CELEX: 62009CJ0296
Sociální zabezpečení
Nařízení (EHS) č. 1408/71
Článek 13 odstavec 2 písm. d)
Pojem "osoby v podobném postavení", jako je postavení úředníků
Pracovní smlouva uzavřená s orgánem veřejné správy

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu pojmu „úředníci a osoby v podobném postavení“ ve smyslu čl. 13 odst. 2
písm. d) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané
osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2), ve znění nařízení Rady (EHS) č. 1390/81
ze dne 12. května 1981 (Úř. věst. L 143, s. 1; Zvl. vyd. 05/01 s. 222, dále jen „nařízení č. 1408/71“).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi M. Baesenem a Vlaamse Gemeenschap (Vlámské společenství) týkajícího se náhrady
škody ohledně příspěvků na sociální zabezpečení, jež byly neprávem zaplaceny v Belgii.

Právní rámec

Právní úprava Unie
Článek 2 nařízení č. 1408/71 nazvaný „Osobní působnost“ ve svém odstavci 3 stanoví:
„Toto nařízení se vztahuje na úředníky a na osoby, které jsou v souladu s použitelnými právními předpisy v podobném postavení,
pokud podléhají nebo podléhali právním předpisům členského státu, na které se vztahuje toto nařízení.“
Článek 4 nařízení č. 1408/71 nazvaný „Věcná působnost“ stanoví:
„1.      Toto nařízení se vztahuje na všechny právní předpisy týkající se těchto odvětví sociálního zabezpečení:
a)      dávky v nemoci a mateřství;
b)      dávky v invaliditě,, včetně těch, jež jsou určeny k udržení nebo zlepšení výdělečné schopnosti;
c)      dávky ve stáří;
d)      dávky pozůstalým;
e)      dávky při pracovních úrazech a nemocích z povolání;
f)      pohřebné;
g)      dávky v nezaměstnanosti;
h)      rodinné dávky.
[…]
4.      Toto nařízení se nevztahuje [...] ani na zvláštní systémy pro úředníky a osoby v podobném postavení.“
Článek 13 téhož nařízení nazvaný „Obecná pravidla“ stanoví:
„1.      S výhradou článku 14c podléhají osoby, na které se vztahuje toto nařízení, pouze právním předpisům jediného státu. Tyto právní
předpisy se určují v souladu s touto hlavou.
2.      S výhradou článků 14 až 17:
a)      osoba zaměstnaná na území jednoho členského státu podléhá právním předpisům uvedeného státu, i když má bydliště na území jiného
členského státu nebo i když podnik nebo zaměstnavatel, který ji zaměstnává, má sídlo nebo místo podnikání na území jiného
členského státu;
[…]
d)      úředníci a osoby v podobném postavení podléhají právním předpisům členského státu, kterému je podřízen úřad, který je zaměstnává;
[…]“

Vnitrostátní právní úprava
Podle čl. 1 odst. 1 zákona ze dne 27. června 1969, kterým se mění nařízení s mocí zákona ze dne 28. prosince 1944 o sociálním
zabezpečení zaměstnanců, se tento zákon vztahuje na zaměstnance a zaměstnavatele, kteří spolu uzavřeli pracovní smlouvu.
Podle čl. 2 odst. 1 bodu 2 zmíněného zákona může král na základě stanoviska Národní rady práce a po poradě v Radě ministrů
pro určité kategorie zaměstnanců, které určí, omezit uplatnění tohoto zákona na jeden nebo několik systémů, jejichž výčet
je uveden v článku 5 tohoto zákona.
Článek 9 odst. 2 královského nařízení ze dne 28. listopadu 1969 k provedení zákona ze dne 27. června 1969 stanoví, že co se
týče osob zaměstnaných na základě pracovní smlouvy státem, provinciemi a orgány podřízenými provinciím, omezuje se použití
zákona na systémy vyjmenované v odst. 1 prvním pododstavci tohoto článku, tzn. systém povinného zdravotního a invalidního
pojištění, systém starobních důchodů zaměstnaných osob a důchodů pozůstalých, jakož i služeb úřadů práce a pojištění v nezaměstnanosti
pracovníků.
Podle čl. 1 odst. 1 bodu 3 zákona ze dne 3. července 1967 o náhradě škody vyplývající z pracovních úrazů, úrazů utrpěných
na cestě do zaměstnání a nemocí z povolání ve veřejnoprávním sektoru, se systém vytvořený tímto zákonem uplatní na personál
s definitivou, personál ve zkušební době, dočasný personál, pomocný personál nebo personál zaměstnaný na základě pracovní
smlouvy, který přísluší ke správním orgánům a dalším útvarům výkonných orgánů společenství a regionů.

Spor v původním řízení a předběžné otázky
M. Baesen, belgický státní příslušník, nastoupil v roce 1988 do zaměstnání u Vlaamse Gemeenschap jakožto inspektor investic.
Zprvu byl zaměstnán na základě smlouvy na dobu určitou a posléze smlouvy na dobu neurčitou; pracovní činnost vykonával ve
Stockholmu (Švédsko).
Dne 7. října 1996 ukončilo Vlaamse Gemeenschap platnost zmíněné pracovní smlouvy a vyplatilo mu odstupné za výpověď ve výši
dvanácti měsíčních platů. Maurits Baesen podal žalobu k tribunal du travail de Bruxelles (Pracovní soud v Bruselu), jíž se
domáhal dalšího odstupného za výpověď a náhrady škody za protiprávní výpověď. V následujícím soudním řízení, zejména řízení
o opravném prostředku před cour du travail de Bruxelles, požadoval též částku 19 874,74 eur jakožto náhradu škody za příspěvky
na sociální zabezpečení, které byly podle jeho názoru nesprávně zaplaceny v Belgii.
Podle čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71 úředníci a osoby v podobném postavení podléhají právním předpisům členského
státu, kterému je podřízen úřad, který je zaměstnává. Podle názoru M. Baesena, jehož vztah s Vlaamse Gemeenschap byl vztahem
„zaměstnané osoby“, a nikoli „úředníka“, se však v jeho případě použijí obecná pravidla nařízení č. 1408/71. Proto se na něj
podle jeho názoru vztahuje švédský systém sociálního zabezpečení, což znamená, že neměl odvádět příspěvky na belgické sociální
zabezpečení.
Cour du travail de Bruxelles v řízení o opravném prostředku rozhodl, že dotyčné částky z platu M. Baesena byly v Belgii sráženy
neoprávněně. Uvedený soud měl za to, že se na M. Baesena vztahoval švédský systému sociálního zabezpečení na základě čl. 13
odst. 2 písm. a) nařízení č. 1408/71, který stanoví, že osoba zaměstnaná na území jednoho členského státu podléhá právním
předpisům uvedeného státu, i když má bydliště na území jiného členského státu nebo i když podnik nebo zaměstnavatel, který
ji zaměstnává, má sídlo nebo místo podnikání na území jiného členského státu.
Zmíněný soud dospěl k závěru, že pracovní vztah M. Baesena s Vlaamse Gemeenschap byl založen smlouvou na dobu neurčitou, a M.
Baesen byl tudíž zaměstnanou osobou, jejíž pracovní poměr nevykazuje stabilitu, která je příznačná pro postavení úředníka,
a že na základě služebního řádu, který se vztahuje na smluvní zaměstnance, měl funkční pravomoc, a nikoli pravomoc hierarchickou,
jak je tomu v případě úředníků.
Na základě těchto úvah měl soud rozhodující o opravném prostředku za to, že se žalovaný nacházel v postavení zaměstnance,
a nikoli „osoby v podobném postavení“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71, takže se na něj vztahoval systém
sociálního zabezpečení státu, kde vykonával své zaměstnání, tzn. Švédského království, a tudíž mu příspěvky na sociální zabezpečení
byly v Belgii sráženy neoprávněně.
Vlaamse Gemeenschap podalo proti tomuto rozsudku vydanému cour du travail de Bruxelles kasační opravný prostředek. V podstatě
uvádělo, že se uvedený soud dopustil nesprávného právního posouzení tím, že M. Baesena nepovažoval za osobu v postavení podobném
postavení úředníka ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71 a že měl za to, že se podle čl. 13 odst. 2 písm. a)
tohoto nařízení uplatní švédský systém sociálního zabezpečení.
Cour de cassation, k němuž byl tento kasační opravný prostředek podán, shledal, že z relevantních ustanovení belgické právní
úpravy sociálního zabezpečení vyplývá, že se na smluvní zaměstnance Vlaamse Gemeenschap vztahuje zčásti obecný systém veřejného
sociálního zabezpečení pro zaměstnance (co se týče systému povinného zdravotního a invalidního pojištění, systému starobních
důchodů a služeb úřadů práce a pojištění v nezaměstnanosti) a zčásti zvláštní systém pro úředníky (ohledně systému pracovních
úrazů a nemocí z povolání, systému rodinných přídavků a dovolené na zotavenou).
Cour de cassation má za to, že je třeba určit, zda pojem „úředníci a osoby v podobném postavení“ použitý v čl. 13 odst. 2
písm. d) nařízení č. 1408/71 odkazuje na obsah, který je mu dáván ve vnitrostátním systému sociálního zabezpečení, jehož se
účastní dotyčná osoba. Dále si tento soud klade otázku, zda osoba v postavení M. Baesena, která v případě určitých oblastí
sociálního zabezpečení podléhá obecnému systému sociálního zabezpečení zaměstnanců, avšak v případě jeho jiných oblastí se
na ni vztahuje zvláštní systém pro úředníky, musí být považována za osobu v postavení podobném postavení úředníků ve smyslu
čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71.
Za těchto okolností se Cour de cassation rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Má být pro účely použití čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71 výraz ‚úředníci a osoby v podobném postavení‘ vykládán
na základě vnitrostátního systému sociálního zabezpečení, kterého se účastní dotyčná osoba?
2)      V případě kladné odpovědi na první otázku: má být dotyčná osoba, která je na základě pracovní smlouvy zaměstnaná u zaměstnavatele
z veřejnoprávního sektoru a která na základě vnitrostátního systému v souvislosti s některými odvětvími sociálního zabezpečení
ve smyslu čl. 4 odst. 1 nařízení č. 1408/71 podléhá úpravě sociálního zabezpečení pro zaměstnané osoby, zatímco v souvislosti
s odvětvími sociálního zabezpečení ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. e) nařízení č. 1408/71 podléhá zvláštní úpravě pro úředníky,
považována za osobu v podobném postavení jako úředník ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71?

K předběžným otázkám
Jelikož se obě položené otázky týkají určení toho, jak je třeba rozumět pojmům „úředníci“ a „osoby v podobném postavení“ ve
smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71, musí být zkoumány společně.
Svými otázkami chce předkládající soud v podstatě zjistit jednak to, zda musí být obsah pojmu „úředníci“ a „osoby v podobném
postavení“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71 určen pouze na základě úpravy vnitrostátního práva, jemuž
podléhá orgán veřejné správy, který je jejich zaměstnavatelem, a jednak to, zda tudíž může osoba v postavení žalovaného v původním
řízení, na kterou se v členském státě vztahuje zčásti systém sociálního zabezpečení úředníků a zčásti systém sociálního zabezpečení
zaměstnaných osob, podléhat v souladu s ustanovením čl. 13 odst. 2 písm. d) tohoto nařízení pouze právní úpravě členského
státu, v němž se nachází orgán veřejné správy, který ji zaměstnává.
Úvodem je třeba uvést, že nařízení č. 1408/71 provádí článek 42 ES, který stanoví koordinaci vnitrostátních úprav sociálního
zabezpečení, a nikoli jejich harmonizaci. Hmotněprávní a procesněprávní rozdíly mezi systémy sociálního zabezpečení jednotlivých
členských států, a tedy mezi právy osob vykonávajících výdělečnou činnost v těchto členských státech, tedy nejsou uvedeným
ustanovením dotčeny (viz zejména rozsudky ze dne 15. ledna 1986, Pinna, 41/84, Recueil, s. 1, bod 20; dne 30. ledna 1997,
de Jaeck, C‑340/94, Recueil, s. I‑461, bod 18, a ze dne 16. července 2009, von Chamier-Glisczinski, C‑208/07, Recueil, s. I‑6095,
bod 84).
Co se týče osob, které se mohou dovolávat ustanovení o koordinaci vnitrostátních systémů sociálního zabezpečení, toto nařízení
odkazuje na osoby, které jsou účastníky těchto systémů (výše uvedený rozsudek de Jaeck, bod 19).
Krom toho Soudní dvůr rozhodl, že pojmy „zaměstnané osoby“ a „osoby samostatně výdělečně činné“ podle čl. 1 písm. a) a čl. 2
odst. 1 nařízení č. 1408/71 odkazují na definice, jež jim dávají právní úpravy členských států v oblasti sociálního zabezpečení
a jež jsou nezávislé na povaze, kterou má vykonávaná činnost ve smyslu pracovního práva (výše uvedený rozsudek Jaeck, bod
19).
Logický a konsistentní výklad osobní působnosti nařízení č. 1408/71 a systému kolizních norem, jejž zavádí, naznačuje, že
se stejný typ argumentace uplatní ohledně výkladu pojmů „úředníci“ i „osoby v podobném postavení“ ve smyslu čl. 13 odst. 2
písm. d) tohoto nařízení a že tyto pojmy jsou chápány ve smyslu, který jim přikládá vnitrostátní právo při uplatňování systémů
sociálního zabezpečení členských států. Takovýto výklad je v souladu s obecným duchem nařízení č. 1408/71, jehož smyslem je
koordinace, a nikoli harmonizace.
Co se konkrétně týče postavení M. Baesena, na nějž se podle zjištění provedených předkládajícím soudem vztahuje v případě
určitých oblastí sociálního zabezpečení obecný systém sociálního zabezpečení zaměstnaných osob, zatímco v případě jiných jeho
oblastí se na něj vztahuje zvláštní systém úředníků, si tento soud klade otázku, zda lze takovouto osobu považovat za osobu
v postavení podobném postavení úředníků ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že nařízení č. 1408/71 se podle svého čl. 2 odst. 3 použije na úředníky a zaměstnance,
kteří jsou podle relevantní právní úpravy v podobném postavení, v rozsahu, v němž se na ně vztahuje nebo vztahovala právní
úprava členského státu, kde se použije toto nařízení.
Z toho vyplývá, že kvalifikace osoby jakožto „úředníka“ či „osoby v podobném postavení“ je ponechána výlučně na právní úpravě
členského státu, ve kterém se nachází orgán veřejné správy, který ji zaměstnává, a že každému členskému státu přísluší stanovit
rozsah sociální ochrany, kterou těmto kategoriím osob hodlá poskytnout.
Co se týče použití nařízení č. 1408/71, konkrétně pak jeho čl. 2 odst. 3 a čl. 13 odst. 2 písm.d), je tedy třeba rozumět výrazy
„úředníci“ a „osoby v podobném postavení“ osoby, jež jsou za ně považovány právem členského státu, na jehož území se nachází
orgán veřejné správy, jímž je dotyčná osoba zaměstnána.
Z toho plyne, že osoba v postavení M. Baesena není vyloučena z oblasti působnosti čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71
jen proto, že se na ni vztahuje pouze část systému sociálního zabezpečení úředníků členského státu, na jehož území se nachází
orgán veřejné správy, který ji zaměstnává.
Vzhledem k výše uvedenému je třeba na položené otázky odpovědět, že co se rozumí pojmy „úředníci“ a „osoby v podobném postavení“,
ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71, je určováno pouze úpravou vnitrostátního práva členského státu, v němž
se nachází orgán veřejné správy, který je jejich zaměstnavatelem, a že osoba v situaci žalovaného v původním řízení, na niž
se v členském státě vztahuje zčásti systém sociálního zabezpečení úředníků a zčásti systém sociálního zabezpečení zaměstnaných
osob, může tedy v souladu s ustanoveními čl. 13 odst. 2 písm. d) tohoto nařízení podléhat pouze právní úpravě členského státu,
v němž se nachází orgán veřejné správy, který ji zaměstnává.

K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
Co se rozumí pojmy „úředníci“ a „osoby v podobném postavení“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71
ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci
Společenství ve znění nařízení Rady (EHS) č. 1390/81 ze dne 12. května 1981, je určováno pouze úpravou vnitrostátního práva
členského státu, v němž se nachází orgán veřejné správy, který je jejich zaměstnavatelem, a osoba v situaci žalovaného v původním
řízení, na niž se v členském státě vztahuje zčásti systém sociálního zabezpečení úředníků a zčásti systém sociálního zabezpečení
zaměstnaných osob, může tedy v souladu s ustanoveními čl. 13 odst. 2 písm. d) tohoto nařízení podléhat pouze právní úpravě
členského státu, v němž se nachází orgán veřejné správy, který ji zaměstnává.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: nizozemština.