Domstolen, henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor i det foelgende kun i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
7 Forordning nr. 1408/71 finder ifoelge artikel 2, stk. 1, anvendelse paa "arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende, som er eller har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, og som er statsborgere i en af disse stater ... samt paa deres familiemedlemmer og efterladte". Som Domstolen har fastslaaet i dom af 23. november 1976 (sag 40/76, Kermaschek, Sml. s. 1669), har et familiemedlem til en arbejdstager paa grundlag af forordning nr. 1408/71 kun afledte rettigheder, dvs. rettigheder, som den paagaeldende har erhvervet i sin egenskab af familiemedlem til en arbejdstager.
8 Det fremgaar af sagen, at den ydelse til handicappede, der er omhandlet i den belgiske lov af 27. juni 1969, ikke er en ydelse, der skyldes medlemskab af en arbejdstagers familie. For det foerste har den forelaeggende ret i det praejudicielle spoergsmaal nemlig betegnet ydelsen som en selvstaendig ret. For det andet har den belgiske stat efter anmodning fra Domstolen oplyst, at en person, der opfylder samtlige betingelser i loven af 1969, ikke kan goere krav paa ydelser alene med den begrundelse, at vedkommendes aegtefaelle er belgisk statsborger, naar vedkommende ikke selv er statsborger i en medlemsstat.
9 Det foelger heraf, at en statsborger i et tredjeland, der er aegtefaelle til en arbejdstager, som er statsborger i en medlemsstat, ikke kan paaberaabe sig forordning nr. 1408/71, herunder navnlig artikel 2 og 3, til stoette for et krav om en ydelse til handicappede som den, der er omhandlet i foernaevnte belgiske lov.
10 Kommissionen har imidlertid i sit indlaeg til Domstolen gjort gaeldende, at den ydelse, der er tale om, er en "social fordel" i den betydning, der er omhandlet i artikel 7, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet (EFT L 257, s. 2), og at en person i Taghavi' s situation derfor kan goere krav paa den.
11 Hvad dette angaar er det tilstraekkeligt at konstatere, som anfoert ovenfor, at aegtefaellen til en belgisk arbejdstager, som ikke er statsborger i en EOEF -medlemsstat, ikke kan goere krav paa den paagaeldende ydelse. Under disse omstaendigheder, hvor der ikke er tale om en "social fordel" for indenlandske arbejdstagere, kan artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 ikke finde anvendelse.
12 Det forelagte spoergsmaal maa herefter besvares med, at artikel 2 og 3 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 skal fortolkes saaledes, at de ikke kan paaberaabes af en statsborger i et tredjeland, der er aegtefaelle til en arbejdstager med statsborgerskab i en medlemsstat, til stoette for et krav om ydelser til handicappede, der i national lovgivning er en selvstaendig rettighed og ikke udbetales paa grund af den paagaeldendes status som familiemedlem til en arbejdstager.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
13 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Foerste Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Belgiens Cour de cassation ved dom af 9. september 1991, for ret:
Artikel 2 og 3 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, skal fortolkes saaledes, at de ikke kan paaberaabes af en statsborger i et tredjeland, der er aegtefaelle til en arbejdstager med statsborgerskab i en medlemsstat, til stoette for et krav om ydelser til handicappede, der i national lovgivning er en selvstaendig rettighed og ikke udbetales paa grund af den paagaeldendes status som familiemedlem til en arbejdstager.