CELEX: 62004CJ0274
Kmetijstvo
Uredba (EGS) št. 3665/87
Izvozna nadomestila
Uporaba kazni zaradi dokončne odločbe o vračilu nadomestila
Možnost ponovnega preverjanja odločbe o kazni

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 11(1) in (3) Uredbe Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27.
novembra 1987 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode (UL L 351, str. 1),
kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2945/94 z dne 2. decembra 1994 (UL L 310, str. 57, v nadaljevanju: Uredba
št. 3665/87).
Ta predlog je bil predstavljen v okviru spora med ED & F Man Sugar Ltd (v nadaljevanju: ED & F Man Sugar) in Hauptzollamt
Hamburg-Jonas (v nadaljevanju: Hauptzollamt), ker je zadnji uporabil kazen, predvideno v členu 11(1), prvi pododstavek, (a),
Uredbe št. 3665/87 proti navedeni družbi zaradi odločbe o vračilu nadomestila, ki je bilo podeljeno v skladu z odstavkom 3
istega člena.

Pravni okvir

Skupnostna ureditev
Od prve do tretje in peta uvodna izjava Uredbe št. 2945/94 določajo:
„ker pravila Skupnosti predvidevajo odobravanje izvoznih nadomestil samo na podlagi objektivnih meril, zlasti količine, vrste
in značilnosti izvoženega proizvoda ter njegovega namembnega kraja; ker je glede na izkušnje treba poostriti ukrepe za boj
proti nepravilnostim in predvsem proti prevaram, ki bi lahko škodljivo vplivale na proračun Skupnosti; ker je treba v ta namen
predvideti vračilo preveč plačanih zneskov in kazni, da bi spodbudili izvoznike k upoštevanju pravil Skupnosti;
ker je za zagotovitev pravilnega delovanja sistema izvoznih nadomestil treba izvajati kazni ne glede na subjektivno krivdo;
ker pa je kljub temu primerno, da se kazni v določenih primerih ne uporabi, zlasti v primeru očitne napake, ki jo prizna pristojni
organ, in da se uporabi strožje kazni v primeru naklepa;
ker bi napačni podatki izvoznika lahko pripeljali do neupravičenih plačil, če napaka ne bi bila odkrita; ker če je napaka
odkrita, je popolnoma primerno, da se izvozniku izreče kazen v znesku, ki je sorazmeren znesku, ki bi ga neupravičeno prejel,
če napaka ne bi bila odkrita [...]
[…]
ker izkušnje, nepravilnosti, predvsem pa že ugotovljene prevare, kažejo na to, da so ti ukrepi potrebni, sorazmerni, dovolj
odvračilni in se morajo enotno uporabljati v vseh državah članicah“.
Člen 3(1) in (5) Uredbe št. 3665/87 določa:
„1.   Dan izvoza je dan, ko carinski organ sprejme izvozno deklaracijo, v kateri je navedeno, da bo vložen zahtevek za nadomestilo.
[…]
5.     Dokument, ki se pri izvozu uporablja kot dokazilo o izpolnjevanju pogojev za nadomestilo, mora vsebovati vse potrebne podatke
za izračun nadomestila, zlasti:
(a)   opis proizvoda v skladu z nomenklaturo za izvozna nadomestila;
(b)   neto maso proizvodov ali, odvisno od primera, količino, izraženo v ustrezni enoti mere, ki se uporablja za izračun izvoznega
nadomestila;
(c)   sestavo proizvodov oziroma sklicevanje nanjo, če je to potrebno za izračun izvoznega nadomestila.
Če je dokument, naveden v tem odstavku, izvozna deklaracija, mora tudi ta vsebovati vse podatke in zabeležko tarifne oznake
nadomestila.“
Člen 5(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87 določa:
„Diferencialno ali enotno nadomestilo se izplača samo, če je proizvod zapustil carinsko območje Skupnosti in če je bil uvožen,
razen če se je zaradi višje sile pokvaril ali uničil pri prevozu, v tretjo državo ter, glede na okoliščine primera, v določeno
tretjo državo v dvanajstih mesecih po datumu sprejetja izvozne deklaracije, če:
(a)   obstaja resen dvom glede dejanskega namembnega kraja proizvoda
ali
(b)   bi se zaradi razlike med zneskom nadomestila za izvoženi proizvod in zneskom uvoznih dajatev, ki za enak proizvod veljajo
na datum sprejetja izvozne deklaracije, lahko proizvod ponovno uvozil v Skupnost.“
Člen 11(1), prvi do četrti pododstavek, prvi stavek petega pododstavka, in (3) Uredbe št. 3665/87 določa:
„1.   Če se ugotovi, da je izvoznik z namenom pridobitve izvoznega nadomestila zaprosil za višje izvozno nadomestilo, kot mu pripada,
se za izvoz proizvodov plača nadomestilo, ki velja za dejansko izvoženi proizvod, ki se zmanjša za:
(a)   polovico razlike med zaprošenim nadomestilom in nadomestilom, ki velja za dejanski izvoz;
(b)   dvakratno razliko med zaprošenim nadomestilom in veljavnim nadomestilom, če je izvoznik namerno navedel napačne podatke.
Šteje se, da je zaprošeno nadomestilo znesek, ki se izračuna iz podatkov, danih v skladu s členom 3 ali 25(2). Če je stopnja
nadomestila različna glede na namembni kraj, se diferencialni del zaprošenega nadomestila izračuna iz podatkov, ki se zagotovijo
na podlagi člena 47.
Kazen, predvidena v točki a, se ne uporabi:
–        v primeru višje sile,
–        v izjemnih primerih zaradi okoliščin, za katere izvoznik ne odgovarja in ki so nastale po sprejetju izvozne deklaracije ali
plačilne deklaracije s strani pristojnih organov. Za izjemni primer gre le takrat, kadar izvoznik pristojne organe obvesti
o teh okoliščinah neposredno po tem, ko zanje izve, v vsakem primeru pa v roku, predvidenem v členu 47(2), razen če so pristojni
organi že sami ugotovili, da zaprošeni znesek nadomestila ni bil pravilen,
–        pri očitni napaki v zvezi z zaprošenim nadomestilom, ki jo prizna pristojni organ,
–        če je zaprošeno nadomestilo v skladu z Uredbo (ES) št. 1222/94 [...], in zlasti s členom 3(2) te uredbe, in se izračuna na
podlagi povprečnih količin, ki se uporabljajo v določenem obdobju,
–        pri popravkih teže, če razlika v teži nastane zaradi načina tehtanja.
Če je rezultat zmanjšanj iz točk a in b odstavka 1 negativen znesek, izvoznik plača ta negativni znesek.
Če pristojni organi ugotovijo, da je bil zaprošen nepravilen znesek in da izvozni posel ni bil izveden in se zato nadomestilo
ne more zmanjšati, izvoznik plača kazen iz točke a ali b. […]
[…]
3.     Brez poseganja v obveznost plačila negativnega zneska iz odstavka 1, četrti pododstavek, upravičenec povrne neupravičeno prejeta
nadomestila – to vključuje tudi kazni po odstavku 1, prvi pododstavek – in obresti, izračunane za čas od plačila do povračila.
[…]
[…]“

Nacionalna ureditev
Člen 48 o zakonu o upravnem sporu (Verwaltungsverfahrensgesetz) z dne 25. maja 1976 (BGBl. 1976 I, str. 1253) določa:
„Razveljavitev nezakonitega upravnega akta
Po tem, ko je nezakoniti upravni akt postal dokončen, se ga lahko v celoti ali deloma razveljavi z učinkom
ex nunc
ali
ex tunc
. Upravni akt, na podlagi katerega se pridobi ali ugotovi obstoj pravice ali pravne koristi (upravni akt, ki daje pravice),
se lahko razveljavi samo ob upoštevanju določb odstavkov od 2 do 4.
[…]“
Člen 51 navedenega zakona vsebuje besedilo:
„Obnova postopka
Organ lahko na zahtevo prizadete stranke odloči, da se dokončni upravni akt razveljavi ali spremeni:
1. če se je dejansko ali pravno stanje, na katerem temelji upravni akt, naknadno spremenilo v korist prizadete stranke;
2. če obstajajo novi dokazi, ki bi pripeljali do odločbe, ugodnejše za prizadeto stranko;
3. če so podani razlogi za revizijo v smislu člena 580 zakonika o pravdnem postopku (Zivilprozessordnung).
[…]“

Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Februarja 1998 je ED & F Man Sugar pri pristojnem carinskem uradu vložila štiri izvozne deklaracije za pošiljko sto ton belega
sladkorja v Poljsko, za katere je zaprosila za izvozna nadomestila. S štirimi odločbami z dne 4. aprila 1998 je Hauptzollamt
odobril zaprošena nadomestila.
Po tem, ko so preiskave, ki jih je opravil Zollkriminalamt Köln (urad za carinske preiskave Köln), razkrile dejavnike, ki
kažejo na to, da beli sladkor, za katerega se je menilo, da je bil izvožen v Poljsko, Češko republiko in Švico, ni dosegel
namembnih tretjih držav, je Hauptzollamt v okviru preverjanja dokumentov, ki jih je predložila ED & F Man Sugar in ki dokazujejo,
da so proizvodi prispeli, ugotovil, da dokumenti o gospodarski transakciji, omenjeni v prejšnji točki, ne dokazujejo sprostitve
izvoženih proizvodov v prosti promet v Poljski, ampak samo to, da so bili dani v postopek oplemenitenja. ED & F Man Sugar
je pojasnila, da ni bila sposobna posredovati dodatnih informacij o položaju te pošiljke, zatrjujoč, da jih ni mogla pridobiti
od njenega sopogodbenika. S štirimi popravnimi odločbami z dne 17. aprila 2000 je Hauptzollamt na podlagi člena 11(3), prvi
pododstavek, Uredbe št. 3665/87, bran skupaj s členom 5(1), prvi pododstavek, (a), navedene uredbe zahteval vračilo nadomestil,
izplačanih ED & F Man Sugar (v nadaljevanju: odločbe o vračilu), ki je zahtevano vsoto vrnila, ne da bi vložila pritožbe zoper
te odločbe.
Nato je Hauptzollamt na podlagi člen 11(1), prvi pododstavek, (a), Uredbe št. 3665/87 s štirimi odločbami z dne 5. junija
2000 (v nadaljevanju: odločbe o kazni) vsakokrat razglasil kazen proti ED & F Man Sugar. Utemeljil jih je s tem, da so odločbe
o vračilu postale dokončne, s čimer naj bi bilo ugotovljeno, da je to podjetje zahtevalo višje nadomestilo, kot mu pripada.
Po tem, ko je Hauptzollamt zavrnil pritožbo, ki jo je vložila ED & F Man Sugar proti navedenim odločbam o kazni, je zadnja
vložila tožbo pri predložitvenem sodišču, pri čemer je trdila, da ji Hauptzollamt ni imel pravice naložiti kazni glede na
to, da ni bil pooblaščen zahtevati povračila izvoznega nadomestila. Dejansko je Sodišče v sodbi z dne 14. decembra 2000 v
zadevi Emsland-Stärke (C-110/99, Recueil, str. I‑11569) razsodilo, da se lahko v skladu s členom 5(1) Uredbe št. 3665/87 zahteva
dokaz o sprostitvi blaga v promet v namembni tretji državi samo, preden se plača izvozno nadomestilo. V teh okoliščinah je
predložitveno sodišče odločilo, da je v sporu, ki mu je bil predložen, potrebna razlaga prava Skupnosti, predvsem člena 11(1)
in (3) Uredbe št. 3665/87.
V teh pogojih je Finanzgericht Hamburg prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.   Ali imajo nacionalni organi in sodišča pooblastilo, da v okviru pritožbenega postopka zoper odločbo o kazni, ki temelji na
členu 11(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87, preverijo, ali je izvoznik zahteval višje nadomestilo od nadomestila, ki
mu pripada, če je odločba o vračilu iz člena 11(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87 postala dokončna pred izdajo odločbe
o kazni?
2.     Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: ali se sme v postopku zoper odločbo o kazni v skladu s členom 11(1), prvi pododstavek,
Uredbe št. 3665/87, v okoliščinah, navedenih v [predložitvenem sklepu], preveriti, ali je izvoznik zahteval višje izvozno
nadomestilo od nadomestila, kot mu pripada, da bi se upoštevala med tem sprejeta razlaga prava Skupnosti?“

Prvo vprašanje
Kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 41 sklepnih predlogov, v nasprotju z odločbo o vračilu, ki predvideva samo
vračilo neupravičeno pridobljene finančne koristi, je posledica odločbe o kazni pomembno zmanjšanje zneska nadomestila, ki
se uporabi, in, odvisno od primera, če to zmanjšanje privede do negativnega zneska, plačilo denarne kazni.
Glede tega je Sodišče večkrat razsodilo, da se lahko kazen, tudi nekaznovalnega značaja, lahko naloži samo, če temelji na
jasni in nedvoumni pravni podlagi (sodba z dne 25. septembra 1984 v zadevi Könecke, 117/83, Recueil, str. 3291, točka 11;
zgoraj navedena sodba Emsland‑Stärke, točka 56, in sodba z dne 11. julija 2002 v zadevi Käserei Champignon Hofmeister, C-210/00,
Recueil, str. I‑6453, točka 52).
Člen 11(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87 določa uporabo kazni, če se ugotovi, da je izvoznik z namenom pridobitve
izvoznega nadomestila zaprosil za višje izvozno nadomestilo, kot mu pripada.
Iz te odločbe ni razvidno, da bi bilo mogoče navedeni pogoj, ki je potreben za uporabo odločbe o kazni, šteti za postavljenega
zaradi samega obstoja odločbe o vračilu, sprejete na podlagi člena 11(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87, ali pa zaradi
sklepanja o njem iz samega dejstva, da gospodarski subjekt ni izpodbijal odločbe o vračilu.
Načeli zakonitosti in pravne varnosti zahtevata, da lahko nacionalni organi in sodišča v okviru nadzora zakonitosti odločbe
o kazni, sprejeti na podlagi člena 11(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 3665/87, preverijo, ali je izvoznik dejansko zahteval
višje nadomestilo, kot mu pripada, v smislu navedene določbe, ne glede na dejstvo, da je postala prejšnja odločba o vračilu,
sprejeta na podlagi člena 11(3), prvi pododstavek, navedene uredbe, dokončna.
Ob upoštevanju zgoraj navedenih ugotovitev je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 11(1), prvi pododstavek,
Uredbe št. 3665/87 razlagati tako, da lahko nacionalni organi in sodišča v okviru pritožbenega postopka zoper odločbo o kazni,
ki temelji na tem členu, preverijo, ali je izvoznik dejansko zahteval nadomestilo, ki je višje od nadomestila, ki bi se moralo
uporabiti v smislu navedene določbe, čeprav je odločba o vračilu, predvidena v odstavku 3, prvi pododstavek, navedenega člena,
postala dokončna pred sprejetjem odločbe o kazni.

Drugo vprašanje
Glede na odgovor Sodišča na prvo vprašanje na drugo vprašanje ni treba odgovoriti.

Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
Člen 11(1), prvi pododstavek, Uredbe Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo
sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2945/94 z dne 2.
decembra 1994, je treba razlagati tako, da lahko nacionalni organi in sodišča v okviru pritožbenega postopka zoper odločbo
o kazni, ki temelji na tem členu, preverijo, ali je izvoznik dejansko zahteval nadomestilo, ki je višje od nadomestila, ki
bi se moralo uporabiti v smislu navedene določbe, čeprav je odločba o vračilu, predvidena v odstavku 3, prvi pododstavek,
navedenega člena, postala dokončna pred sprejetjem odločbe o kazni.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.