CELEX: 62008TJ0193
Pritožba
Javni uslužbenci
Uradniki

1.
Pritožba – Pritožbeni razlogi – Izkrivljanje dokazov – Vsebinska nepravilnost ugotovljenega dejanskega stanja, ki izhaja iz
listin v spisu – Dopustnost – Nepopolna presoja dejanskega stanja – Dopustnost
(člen 225 ES)
2.
Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Kratek povzetek tožbenih razlogov
(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 44(1))
3.
Uradniki – Ocenjevanje – Karierno ocenjevalno poročilo – Diskrecijska pravica ocenjevalcev
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)
4.
Uradniki – Ocenjevanje – Karierno ocenjevalno poročilo – Prenos nalog, ki so v pristojnosti ocenjevalcev, na ocenjevano osebo
– Nedopustnost
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)
5.
Pritožba – Pritožbeni razlogi – Izkrivljanje dokazov – Vsebinska nepravilnost ugotovljenega dejanskega stanja, ki izhaja iz
listin v spisu – Dokazno breme
(člen 225 ES)
1.
V fazi pritožbe so dopustni očitki v zvezi z ugotavljanjem dejanskega stanja s strani sodišča na prvi stopnji, če se s temi
očitki zatrjuje, da nepravilnost tega ugotavljanja izhaja iz listin v spisu ali nepopolne presoje dejanskega stanja.
(Glej točko 48.)
Napotitev na: Sodišče, 15. oktober 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P,
C‑247/99 P, od C‑250/99 P do C‑252/99 P in C‑254/99 P, Recueil, str. I‑8375, točke od 392 do 405; Sodišče prve stopnje, 19. september 2008,
Chassagne proti Komisiji, T‑253/06 P, še neobjavljena v ZOdl., točka 57 in navedena sodna praksa.
2.
Pri preizkusu, ali vloga izpolnjuje pogoje iz člena 44(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje, ni mogoče upoštevati vsebine trditev,
predloženih v poznejši fazi postopka.
(Glej točko 61.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 19. maj 2008, TF1 proti Komisiji, T‑144/04, ZOdl., str. II‑761, točka 30 in navedena sodna
praksa.
3.
Kar zadeva ocenjevanje uradnikov, imajo ocenjevalci najširšo diskrecijsko pravico pri presojanju dela oseb, ki jih morajo
oceniti, sodišče pa ne sme posegati v to presojo in izvajati nadzora nad njeno utemeljenostjo, ker je sodni nadzor nad vsebino
poročil, ki jih pripravijo ocenjevalci, omejen zlasti na nadzor nad pravilnostjo postopka.
Pri tem nadzoru nad pravilnostjo postopka je, kadar ima institucija Skupnosti diskrecijsko pravico, upoštevanje procesnih
jamstev, ki jih podeljuje pravni red Skupnosti, še bolj temeljnega pomena.
Posebej široka diskrecijska pravica, ki jo imajo ocenjevalci pri ocenjevanju uradnika, mora biti zato uravnotežena s posebno
skrbnim upoštevanjem pravil, s katerimi sta urejena to ocenjevanje in potek za to predvidenega postopka.
(Glej točke od 68 do 70.)
Napotitev na: Sodišče, 21. november 1991, Technische Universität München, C‑269/90, Recueil, str. I‑5469, točka 14; Sodišče,
6. november 2008, Nizozemska proti Komisiji, C‑405/07 P, še neobjavljena v ZOdl., točki 56 in 57; Sodišče prve stopnje, 21. oktober 1992,
Maurissen proti Računskemu sodišču, T‑23/91, Recueil, str. II‑2377, točka 41; Sodišče prve stopnje, 26. oktober 1994, Marcato
proti Komisiji, T‑18/93, RecFP, str. I‑A‑215 in II‑681, točka 45; Sodišče prve stopnje, 9. november 1995, France-aviation
proti Komisiji, T‑346/94, Recueil, str. II‑2841, točke od 32 do 34; Sodišče prve stopnje, 23. marec 2000, Gogos proti Komisiji,
T‑95/98, RecFP, str. I‑A‑51 in II‑219, točka 37; Sodišče prve stopnje, 4. maj 2005, Schmit proti Komisiji, T‑144/03, ZOdl. JU,
str. I‑A‑101 in II‑465, točka 70 in navedena sodna praksa.
4.
Prenos nalog, ki so v posebni in izključni pristojnosti ocenjevalca, kot je določitev ciljev ocenjevane osebe, na to osebo,
je v nasprotju ne samo s členom 8(5), četrti pododstavek, točka (b), splošnih izvedbenih določb, ki jih je sprejela Komisija
na podlagi člena 43 Kadrovskih predpisov, ampak tudi z načelom enakega obravnavanja uradnikov pri ocenjevanju. Karierna ocenjevalna
poročila so namreč pomembni elementi v postopkih napredovanja, saj izbira uradnika, ki bo napredoval, temelji predvsem na
primerjalni preučitvi kariernih ocenjevalnih poročil. Glede na namen navedenih poročil načelo enakega obravnavanja v vseh
primerih zahteva strogo ločevanje nalog ocenjevalca in nalog ocenjevanega.
(Glej točki 80 in 81.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 19. marec 2003, Tsarnavas proti Komisiji, od T‑188/01 do T‑190/01, RecFP, str. I‑A‑95
in II‑495, točki 97 in 98; Sodišče prve stopnje, 17. marec 2004, Lebedef proti Komisiji, T‑175/02, RecFP, str. I‑A‑73 in II‑313,
točki 25 in 26.
5.
Sodišče na prvi stopnji je, s tem ko je zgolj enostranskim trditvam institucije Skupnosti, ki so bile poleg tega nenatančne,
dalo prednost pred izrecnimi zanikanji tožeče stranke, in to v zvezi z vprašanjem, pri katerem dokazno breme nosi institucija,
nepopolno presodilo dejansko stanje, tako da izpodbijana sodba vsebuje vsebinsko nepravilno ugotovljeno dejansko stanje, ki
izhaja iz listin v spisu.
(Glej točko 87.)
Napotitev na: Sodišče, 6. december 2007, Marcuccio proti Komisiji, C‑59/06 P, neobjavljena v ZOdl., točke 67, 68 in 70.