CELEX: 62009CJ0159
Direktīva 84/450/EEK un Direktīva 97/55/EK
Salīdzinošās reklāmas likumības nosacījumi
Cenu salīdzinājums, kas balstīts uz divās konkurējošās veikalu ķēdēs pārdotu pārtikas produktu atlasi
Preces, kas apmierina vienādas vajadzības vai ir paredzētas vienam un tam pašam nolūkam
Maldinoša reklāma
Salīdzinājums, kas balstīts uz pārbaudāmu pazīmi

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 3.a pantu Padomes 1984. gada 10. septembra Direktīvā 84/450/EEK
par maldinošu un salīdzinošu reklāmu (OV L 250, 17. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada
6. oktobra Direktīvu 97/55/EK (OV L 290, 18. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 84/450”).
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar strīdu starp
Lidl SNC
(turpmāk tekstā – “
Lidl
”) un
Vierzon Distribution SA
(turpmāk tekstā – “
Vierzon Distribution
”) par reklāmu, kas izplatīta presē pēdējās minētās sabiedrības vārdā.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesiskais regulējums
Direktīvas 84/450 1. pantā ir noteikts:
“Šīs direktīvas mērķis ir aizsargāt patērētājus, personas, kas nodarbojas ar tirdzniecību, uzņēmējdarbību, amatniecību vai
brīvām profesijām, un sabiedrības intereses kopumā pret maldinošu reklāmu un tās negodīgajām sekām, kā arī paredzēt nosacījumus,
pie kādiem salīdzinošā reklāma ir atļauta.”
Saskaņā ar šīs direktīvas 2. panta 2. punktu maldinoša reklāma nozīmē:
“jebkuru reklāmu, kas jebkādā veidā, ieskaitot tās noformējumu, maldina vai var maldināt personas, kurām tā ir adresēta vai
kuras tā sasniedz, un kas tās maldinošā rakstura dēļ var ietekmēt šo personu saimniecisko rīcību vai kas šo iemeslu dēļ aizskar
vai var aizskart konkurentu”.
Minētās direktīvas 2. panta 2.a punktā salīdzinošā reklāma ir definēta kā:
“jebkura reklāma, kas tieši vai netieši identificē konkurentu vai konkurenta piedāvātās preces vai pakalpojumus”.
Tās pašas direktīvas 3. pantā ir noteikts:
“Nosakot to, vai reklāma ir maldinoša, jāņem vērā visas tās pazīmes un jo īpaši vis[a] tajā ietvert[ā] informācij[a] par:
a)      preču vai pakalpojumu īpašībām, piemēram, to pieejamību, īpašībām, izpildi, sastāvu, izgatavošanas vai apgādes veidu un laiku,
atbilstību nolūkam, lietojumu, daudzumu, sīku aprakstu, ģeogrāfisko un komerciālo izcelsmi vai rezultātiem, kurus var sagaidīt,
tos lietojot, vai precēm vai pakalpojumiem veikto testu vai pārbaužu rezultātiem vai materiālajām īpašībām;
b)      cenu vai veidu, kādā cenu aprēķina, un preču piegādes vai pakalpojumu nodrošināšanas noteikumiem;
c)      reklāmas devēja īpašībām, atribūtiku un tiesībām, piemēram, viņa identitāti un aktīviem, viņa kvalifikāciju un rūpnieciskā,
komerciālā vai intelektuālā īpašuma tiesībām vai viņa godalgām vai atzinībām.”
Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punktā ir paredzēts:
“Salīdzinošā reklāma tiktāl, ciktāl tā attiecas uz salīdzinājumu, ir atļauta, ja tā atbilst šādiem nosacījumiem:
a)      tā nav maldinoša saskaņā ar 2. panta 2. punktu, 3. pantu un 7. panta 1. punktu;
b)      tajā salīdzina preces vai pakalpojumus, kas apmierina vienādas vajadzības vai kas ir paredzēti vienam un tam pašam nolūkam;
c)      tā objektīvi salīdzina vienu vai vairākas šo preču un pakalpojumu materiālās, saistošās, pārbaudāmās un reprezentatīvās pazīmes,
kuras var iekļaut cenu;
[..].”

Valsts tiesiskais regulējums
Patērētāju kodeksa L. 121‑8. pantā ir noteikts:
“Ikviena reklāma, kurā tiek salīdzinātas preces vai pakalpojumi, tieši vai netieši norādot uz konkurentu vai konkurenta piedāvātajām
precēm vai pakalpojumiem, ir atļauta tikai tad, ja
1)      tā nav maldinoša vai nevar maldināt;
2)      tā attiecas uz precēm vai pakalpojumiem, kas apmierina vienādas vajadzības vai ir paredzēti vienam un tam pašam nolūkam;
3)      tā objektīvi salīdzina vienu vai vairākas šo preču vai pakalpojumu materiālās, saistošās, pārbaudāmās un reprezentatīvās pazīmes,
kuras var iekļaut cenu.
[..]”

Pamata prāva un prejudiciālais jautājums

Lidl
Francijas teritorijā pārvalda pārtikas lielveikalu tīklu, konkrētāk, veikalu, kas atrodas netālu no
Vierzon Distribution
veikala, kurā savukārt tiek pārdotas plaša patēriņa preces ar apzīmējumu “Leclerc”.
2006. gada 23. septembrī
Vierzon Distribution
kādā vietējā laikrakstā ievietoja reklāmu (turpmāk tekstā – “strīdīgā reklāma”), kurā bija attēloti kases čeki, kuros, izmantojot
vispārējus apzīmējumus, ko attiecīgā gadījumā papildina norādes par svaru vai apjomu, bija uzskaitītas 34 preces – galvenokārt
pārtikas produkti – kas pirktas attiecīgi veikalā, kurš pieder
Vierzon Distribution
, un veikalā, ko pārvalda
Lidl
, un kā kopējās izmaksas bija norādītas EUR 46,30 attiecībā uz
Vierzon Distribution
un EUR 51,40 attiecībā uz
Lidl
.
Minētajā reklāmā bija iekļauti arī saukļi “ne katrs var būt
E. Leclerc
! Zemas cenas: pierādīts, ka
E. Leclerc
ir vislētākais”, kā arī “angliski saka “hard discount”; franciski saka “E. Leclerc””.
2007. gada 16. martā
Lidl
vērsās
Tribunal de commerce de Bourges
[Buržas Tirdzniecības lietu tiesā] ar prasību piespriest
Vierzon Distribution
samaksāt zaudējumu atlīdzību un procentus par negodīgu konkurenci, kā arī presē publicēt un savā veikalā izvietot izvilkumus
no taisāmā sprieduma.
Minētās prasības pamatojumam
Lidl
īpaši norāda uz Patērētāju kodeksa L. 121‑8. panta pārkāpumu. Tas norāda, ka strīdīgā reklāma sniedz nepareizas norādes patērētājiem
vai pat maldina tos gan no tās noformējuma viedokļa, gan arī tādēļ, ka, pēc vajadzības pielīdzinot savas cenas konkurenta
cenām,
Vierzon Distribution
esot atlasījis tikai tās preces, kas tam rada priekšrocības. Turklāt minētās preces neesot salīdzināmas, jo to kvalitatīvās
un kvantitatīvās atšķirības liecina, ka tās neapmierina vienādas vajadzības.
Lidl
piebilst, ka tas vien, ka strīdīgajā reklāmā ir attēloti kases čeki, kuros ir salīdzināto preču saraksts, neļauj patērētājiem
ne uzzināt, kādas ir to atbilstošās pazīmes, ne arī tādējādi saprast iemeslus cenu atšķirībām, uz kurām ir norādīts minētajā
reklāmā.

Vierzon Distribution
apstrīd šos apgalvojumus, īpaši norādot, ka salīdzinājums var attiekties uz divām precēm, kas nav identiskas, ar nosacījumu,
ka tās apmierina vienādas vajadzības vai ir paredzētas vienam un tam pašam nolūkam, un ja tām šajā sakarā ir pietiekama savstarpējā
aizstājamība, kā tas ir šajā gadījumā. Runājot par atšķirībām, kādas pastāv starp attiecīgajām precēm, tās pietiekami lielā
mērā izrietot no iepriekš minētajiem kases čekiem, tā ka patērētāji neesot tikuši maldināti. Tas, ka
Vierzon Distribution
pats bija atlasījis salīdzināmās preces, neesot prettiesiski, un tas, ka pirkumi tika veikti vienā un tajā pašā dienā, turklāt
izslēdzot iespēju, ka varētu būt notikusi manipulēšana ar cenām.
Šādos apstākļos
Tribunal de commerce de Bourge
s nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas [84/450] 3.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ir nelikumīgi izvietot salīdzinošo reklāmu, kurā tiek aplūkotas
tādu preču cenas, kas apmierina vienādas vajadzības vai kas ir paredzētas vienam un tam pašam nolūkam, proti, kam ir pietiekama
savstarpējā aizstājamība, pamatojoties tikai uz to, ka pārtikas produktu gadījumā katra šī produkta patēriņš un katrā ziņā
bauda, ko rada tā patēriņš, pilnībā mainās atkarībā no to izgatavošanas apstākļiem un vietas, izmantotajām sastāvdaļām un
ražotāja pieredzes?”

Par prejudiciālo jautājumu
Jāatgādina, ka Direktīvas 84/450 3.a panta, uz kuru attiecas prejudiciālais jautājums, 1. punkta a)–h) apakšpunktā ir uzskaitīti
dažādi kumulatīvi nosacījumi, kam jāatbilst salīdzinošajai reklāmai, lai to varētu atzīt par likumīgu (it īpaši skat. 2009. gada
18. jūnija spriedumu lietā C‑487/07
L’Oréal
u.c., Krājums, I‑5185. lpp., 67. punkts).
Šajā gadījumā Tiesa uzskata, ka, lai ņemtu vērā iesniedzējtiesas paustās šaubas un sniegtu tai norādes par interpretāciju,
kas varētu būt noderīgas tajā ierosinātās lietas izskatīšanai, kā to ir ieteikušas gan Francijas, Austrijas un Čehijas valdības,
gan Eiropas Komisija un, visbeidzot, ģenerāladvokāts secinājumu 40. punktā, ir jāatsaucas attiecīgi uz salīdzinošās reklāmas
likumības nosacījumiem, kas ir norādīti minētā 3.a panta 1. punkta a)–c) apakšpunktā.
Vēl arī ir jāuzskata, ka, uzdodot savu jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punkta
a)–c) apakšpunkts ir interpretējami tādējādi, ka netiek pieļauta tāda ar reklāmu saistīta prakse, kāda aprakstīta lēmumā uzdot
prejudiciālu jautājumu un kuras ietvaros no cenu viedokļa tiek salīdzināts tādu pārtikas preču grozs, kas tiek pārdotas divās
konkurējošās veikalu ķēdēs, īpaši ņemot vērā atšķirības, kas piemīt šādā veidā salīdzinātajiem pārtikas produktiem saistībā
ar to izgatavošanas veidu un vietu, to sastāvdaļām un to ražotāju, jo šādas atšķirības īpaši liecina par to, ka šie produkti
atšķiras no patēriņa pārtikā un baudas, ko rada to patēriņš, viedokļa.
Ņemot vērā prejudiciālā jautājuma formulējumu un tajā likto uzsvaru uz Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punkta b) apakšpunktā
paredzēto nosacījumu, Tiesa uzskata par lietderīgu vispirms pievērsties minētajai tiesību normai, pēc tam aplūkot šī 3.a panta
1. punkta a) apakšpunktu un, visbeidzot, minētā 3.a panta 1. punkta c) apakšpunktu.
Vispirms tomēr ir jāatgādina, ka no Tiesas judikatūras izriet, ka dažādu minētā 3.a panta 1. punktā uzskaitīto salīdzinošās
reklāmas likumības nosacījumu mērķis ir sabalansēt dažādas intereses, kas varētu tikt skartas, atļaujot salīdzinošo reklāmu.
Tādējādi no Direktīvas 97/55 preambulas otrā, septītā un devītā apsvēruma kopā izriet, ka šī 3.a panta mērķis ir veicināt
konkurenci starp preču piegādātājiem un pakalpojumu sniedzējiem patērētāju interesēs, ļaujot konkurentiem objektīvi norādīt
uz dažādu līdzīgu preču priekšrocībām un vienlaikus aizliedzot tādu praksi, kas var izraisīt konkurences traucējumus, radīt
kaitējumu konkurentiem un negatīvi ietekmēt patērētāju izvēli (iepriekš minētais spriedums lietā
L’Oréal
u.c., 68. punkts).
No tā izriet, ka minētā 3.a panta 1. punktā uzskaitītie nosacījumi ir interpretējami vislabvēlīgākajā nozīmē, lai atļautu
reklāmu, kurā objektīvi tiek salīdzinātas preču vai pakalpojumu īpašības, nodrošinot, ka salīdzinošā reklāma netiek izmantota
pret konkurenci vērstā un negodīgā veidā vai tādā veidā, lai kaitētu patērētāju interesēm (iepriekš minētais spriedums lietā
L’Oréal
u.c., 69. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tāpat arī ir jāatgādina, ka ar Direktīvu 84/450 dalībvalstīs pilnībā ir tikuši saskaņoti salīdzinošās reklāmas likumības nosacījumi
un ka šāda saskaņošana parasti nozīmē, ka salīdzinošās reklāmas likumība visā Savienībā ir jāvērtē, ņemot vērā tikai Savienības
likumdevēja noteiktos kritērijus (skat. 2003. gada 8. aprīļa spriedumu lietā C‑44/01
Pippig Augenoptik
,
Recueil
, I‑3095. lpp., 44. punkts).
Visbeidzot, attiecībā uz salīdzinājumu, kas balstīts uz cenām, kā tas ir pamata lietā, ir jāatgādina, ka konkurējošo piedāvājumu
pretnostatīšana, it īpaši cenas ziņā, tieši veido salīdzinošās reklāmas būtību (2006. gada 19. septembra spriedums lietā C‑356/04
Lidl Belgium
, Krājums, I‑8501. lpp., 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā ziņā Direktīvas 97/55 preambulas astotajā apsvērumā turklāt ir uzsvērts, ka ir jābūt iespējai salīdzināt tikai preču
un pakalpojumu cenu, ja šis salīdzinājums atbilst konkrētiem nosacījumiem, it īpaši tam, ka salīdzinājums nav maldinošs.

Par Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punkta b) apakšpunktu
Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punkta b) apakšpunktā salīdzinošās reklāmas likumīgumam ir izvirzīts nosacījums, ka tajā ir
jāsalīdzina preces vai pakalpojumi, kas apmierina vienādas vajadzības vai ir paredzētas vienam un tam pašam nolūkam. Tiesa
jau ir atzinusi, ka minētais nosacījums nozīmē, ka precēm, kas tiek salīdzinātas, ir pietiekama savstarpējā aizstājamība no
patērētāja viedokļa (iepriekš minētais spriedums lietā
Lidl Belgium
, 26. punkts, un 2007. gada 19. aprīļa spriedums lietā C‑381/05
De Landtsheer Emmanuel
, Krājums, I‑3115. lpp., 44. punkts).
Kā to ir uzsvērušas Francijas valdība un Komisija, pats prejudiciālā jautājuma formulējums norāda, ka, kaut arī pati iesniedzējtiesa
uzskata, ka precēm, uz kurām attiecas strīdīgā reklāma, ir pietiekama savstarpējā aizstājamība, lai tās atbilstu minētajam
nosacījumam, tā tomēr vēlas noskaidrot, vai tas, ka minētās preces ir pārtikas produkti, pieļauj šādu vērtējumu. Minētā tiesa
konkrēti jautā, vai fakts, ka šāda veida precēm ir neizbēgamas variācijas saistībā ar to patēriņu pārtikā vai ar baudu, ko
rada to patēriņš, ņemot vērā atšķirības, kas tās raksturo no izgatavošanas veida un vietas, to sastāvdaļu un to ražotāju viedokļa,
nenorāda uz to, ka nav iespējams nekāds šādu preču salīdzinājums, kā rezultātā salīdzinājumu ir iespējams veikt tikai identisku
pārtikas produktu gadījumā.
Šajā ziņā vispirms ir jāuzsver, ka atšķirībā no Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punkta c) apakšpunkta tās 3.a panta 1. punkta
b) apakšpunktā nekādi nav aplūkots, ne arī tādējādi noteikts, kādā aspektā veiktais salīdzinājums būtu atzīstams par likumīgu
vai, citiem vārdiem sakot, nav noteiktas to attiecīgo preču vai pakalpojumu pazīmes, uz kurām var attiekties salīdzinošā reklāma.
No tā izriet, ka pretēji tam, ko ir ieteikušas Čehijas un Austrijas valdības, aspekts, kādā tiek veikts salīdzinājums, kas
šajā gadījumā ir cena, nevar ietekmēt to, vai divas preces apmierina vienādas vajadzības vai ir paredzētas vienam un tam pašam
nolūkam minētā 3.a panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē.
Turklāt, pirmkārt, ir jāatgādina, ka iepriekš minētie spriedumi lietā
Lidl Belgium
un lietā
De

Landtsheer Emmanuel
, kuros Tiesa, kā tas ir atgādināts šī sprieduma 25. punktā, ir precizējusi, ka Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punkta b) apakšpunktā
salīdzinošās reklāmas likumīgumam ir izvirzīts nosacījums, ka precēm, kas tiek salīdzinātas, ir jābūt pietiekamai savstarpējai
aizstājamībai no patērētāja viedokļa, ir taisīti tieši lietās, kurās tika aplūkotas reklāmas, kas attiecās uz pārtikas produktiem.
Otrkārt, ir jānorāda, ka Direktīvas 97/55 preambulas devītajā apsvērumā ir uzsvērts, ka, lai nepieļautu, ka salīdzinošo reklāmu
izmanto konkurenci kropļojošā un negodīgā veidā, būtu jāatļauj salīdzināt tikai tādas “konkurējošas” preces un pakalpojumi,
kas apmierina vienādas vajadzības vai ir paredzēti vienam un tam pašam nolūkam.
Tiesa īpaši ir precizējusi, ka iemesls, kura dēļ Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punkta b) apakšpunktā salīdzinošās reklāmas
likumīgumam kā nosacījums ir izvirzīts tas, ka tajā tiek salīdzinātas preces vai pakalpojumi, kas apmierina vienādas vajadzības
vai ir paredzēti vienam un tam pašam nolūkam, ir tāds, ka saskaņā ar minētās direktīvas 2. panta 2.a punkta noteikumiem salīdzinošās
reklāmas jēdziena īpašais elements ir reklāmas devēja “konkurenta” vai tā piedāvāto preču un pakalpojumu identifikācija un
ka “konkurējošu uzņēmumu” statuss kā tāds pēc definīcijas ir atkarīgs no šo uzņēmumu tirgū piedāvāto preču vai pakalpojumu
aizstājamības kritērija (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
De Landtsheer Emmanuel
, 27.–29. punkts).
Kā to ir uzsvērusi Tiesa, abas šīs Direktīvas 84/450 tiesību normas tādējādi ir acīmredzami tuvas, kā rezultātā kritēriji,
kas ļauj novērtēt aizstājamības pakāpi,
mutatis mutandis
ir līdzīgi, piemērojot ikvienu no abām šīm tiesību normām (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
De Landtsheer Emmanuel
, 46. un 48. punkts).
Šajā ziņā tas, ka preces zināmā mērā var apmierināt vienādas vajadzības, ļauj secināt, ka starp tām pastāv noteikta aizstājamības
pakāpe (iepriekš minētais spriedums lietā
De Landtsheer Emmanuel
, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
Lai secinātu, ka pastāv faktiska aizstāšanas iespēja atbilstoši Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punkta b) apakšpunktam, ir
jāveic individuāls un konkrēts to preču novērtējums, kas konkrēti tiek salīdzinātas reklāmā (iepriekš minētais spriedums lietā
De Landtsheer Emmanuel
, 47. punkts). Šāds konkrēts aizstājamības pakāpes novērtējums ir jāveic valsts tiesām.
Treškārt, ir jānorāda, ka citi apsvērumi nepieļauj tādu Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretāciju,
kuras rezultātā būtībā tiktu aizliegtas pārtikas produktu salīdzinošās reklāmas, ja vien tie nav identiski.
Pirmkārt, šāds aizliegums nekādi neizriet no minētās tiesību normas formulējuma.
Otrkārt, minētais aizliegums, plaši interpretējot šo salīdzinošās reklāmas likumības nosacījumu, nozīmētu būtisku šā nosacījuma
piemērojamības ierobežojumu (pēc analoģijas skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
De Landtsheer Emmanuel
, 70. un 71. punkts).
Kā to ir uzsvērušas Čehijas valdība un Komisija, ja tiktu nolemts, ka divus pārtikas produktus nevar uzskatīt par salīdzināmiem
Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē, ja vien tie nav identiski, nebūtu nekādas faktiskas iespējas
izvietot salīdzinošo reklāmu attiecībā uz īpaši svarīgu patēriņa preču kategoriju neatkarīgi no tā, kādā aspektā salīdzinājums
tiktu veikts.
Rezultāts, ko tādējādi radītu šāds aizliegums, būtu pretrunā Tiesas pastāvīgajai judikatūrai, saskaņā ar kuru salīdzinošajai
reklāmai izvirzītie nosacījumi ir jāinterpretē šai reklāmai vislabvēlīgākajā veidā (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
De Landtsheer Emmanuel
, 63. punkts).
Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, iesniedzējtiesai ir jāsniedz pirmā atbildes daļa, saskaņā ar kuru Direktīvas 84/450 3.a panta
1. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka tas vien, ka pārtikas produkti atšķiras saistībā ar to patēriņu pārtikā
un ar baudu, ko rada to patēriņš, atkarībā no to izgatavošanas apstākļiem un vietas, to sastāvdaļām un to ražotāja, nevar
izslēgt iespēju, ka šādu produktu salīdzinājums varētu atbilst minētajā tiesību normā paredzētajai prasībai, ka tiem ir jāapmierina
vienādas vajadzības vai tiem ir jābūt paredzētiem vienam un tam pašam nolūkam, proti, ka tiem ir pietiekama savstarpējā aizstājamība.
Konkrēts vērtējums par šādas pietiekamas savstarpējās aizstājamības pakāpes esamību starp pamata lietā salīdzinātajiem pārtikas
produktiem, kā tas izriet no šī sprieduma 33. punkta, ir jāveic iesniedzējtiesai, jo tā turklāt Tiesai nav sniegusi nevienu
norādi par minēto produktu identiskumu un konkrētām pazīmēm, ne arī
a fortiori
vērsusies tajā ar interpretācijas jautājumiem, kas būtu saistīti ar šādiem konkrētiem datiem.

Par Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punkta a) apakšpunktu
Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punkta a) apakšpunktā salīdzinošās reklāmas likumībai ir izvirzīts nosacījums, ka tā nedrīkst
būt maldinoša.
Konkrētāk, attiecībā uz salīdzinājumu, kas, kā tas ir pamata lietā, attiecas uz cenām, šī sprieduma 24. punktā ir atgādināts,
ka Direktīvas 97/55 preambulas astotajā apsvērumā ir uzsvērts, ka ir jābūt iespējai salīdzināt tikai preču un pakalpojumu
cenu, ja šis salīdzinājums atbilst konkrētiem nosacījumiem, it īpaši tam, ka salīdzinājums nav maldinošs.
Turklāt no Direktīvas 97/55 preambulas otrā apsvēruma izriet, ka salīdzinošās reklāmas likumības nosacījumu saskaņošanai,
kas tiek veikta ar šo direktīvu, jāpalīdz “objektīvi parādīt” dažādu salīdzināmu preču “labās īpašības”.
Direktīvas 84/450 2. panta 2. punktā maldinoša reklāma ir definēta kā jebkura reklāma, kas jebkādā veidā, ieskaitot tās noformējumu,
maldina vai var maldināt personas, kurām tā ir adresēta vai kuras tā sasniedz, un kas tās maldinošā rakstura dēļ var ietekmēt
šo personu saimniecisko rīcību vai kas šo iemeslu dēļ aizskar vai var aizskart konkurentu.
Kā tas izriet no šī sprieduma 10. un 11. punktā sniegtā apraksta, strīdīgajā reklāmā ir atlasīts ierobežots skaits preču –
galvenokārt pārtikas produkti, kas tiek pārdoti divos konkurējošos veikalos. Minētās preces ir identificētas, izmantojot vispārējus
apzīmējumus, kurus attiecīgā gadījumā papildina norādes par svaru vai apjomu, kas ir iekļautas abu šo veikalu kases čekos,
kuros papildus katras attiecīgās preces atsevišķajai cenai ir norādīta kopējā summa, kas samaksāta, lai iegādātos šo preču
klāstu. Turklāt minētajā reklāmā ir iekļauti vispārīgi saukļi, kuros ir slavēts, ka reklāmas devēja veikals, kura kases čekos,
kas ir redzami reklāmā, ir norādītas kopējās izmaksas, kas ir zemākas nekā izmaksas tā konkurenta veikalā, esot vislētākais.
Iesniedzējtiesai, ņemot vērā lietas apstākļus, ir jāpārbauda, vai attiecībā uz patērētājiem, kam tā ir adresēta, šādai reklāmai
var būt šāds maldinošs raksturs (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Lidl Belgium
, 77. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā ziņā minētajai tiesai, pirmkārt, ir jāņem vērā, kā attiecīgajā reklāmā iekļautās preces vai pakalpojumus uztver vidusmēra
patērētājs, kas ir samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs. Runājot par tādu reklāmu kā strīdīgā reklāma, ir skaidrs, ka tā
ir adresēta nevis kādas nozares speciālistiem, bet gan galapatērētājam, kas plaša patēriņa preces iegādājas lielveikalu ķēdē
(skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Lidl Belgium
, 78. punkts un tajā minētā judikatūra).
Otrkārt, lai veiktu vajadzīgo vērtējumu, valsts tiesai ir jāņem vērā visi apstākļi, kam ir nozīme lietā, un, kā izriet no
Direktīvas 84/450 3. panta, jāievēro strīdīgajā reklāmā ietvertās norādes un, vispārīgi, visi tās elementi (skat. iepriekš
minēto spriedumu lietā
Lidl Belgium
, 79. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tiesa cita starpā ir nospriedusi, ka noklusējums var padarīt reklāmu maldinošu, it īpaši tad, ja, ņemot vērā, kādiem patērētājiem
tā ir adresēta, šādas reklāmas mērķis ir slēpt apstākli, kas, ja tas būtu zināms, liktu ievērojamam patērētāju skaitam atteikties
no viņu lēmuma veikt pirkumu (iepriekš minētais spriedums lietā
Lidl Belgium
, 80. punkts un tajā minētā judikatūra).
No šiem dažādajiem aspektiem tāda reklāma kā strīdīgā reklāma, kā tas izriet no judikatūras, varētu būt maldinoša tad, ja
iesniedzējtiesa, ņemot vērā visus atbilstošos lietas apstākļus, it īpaši norādes vai noklusējumus, kas ir šajā reklāmā, konstatētu,
ka ievērojams patērētāju skaits, kam tā ir adresēta, lēmumu veikt pirkumus var pieņemt, maldīgi uzskatot, ka reklāmas devēja
veiktā produktu atlase atspoguļo tā vispārējo cenu līmeni salīdzinājumā ar tā konkurenta vispārējo cenu līmeni un ka tādējādi
šiem patērētājiem būs tādi ietaupījumi, kādi ir solīti minētajā reklāmā, plaša patēriņa preces regulāri iegādājoties drīzāk
pie reklāmas devēja, nevis pie minētā konkurenta vai arī maldīgi uzskatot, ka visas reklāmas devēja preces ir lētākas nekā
tā konkurenta preces (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Lidl Belgium
, 83. un 84. punkts).
Tāda reklāma kā strīdīgā reklāma varētu izrādīties maldinoša arī tad, ja iesniedzējtiesa konstatētu, ka, lai veiktu salīdzinājumu
pēc cenām, kas ir darīts minētajā reklāmā, ir tikuši atlasīti pārtikas produkti, kam patiesībā ir objektīvas atšķirības, kas
var būtiski ietekmēt pircēja izvēli.
Ja minētās atšķirības netiek norādītas, šādu reklāmu, ja tā ir balstīta tikai uz cenu, vidusmēra patērētājs var uztvert kā
tādu, kurā netieši tiek apgalvots, ka pastāv līdzvērtība starp citām minēto produktu pazīmēm, kas arī var būtiski ietekmēt
minētā patērētāja izvēli.
Šajā ziņā Tiesa jautājumā par salīdzinājumu, kas balstīts uz cenām divos konkurējošos veikalos, jau ir atzinusi, ka gadījumā,
ja produktu preču zīme var būtiski ietekmēt pircēja izvēli un ja salīdzinājums attiecas uz konkurējošiem produktiem, kuru
attiecīgās preču zīmes būtiski atšķiras no atpazīstamības viedokļa, tas, ka tiek noklusēta preču zīme ar labāku reputāciju,
ir pretrunā Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punkta a) apakšpunkta noteikumiem (iepriekš minētais spriedums lietā
Pippig Augenoptik
, 53. punkts).
Tāpat tas attiecīgā gadījumā var būt saistībā ar citām salīdzināto preču pazīmēm, piemēram, to sastāvdaļām vai to ražošanas
veidu vai vietu, uz ko ir norādes prejudiciālajā jautājumā, ja šķiet, ka šādas pazīmes, tāpat kā pati cena, var būtiski ietekmēt
pircēja izvēli.
Šādos gadījumos tas, ka patērētājs nav informēts par atšķirībām starp precēm, kas tiek salīdzinātas tikai cenas ziņā, var
to maldināt par iemesliem, kuri ļauj izskaidrot norādīto cenu atšķirību, un par finansiālajām priekšrocībām, ko faktiski var
iegūt šis patērētājs, iepērkoties drīzāk pie reklāmas devēja, nevis pie konkrētā konkurenta, un attiecīgā mērā ietekmēt minētā
patērētāja saimniecisko rīcību. Tādējādi tas minētajam patērētājam varētu likt domāt, ka viņš faktiski iegūs finansiālu priekšrocību,
kas ir izskaidrojama ar reklāmas devēja piedāvājuma konkurētspēju, nevis ar to, ka pastāv objektīvas atšķirības starp salīdzinātajām
precēm.
Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, iesniedzējtiesai ir jāsniedz atbildes otrā daļa, saskaņā ar kuru Direktīvas 84/450 3.a panta
1. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka tāda reklāma kā tā, kas ir aplūkota pamata lietā, var būt maldinoša:
–        ja, ņemot vērā visus atbilstošos lietas apstākļus, it īpaši norādes vai noklusējumus šajā reklāmā, tiek konstatēts, ka ievērojams
patērētāju skaits, kam tā ir adresēta, lēmumu veikt pirkumus var pieņemt, maldīgi uzskatot, ka reklāmas devēja veiktā preču
atlase atspoguļo tā vispārējo cenu līmeni salīdzinājumā ar tā konkurenta vispārējo cenu līmeni un ka tādējādi šiem patērētājiem,
plaša patēriņa preces regulāri iegādājoties drīzāk pie reklāmas devēja, nevis pie minētā konkurenta, radīsies minētajā reklāmā
solītie ietaupījumi, vai arī maldīgi uzskatot, ka visas reklāmas devēja preces ir lētākas nekā tā konkurenta preces, vai
–        ja tiek konstatēts, ka, lai veiktu salīdzinājumu tikai pēc cenām, ir tikuši atlasīti pārtikas produkti, kuriem ir tādas atšķirības,
kas var būtiski ietekmēt vidusmēra patērētāja izvēli, ja minētās atšķirības neizriet no attiecīgās reklāmas.

Par Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punkta c) apakšpunktu
Direktīvas 84/450 3.a panta 1. punkta c) apakšpunktā salīdzinošās reklāmas likumībai ir izvirzīts nosacījums, ka tajā objektīvi
tiek salīdzinātas viena vai vairākas šo preču un pakalpojumu materiālās, saistošās, pārbaudāmās un reprezentatīvās pazīmes,
kuras var iekļaut cenu.
Direktīvas 97/55 preambulas piektajā apsvērumā šajā ziņā ir uzsvērts, ka salīdzinošā reklāma, ja tajā tiek salīdzinātas materiālas,
saistītas, pārbaudāmas un reprezentatīvas pazīmes un ja tā nav maldinoša, var būt likumīgs līdzeklis, lai informētu patērētājus
par tiem sniegtajām priekšrocībām (iepriekš minētais spriedums lietā
De Landtsheer Emmanuel
, 62. punkts).
Ņemot vērā Tiesas rīcībā esošo informāciju un tajā notikušās diskusijas, tā šajā gadījumā ir iecerējusi lemt tikai par prasību,
ka pazīmēm ir jābūt pārbaudāmām.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka iepriekš minētajā spriedumā lietā
Lidl Belgium
, kas bija saistīta ar salīdzinošo reklāmu, kura veikta no cenas viedokļa, Tiesa ir atzinusi, ka divus produktu sortimentus
veidojošo preču cenu pārbaudāmība noteikti nozīmē, ka preces, kuru cenas tikušas salīdzinātas, var atsevišķi un konkrēti identificēt,
pamatojoties uz reklāmas paziņojumā ietverto informāciju. Jebkāda preču cenu pārbaudāmība noteikti ir atkarīga no iespējas
minētās preces identificēt (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Lidl Belgium
, 61. punkts).
Saskaņā ar Direktīvā 84/450 izvirzīto patērētāju aizsardzības mērķi šāda identificēšana var nodrošināt, ka šāda reklāmas paziņojuma
adresāts var pārliecināties, ka attiecībā uz plaša patēriņa preču pirkumiem, kas viņam ir jāveic, viņš ir pareizi informēts
(iepriekš minētais spriedums lietā
Lidl Belgium
, 72. punkts).
Šajā gadījumā iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai salīdzināto preču apraksts, kas izriet no strīdīgās reklāmas, ir pietiekami
precīzs, lai patērētājs varētu identificēt preces, kuras tiek salīdzinātas, lai pārbaudītu minētajā reklāmā norādīto cenu
pareizību.
Kā tiesas sēdē norādījusi Komisija, tā tas varētu nebūt gadījumā, ja izrādītos, ka strīdīgajā reklāmā paredzētie veikali pārdod
vairākus pārtikas produktus, kas var atbilst šajā reklāmā izmantotajos kases čekos minētajam apzīmējumam, kā rezultātā nebūtu
iespējams precīzi identificēt reklāmā salīdzinātās preces.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, iesniedzējtiesai ir jāsniedz trešā atbildes daļa, saskaņā ar kuru Direktīvas 84/450 3.a panta
1. punkta c) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka minētajā tiesību normā paredzētais pārbaudāmības nosacījums attiecībā
uz tādu reklāmu, kāda ir aplūkota pamata lietā un kurā ir salīdzinātas divu preču sortimentu cenas, paredz, ka ir jābūt iespējai
attiecīgās preces precīzi identificēt, pamatojoties uz minētajā reklāmā iekļauto informāciju.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi,
nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
Padomes 1984. gada 10. septembra Direktīvas 84/450/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā
uz maldinošu reklāmu, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 6. oktobra Direktīvu 97/55/EK, 3.a panta
1. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka tas vien, ka pārtikas produkti atšķiras saistībā ar to patēriņu pārtikā
un ar baudu, ko rada to patēriņš, atkarībā no to izgatavošanas apstākļiem un vietas, to sastāvdaļām un to ražotāja, nevar
izslēgt iespēju, ka šādu produktu salīdzinājums varētu atbilst minētajā tiesību normā paredzētajai prasībai, ka tiem ir jāapmierina
vienādas vajadzības vai tiem ir jābūt paredzētiem vienam un tam pašam nolūkam, proti, ka tiem ir pietiekama savstarpējā aizstājamība.
Direktīvas 84/450, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 97/55, 3.a panta 1. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi,
ka tāda reklāma kā tā, kas ir aplūkota pamata lietā, var būt maldinoša:
–
ja, ņemot vērā visus atbilstošos lietas apstākļus, it īpaši norādes vai noklusējumus, kas ir šajā reklāmā, tiek konstatēts,
ka ievērojams patērētāju skaits, kam tā ir adresēta, lēmumu veikt pirkumus var pieņemt, maldīgi uzskatot, ka reklāmas devēja
veiktā preču atlase atspoguļo tā vispārējo cenu līmeni salīdzinājumā ar tā konkurenta vispārējo cenu līmeni un ka tādējādi
šiem patērētājiem, plaša patēriņa preces regulāri iegādājoties drīzāk pie reklāmas devēja, nevis pie minētā konkurenta, radīsies
minētajā reklāmā solītie ietaupījumi, vai arī maldīgi uzskatot, ka visas reklāmas devēja preces ir lētākas nekā tā konkurenta
preces, vai
–
ja tiek konstatēts, ka, lai veiktu salīdzinājumu tikai pēc cenām, ir tikuši atlasīti pārtikas produkti, kuriem ir tādas atšķirības,
kas var būtiski ietekmēt vidusmēra patērētāja izvēli, ja minētās atšķirības neizriet no attiecīgās reklāmas.
Direktīvas 84/450, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 97/55, 3.a panta 1. punkta c) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi,
ka minētajā tiesību normā paredzētais pārbaudāmības nosacījums attiecībā uz tādu reklāmu, kāda ir aplūkota pamata lietā un
kurā ir salīdzinātas divu produktu sortimentu cenas, paredz, ka ir jābūt iespējai attiecīgās preces precīzi identificēt, pamatojoties
uz minētajā reklāmā iekļauto informāciju.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – franču.