CELEX: 62008CJ0408
Apeliacinis skundas
Bendrijos prekių ženklas
Reglamentas (EB) Nr. 40/94
55 straipsnio 1 dalies a punktas ir 7 straipsnio 1 dalies c punktas
Suinteresuotumas pateikti absoliučiu negaliojimo pagrindu grindžiamą prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu
Advokatų kontora
Žodinis žymuo COLOR EDITION
Iš apibūdinamųjų elementų sudaryto žodinio prekių ženklo apibūdinamasis pobūdis

Apeliaciniu skundu
Lancôme parfums et beauté & Cie SNC
(toliau –
Lancôme
) prašo panaikinti 2008 m. liepos 8 d. Europos Bendrijų pirmosios instancijos teismo sprendimą
Lancôme prieš VRDT – CMS Hasche Sigle
(COLOR EDITION) (T-160/07, Rink. p. II-1733, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriame šis teismas atmetė jos ieškinį dėl Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) antrosios apeliacinės tarybos sprendimo panaikinti žodinio prekių ženklo COLOR EDITION kosmetikos ir makiažo priemonėms registraciją.
Teisinis pagrindas
1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 11, 1994, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t. p. 146, toliau – reglamentas) 7 straipsnio 1 dalies c punkte nustatyta:
„Neregistruojami šie žymenys:
<…>
c)
prekių ženklai, sudaryti tiktai iš žymenų arba nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami žymėti rūšiai, kokybei, kiekiui, paskirčiai, vertei, geografinei kilmei arba prekių pagaminimo ar paslaugų suteikimo laikui, ar kitoms prekių ar paslaugų savybėms“.
Reglamento 55 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Prašymą panaikinti Bendrijos prekių ženklo savininko teises arba paskelbti prekių ženklą negaliojančiu Tarnybai gali paduoti:
a)
jeigu taikytini 50 ir 51 straipsniai, kiekvienas juridinis ar fizinis asmuo arba kiekviena grupė ar organizacija, įsteigti, kad atstovautų gamintojų, paslaugų teikėjų, prekybininkų ar vartotojų interesus, kurie pagal jų veiklą reglamentuojančius įstatymus gali būti ieškovai ir atsakovai teisme;
b)
jeigu taikytina 52 straipsnio 1 dalis – 42 straipsnio 1 dalyje nurodyti asmenys;
c)
jeigu taikytina 52 straipsnio 2 dalis – toje nuostatoje nurodyti ankstesnių teisių savininkai arba asmenys, pagal valstybės narės įstatymus galintys naudotis šiomis teisėmis“.
Pagal reglamento 51 straipsnio 1 dalies a punktą padavus prašymą VRDT, Bendrijos prekių ženklas paskelbiamas negaliojančiu, jeigu jis buvo įregistruotas nesilaikant 7 straipsnio reikalavimų.
Reglamento 42 straipsnio 1 dalyje nurodyti asmenys, galintys, remdamiesi santykiniu atmetimo pagrindu, paduoti protestą dėl prekių ženklo registracijos, o to paties reglamento 52 straipsnyje numatyti santykiniai negaliojimo pagrindai.
Ginčo aplinkybės
2002 m. gruodžio 9 d.
Lancôme
pateikė VRDT paraišką įregistruoti žodinį žymenį COLOR EDITION kaip Bendrijos prekių ženklą.
Prekės, kurioms buvo prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 3 klasei ir atitinka šį aprašymą: „Kosmetikos ir makiažo priemonės“.
Minėtoje paraiškoje nurodytas prekių ženklas buvo įregistruotas 2004 m. vasario 11 dieną.
2004 m. gegužės 12 d. advokatų kontora
Norton Rose Vieregge
pateikė VRDT prašymą paskelbti šį įregistruotą prekių ženklą negaliojančiu pagal reglamento 51 straipsnio 1 dalies a punktą ir 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktus.
2005 m. gruodžio 21 d. VRDT anuliavimo skyrius šį prašymą atmetė.
2006 m. vasario 9 d. advokatų kontora
CMS Hasche Sigle
,
Norton Rose Vieregge
teisių perėmėja, pateikė apeliaciją dėl Anuliavimo skyriaus sprendimo.
2007 m. vasario 26 d. Sprendimu VRDT antroji apeliacinė taryba apeliaciją patenkino. Ji nusprendė, pirma, kad ši apeliacija buvo priimtina ir, antra, kad žodinis žymuo COLOR EDITION yra apibūdinamasis reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, todėl jis taip pat neturi skiriamųjų požymių reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme.
Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
2007 m. gegužės 7 d.
Lancôme
Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje pateikė ieškinį, kuriame prašė panaikinti VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimą.
Ieškinį
Lancôme
grindė trimis pagrindais, susijusiais su atitinkamai reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punkto, 7 straipsnio 1 dalies c punkto ir 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.
Skundžiamu sprendimu Pirmosios instancijos teismas minėtą ieškinį atmetė ir nurodė
Lancôme
padengti bylinėjimosi išlaidas.
Atlikdamas reglamento 55 straipsnio 1 dalies teksto ir teleologinę analizę Pirmosios instancijos teismas atmetė nurodytą pirmąjį ieškinio pagrindą, manydamas, kad, kalbant apie absoliučiu negaliojimo pagrindu grindžiamus prašymus paskelbti prekių ženklą negaliojančiu, šiame straipsnyje tik reikalaujama, kad prašymą teikiantis asmuo turėtų teisinį subjektiškumą arba galėtų būti ieškovas ir atsakovas teisme, tačiau nenurodoma, kad toks asmuo įrodytų savo suinteresuotumą imtis veiksmų.
Šiuo atžvilgiu skundžiamo sprendimo 25 punkte Pirmosios instancijos teismas, be kita ko, nusprendė, jog iš reglamento 55 straipsnio 1 dalies matyti, kad teisės aktų leidėjas ketino leisti pateikti absoliučiais negaliojimo pagrindais grindžiamus prašymus paskelbti prekių ženklą negaliojančiu kiekvienam fiziniam ar juridiniam asmeniui arba kiekvienai grupei ar organizacijai, kurie gali būti ieškovai ir atsakovai teisme, o dėl santykiniais negaliojimo pagrindais grindžiamų prašymų paskelbti prekių ženklą negaliojančiu pažymėtina, kad jis aiškiai apribojo prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu galinčių pateikti asmenų ratą.
Pagal skundžiamo sprendimo 26 punkte pateikiamus teiginius tai patvirtina aplinkybė, kad, priešingai nei santykinių atmetimo pagrindų, kuriais saugomi tik privatūs tam tikrų ankstesnių prekių ženklų savininkų interesai, atveju, absoliutūs atsisakymo pagrindai grindžiami skirtingais bendraisiais interesais ir siekiant šiuos interesus apsaugoti, jais turėtų galėti remtis kuo daugiau asmenų.
Skundžiamo sprendimo 35 punkte Pirmosios instancijos teismas padarė išvadą, kad, atsižvelgiant į tai, jog neginčijama, kad
CMS Hasche Sigle
galėjo būti laikoma juridiniu asmeniu, jos prašymą Apeliacinė taryba teisingai pripažino priimtinu.
Taip pat dėl nurodyto antrojo ieškinio pagrindo Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad Apeliacinė taryba nepadarė klaidos nuspręsdama, jog prekių ženklas COLOR EDITION yra apibūdinamasis reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme. Šiuo atžvilgiu jis nurodė, kad šis prekių ženklas, kaip visuma, turi pakankamai tiesioginę ir konkrečią sąsają su juo žymimomis kosmetikos ir makiažo priemonėmis.
Šiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 48 ir 49 punktuose jis, be kita ko, pabrėžė, kad žymuo COLOR EDITION sudarytas tik iš nuorodų, kurios gali būti naudojamos tam tikroms nagrinėjamų prekių savybėms žymėti ir kad, tikslinės visuomenės požiūriu, jis nesukuria įspūdžio, pakankamai besiskiriančio nuo to, kuris atsiranda dėl paprasto jį sudarančių žodinių elementų junginio.
Galiausiai priminęs, kad žymuo negali būti registruojamas kaip Bendrijos prekių ženklas, jeigu yra bent vienas absoliutus negaliojimo pagrindas, Pirmosios instancijos teismas atmetė ieškinį neišnagrinėjęs jam pateikto trečiojo ieškinio pagrindo.
Šalių reikalavimai
Lancôme
Teisingumo Teismo prašo panaikinti skundžiamą sprendimą, atmesti dėl VRDT anuliavimo skyriaus sprendimo pateiktą apeliaciją, priteisti iš VRDT bylinėjimosi Pirmosios instancijos teisme ir Teisingumo Teisme išlaidas, o iš
CMS Hasche Sigle
priteisti išlaidas, patirtas vykstant apeliacinei procedūrai VRDT.
VRDT prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš
Lancôme
bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama savo apeliacinį skundą
Lancôme
formaliai remiasi dviem pagrindais, atitinkamai susijusiais su tuo, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punktą ir 7 straipsnio 1 dalies c punktą.
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punkto pažeidimu
Pirmuoju apeliacinio skundo pagrindu
Lancôme
kaltina Pirmosios instancijos teismą sutikus su tuo, kad advokatų kontora turėjo teisę savo vardu prašyti panaikinti Bendrijos prekių ženklą. Šį apeliacinio skundo pagrindą sudaro dvi dalys. Pirma,
Lancôme
iš esmės teigia, kad Pirmosios instancijos teismas klaidingai aiškino reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punktą nuspręsdamas, kad norint pateikti absoliučiu negaliojimo pagrindu grindžiamą prašymą paskelbti Bendrijos prekių ženklą negaliojančiu nebūtina turėti suinteresuotumo imtis veiksmų. Antra, ji tvirtina, kad su Sąjungos lygmeniu pripažintu advokato profesijos statusu nesuderinama tai, jog advokatų kontora savo sąskaita ir vardu teiktų tokį prašymą.
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies, susijusios su klaidingu reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punkto aiškinimu, kiek tai susiję su suinteresuotumu imtis veiksmų
— Šalių argumentai
Lancôme
tvirtina, kad
actio popularis
visiškai nebūdingas Sąjungos teisei. Nors EB 230 straipsnis, pagal kurį reikalaujama, jog tam, kad ieškovas galėtų pateikti ieškinį, jis turi būti tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, nagrinėjamu atveju netaikomas tiesiogiai, jos teigimu, vis dėlto reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti atsižvelgiant į principus, kurie pagal Sąjungos teisę paprastai turi viršenybę. Be to, kiekvienoje teisės sistemoje daromas skirtumas tarp galimybės imtis teisinių veiksmų ir galimybės būti ieškovu ir atsakovu – antrosios galimybės atveju turi būti suinteresuotumas imtis veiksmų. Todėl remiantis tuo, kad teisės aktų leidėjas aiškiai nereikalavo tokio suinteresuotumo, nereikėtų daryti išvados, jog toks suinteresuotumas nebūtinas.
Pirmosios instancijos teismo nustatytas skirtumas tarp administracinės procedūros ir teisminio proceso nesvarbus, nes negalima suprasti, kad teisė imtis veiksmų administracinėje institucijoje yra platesnė nei teisė pareikšti ieškinį dėl šios institucijos sprendimų Sąjungos teisminėse institucijose.
Taip pat nesvarbus Pirmosios instancijos teismo nurodytas skirtumas tarp absoliučių negaliojimo pagrindų ir santykinių negaliojimo pagrindų, nes remiantis šiuo skirtumu negalima daryti išvados, kad visiškai nebūtina įrodyti suinteresuotumo, kad būtų galima pateikti absoliučiu negaliojimo pagrindu grindžiamą prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu.
Dėl atsisakymo įregistruoti prekių ženklą, kuris yra apibūdinamasis reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, pažymėtina, kad bendrasis interesas, kuriuo paremtas šis atmetimo pagrindas, yra teismo praktikoje pripažintas prekių ženklo paraišką pateikusio asmens arba prekių ženklo savininko konkurentų, kurių teisę naudoti apibūdinamojo pobūdžio nuorodą savo pačių prekėms ar paslaugoms reikia apsaugoti nuo neteisėtos konkurentui suteiktos registracijos, interesas. Iš to matyti, kad tik esant realiai ar potencialiai kliūčiai, su kuria susiduria realus ar potencialus prašymą teikiančio asmens konkurentas, yra galimybė remtis šiuo atmetimo pagrindu.
Šį aiškinimą patvirtina aiški reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta taisyklė, pagal kurią teisė pateikti prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu suteikiama kiekvienai grupei ar organizacijai, sudarytai iš gamintojų, paslaugų teikėjų, prekybininkų ar vartotojų, t. y. asmenų, kuriems gali turėti įtakos netinkama prekių ženklo registracija.
Tuo remdamasi
Lancôme
daro išvadą, jog reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad, be teisnumo, jame reikalaujama, jog prašymą teikiantis asmuo būtų realiai ar potencialiai ekonomiškai susijęs, taigi būtų realiai ar potencialiai ekonomiškai suinteresuotas ginčijamo prekių ženklo išbraukimu iš registro. Tačiau taip nėra advokatų kontoros, kuri prašo panaikinti Bendrijos prekių ženklą, kuriuo žymimos kosmetikos priemonės, atveju.
Savo atsakyme VRDT tvirtina, kad jai pateikti prašymai paskelbti prekių ženklą negaliojančiu reglamentuojami tik reglamentu ir jį įgyvendinančiu reglamentu, o reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punktas nėra dviprasmiškas ir jame teisė pateikti prašymą dėl panaikinimo suteikiama kiekvienam asmeniui.
VRDT teigimu,
Lancôme
klaidingai aiškina teismo praktiką dėl bendrojo intereso, kuriuo grindžiamas reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punkte numatytas absoliutus atmetimo pagrindas. Tai ne vien profesionalių operatorių interesas galėti naudoti apibūdinamuosius žymenis, bet ir kiekvieno asmens, nesvarbu, ar jis profesionalas, interesas, kad teisė naudoti apibūdinamuosius žymenis išimtinai nepriklausytų vienai įmonei. Beje, tai patvirtina aplinkybė, kad apibūdinamasis žymens pobūdis vertinamas atsižvelgiant į tai, kaip jį suvokia atitinkama visuomenė, kurią sudaro ne tik atitinkamo sektoriaus profesionalai, nes visų pirma ji apima vartotojus ir galutinius naudotojus.
Lancôme
taip pat neteisingai aiškina reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punktą. Jame daroma nuoroda į „grupę ar organizaciją“ tik siekiama papildyti asmenų, turinčių teisę pateikti prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu, sąrašą. Šiuo straipsniu grupėms ar organizacijoms, kurios turi teisę būti ieškovėmis ar atsakovėmis teisme, tačiau neturi juridinio asmens statuso pagal nacionalinės teisės aktus, leidžiama pateikti tokį prašymą.
— Teisingumo Teismo vertinimas
Teisės imtis veiksmų norint VRDT pateikti prašymą paskelbti Bendrijos prekių ženklą negaliojančiu atveju netaikomos su priimtinumu susijusios taisyklės, taikomos paduodant ieškinius teismuose: tai yra specifinės tokiems ieškiniams taisyklės. Šiuo atžvilgiu skundžiamo sprendimo 32 punkte Pirmosios instancijos teismas konstatavęs, kad pagal reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punktą pateiktas prašymas paskelbti prekių ženklą negaliojančiu nagrinėjamas ne pagal teisminę, o pagal administracinę procedūrą, ir būtent remdamasis šiuo motyvu minėto sprendimo 30 punkte nusprendęs, kad su EB 230 straipsniu susijusi teismų praktika nagrinėjamu atveju nesvarbi nei tiesiogiai, nei pagal analogiją, nepadarė teisės klaidos.
Pateikdamas atsakymą dėl to, ar pagal reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punktą prašymo paskelbti prekių ženklą negaliojančiu priimtinumas priklauso nuo įrodymo, kad egzistuoja suinteresuotumas imtis veiksmų, minėtą straipsnį Pirmosios instancijos teismas aiškino teisingai.
Visų pirma neginčijama, kaip skundžiamo sprendimo 21 punkte pabrėžė Pirmosios instancijos teismas, kad reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punkte neminimas joks suinteresuotumas imtis veiksmų.
Be to, kaip iš esmės skundžiamo sprendimo 22–25 punktuose nurodė Pirmosios instancijos teismas, reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta, kad absoliučiu negaliojimo pagrindu grindžiamą prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu gali pateikti kiekvienas juridinis ar fizinis asmuo arba kiekviena grupė ar organizacija, įsteigta atstovauti gamintojų, paslaugų teikėjų, prekybininkų ar vartotojų interesams, ir kuri gali būti ieškovė ir atsakovė teisme, o pagal reglamento 55 straipsnio 1 dalies b ir c punktus, susijusius su santykiniu negaliojimo pagrindu grindžiamais prašymais paskelbti prekių ženklą negaliojančiu, teisė pateikti tokį prašymą suteikta tik tam tikriems konkretiems asmenims, turintiems suinteresuotumą imtis veiksmų. Tuo remdamasis Pirmosios instancijos teismas padarė teisingą išvadą, kad iš šio straipsnio struktūros matyti, jog teisės aktų leidėjas siekė apriboti asmenų, galinčių pateikti prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu, ratą antruoju, bet ne pirmuoju atveju.
Galiausiai Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 26 punkte taip pat iš esmės teisingai nusprendė, kad santykiniais atsisakymo registruoti pagrindais saugomi kai kurių ankstesnių prekių ženklų savininkų interesai, o absoliučiais atsisakymo registruoti pagrindais siekiama apsaugoti bendrąjį interesą, kuriuo šie pagrindai grindžiami, o tai paaiškina, kodėl reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punkte nereikalaujama, kad prašymą teikiantis asmuo įrodytų, jog yra suinteresuotas imtis veiksmų.
Be to,
Lancôme
teiginys, kad reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punktą reikia aiškinti taip, jog jame reikalaujama, kad norint VRDT pateikti prašymą paskelbti ginčijamą prekių ženklą negaliojančiu reikia, kad egzistuotų realus ar potencialus ekonominis suinteresuotumas išbraukti šį prekių ženklą iš registro, nepagrįstas.
Pirma, priešingai nei teigia
Lancôme
, tokio aiškinimo nepatvirtina minėto 55 straipsnio 1 dalies a punkte daroma nuoroda į grupes ar organizacijas, įsteigtas atstovauti gamintojų, paslaugų teikėjų, prekybininkų ar vartotojų interesams, kurios pagal jų veiklą reglamentuojančius įstatymus gali būti ieškovės ir atsakovės teisme. Šiuo sąrašu, kuriame, be kita ko, minimi vartotojai, kuriems paprastai negali būti priskirtas toks ekonominis suinteresuotumas, kaip nurodo
Lancôme
, tik siekiama į asmenų, pagal šią nuostatą galinčių pateikti VRDT prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu, sąrašą įtraukti tokio pobūdžio grupes ar organizacijas, kurios pagal jų veiklą reglamentuojančius įstatymus gali būti ieškovės ir atsakovės teisme, tačiau neturi juridinio asmens statuso.
Antra, šis aiškinimas neišplaukia iš 1999 m. gegužės 4 d. Sprendimo
Windsurfing Chiemsee
(
C-108/97 ir C-109/97, Rink. p. I-2779
), kuriuo remiasi
Lancôme
. Minėto sprendimo 25 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad bendrasis interesas reikalauja, jog visi galėtų laisvai naudoti prekes ar paslaugas, kurioms prašoma registracijos, apibūdinančius žymenis ar nuorodas. Iš to matyti, kad bendrasis interesas, kuriuo paremtas atsisakymo registruoti prekių ženklą dėl jo apibūdinamojo pobūdžio pagrindas, nėra tik tokio prekių ženklo paraišką pateikusio asmens ar prekių ženklo savininko konkurentų, kurie gali susidurti su kokia nors kliūtimi ir kurie dėl to turi realų ar potencialų ekonominį suinteresuotumą tuo, kad ginčijamas prekių ženklas būtų išbrauktas iš registro, interesas, bet yra visų interesas.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog siekiant pagrįsti šią pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalį
Lancôme
pateikti argumentai nepagrįsti, todėl šią apeliacinio skundo pagrindo dalį reikia atmesti.
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo antros dalies, susijusios su advokatų kontoros teisės pateikti VRDT prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu savo sąskaita ir vardu nesuderinamumo su advokato profesijos statusu
— Šalių argumentai
Lancôme
tvirtina, kad net jeigu Teisingumo Teismas kitaip nei ji aiškintų reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punktą, bet kuriuo atveju skundžiamas sprendimas turi būti panaikintas, nes advokatų kontoros teisė savo sąskaita ir vardu pateikti prašymą paskelbti Bendrijos prekių ženklą negaliojančiu nesuderinama su Sąjungos lygmeniu pripažintu advokato profesijos statusu.
Sąjungos teisėje advokato profesijos statusas visada siejamas su bendradarbio teisingumo srityje statusu. Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnyje remiamasi šia advokato profesijos koncepcija, kuri taip pat nustatyta teismo praktikoje, visų pirma 1982 m. gegužės 18 d. Sprendime
AM & S Europe prieš Komisiją
(
155/79, Rink. p. 1575
, 24 punktas).
VRDT tvirtina, kad ši pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis nepriimtina pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 113 straipsnio 2 dalį, motyvuodama tuo, kad VRDT prašymą teikiančio asmens statuso nesuderinamumo su advokato statusu klausimas nebuvo keliamas Pirmosios instancijos teisme.
— Teisingumo Teismo vertinimas
Nors ši dalis pateikta kaip apeliacinio pagrindo, susijusio su reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punkto pažeidimu, dalis, reikia konstatuoti, kad ji grindžiama ne šia nuostata, bet kitais, su ja nesusijusiais teisės aspektais.
Pirma, jau iš šiai daliai pagrįsti pateiktų argumentų teksto matyti, kad šia dalimi
Lancôme
rėmėsi tuo atveju, jeigu Teisingumo Teismas kitaip nei ji aiškintų reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punktą, nes, jos teigimu, skundžiamas sprendimas turi būti panaikintas „bet kuriuo atveju“ ne dėl nurodytos aiškinimo klaidos, o dėl kitų motyvų.
Antra, dėl advokato profesijos pateikti motyvai nesusiję su reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punktu. Beje, šiame straipsnyje nepateiktos verčiantis šia profesija taikomos taisyklės. Nesant specifinių Sąjungos teisės taisyklių konkrečioje srityje, paprastai kiekviena valstybė gali nustatyti savo pačios taisykles (šiuo klausimu žr. 1996 m. gruodžio 12 d. Sprendimo
Reisebüro Broede
, C-3/95, Rink. p. I-6511, 37 punktą ir Sprendimo
Wouters ir kt
., C-309/99, Rink. p. I-1577, 99 punktą).
Tad primojo apeliacinio skundo pagrindo antra dalis iš tikrųjų yra apeliacinio skundo pagrindas, kuris skiriasi nuo pagrindo, susijusio su reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punkto pažeidimu.
Tačiau šiuo apeliacinio skundo pagrindu nebuvo remtasi Pirmosios instancijos teisme ir, atsižvelgiant į tai, kad jis susijęs ne su teisme pateikto ieškinio, o su VRDT pateikto prašymo priimtinumu, tai nėra su viešąja tvarka susijęs pagrindas, kurį Pirmosios instancijos teismas turėjo nagrinėti savo iniciatyva.
Toks apeliacinio skundo pagrindas nepriimtinas, nes apeliaciniame procese Teisingumo Teismas yra kompetentingas tik ištirti pirmojoje instancijoje nagrinėtų pagrindų teisinį vertinimą (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2007 m. vasario 1 d. Sprendimo
Sison prieš Tarybą
, C-266/05 P, Rink. p. I-1233, 95 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Taigi pirmojo apeliacinio skundo pagrindo antrą dalį reikia atmesti, taip pat reikia atmesti ir pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą.
Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punkto pažeidimu
Šalių argumentai
Šiuo apeliacinio skundo pagrindu
Lancôme
kaltina Pirmosios instancijos teismą, kad vertindamas žymenį COLOR EDITION kaip žodžių junginį jis taikė klaidingus kriterijus.
Pagal teismo praktiką, kad taip sudarytą prekių ženklą galima būtų laikyti apibūdinamuoju, reikia patikrinti, ar pasirinkti žodžiai ir jų junginys yra žinomi ir įprasti kasdienėje tikslinės visuomenės kalboje. Padarydamas išvadą, kad prekių ženklas, sudarytas iš elementų, kurių kiekvienas yra apibūdinamasis, pats yra apibūdinamasis, nebent egzistuoja suvokiamas skirtumas tarp prašomo įregistruoti prekių ženklo ir paprastos jį sudarančių elementų sumos, Pirmosios instancijos teismas pažeidė 2001 m. rugsėjo 20 d. Teisingumo Teismo sprendime
Procter & Gamble prieš VRDT
(C-383/99 P, Rink. p. I-6251) nustatytą principą. Pagal šį principą Pirmosios instancijos teismas iš tikrųjų turėjo patikrinti, ar egzistuoja suvokiamas skirtumas tarp žodžių junginio ir susijusios vartotojų grupės bendrinės kalbos apibūdinant prekes ir paslaugas arba jų pagrindines savybes.
Be to, Pirmosios instancijos teismo vertinimas nepagrįstas jokiomis faktinėmis aplinkybėmis, susijusiomis su tikslinės visuomenės kalba.
VRDT iš esmės atsako, kad tvirtindama, jog žymuo yra apibūdinamasis tik tuo atveju, kai jis žinomas ir įprastas bendrinėje tikslinės visuomenės kalboje,
Lancôme
nepripažįsta tarp reglamento 7 straipsnio 1 dalies d punkto ir 7 straipsnio 1 dalies c punkto egzistuojančio esminio skirtumo. Norint taikyti minėtą 7 straipsnio 1 dalies c punktą nesvarbu, ar ginčijama sintagma žinoma ir įprasta bendrinėje tikslinės visuomenės kalboje, nes ši nuostata taikoma ir žymenims, kurie ateityje gali būti bendrai naudojami aptariamoms prekėms ar paslaugoms apibūdinti.
Tad minėtame sprendime
Procter & Gamble prieš VRDT
Teisingumo Teismas tik patikrino, ar tikėtina, kad sintagmos „baby-dry“ gramatinė konstrukcija bus vartojama ateityje. Be to, Pirmosios instancijos teismo atlikta žymens COLOR EDITION apibūdinamojo pobūdžio analizė atitinka po minėto sprendimo priimtus teismo sprendimus.
Be to, kaltindama Pirmosios instancijos teismą tuo, kad savo sprendimo jis negrindė jokiomis faktinėmis aplinkybėmis, iš tikrųjų
Lancôme
norėjo užginčyti Pirmosios instancijos teismo atliktą faktinių aplinkybių vertinimą, todėl šio apeliacinio skundo pagrindo dalis nepriimtina. Taip pat ji akivaizdžiai nepagrįsta, nes nėra svarbu, ar kosmetikos priemonių naudotojai dabar bendrinėje kalboje vartoja tokį žodžių junginį kaip „color edition“.
Teisingumo Teismo vertinimas
Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, jog pagal bendrą taisyklę paprastas junginys elementų, iš kurių kiekvienas apibūdina prekių ar paslaugų, kurioms prašoma registracijos, savybes, išlieka jų atžvilgiu apibūdinamasis reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme. Tačiau toks junginys gali ir nebūti apibūdinamasis tos nuostatos prasme, jeigu jis sukuria įspūdį, pakankamai skirtingą nuo to, kuris atsiranda sujungus jį sudarančius elementus (žr. 2004 m. vasario 12 d. Sprendimo
Koninklijke KPN Nederland
, C-363/99, Rink. p. I-1619, 98 ir 99 punktus; Sprendimo
Campina Melkunie
, C-265/00, Rink. p. I-1699, 39 ir 40 punktus ir Sprendimo
VRDT prieš Celltech
, C-273/05 P, Rink. p. I-2883, 77 ir 78 punktus).
Taigi prekių ženklas, sudarytas iš žodžio, kurio kiekviena sudėtinė dalis apibūdina prekių ar paslaugų, kurioms prašoma registracijos, savybes, pats apibūdina šias savybes, nebent egzistuoja suvokiamas skirtumas tarp žodžio ir paprastos jį sudarančių dalių visumos, o tai leidžia manyti, kad dėl derinio neįprasto pobūdžio šių prekių ar paslaugų atžvilgiu žodis sukuria įspūdį, kuris pakankamai skiriasi nuo to, kuris atsiranda dėl paprasto jį sudarančių dalių reikšmių derinio, ir iš to išplaukia, kad žodis reiškia daugiau nei minėtų sudėtinių dalių visuma (žr. minėtų sprendimų
Koninklijke KPN Nederland
100 punktą ir
Campina Melkunie
41 punktą).
Nagrinėjamu atveju nurodęs, kad žymuo COLOR EDITION sudarytas tik iš nuorodų, kurios gali būti naudojamos tam tikroms nagrinėjamų prekių savybėms žymėti, Pirmosios instancijos teismas minėto sprendimo 49 punkte nusprendė, kad pagal anglų kalbos leksikos taisykles žodžių „color“ ir „edition“ junginys nėra neįprastas, jis dažnai pasitaiko ir kad todėl prašomas įregistruoti prekių ženklas, tikslinės visuomenės požiūriu, nesukuria įspūdžio, pakankamai besiskiriančio nuo to, kuris atsiranda dėl paprasto jį sudarančių žodinių elementų junginio, kad būtų pakeista jo prasmė arba apimtis.
Kaip generalinis advokatas nurodė išvados 98 punkte, šiame pagrindime, atsižvelgiant į šio sprendimo 61 ir 62 punktuose minėtą teismo praktiką, nėra jokios teisės klaidos.
Iš to matyti, kad nurodant antrąjį apeliacinio skundo pagrindą
Lancôme
pateikti argumentai nepagrįsti, todėl minėtą apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad apeliacinį skundą reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Remiantis Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalimi, kuri taikoma apeliaciniam procesui pagal reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi VRDT reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš
Lancôme
ir ši bylą pralaimėjo, ji padengia bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Priteisti iš
Lancôme parfums et beauté & Cie SNC
bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.