CELEX: 61999TJ0269
Territorio Histórico de Guipúzcoa
Diputación Foral de Guipúzcoa, Territorio Histórico de Álava
Diputación Foral de Álava ja Territorio Histórico de Vizcaya
Diputación Foral de Vizcaya versus Euroopa Ühenduste Komisjon

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid
Menetlusnormid, mis asutamislepingus on riigiabi valdkonnas kehtestatud, erinevad olenevalt sellest, kas tegemist on olemasoleva
või uue abiga. Kui esimest reguleerivad EÜ artikli 88 lõiked 1 ja 2, siis teist reguleerivad järjekorras sama artikli lõiked 3
ja 2.
Olemasoleva abi puhul annab EÜ artikli 88 lõige 1 komisjonile pädevuse kontrollida seda pidevalt koostöös liikmesriikidega.
Selle kontrolli raames paneb komisjon liikmesriikidele ette sobivaid meetmeid, mis on vajalikud ühisturu järkjärguliseks arenguks
või toimimiseks. EÜ artikli 88 lõikes 2 on seejärel sätestatud, et kui komisjon leiab pärast asjassepuutuvatelt isikutelt
selgituste küsimist, et riigi poolt või riigi ressurssidest antav abi ei sobi ühisturuga kokku artikli 87 järgi või et sellist
abi kasutatakse valel eesmärgil, siis otsustab komisjon, et asjassepuutuv riik peab säärase abi lõpetama või muutma seda komisjoni
määratud tähtaja jooksul.
Uuest abist tuleb komisjoni vastavalt EÜ artikli 88 lõikele 3 eelnevalt teavitada ja seda ei tohi rakendada enne, kui menetluse
tulemusel on tehtud lõplik otsus. Sama sätte kohaselt algatab komisjon viivitamata EÜ artikli 88 lõikes 2 ette nähtud menetluse,
kui arvab, et selline plaan ei sobi ühisturuga kokku.
Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu
artikli [88] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339; edaspidi „riigiabimenetluse määrus”), mis jõustus
16. aprillil 1999, artikkel 1 sisaldab järgmisi käesolevate kohtuasjade seisukohast asjakohaseid määratlusi:
„a)
abi
– meede, mis vastab kõikidele asutamislepingu artikli [87] lõikes 1 sätestatud kriteeriumidele;
b)
olemasolev abi
:
i)      […] igasugune abi, mis enne asutamislepingu jõustumist oli olemas vastavates liikmesriikides, see tähendab abikavad ja individuaalne
abi, mis kehtisid enne ja mida kohaldatakse ka pärast asutamislepingu jõustumist;
ii)      heakskiidetud abi, see tähendab komisjoni või nõukogu poolt heakskiidetud abikavad või individuaalne abi;
[…]
v)      abi, mida peetakse olemasolevaks abiks, kuna on võimalik teha kindlaks, et selle kehtestamise ajal ei olnud see veel abi,
vaid on muutunud selleks hiljem ühisturu arengu tõttu ja ilma et liikmesriik oleks seda muutnud. Kui teatavad meetmed muutuvad
abiks pärast tegevuse liberaliseerimist ühenduse õiguses, ei käsitleta neid meetmeid pärast liberaliseerimise kuupäeva enam
olemasoleva abina;
c)
uus abi
– kogu abi, see tähendab abikavad ja individuaalne abi, mis ei ole olemasolev abi, sealhulgas olemasoleva abi muudatused;
[…]
f)
ebaseaduslik abi
– uus abi, mis on kehtestatud vastuolus asutamislepingu artikli [88] lõikega 3;
[…]”
Vastavalt riigiabimenetluse määruse artikli 2 lõikele 1 „teatab kõnealune liikmesriik kõikidest uue abi andmise plaanidest
komisjonile piisavalt aegsasti”. Määruse artiklis 3 on sätestatud, et uut abi „ei kehtestata […] enne, kui komisjon on teinud
või kui loetakse, et ta on teinud sellist abi lubava otsuse”. Nimetatud määruse artikli 4 lõikes 4 on ette nähtud, et komisjon
võtab vastu otsuse algatada EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud menetlus (edaspidi „ametlik uurimismenetlus”), kui ta pärast
esialgset uurimist leiab, et teatatud meetme „ühisturuga kokkusobivuse kohta ilmnes kahtlusi”.
Riigiabimenetluse määruse artikli 6 lõikes 1 on sätestatud, et „[a]metliku uurimismenetluse algatamise otsuses esitatakse
kokkuvõtlikult asjakohased faktid ja õigusküsimused ning see sisaldab komisjoni esialgset hinnangut selle kohta, kas kavatsetud
meetmel on abi iseloom, ja kahtlusi selle ühisturuga kokkusobivuse kohta”.
Vastavalt riigiabimenetluse määruse artikli 7 lõikele 1 „lõpetatakse ametlik uurimismenetlus otsusega, nagu on ette nähtud
käesoleva artikli lõigetes 2–5”. Komisjon võib otsustada, et meede, millest teatati, ei kujuta endast abi (artikli 7 lõige 2),
et abi, millest teatati, sobib ühisturuga kokku (artikli 7 lõige 3), et abi, millest teatati, võib lugeda ühisturuga kokkusobivaks,
kui täidetakse teatud tingimused (artikli 7 lõige 4), või et abi, millest teatati, ei sobi ühisturuga kokku (artikli 7 lõige 5).
Teatamata meetmete kohta on riigiabimenetluse määruse artikli 10 lõikes 1 sätestatud, et „[k]ui komisjoni käsutuses on ükskõik
millisest allikast saadud teave väidetava ebaseadusliku abi kohta, kontrollib ta seda teavet viivitamata”. Sama määruse artikli 13
lõikes 1 on ette nähtud, et selle kontrollimise põhjal tehakse vajaduse korral ametliku uurimismenetluse algatamise otsus.
Olemasolevate abikavadega seotud menetlus on ette nähtud riigiabimenetluse määruse artiklites 17–19. Vastavalt artiklile 18,
kui komisjon leiab, et olemasolev abikava ei sobi või enam ei sobi ühisturuga kokku, siis esitab ta soovituse, milles pakub
kõnealusele liikmesriigile asjakohaseid meetmeid. Kui kõnealune liikmesriik ei kiida pakutud meetmeid heaks, võib komisjon
artikli 19 lõike 2 kohaselt algatada vastavalt eespool viidatud artikli 4 lõikele 4 ametliku uurimismenetluse.

Territorio Histórico de Álava, Territorio Histórico de Vizcaya ja Territorio Histórico de Guipúzcoa maksualaste õigusaktidega
kehtestatud maksu ümberarvutus
Käesolevad kohtuasjad käsitlevad väidetavat maksuabi, mida anti Territorio Histórico de Álava, Territorio Histórico de Vizcaya
ja Territorio Histórico de Guipúzcoa maksualaste õigusaktidega kehtestatud maksu ümberarvutuse vormis.
Territorio Histórico de Álava maksuõigusnormidega kehtestatud maksu ümberarvutus
Territorio Histórico de Álava 1995. aasta eelarve täitmist käsitleva 20. detsembri 1994. aasta Norma Foral’i nr 22/1994 kuues
lisasäte on sõnastatud järgmiselt:
„Diputación Foral de Álava nõusolekul on uude materiaalsesse põhivarasse tehtud investeeringute puhul, mis ületavad 2,5 miljardit
[Hispaania peseetat] ja on tehtud ajavahemikus 1. jaanuarist 1995 kuni 31. detsembrini 1995, lõpliku tasumisele kuuluva maksusumma
suhtes lubatud teha maksu ümberarvutus 45% ulatuses Diputación Foral de Álava määratud investeeringusummast.
Liiga väikese lõpliku tasumisele kuuluva maksusumma tõttu kasutamata jäänud maksu ümberarvutuse võib teha Diputación Foral
de Álava otsuse vastuvõtmisele järgneva üheksa aasta jooksul.
Diputación Foral de Álava selle nõusolekuga määratakse kindlaks igal konkreetsel juhul kohaldatavad tähtajad ja piirangud.
Käesoleva sätte alusel antavad soodustused ei ole ühildatavad muude maksusoodustustega sama investeeringu puhul.
Diputación Foral de Álava määrab kindlaks ka investeerimisprotsessi kestuse, mis võib hõlmata investeeringute aluseks oleva
projekti ettevalmistusjärgus tehtud investeeringuid.”
Selle sätte kehtivust pikendati 1996. aastaks 20. detsembri 1995. aasta Norma Foral’i nr 33/1995 viienda lisasättega, mida
on muudetud 5. juuli 1996. aasta Norma Foral’i nr 24/1996 ainsa erandsätte punktiga 2.11. Maksumeetme kehtivust pikendati
1997. aastaks 18. detsembri 1996. aasta Norma Foral’i nr 31/1996 seitsmenda lisasättega.
Maksu ümberarvutus 45% ulatuses investeeringusummast jäeti muudetud kujul kehtima ka 1998. ja 1999. aastaks, vastavalt 19. detsembri
1997. aasta Norma Foral’i nr 33/1997 üheteistkümnenda lisasättega ja 17. detsembri 1998. aasta Norma Foral’i nr 36/1998 seitsmenda
lisasättega.
Territorio Histórico de Vizcaya ja Territorio Histórico de Guipúzcoa maksualaste õigusaktidega kehtestatud maksu ümberarvutus
Biskaia 26. detsembri 1996. aasta Norma Foral’i nr 7/1996 neljas lisasäte, mille kehtivust on pikendatud 2. aprilli 1998. aasta
Norma Foral’i nr 4/1998 teise lisasättega, ning Gipuzkoa 22. detsembri 1997. aasta Norma Foral’i nr 7/1997 kümnes lisasäte
näevad ette:
„Uude materiaalsesse põhivarasse tehtud investeeringute puhul, mis ületavad 2,5 miljardit [Hispaania peseetat] ja on tehtud
alates 1. jaanuarist 1997, isiku tasumisele kuuluva maksusumma suhtes on lubatud Diputación Foral de [Vizcaya/Guipúzcoa] otsuse
alusel teha maksu ümberarvutus 45% ulatuses Diputación Foral de [Vizcaya/Guipúzcoa] määratud investeeringusummast.
Liiga väikese lõpliku tasumisele kuuluva maksusumma tõttu kasutamata jäänud maksu ümberarvutuse võib teha selle lubamise otsuse
vastuvõtmisele järgneva viie maksuaasta jooksul.
Kõnealuse mahaarvamise kohaldamise tähtaja kulgemise alguspäeva võib aegumistähtaja piires üle viia esimesse majandusaastasse,
mille kestel on saadud positiivseid tulemusi.
Esimeses lõigus nimetatud otsusega määratakse kindlaks igal konkreetsel juhul kohaldatavad tähtajad ja piirangud.
[…]”

Vaidlustatud otsused
Komisjon uuris 1996. aastal esitatud kaebuse alusel Territorio Histórico de Álava maksuõigusnormides ette nähtud 45%‑ni ulatuvat
maksu ümberarvutust, mida lubati ettevõtja Daewoo Electronics Manufacturing España SA (Demesa) puhul. 24. veebruari 1999. aasta
otsuses 1999/718/EÜ, mis käsitleb Hispaania poolt Demesale antud riigiabi (EÜT L 292, lk 1), tuvastas komisjon, et maksu ümberarvutuse
lubamine asjaomasele ettevõtjale kujutab endast ühisturuga kokkusobimatut riigiabi.
Komisjon uuris seejärel üldiselt Territorio Histórico de Álava maksuõigusnormidega kehtestatud maksu ümberarvutust EÜ artiklite 87
ja 88 seisukohast. Samuti uuriti Territorio Histórico de Vizcayas ja Territorio Histórico de Guipúzcoas kohaldatavaid sarnaseid
maksumeetmeid (edaspidi Baskimaa kõigi kolme ajaloolise piirkonna puhul „vaidlusalused maksumeetmed”).
Nii tegi komisjon otsuse SG (99) D/6871 algatada ametlik uurimismenetlus Territorio Histórico de Vizcaya ja Territorio Histórico
de Guipúzcoa maksualastes õigusaktides ette nähtud maksu ümberarvutuse küsimuses ning otsus tehti Hispaania ametivõimudele
teatavaks 17. augusti 1999. aasta kirjaga. See otsus, mis on vaidlustatud kohtuasjades T‑269/99: Territorio Histórico de Guipúzcoa
vs.
komisjon ja T‑272/99: Territorio Histórico de Vizcaya
vs.
komisjon, avaldati 4. detsembril 1999 Euroopa Ühenduste Teatajas hispaania keeles (EÜT C 351, lk 29) koos kokkuvõttega kõnealuse
teataja igale keeleversioonile vastavas keeles kooskõlas riigiabimenetluse määruse artikli 26 lõikega 2.
Komisjon algatas ametliku uurimismenetluse ka Territorio Histórico de Álava maksuõigusnormidega ette nähtud maksu ümberarvutuse
suhtes. Otsus SG (99) D/6873 tehti Hispaania ametivõimudele teatavaks 17. augusti 1999. aasta kirjaga ning avaldati 11. märtsil
2000 Euroopa Ühenduste Teatajas hispaania keeles (EÜT C 71, lk 8) koos kokkuvõttega kõnealuse teataja igale keeleversioonile
vastavas keeles. See otsus on vaidlustatud kohtuasjas T‑271/99: Territorio Histórico de Álava
vs.
komisjon.
Mõlemas ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses (edaspidi „vaidlustatud otsused”) kvalifitseeris komisjon vaidlustatud
maksumeetme ajutiselt riigiabiks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses järgmistel kaalutlustel:
„Kõnealune maksu ümberarvutus vastab kumulatiivselt neljale kriteeriumile, mis on kehtestatud EÜ asutamislepingu artikliga 87.
Täpsemalt on nimetatud maksu ümberarvutus spetsiifiline, kuna see soodustab teatud ettevõtjaid. Ainult ettevõtjatele, kelle
investeeringud ületavad 2,5 miljardi [Hispaania peseeta] (15 025 303 euro) suuruse künnise, lubatakse kõnealust maksu ümberarvutust.
Kõik teised ettevõtjad, isegi kui nad teevad investeeringuid, kuid ei ületa nimetatud 2,5 miljardi [Hispaania peseeta] suurust
künnist, on abisaajate hulgast välistatud.” (Otsuse SG (99) D/6871 kokkuvõtte punkt 3.1 ja otsuse SG (99) D/6873 kokkuvõtte
punkt 2.1.)
Maksu ümberarvutuse valikulisus nähtub komisjoni sõnul kaalutlusõigusest, mis asjaomaste Territorio Histórico’te maksuhalduritel
on kõnealuse maksusoodustuse tegemisel (otsuse SG (99) D/6871 puhul EÜT 1999, C 351, lk 32 ja otsuse SG (99) D/6873 puhul
EÜT 2000, C 71, lk 11).
Seejärel, olles tuvastanud, et Hispaania ametivõimud on rikkunud EÜ artikli 88 lõikes 3 sätestatud eelneva teatamise kohustust,
hindab komisjon vaidlustatud maksumeetme kokkusobivust ühisturuga. Ta järeldab, et selles suhtes esineb kahtlusi, ning otsustab
algatada ametliku uurimismenetluse (otsuse SG (99) D/6871 kokkuvõtte punktid 3.2 ja 3.3 ja otsuse SG (99) D/6873 kokkuvõtte
punktid 2.2 ja 2.3).
Pärast vaidlustatud otsuste vastuvõtmist uuris komisjon täpsemalt Territorio Histórico de Álava maksuõigusnormides ette nähtud
45%‑ni ulatuvat maksu ümberarvutust, mida lubati konkreetse ettevõtja puhul. Uurimine lõppes komisjoni 22. detsembri 1999. aasta
otsusega 2000/795/EÜ, mis käsitleb Hispaania poolt Ramondín SA‑le ja Ramondín Cápsulas SA‑le antud riigiabi (EÜT 2000, L 318,
lk 36).

Menetlus ja poolte nõuded
Hagejad esitasid hagiavaldused, mis saabusid Esimese Astme Kohtu kantseleisse 3. novembril 1999.
Territorio Histórico de Guipúzcoa, hageja kohtuasjas T‑269/99, palub Esimese Astme Kohtul:
–        tunnistada hagi vastuvõetavaks;
–        tühistada komisjoni otsus SG (99) D/6871 osas, milles selles kvalifitseeritakse EÜ artikli 87 tähenduses riigiabiks Gipuzkoa
22. detsembri 1997. aasta Norma Foral’is nr 7/1997 ette nähtud maksu ümberarvutus;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Territorio Histórico de Álava, hageja kohtuasjas T‑271/99, palub Esimese Astme Kohtul:
–        tunnistada hagi vastuvõetavaks;
–        tühistada komisjoni otsus SG (99) D/6873 osas, milles selles kvalifitseeritakse EÜ artikli 87 tähenduses riigiabiks Araba
20. detsembri 1994. aasta Norma Foral’is nr 22/1994 ja selle hilisemates muudatustes ette nähtud maksu ümberarvutus;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Territorio Histórico de Vizcaya, hageja kohtuasjas T‑272/99, palub Esimese Astme Kohtul:
–        tunnistada hagi vastuvõetavaks;
–        tühistada komisjoni otsus SG (99) D/6871 osas, milles selles kvalifitseeritakse EÜ artikli 87 tähenduses riigiabiks Biskaia
26. detsembri 1996. aasta Norma Foral’is nr 7/1996 ja selle hilisemates muudatustes ette nähtud maksu ümberarvutus;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon esitas eraldi dokumentidega, mis saabusid Esimese Astme Kohtu kantseleisse 26. jaanuaril 2000, Esimese Astme Kohtu
kodukorra artikli 114 lõike 1 alusel kõigis kolmes kohtuasjas vastuvõetamatuse vastuväite. Esimese Astme Kohtu (kolmas koda
laiendatud koosseisus) 6. juuli 2000. aasta määrustega liideti need vastuväited sisulise menetlusega.
Komisjon palub kõigis kolmes kohtuasjas Esimese Astme Kohtul:
–        tunnistada hagi vastuvõetamatuks;
–        teise võimalusena tunnistada hagi põhjendamatuks;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.
Kohtuasjad T‑269/99, T‑271/99 ja T‑272/99 liideti Esimese Astme Kohtu kolmanda koja (laiendatud koosseisus) esimehe 12. jaanuari
2001. aasta määrusega.
Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Esimese Astme Kohus (kolmas koda laiendatud koosseisus) alustada suulist menetlust.
Kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldava meetmena saadeti hagejatele üks kirjalik küsimus ning hagejad vastasid
sellele määratud tähtaja jooksul.
Poolte kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu küsimustele kuulati ära 10. aprillil 2002 toimunud kohtuistungil.

Vastuvõetavus

Poolte argumendid
Komisjon väidab, et vaidlustatud otsused on ettevalmistavad aktid, mis ei muuda hagejate õiguslikku olukorda. Vaidlustatud
otsused ei ole seega vaidlustatavad aktid EÜ artikli 230 tähenduses. Komisjon lisab, et kui ametliku uurimismenetluse algatamise
otsus tekitaks meetme riigiabina kvalifitseerimise seisukohast lõplikke õiguslikke tagajärgi, muudaks võimalus esitada selle
kvalifikatsiooni peale seadusliku tähtaja jooksul hagi vastuvõetamatuks hagi lõpliku otsuse peale, mis käsitleb küsimust,
kas meede on oma olemuselt abi, kuna sel juhul oleks tegemist vaid varasemat lõplikku akti kinnitava aktiga.
Komisjon juhib seejärel tähelepanu asjaolule, et Euroopa Kohus leidis oma 14. veebruari 1990. aasta otsuses kohtuasjas C‑301/87:
Prantsusmaa
vs.
komisjon (EKL 1990, lk I‑307), et komisjon võib teha liikmesriigile abi peatamise kohta ettekirjutuse enne, kui ta on abi
ühisturuga kokkusobivuse analüüsi valmis saanud. Selline otsus, mis on vastu võetud EÜ artikli 88 lõike 2 menetlusest eraldiseisva
menetluse tulemusel, on ametliku uurimismenetluse algatamise otsusest erinev ja selle peale võib vastupidi viimati mainitule
esitada hagi (eespool viidatud kohtuotsus Prantsusmaa
vs.
komisjon, punkt 18). Asjaolu, et Euroopa Kohus pidas vajalikuks nõuda, et peatamist puudutav ettekirjutus tehtaks ametliku
uurimismenetluse algatamisest ja seda käsitlevast otsusest eraldiseisvas menetluses ja otsuses, annab tunnistust sellest,
et nimetatud ettekirjutus ei tulene üksnes ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses analüüsitud meetme abiks kvalifitseerimisest.
Lõpuks märgib komisjon, et erinevalt otsustest, mida käsitleti Euroopa Kohtu 30. juuni 1992. aasta otsuses kohtuasjas C‑312/90:
Hispaania
vs.
komisjon (EKL 1992, lk I‑4117) ja kohtuasjas C‑47/91: Itaalia
vs.
komisjon (EKL 1992, lk I‑4145) ning 9. oktoobri 2001. aasta otsuses kohtuasjas C‑400/99: Itaalia
vs.
komisjon (EKL 2001, lk I‑7303; edaspidi „Tirrenia kohtuotsus”), ei väitnud Hispaania ametivõimud – ei kesk-, provintsiaal-
ega piirkondlik võim – vaidlustatud otsuste vastuvõtmisele eelnenud menetluses kordagi, et vaidlusalused maksumeetmed kujutavad
endast olemasolevat abi.
Viidates eelmises punktis nimetatud kohtuotsustele, vastavad hagejad, et ametliku uurimismenetluse algatamise otsus on vaidlustatav
akt, kuna see tekitab vahetuid ja lõplikke õiguslikke tagajärgi. Nad rõhutavad, et komisjonil ei olnud õigust algatada ametlikku
uurimismenetlust, kuna vaidlusaluste maksumeetmetega kehtestatud maksu ümberarvutus ei ole oma olemuselt riigiabi. Nad lisavad
kohtuasjades T‑271/99 ja T‑272/99, et kui vaidlusalused maksumeetmed kujutaksid endast abi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses,
oleks tegemist olemasoleva abiga. Maksu ümberarvutus kehtestati ju Territorio Histórico de Álava ja Territorio Histórico de
Vizcaya maksualaste õigusaktidega 1984. aastal.

Esimese Astme Kohtu hinnang
Tuleb meenutada, et vaidlustatud otsuste vastuvõtmise ajal olid hagejad vaidlusalused maksumeetmed juba rakendanud. Hagejad
leiavad järjekindlalt, et kõnealuste meetmetega kehtestatud maksu ümberarvutus ei kujuta endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1
tähenduses.
Ametliku uurimismenetluse algatamise otsus tekitab iseseisvaid õiguslikke tagajärgi, eriti käsitletava meetme peatamise puhul
(eespool punktis 34 viidatud Tirrenia kohtuotsus, punktid 62 ja 69). See järeldus kehtib mitte ainult juhul, kui asjaomase
liikmesriigi ametivõimud käsitavad rakendatavat meedet olemasoleva abina, vaid ka juhul, kui need ametivõimud leiavad, et
menetluse algatamise otsuse esemeks olev meede ei kuulu EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse (eespool punktis 34 viidatud
Tirrenia kohtuotsus, punktid 59, 60 ja 69).
Ametliku uurimismenetluse algatamise otsus meetme suhtes, mida juba rakendatakse ja mille komisjon kvalifitseerib uueks abiks,
muudab tingimata käsitletava meetme õiguslikku mõju ning nende ettevõtjate õiguslikku olukorda, keda meede soodustab, eriti
mis puudutab nimetatud meetme rakendamise jätkamist. Kuni sellise otsuse vastuvõtmiseni võivad liikmesriik, soodustatud ettevõtjad
ja teised turuosalised arvata, et meedet rakendatakse seaduslikult üldmeetmena, mis ei kuulu EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse,
või olemasoleva abina. Seevastu pärast sellise otsuse vastuvõtmist on kõnealuse meetme seaduslikkuse suhtes olemas vähemalt
oluline kahtlus, mis mõjutamata õigust taotleda ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustavalt kohtunikult ajutiste meetmete
kohaldamist, peab tooma kaasa selle, et liikmesriik peatab meetme rakendamise, kuna ametliku uurimismenetluse algatamine välistab
kohese otsuse meetme ühisturuga kokkusobivuse kohta, mis võimaldaks seaduslikult jätkata kõnealuse meetme rakendamist. Niisugusele
otsusele saaks ka tugineda siseriiklikus kohtus, kellel palutakse rakendada kõiki EÜ artikli 88 lõike 3 viimase lause rikkumisest
tulenevaid tagajärgi. Lõpuks võib kõnealune otsus kaasa tuua ka selle, et ettevõtjad, keda meede soodustab, keelduvad igal
juhul uutest maksetest või uutest eelistest või hangivad võimaliku hilisema rahalise hüvitise jaoks vajaliku summa. Äriringkond
võtab oma suhetes kõnealuste soodustatud isikutega samuti arvesse nende ebakindlat õiguslikku ja rahalist olukorda (eespool
punktis 34 viidatud Tirrenia kohtuotsus, punktid 59 ja 69; Esimese Astme Kohtu 30. aprilli 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades
T‑195/01 ja T‑207/01: Government of Gibraltar
vs.
komisjon, EKL 2002, lk II‑2309, punkt 85).
Sellises kontekstis tuleb märkida, et erinevalt liikmesriigile suunatud ettekirjutusest abi peatamise kohta, mis on vahetult
siduv ja mille täitmata jätmise korral võib komisjon riigiabimenetluse määruse artikli 12 alusel otse Euroopa Kohtusse pöörduda,
selleks et kohus otsustaks, et selline täitmata jätmine kujutab endast asutamislepingu rikkumist, tekitab ametliku uurimismenetluse
algatamise otsus, mis tehakse meetmete suhtes, mida juba rakendatakse ja mille komisjon kvalifitseerib uueks abiks, õiguslikke
tagajärgi, millest asjaomane liikmesriik ja vajaduse korral ettevõtjad peavad ise järeldused tegema. Selline menetluslik erinevus
ei mõjuta siiski nende õiguslike tagajärgede ulatust (eespool punktis 34 viidatud Tirrenia kohtuotsus, punkt 60).
Eelnevast tuleneb seega, et vaidlustatud otsused on aktid, mille peale saab EÜ artikli 230 alusel hagi esitada.
Edasi tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsused puudutavad hagejaid EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses otseselt ja isiklikult.
Vaidlustatud otsuse puudutavad ju hagejate võetud maksumeetmeid ja lisaks takistavad hagejatel teostada nende kavandatud viisil
oma pädevust, mis neile on Hispaania siseriikliku õigusega otse antud (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 30. aprilli 1998. aasta
otsus kohtuasjas T‑214/95: Vlaams Gewest
vs.
komisjon, EKL 1998, lk II‑717, punktid 29 ja 30, ja 6. märtsi 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑127/99, T‑129/99
ja T‑148/99: Diputación Foral de Álava jt
vs.
komisjon, EKL 2002, lk II‑1275, punkt 50).
Kõigest eelnevast tulenevalt on hagid vastuvõetavad.

Sisulised küsimused
Hagejad esitavad oma hagi põhjenduseks viis väidet. Esimene puudutab EÜ artikli 87 lõike 1 rikkumist ja teine EÜ artikli 88
lõigete 2 ja 3 rikkumist. Kolmas väide käsitleb võimu kuritarvitamist ja neljas õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumist. Viies
väide puudutab lõpuks EÜ artikli 253 rikkumist.

Esimene väide, et on rikutud EÜ artikli 87 lõiget 1
Esimeses väites vaidlevad hagejad vastu sellele, et vaidlusaluste maksumeetmetega kehtestatud maksu ümberarvutus on oma olemuselt
riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.
Esimese Astme Kohus meenutab, et komisjon on kohustatud algatama ametliku uurimismenetluse, kui esialgne uurimine ei võimalda
tal ületada kõiki raskusi, mis ilmnesid seoses küsimusega, kas uuritav meede kujutab endast abi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses,
välja arvatud kui komisjon veendus esialgse uurimise käigus, et kõnealune meede, isegi kui see kujutab endast abi, on siiski
kokkusobiv ühisturuga (Euroopa Kohtu 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑367/95 P: komisjon
vs.
Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I‑1719, punkt 39; Esimese Astme Kohtu 15. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas
T‑11/95: BP Chemicals
vs.
komisjon, EKL 1998, lk II‑3235, punkt 166).
Nii on riigiabimenetluse määruse artiklis 6 sätestatud, et ametliku uurimismenetluse algatamise otsus sisaldab „komisjoni
esialgset hinnangut selle kohta, kas kavatsetud meetmel on abi iseloom”.
Sellest tulenevalt ei ole ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses meetme kvalifitseerimine riigiabiks lõplik. Ametliku
uurimismenetluse algatamise eesmärk on võimaldada komisjonil koguda kõik vajalikud seisukohad, et ta saaks teha selles küsimuses
lõpliku otsustuse (vt selle kohta Euroopa Kohtu 3. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑204/97: Portugal
vs.
komisjon, EKL 2001, lk I‑3175, punkt 33; Esimese Astme Kohtu 25. juuni 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑371/94 ja
T‑394/94: British Airways jt ja British Midland Airways
vs.
komisjon, EKL 1998, lk II‑2405, punkt 59).
Selleks et vältida haldus- ja kohtumenetluse segiajamist ning järgida komisjoni ja ühenduste kohtu vahelist pädevuse jaotust,
peab Esimese Astme Kohtu teostatav kontroll ametliku uurimise algatamise otsuse seaduslikkuse üle olema tingimata piiratud
(vt selle kohta Euroopa Kohtu 11. novembri 1981. aasta otsus kohtuasjas 60/81: IBM
vs.
komisjon, EKL 1981, lk 2639, punkt 20). Ühenduste kohus peab vältima lõpliku otsuse tegemist küsimustes, millele komisjon
andis vaid esialgse hinnangu.
Seega, kui ametliku uurimise algatamise otsuse peale esitatud hagis vaidlustavad hagejad komisjoni hinnangu vaidlusaluse meetme
riigiabiks kvalifitseerimise osas, piirdub ühenduste kohtu teostatav kontroll küsimusega, kas komisjon ei teinud ilmseid hindamisvigu,
kui ta leidis, et tal ei olnud võimalik asjaomase meetme esialgse uurimise käigus ületada kõiki sellekohaseid raskusi (vt
Esimese Astme Kohtu presidendi 19. detsembri 2001. aasta määrus liidetud kohtuasjades T‑195/01 R ja T‑207/01 R: Government
of Gibraltar
vs.
komisjon, EKL 2001, lk II‑3915, punkt 79).
Esiteks väidavad hagejad, et vaidlustatud otsused käsitlevad üldmeetmeid, mis ei kuulu EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse.
Vaidlusaluste maksumeetmetega kehtestatud maksu ümberarvutus toob kasu ühtemoodi kõigile maksukohustuslastele, kes teevad
2,5 miljardi Hispaania peseeta suurusi investeeringuid.
Hagejad väidavad kõigepealt, et komisjon tegi järelduse vaidlusaluste maksumeetmete spetsiifilisuse kohta selle põhjal, et
need on piirkondlikud. Nad märgivad, et Territorio Histórico de Álaval, Territorio Histórico de Vizcayal ja Territorio Histórico
de Guipúzcoal on alates 19. sajandist Hispaania riigi põhiseadusega tunnustatud ja kaitstud maksuautonoomia. Vaidlustatud
otsused seavad kaudselt selle autonoomia kahtluse alla.
Seejärel väidavad hagejad, et komisjon ei saa vaidlusaluste maksumeetmete spetsiifilisust tuletada väidetavast kaalutlusõigusest,
mis on Diputación Foral’idel maksu ümberarvutuse lubamisel. Viimased piirduvad tegelikult selle kontrollimisega, kas vaidlusaluste
maksumeetmetega ette nähtud tingimused on täidetud, ilma et neil oleks mingit kaalutlusõigust selles küsimuses. Neil ei ole
pädevust valida soodustatud ettevõtjaid ega kohandada „abi” intensiivsust vastavalt ettevõtjate eripärastele omadustele.
Maksu ümberarvutuse spetsiifilisust ei saa lõpuks tuletada ka nõudest, et investeeringu suurus peab olema vähemalt 2,5 miljardit
Hispaania peseetat. Tegemist on objektiivse koguselise kriteeriumiga, mis piirab kõnealuse maksusoodustuse kohaldamisala.
Selle kohta meenutab Esimese Astme Kohus, et EÜ artikli 87 lõige 1 nõuab, et selleks, et meetme saaks kvalifitseerida riigiabiks,
peab see soodustama „teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist”. Riikliku meetme spetsiifilisus või selektiivsus on üks
riigiabi mõistesse kuuluvaid tunnuseid (Euroopa Kohtu 1. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑200/97: Ecotrade, EKL 1998,
lk I‑7907, punkt 40; eespool punktis 41 viidatud Esimese Astme Kohtu otsus Diputación Foral de Álava jt
vs.
komisjon, punkt 144, ja Esimese Astme Kohtu 29. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑55/99: CETM
vs.
komisjon, EKL 2000, lk II‑3207, punkt 39).
Komisjon tugines vaidlustatud otsustes kahele asjaolule, kui ta kvalifitseeris maksu ümberarvutuse esialgu valikuliseks meetmeks
EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, see tähendab investeeringu 2,5 miljardi Hispaania peseeta suurusele miinimumsummale, mis
on vajalik maksusoodustuse saamiseks (otsuse SG (99) D/6871 kokkuvõtte punkt 3.1 ja otsuse SG (99) D/6873 kokkuvõtte punkt 2.1),
ning asjaomaste Territorio Históricote maksuhaldurite kaalutlusõigusele maksusoodustuse lubamisel (EÜT 1999, C 351, lk 32,
mis puudutab otsust SG (99) D/6871, ja EÜT 2000, C 71, lk 11, mis puudutab otsust SG (99) D/6873).
Vastupidi hagejate väidetele ei tuginenud komisjon vaidlustatud otsustes seega tõdemusele, et vaidlusalused maksumeetmed kehtivad
üksnes osal Hispaania territooriumist, see tähendab Baskimaa Territorio Históricotel, kui ta esialgu järeldas, et maksu ümberarvutus
on valikuline. Hagejad ei saa niisiis väita, et vaidlustatud otsused seavad kahtluse alla Baskimaa kolme Territorio Histórico
normatiivse pädevuse võtta vastu maksumeetmeid.
Esimese Astme Kohus tõdeb järgnevalt, et vaidlusalustest maksumeetmetest nähtub, et need piiravad maksu ümberarvutuse kohaldamise
ettevõtjatega, kes teevad uude materiaalsesse põhivarasse investeeringuid, mis ületavad 2,5 miljardit Hispaania peseetat.
Vaidlusalused maksumeetmed piiravad maksu ümberarvutuse kohaldamist seega faktiliselt ettevõtjatega, kelle käsutuses on suured
rahalised ressursid. Selle põhjal võis komisjon mõistlikult esialgu järeldada, et vaidlusaluste maksumeetmetega kehtestatud
maksu ümberarvutus on mõeldud „teatud ettevõtjate” jaoks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses (vt eespool punktis 41 viidatud
kohtuotsus Diputación Foral de Álava jt
vs.
komisjon, punkt 157).
Hagejad väidavad siiski, et vaidlusaluste maksumeetmetega kehtestatud maksu ümberarvutust tuleb pidada õigustatuks maksusüsteemi
olemuse või ülesehitusega, kuna see vastab ühetaoliselt kohaldatavatele objektiivsetele kriteeriumidele ja sellega täidetakse
eesmärki, mida taotlevad selle kehtestanud maksusätted.
Nad selgitavad siinkohal, et maksu ümberarvutuse eesmärgiks olev investeerimise soodustamine on vajalik piirkonnas, mis tavaliselt
meelitab ligi vaid väheseid ettevõtjaid. Nad lisavad, et kui riik julgustab investeerima ja saavutab selle, et ettevõtjad
siirduvad tema territooriumile, tagab ta tulevikuks maksutulude saamise, kuna neid ettevõtjaid maksustatakse selles riigis.
Kõnealuste ajalooliste piirkondade maksumeetmetega taotletav eesmärk on seega – nagu ikka niisuguste riiklike meetmete puhul
– saada võimalikult palju maksutulu.
Esimese Astme Kohus meenutab selle kohta, et riiklik meede, mis on õigustatud selle süsteemi olemuse või üldise ülesehitusega,
mille hulka ta kuulub, ei vasta valikulisuse tingimusele, isegi kui see meede kujutab endast eelist soodustatud isikutele
(Euroopa Kohtu 17. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑75/97: Belgia
vs.
komisjon, nn Maribeli kohtuotsus, EKL 1999, lk I‑3671, punkt 33, ja 8. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑143/99: Adria-Wien
Pipeline ja Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke, EKL 2001, lk I‑8365, punkt 42).
Selleks et hinnata, kas käesolevas asjas võib selline õigustus olla kasutatav, tuleb kaaluda, kas maksu ümberarvutuse võimalike
soodustatud isikute ringi piiramine on õigustatud Baski maksusüsteemi sisemise loogikaga (vt eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus
Diputación Foral de Álava jt
vs.
komisjon, punkt 164).
Esimese Astme Kohus meenutab siinkohal kõigepealt, et asjaolu, et vaidlusalused maksumeetmed vastavad objektiivsetele kriteeriumidele
ja tingimustele, ei tõenda, et soodustatud isikute ringi piiramine ettevõtjatega, kes teevad vähemalt 2,5 miljardi Hispaania
peseeta suuruseid investeeringuid, on õigustatud kolme asjaomase ajaloolise piirkonna maksusüsteemi sisemise loogikaga (vt
eespool punktis 60 viidatud kohtuotsus Adria-Wien Pipeline ja Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke, punkt 53).
Mis puudutab argumenti, et maksu ümberarvutuse eesmärk on soodustada Baskimaa majandusarengut, siis meenutab Esimese Astme
Kohus, et meetmega taotletav eesmärk ei anna alust jätta meede EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses riigiabiks kvalifitseerimata
(vt eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus Diputación Foral de Álava jt
vs.
komisjon, punkt 168 ja tsiteeritud viited).
Lõpuks on maksutulude hilisemat suurendamist puudutavat argumenti raske kokku sobitada maksu vähendamise võimaldamisega. Isegi
kui eeldada, et sellist eesmärki taotleti, tuleb leida, et seda on sama hästi võimalik saavutada üldiste maksumeetmetega (vt
Esimese Astme Kohtu 6. märtsi 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑92/00 ja T‑103/00: Diputación Foral de Álava jt
vs.
komisjon, EKL 2002, lk II‑1385, punkt 62).
Neil asjaoludel ei teinud komisjon ilmset hindamisviga, kui ta vaidlustatud otsustes esialgu leidis, et vaidlusaluste maksumeetmetega
kehtestatud maksu ümberarvutus on valikuline meede EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, kuna sellega soodustatakse ainult ettevõtjaid,
kelle investeeringud ületavad 2,5 miljardi Hispaania peseeta suuruse künnise.
Neil asjaoludel ei ole vaja enam lisaks analüüsida, kas komisjon võis vaidlustatud otsuste tegemise ajal tema käsutuses olnud
teabe põhjal mõistlikult järeldada, et Baski maksuhalduril on maksu ümberarvutuse lubamisel kaalutlusõigus ning et selle väidetava
kaalutlusõiguse tõttu on vaidlusalused maksumeetmed valikulised (vt eespool punkt 20).
Teiseks väidavad hagejad, et komisjon ei ole tõendanud, et vaidlusaluste maksumeetmetega kehtestatud maksu ümberarvutus moonutab
konkurentsi ja kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust. Nad rõhutavad, et selleks, et järeldada, et meede kujutab endast
riigiabi, peab meetme mõju olema tegelik ja tuntav (Euroopa Kohtu 25. juuni 1970. aasta otsus kohtuasjas 47/69: Prantsusmaa
vs.
komisjon, EKL 1970, lk 487, punkt 16, ja 14. oktoobri 1987. aasta otsus kohtuasjas 248/84: Saksamaa
vs.
komisjon, EKL 1987, lk 4013, punkt 18, ja 2. veebruari 1988. aasta otsus liidetud kohtuasjades 67/85, 68/85 ja 70/85: Van
der Kooy jt
vs.
komisjon, EKL 1988, lk 219, punkt 58).
Esimese Astme Kohus meenutab selle kohta, et komisjon võib väidetava abikava puhul piirduda asjaomase kava omaduste uurimisega,
et hinnata, kas see annab abisaajatele võrreldes nende konkurentidega tuntava eelise ning kas see toob kasu peamiselt ettevõtjatele,
kes osalevad liikmesriikidevahelises kaubanduses (vt eespool punktis 60 viidatud kohtuotsus Maribel, punkt 48, ja Euroopa
Kohtu 7. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑310/99: Itaalia
vs.
komisjon, EKL 2002, lk I‑2289, punkt 89). Käesoleva kohtuasja laadse juhtumi korral, kus väidetavast abikavast ei ole teatatud,
ei pea komisjoni lõpliku otsuse ja seda enam ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse põhjendused sisaldama ajakohastatud
hinnangut abikava mõju kohta konkurentsile ja liikmesriikidevahelisele kaubandusele (vt eespool punktis 60 viidatud kohtuotsus
Maribel, punkt 48).
Komisjon võis vaidlustatud otsustes esialgu mõistlikult järeldada, et vaidlusalused maksumeetmed, mis piiravad maksu ümberarvutuse
kohaldamist faktiliselt ettevõtjatega, kelle käsutuses on suured rahalised ressursid, annavad selle maksusoodustuse saajatele
võrreldes nende konkurentidega tuntava eelise ning toovad kasu peamiselt ettevõtjatele, kes osalevad liikmesriikidevahelises
kaubanduses.
Seega tuleb punktis 67 käsitletud hagejate argument samuti tagasi lükata.
Kõigest eelnevast järeldub, et komisjon võis ilmset hindamisviga tegemata leida, et esialgne uurimine ei võimaldanud tal ületada
kõiki raskusi, mis ilmnesid seoses küsimusega, kas käsitletav maksusoodustus kujutab endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1
tähenduses.
Neil asjaoludel tuleb EÜ artikli 87 lõike 1 rikkumist puudutav väide tagasi lükata.

Teine väide, et on rikutud EÜ artikli 88 lõikeid 2 ja 3
Esiteks väidavad hagejad kohtuasjades T‑271/99 ja T‑272/99, et maksu ümberarvutus, mida vaidlustatud otsused puudutavad, on
olemasolev abi.
Nad märgivad selle kohta kõigepealt, et kõnealune maksusoodustus oli Territorio Histórico de Álavas ja Territorio Histórico
de Vizcayas olemas juba enne Hispaania liitumist ühendusega. See kehtestati ju 1984. aastal. Neil asjaoludel on maksu ümberarvutus
– kui see kvalifitseeritaks abiks – olemasolev abi. Järelikult on vaidlustatud otsused, mis algatavad uue abi jaoks mõeldud
menetluse, õigusvastased.
See argument tuleb tagasi lükata. Tuleb märkida, et ilmselgelt tehti kõnealune maksusoodustus õigusaktide alusel, mis võeti
vastu ajal, mil Hispaania oli juba liikmesriik, see tähendab Araba 20. detsembri 1994. aasta Norma Foral’i nr 22/1994 ja Biskaia
26. detsembri 1996. aasta Norma Foral’i nr 7/1996 alusel (vt selle kohta eespool punktis 41 viidatud 6. märtsi 2002. aasta
otsus liidetud kohtuasjades T‑127/99, T‑129/99 ja T‑148/99: Diputación Foral de Álava jt
vs.
komisjon, punktid 171–177). Lisaks ei esita hagejad ühtegi asjaolu, millest nähtuks, et väidetavalt 1984. aastal kehtestatud
maksusoodustus ja vaidlustatud otsustes käsitletav maksu ümberarvutus on oma olemuselt identsed ja et nende vahel esineb järjepidevus.
Hagejad kinnitasid kohtuistungil veel, et riigiabi mõiste on aja jooksul teatud määral arenenud ning seda tunnistab ka riigiabimenetluse
määruse artikli 1 punkti b alapunkt v. Nad väidavad, et vaidlusaluste maksumeetmete vastuvõtmise ajal ei käsitanud komisjon
niisugust maksusoodustust nagu see, mis on vaidlustatud otsuste esemeks, valikulise meetmena. Komisjoni kohaldatavate valikulisuse
kriteeriumide muutumine aja jooksul toob kaasa selle, et kui maksu ümberarvutus oleks riigiabi, tuleks seda pidada olemasolevaks
abiks.
Oma argumentide põhjendamiseks viitavad hagejad komisjoni 10. mai 1993. aasta otsusele 93/337/EMÜ Baskimaale tehtud investeeringute
maksusoodustuste kohta (EÜT L 134, lk 25) ja komisjoni 13. märtsi 1996. aasta otsusele 96/369/EÜ Saksa lennuettevõtjatele
amortisatsioonina antava maksuabi kohta (EÜT L 146, lk 42). 12. detsembril 1998 Euroopa Ühenduste Teatajas avaldatud komisjoni
teatisest riigiabi eeskirjade kohaldamise kohta äriühingute otsese maksustamisega seotud meetmete suhtes (EÜT 1998, C 384,
lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 277) nähtus esimest korda nende valikulisuse kriteeriumide muutumine, mida komisjon kohaldab
maksumeetmetele EÜ artikli 87 lõike 1 seisukohast hinnangu andmisel.
Esimese Astme Kohus meenutab siinkohal, et vastavalt riigiabimenetluse määruse artikli 1 punkti b alapunktile v on olemasolev
abi „abi, mida peetakse olemasolevaks abiks, kuna on võimalik teha kindlaks, et selle kehtestamise ajal ei olnud see veel
abi, vaid on muutunud selleks hiljem ühisturu arengu tõttu ja ilma et liikmesriik oleks seda muutnud”.
Tuleb kõigepealt tõdeda, et hagejate esitatud asjaolud ei võimalda järeldada, et valikulisuse kriteeriumid, mida komisjon
kohaldab maksumeetmetele EÜ artikli 87 lõike 1 seisukohast hinnangu andmisel, oleksid pärast vaidlusaluste maksumeetmete vastuvõtmist
muutunud. Eespool punktis 77 viidatud kahes otsuses leidis komisjon, et analüüsitud maksumeetmed olid valikulised ning kvalifitseeris
need ühisturuga kokkusobimatuks riigiabiks. Ükski asjaolu nendes otsustes ei võimalda järeldada, et komisjon oleks vaidlusaluseid
maksumeetmeid pidanud EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalast välja jäävateks üldmeetmeteks, kui ta oleks neid meetmeid uurinud
nende vastuvõtmise ajal. Komisjoni 12. detsembri 1998. aasta teatises, mis põhineb suures osas Euroopa Kohtu ja Esimese Astme
Kohtu lahenditel, on selgitatud, kuidas kohaldada EÜ artikleid 87 ja 88 maksumeetmete suhtes. Kõnealuses teatises ei ole komisjon
siiski teatanud oma otsustuspraktika muutmisest maksumeetmete hindamisel EÜ artiklitest 87 ja 88 lähtudes.
Isegi eeldusel, et hagejad oleksid tõendanud komisjoni otsustuspraktika muutumist, ei saaks nõustuda argumendiga, et vaidlusalused
maksumeetmed on olemasolev abi. Hagejad ei tõenda, et komisjoni kohaldatavate valikulisuse kriteeriumide muutumine tuleneb
„ühisturu arengust” riigiabimenetluse määruse artikli 1 punkti b alapunkti v tähenduses. Siinkohal tuleb meenutada, et see,
kas riiklik meede on olemasolev või uus abi, ei saa sõltuda komisjoni subjektiivsest hinnangust ja see tuleb kindlaks teha
sõltumata komisjoni kogu varasemast halduspraktikast (eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus Government of Gibraltar
vs.
komisjon, punkt 121).
Teiseks väitsid hagejad kõigis kolmes kohtuasjas kohtuistungil, et komisjon rikkus EÜ artikli 88 lõiget 2, kuna ta ei esitanud
vaidlustatud otsustes kahtlusi maksu ümberarvutuse riigiabiks kvalifitseerimise suhtes. Nad rõhutavad, et komisjon tegi vaidlustatud
otsustes selles küsimuses lõpliku otsustuse. Neil asjaoludel on hagejatele EÜ artikli 88 lõikest 2 tulenevaid menetluslikke
õigusi rikutud.
Esimese Astme Kohus tuletab meelde, et komisjon on kohustatud algatama ametliku uurimismenetluse, kui esialgne uurimine ei
võimalda tal ületada kõiki raskusi, mis ilmnesid seoses küsimusega, kas uuritav meede kujutab endast abi EÜ artikli 87 lõike 1
tähenduses, välja arvatud kui komisjon veendus esialgse uurimise käigus, et kõnealune meede, isegi kui see kujutab endast
abi, on siiski kokkusobiv ühisturuga (eespool punktis 45 viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Sytraval ja Brink’s France, punkt 39, ja eespool punktis 45 viidatud kohtuotsus BP Chemicals
vs.
komisjon, punkt 166). Ametliku menetluse algatamise otsus sisaldab seega esialgset hinnangut nii meetme riigiabiks kvalifitseerimise
kui ka selle ühisturuga kokkusobivuse kohta.
Nii on riigiabimenetluse määruse artikli 6 lõikes 1 sätestatud, et ametliku uurimismenetluse algatamise otsus sisaldab esiteks
„komisjoni esialgset hinnangut selle kohta, kas […] meetmel on abi iseloom” ja teiseks „kahtlusi selle ühisturuga kokkusobivuse
kohta”.
Asjaolu, et komisjon ei esitanud vaidlustatud otsustes sõnaselgelt kahtlusi maksu ümberarvutuse riigiabiks kvalifitseerimise
kohta, ei tõenda seega mingil viisil, et kõnealune kvalifikatsioon ei ole esialgne (vt Euroopa kohtu 14. novembri 1984. aasta
otsus kohtuasjas 323/82: Intermills
vs.
komisjon, EKL 1984, lk 3809, punkt 21). Ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses on komisjon kohustatud esitama sõnaselgelt
oma kahtlused üksnes meetme ühisturuga kokkusobivuse kohta.
Seda, et riikliku meetme riigiabiks kvalifitseerimine on ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses tingimata esialgne,
kinnitab ka riigiabimenetluse määruse artikli 7 lõige 2, milles on sätestatud, et ametliku uurimismenetluse tulemusel võib
komisjon leida, et meede ei kujuta endast abi.
Lõpuks ilmneb hagejate märkustest, mis nad esitasid pärast ametliku uurimismenetluse algatamist ja mis edastati komisjonile
9. novembri 1999. aasta kirjaga, et hagejad ise leidsid, et komisjon kvalifitseeris vaidlustatud otsustes maksu ümberarvutuse
esialgu riigiabiks. Oma märkustes paluvad nad komisjonil menetluse lõpetada ja leida, et kõnealune maksusoodustus ei kujuta
endast riigiabi.
Kolmandaks märgivad hagejad, et komisjon kvalifitseeris vaidlusaluste maksumeetmetega kehtestatud maksu ümberarvutuse ebaseaduslikuks
abiks põhjusel, et EÜ artikli 88 lõikes 3 ette nähtud teatamise kohustust ei olnud järgitud. Kuna maksu ümberarvutus ei kujuta
endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, ei olnud Hispaania ametivõimudel ka mingit teatamiskohustust.
Eespool punktides 73–80 läbi viidud analüüsist nähtub siiski, et komisjon võis õigusega leida, et kui maksu ümberarvutus kujutab
endast riigiabi, tuleb seda käsitada uue abina. Neil asjaoludel oli komisjonil õigus esialgu leida, et Hispaania ametivõimud
rikkusid EÜ artikli 88 lõiget 3, kui nad jätsid nendest meetmetest komisjonile eelnevalt teatamata. EÜ artikli 88 lõike 3
mis tahes teistsugune tõlgendus võtaks uue abi puhul kehtivalt teatamiskohustuselt selle kasuliku mõju.
Eelnevast lähtudes tuleb ka teine väide tagasi lükata.

Kolmas väide, et võimu on kuritarvitatud
Hagejad väidavad, et komisjon kuritarvitas võimu, kuna ta kasutas talle EÜ artiklitega 87 ja 88 antud volitusi selleks, et
tegelikult taotleda maksude ühtlustamise eesmärki.
Vaidlustatud otsused asetuvad selle üldise protsessi raamidesse, mille komisjon võttis ette eesmärgiga seada kahtluse alla
Baski maksusüsteem tervikuna. Komisjon püüab saavutada maksustamise teatavat ühtlustamist riigiabipoliitika vahenditega, selle
asemel et kasutada selleks asutamislepingus ette nähtud kohast viisi, see tähendab EÜ artiklites 96 ja 97 sätestatud menetlust.
Esimese Astme Kohus tuletab meelde, et otsuse puhul on võimu kuritarvitamisega tegemist vaid juhul, kui objektiivsetest, asjakohastest
ja omavahel kooskõlas olevatest andmetest nähtub, et otsus on vastu võetud eranditult või vähemalt määravas osas muudel eesmärkidel
kui need, mis selles on esitatud (Esimese Astme Kohtu 23. oktoobri 1990. aasta otsus kohtuasjas T‑46/89: Pitrone
vs.
komisjon, EKL 1990, lk II‑577, punkt 71, ja eespool punktis 64 viidatud 6. märtsi 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades
T‑92/00 ja T‑103/00: Diputación Foral de Álava jt
vs.
komisjon, punkt 84).
Ametliku uurimismenetluse algatamise eesmärk on võimaldada komisjonil koguda kõik vajalikud seisukohad, et ta saaks teha lõpliku
otsustuse uuritava meetme kvalifitseerimise ja ühisturuga kokkusobivuse kohta (vt selle kohta eespool punktis 47 viidatud
kohtuotsus Portugal
vs.
komisjon, punkt 33, ja eespool punktis 47 viidatud kohtuotsus British Airways jt ja British Midland Airways
vs.
komisjon, punkt 59).
Tuleb tõdeda, et hagejad ei esita objektiivseid andmeid, mis võimaldaksid järeldada, et tegelik eesmärk, mida komisjon vaidlustatud
otsuste vastuvõtmisel taotles, oli muu kui selliste seisukohtade kogumine. Hagejate kõik argumendid põhinevad subjektiivsetel
spekulatsioonidel vaidlustatud otsuste aluseks olnud võimalike põhjuste kohta.
Neil asjaoludel tuleb ka võimu kuritarvitamist puudutav väide tagasi lükata.

Neljas väide, et on rikutud õiguspärase ootuse põhimõtet
Hagejad tuletavad meelde, et komisjon võttis vastu otsuse 93/337, milles ta leidis, et Baskimaal kehtivad teatud maksusoodustused,
eelkõige maksu ümberarvutus investeeringute puhul, kujutavad endast ühisturuga kokkusobimatut abi, kuna need on vastuolus
EÜ artikliga 43. Komisjon ei esitanud siiski ühtegi vastuväidet seoses tõsiasjaga, et maksu ümberarvutuse kohaldamise tingimuseks
oli vähemalt miinimuminvesteeringu tegemine.
Kui komisjon vaidlustatud otsustes leidis, et 2,5 miljardi Hispaania peseeta suurune miinimuminvesteering muudab maksu ümberarvutuse
valikuliseks meetmeks, rikkus ta hagejate õiguspärast ootust.
Esimese Astme Kohus tõdeb kõigepealt, et otsuses 93/337 käsitletavad maksumeetmed erinevad vaidlustatud otsustes käsitletavatest
meetmetest. Otsus 93/337 puudutab ju maksuabi, mis on kehtestatud Araba Norma Foral’iga nr 28/1988, Biskaia Norma Foral’iga
nr 8/1988 ja Gipuzkoa Norma Foral’iga nr 6/1988.
Otsus 93/337 käsitleb küll ka maksumeetmeid, millega kehtestatakse maksu ümberarvutus Baskimaal. Tõsiasi, et komisjon põhjendas
seisukohta, et otsuses analüüsitud maksumeetmed on valikulised, järeldusega, et maksu ümberarvutus on kohaldatav vaid eranditult
Baskimaal tegutsevatele üksustele, ei tähenda ometi seda, et komisjon ei oleks saanud tuvastada nimetatud meetmete valikulisust
mõne muu kriteeriumi alusel.
Järelikult ei saanud otsus 93/337, milles – seda tuleb rõhutada – tunnistati 1988. aasta Norma Foral’idega kehtestatud maksu
ümberarvutus ühisturuga kokkusobimatuks, tekitada hagejatel põhjendatud ootust, et komisjon ei algata vaidlusaluste maksumeetmetega
kehtestatud maksu ümberarvutuse suhtes ametlikku uurimismenetlust.
Õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumist puudutav väide tuleb seega tagasi lükata.

Viies väide, et on rikutud EÜ artiklit 253
Hagejad väidavad, et vaidlustatud otsused ei ole piisavalt põhjendatud. Esiteks on vaidlustatud otsuste põhjendused vähem
põhjalikud kui Demesat puudutava otsuse 1999/718 ja Ramondíni puudutava otsuse 2000/795 omad. Teiseks ei analüüsinud komisjon
vaidlustatud otsustes seda, millises ulatuses oleks võimalik leida, et maksu ümberarvutus on õigustatud Baski maksusüsteemi
olemuse või ülesehitusega. Kolmandaks jättis komisjon konkreetselt uurimata maksu ümberarvutuse võimaliku mõju konkurentsile
ja liikmesriikidevahelisele kaubandusele. Lõpuks ehk neljandaks ei ole maksu ümberarvutuse ühisturuga kokkusobivusele antud
hinnang piisavalt põhjendatud.
Esimese Astme Kohus meenutab, et EÜ artikliga 253 nõutav põhjendus peab vastama asjaomase akti laadile ning sellest peab selgelt
ja üheselt mõistetavalt ilmnema akti andnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel mõista võetud meetme
põhjendusi ja pädeval kohtul teostada kontrolli. Ei ole nõutud, et põhjendustes oleks täpsustatud kõiki asjakohaseid faktilisi
ja õiguslikke asjaolusid, kuna küsimust, kas akti põhjendused vastavad EÜ artikli 253 nõuetele, tuleb hinnata mitte ainult
selle sõnastust, vaid ka konteksti ja kõiki asjaomast valdkonda reguleerivaid õigusnorme silmas pidades (eespool punktis 45
viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Sytraval ja Brink’s France, punkt 63).
Selleks et hinnata ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse põhjendamise kohustuse ulatust, tuleb meenutada, et riigiabimenetluse
määruse artiklist 6 tuleneb, et kui komisjon otsustab algatada ametliku uurimismenetluse, võib algatamise otsus piirduda asjakohaste
faktide ja õigusküsimuste kokkuvõtliku esitamisega, komisjoni „esialgse hinnangu” sisaldamisega selle kohta, kas asjaomasel
riiklikul meetmel on abi iseloom, ja kahtluste esitamisega selle ühisturuga kokkusobivuse kohta.
Menetluse algatamise otsus peab seega võimaldama huvitatud isikutel osaleda tõhusalt ametlikus uurimismenetluses, mille käigus
on neil võimalik esitada oma argumendid. Selleks piisab, kui huvitatud isikud on teadlikud arutluskäigust, mis viis komisjoni
esialgsele järeldusele, et asjaomane meede võib endast kujutada ühisturuga kokkusobimatut uut abi (eespool punktis 38 viidatud
kohtuotsus Government of Gibraltar
vs.
komisjon, punkt 138).
Komisjon esitab vaidlustatud otsustes selgelt põhjused, mille tõttu ta esialgu järeldab, et asjaomased maksumeetmed kujutavad
endast riigiabi (otsuse SG (99) D/6871 punkt 2 ja selle otsuse kokkuvõtte punkt 3.1; otsus SG (99) D/6873, EÜT 2000, C 71,
lk 11, ja selle otsuse kokkuvõtte punkt 2.1). Seejärel esitab ta põhjused, miks ta leiab, et tal on maksumeetmete ühisturuga
kokkusobivuse suhtes kahtlusi (otsuse SG (99) D/6871 punkt 4 ja selle otsuse kokkuvõtte punkt 3.3; otsus SG (99) D/6873, EÜT 2000,
C 71, lk 12, ja selle otsuse kokkuvõtte punkt 2.3).
Vaidlustatud otsuste põhjendused võimaldasid hagejatel niisiis olla teadlikud arutluskäigust, mille tõttu komisjon võttis
vastu vaidlustatud otsused, ning ühenduste kohtul teostada seaduslikkuse kontrolli.
Nende märkuste analüüsimisel, mis hagejad esitasid pärast ametliku uurimismenetluse algatamist, ilmneb pealegi, et nad ei
saanud vaidlustatud otsustes sisalduvatest komisjoni argumentidest valesti aru.
Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsused on piisavalt põhjendatud.
Viimane väide tuleb seega samuti tagasi lükata.
Kõike eelnevat silmas pidades jäetakse hagid rahuldamata.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud hagejate kahjuks, tuleb kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele välja mõista hagejatelt
ning jätta hagejate kohtukulud nende endi kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda laiendatud koosseisus)
otsustab:
1.
Jätta hagid rahuldamata.
2.
Jätta hagejate kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja komisjoni kohtukulud.
Jaeger
García-Valdecasas
Lenaerts
Lindh

Azizi
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 23. oktoobril 2002 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Koja esimees
H. Jung

K. Lenaerts
*
Kohtumenetluse keel: hispaania.