CELEX: 62008CJ0577
Egalitate de tratament între bărbați și femei în domeniul securității sociale
Directiva 79/7/CEE
Lucrători frontalieri
Calculul pensiilor

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 4 alineatul (1) din Directiva 79/7/CEE
a Consiliului din 19 decembrie 1978 privind aplicarea treptată a principiului egalității de tratament între bărbați și femei
în domeniul securității sociale (JO 1979, L 6, p. 24, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 192).
Această întrebare a fost adresată în cadrul acțiunii introduse de doamna Brouwer împotriva Rijksdienst voor Pensioenen (Oficiul
Național de Pensii, denumit în continuare „Rijksdienst”) în legătură cu calculul pretins discriminatoriu al cuantumului pensiei
la retragerea din activitate care i‑a fost acordată.

Cadrul juridic

Reglementarea comunitară
Directiva 79/7 urmărește eliminarea progresivă a discriminării pe criterii de sex în domeniul securității sociale. Potrivit
articolului 3 alineatul (1) litera (a), aceasta se aplică sistemelor legale care asigură, printre altele, o protecție pentru
limita de vârstă.
Potrivit articolului 4 alineatul (1) din această directivă:
„Principiul egalității de tratament presupune inexistența oricărei discriminări pe criterii de sex, în raport, direct sau
indirect, în special cu starea civilă sau familială, îndeosebi în ceea ce privește:
[…]
–        calculul prestațiilor, inclusiv sporurile datorate celuilalt soț și persoanelor aflate în întreținere și condițiile care reglementează
durata și menținerea dreptului la prestații.”
Articolul 7 alineatul (1) litera (a) din directiva menționată prevede că aceasta nu aduce atingere dreptului statelor membre
de a exclude din domeniul său de aplicare:
„stabilirea vârstei de pensionare în scopul acordării pensiei pentru limită de vârstă și posibilele consecințe ale acesteia
pentru alte prestații”.

Reglementarea națională
Articolul 5 alineatul 7 din Decretul regal din 23 decembrie 1996 privind aplicarea articolelor 15-17 din Legea din 26 iulie
1996 privind modernizarea securității sociale și asigurarea viabilității sistemelor legale de pensii prevede:
„Lucrătorul de naționalitate belgiană:
a)      care a fost angajat în mod obișnuit ca muncitor, funcționar sau muncitor minier într‑o țară limitrofă Belgiei, cu condiția
ca acesta să își fi menținut reședința principală în Belgia și să fi revenit în acest loc în principiu în fiecare zi,
b)      sau care a fost angajat într‑o țară străină ca muncitor sau ca funcționar pentru perioade mai scurte de un an fiecare, de
către un angajator stabilit în această țară, pentru a efectua o muncă salariată sau asimilată acesteia cu caracter sezonier,
cu condiția ca acesta să își fi menținut reședința principală în Belgia și ca familia sa să fi continuat să aibă reședința
în acest stat,
poate obține o pensie la retragerea din activitate egală cu diferența dintre cuantumul pensiei la retragerea din activitate
pe care ar fi obținut‑o dacă această activitate în calitate de lucrător salariat ar fi fost exercitată în Belgia și cuantumul
pensiei obținute pentru aceeași activitate în temeiul legislației țării de angajare.”
În temeiul articolului 25 din Decretul regal din 21 decembrie 1967 privind reglementarea generală a sistemului de pensii la
retragerea din activitate și de pensii de urmaș pentru lucrătorii salariați (
Moniteur belge
din 16 ianuarie 1968), remunerația care trebuie luată în considerare pentru determinarea pensiei la retragerea din activitate
pe care lucrătorul vizat la articolul 5 alineatul 7 din Decretul regal din 23 decembrie 1996 ar obține‑o dacă această activitate
în calitate de lucrător salariat ar fi fost exercitată în Belgia sau pentru determinarea pensiei de urmaș este stabilită de
Rege pentru fiecare an calendaristic, ținând cont de elementele referitoare la anul calendaristic precedent ce figurează în
contul individual.

Situația de fapt din acțiunea principală și întrebarea preliminară
Doamna Brouwer, de naționalitate belgiană și având reședința în Belgia, a lucrat în Țările de Jos, în calitate de lucrător
frontalier, în perioada 15 august 1960-31 decembrie 1998. Începând de la 1 ianuarie 1999, ea a încetat munca și a primit prestații
pentru pensionare anticipată în Belgia.
Întrucât în Belgia avea dreptul la o pensie integrală la retragerea din activitate până la vârsta de 65 de ani, această sarcină
revenind, prin urmare, Regatului Țărilor de Jos pe baza perioadelor de asigurare efectuate în acest stat, doamna Brouwer a
depus în 2003 la Rijksdienst o cerere de pensie la retragerea din activitate. Această perioadă, calculată la prorata perioadelor
de asigurare efectuate, a fost stabilită la 724,61 euro și i‑a fost acordată începând cu 1 mai 2004.
Cuantumul pensiei menționate a fost calculat, în conformitate cu legislația belgiană aplicabilă, în special cu articolul 5
alineatul 7 din Decretul regal din 23 decembrie 1996, pe baza salariilor zilnice fictive și/sau forfetare stabilite anual
prin decret regal pe baza salariului mediu perceput de lucrători în Belgia în cursul anului precedent.
La 1 iunie 2004, doamna Brouwer a contestat cuantumul pensiei care i‑a fost acordată, susținând că pentru perioada 1 ianuarie
1968-31 decembrie 1994 calculul cuantumului menționat se întemeia pe salarii fictive și/sau forfetare care, în această perioadă,
erau inferioare pentru lucrătorii de sex feminin față de cele ale colegilor lor de sex masculin.
La 5 iulie 2004, Rijksdienst a înștiințat‑o pe doamna Brouwer că își menținea decizia inițială, arătând că, în perioada în
discuție, salariul real mediu pe baza căruia era calculată pensia la retragerea din activitate nu era același pentru lucrătorii
de sex feminin și pentru cei de sex masculin, de unde apar diferențele de cuantum al pensiei. Cu toate acestea, începând din
1995, salariul zilnic a devenit identic pentru lucrătorii de sex masculin și pentru cei de sex feminin. Această evoluție ar
fi fost influențată de egalizarea avansată a remunerațiilor, precum și de faptul că femeile care lucrează rămân active din
ce în ce mai mult timp.
Doamna Brouwer a sesizat arbeidsrechtbank te Hasselt (Tribunalul de Muncă din Hasselt) cu o acțiune împotriva deciziei Rijksdienst.
Printr‑o hotărâre din 16 iunie 2006, acest tribunal a anulat decizia menționată și a obligat Rijksdienst să efectueze un nou
calcul al pensiei la retragerea din activitate a doamnei Brouwer pe baza remunerațiilor fictive și/sau forfetare care erau
utilizate pentru lucrătorii frontalieri de sex masculin în perioada 1 ianuarie 1968-31 decembrie 1994.
Arbeidsrechtbank te Hasselt a considerat că normele constituționale privind egalitatea și nediscriminarea nu excludeau existența
unei diferențe de tratament între diferitele categorii de persoane, în măsura în care această diferență are la bază un criteriu
obiectiv, răspunde unui scop legitim și este proporțională cu scopul urmărit. În speță, aceste condiții nu ar fi îndeplinite.
Potrivit arbeidsrechtbank te Hasselt, chiar dacă anterior diferența de tratament pe criterii de sex decurgea din situația
de fapt care prevala atunci și care se caracteriza printr‑o diferență în nivelul remunerațiilor bărbaților și ale femeilor,
o astfel de situație nu este compatibilă cu articolul 141 CE și cu obligația care rezultă din acesta de a asigura aplicarea
principiului egalității de remunerare între lucrătorii de sex masculin și cei de sex feminin pentru aceeași muncă sau pentru
o muncă de aceeași valoare. Prin urmare, legiuitorul belgian nu ar mai putea să se întemeieze pe un sistem în temeiul căruia,
pentru femei, este luată în considerare o remunerație inferioară la calcularea pensiei lor în calitate de lucrători frontalieri,
afirmând că aceasta reflectă o situație în care, în medie, lucrătorii de sex feminin percep remunerații inferioare celor pe
care le percep lucrătorii de sex masculin.
Rijksdienst a introdus apel împotriva hotărârii din 16 iunie 2006 în fața arbeidshof te Antwerpen.
În aceste condiții, arbeidshof te Antwerpen a  hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare
preliminară:
„Decretele regale din 1.12.1969, 18.6.1970, 8.6.1971, 14.9.1972, 31.7.1973, 12.7.1974, 13.2.1975, 28.11.1975, 26.11.1976,
26.9.1977, 31.7.1978, 31.8.1979, 2.12.1980, 13.1.1982, 14.3.1983, 11.1.1984, 30.11.1984, 24.1.1986, 30.12.1986, 6.1.1988,
2.12.1988, 30.11.1989, 10.12.1990, 1.6.1993, 8.12.1993, 19.12.1994 și 10.10.1995, emise în executarea articolului 25 din Decretul
regal din 21 decembrie 1967 privind reglementarea generală a sistemului de pensii la retragerea din activitate și de pensii
de urmaș pentru lucrătorii salariați, care prevede că, la calcularea pensiei la retragerea din activitate a lucrătorilor frontalieri
de sex feminin, se stabilesc salarii fictive și/sau forfetare care sunt inferioare celor stabilite pentru lucrătorii frontalieri
de sex masculin, sunt conforme cu dispozițiile articolului 4 alineatul (1) din Directiva 79/7/CEE privind aplicarea treptată
a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în domeniul securității sociale?”

Cu privire la întrebarea preliminară
Comisia Europeană pleacă de la premisa potrivit căreia salariile reale medii ale lucrătorilor în Belgia pentru anii 1968-1994,
pe baza cărora se calculau pensiile la retragerea din activitate, vizau aceeași muncă sau o muncă de aceeași valoare. Comisia
apreciază că, dat fiind faptul că autoritățile belgiene nu au corectat diferențele de salarii existente în practică, aceste
diferențe au influențat de asemenea salariile fictive și/sau forfetare utilizate pentru calculul pensiei la retragerea din
activitate.
Aceasta arată că un astfel de calcul constituie o discriminare directă în sensul dreptului comunitar, incompatibilă cu articolul
4 din Directiva 79/7.
În ceea ce privește guvernul belgian, acesta a susținut în observațiile sale scrise că nu există o astfel de discriminare.
În perioada 1968-1994 ar fi existat o diferență notabilă de remunerație între lucrătorii de sex masculin și cei de sex feminin,
angajați în sectoare diferite, adesea cu un program de muncă redus pentru femei. Ar fi rezultat de aici că remunerația care
trebuie luată în considerare pentru calculul salariilor medii ar fi diferită. Prin urmare, ar fi normal să existe diferențe
în remunerațiile zilnice fictive și forfetare, ceea ce determină diferențe în cuantumul pensiilor. Începând din 1995, potrivit
guvernului belgian, remunerația zilnică a devenit aceeași pentru lucrătorii de sex feminin și pentru cei de sex masculin,
întrucât salariile au devenit egale, iar femeile au devenit mai active în sectoarele profesionale rezervate în mod tradițional
bărbaților.
Cu toate acestea, trebuie să se arate că în ședință guvernul belgian și‑a schimbat radical poziția.
În primul rând, acesta a recunoscut existența unei inegalități de tratament și a semnalat demersuri întreprinse pentru corectarea
acestei situații și pentru conformarea la cerințele Directivei 79/7. Ar fi fost întocmită, printre altele, o propunere de
decret regal prin care se urmărea aducerea la un nivel echivalent a salariilor zilnice forfetare ale femeilor cu cele ale
bărbaților pentru perioada 1984-1994. Guvernul belgian a susținut că articolul 2 din această propunere prevedea că persoanele
care doresc să beneficieze de această aducere la un nivel echivalent trebuie să facă o cerere în acest sens, potrivit regulamentului
general privind pensiile la retragerea din activitate și pensiile de urmaș pentru lucrători.
În al doilea rând, guvernul belgian a solicitat Curții să limiteze efectele hotărârii sale în timp, această cerere de limitare
neprivind plata restanțelor, ci numai dobânzile datorate pentru aceste restanțe. Guvernul belgian a solicitat în special limitarea
beneficiului acestor dobânzi la avânzii‑dreptul care au introdus o procedură judiciară înainte de 18 decembrie 2008, data
introducerii de către arbeidshof te Antwerpen a prezentei cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare.
Guvernul belgian a susținut că cele două condiții recunoscute de jurisprudența Curții care permit limitarea în timp a efectelor
unei hotărâri a Curții erau îndeplinite.
În ceea ce privește prima condiție, și anume existența bunei‑credințe în cazul unei interpretări greșite a unei dispoziții
de drept comunitar, în speță articolul 4 alineatul (1) din Directiva 79/7, guvernul belgian a susținut că a considerat diferențele
de remunerație dintre femei și bărbați ca fiind justificate de factori obiectivi. În această privință, guvernul belgian s‑a
întemeiat pe faptul că nu a existat nicio cauză similară în fața instanțelor belgiene și că nu a fost introdusă de către Comisie
nicio acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor în acest sens împotriva statului belgian.
În ceea ce privește a doua condiție, și anume un risc de repercusiuni economice grave ale unei astfel de hotărâri pentru statul
membru vizat, guvernul belgian a susținut că numai plata restanțelor fără dobânzi reprezenta o sarcină foarte importantă pentru
finanțele publice belgiene.

Aprecierea Curții
Trebuie să se arate, cu titlu introductiv, că, în cadrul procedurii întemeiate pe articolul 234 CE, Curtea nu se poate pronunța
cu privire la compatibilitatea unei dispoziții naționale cu dreptul comunitar și că trebuie, prin urmare, ca întrebarea preliminară
să fie reformulată și interpretată în sensul că urmărește să se determine dacă articolul 4 alineatul (1) din Directiva 79/7
se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia, pentru perioada 1968-1994, calculul pensiilor la retragerea din activitate
și al pensiilor pentru limită de vârstă ale lucrătorilor frontalieri de sex feminin se baza pe salarii zilnice fictive și/sau
forfetare inferioare celor ale lucrătorilor frontalieri de sex masculin.
Pentru a se răspunde la această întrebare, trebuie, astfel cum a susținut în mod întemeiat Comisia, să fie divizată perioada
cuprinsă între 1968 și 1994, la care se referă acțiunea principală. În special, se impune să se distingă perioada cuprinsă
între 23 decembrie 1984, data expirării termenului de transpunere a Directivei 79/7, și 31 decembrie 1994 de cea cuprinsă
între 1 ianuarie 1968 și 22 decembrie 1984.
În ceea ce privește perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1968 și 22 decembrie 1984, dat fiind că Directiva 79/7 nu a fost adoptată
decât în 1978 și termenul său de transpunere a fost stabilit la 23 decembrie 1984, compatibilitatea reglementării naționale
în cauză nu putea fi examinată decât în raport cu articolul 119 din Tratatul CE (articolele 117-120 din Tratatul CE au fost
înlocuite de articolele 136 CE-143 CE). Cu toate acestea, astfel de dispoziții precum cele în cauză în acțiunea principală,
referitoare la sisteme legale de pensii, nu intrau în domeniul de aplicare al articolului menționat și nu puteau, prin urmare,
să fie considerate contrare acestuia (a se vedea în acest sens Hotărârea din 25 mai 1971, Defrenne, 80/70, Rec., p. 445, punctul
7).
În ceea ce privește perioada cuprinsă între 23 decembrie 1984 și 31 decembrie 1994, trebuie să se constate că Regatul Belgiei,
astfel cum însuși a admis în ședință, nu și‑a respectat obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 79/7 în ceea ce privește
calculul pensiilor la retragerea din activitate, aplicând până la 1 ianuarie 1995 o metodă de calcul discriminatorie care
se baza pe salarii zilnice fictive și/sau forfetare mai mari pentru lucrătorii frontalieri de sex masculin decât cele reținute
pentru lucrătorii frontalieri de sex feminin, pentru aceleași posturi sau pentru posturi de aceeași valoare.
Având în vedere cele ce precedă, trebuie să se concluzioneze că articolul 4 alineatul (1) din Directiva 79/7 se opune unei
reglementări naționale în temeiul căreia, pentru perioada 1984-1994, calculul pensiilor la retragerea din activitate și al
pensiilor pentru limită de vârstă ale lucrătorilor frontalieri de sex feminin, pentru aceleași posturi sau pentru posturi
de aceeași valoare, se baza pe salarii zilnice fictive și/sau forfetare inferioare celor ale lucrătorilor frontalieri de sex
masculin.
În ceea ce privește cererea guvernului belgian de limitare a efectelor hotărârii în timp în cazul în care Curtea ar constata
existența unei discriminări, trebuie să se arate cele ce urmează.
În mod excepțional, ținând seama de gravele inconveniente pe care hotărârea sa ar putea să le genereze pentru trecut, Curtea
poate fi nevoită să limiteze posibilitatea oricărei persoane interesate de a invoca interpretarea pe care Curtea o dă unei
dispoziții de drept al Uniunii atunci când este sesizată cu o întrebare preliminară (a se vedea Hotărârea din 17 mai 1990,
Barber, C‑262/88, Rec., p. I‑1889, punctul 41).
Cu toate acestea, potrivit unei jurisprudențe constante, implicațiile financiare care ar putea rezulta pentru un stat membru
dintr‑o hotărâre preliminară nu justifică, prin ele însele, limitarea în timp a efectelor hotărârii (Hotărârea din 20 septembrie
2001, Grzelczyk, C‑184/99, Rec., p. I‑6193, punctul 52, Hotărârea din 15 martie 2005, Bidar, C‑209/03, Rec., p. I‑2119, punctul
68, și Hotărârea din 27 aprilie 2006, Richards, C‑423/04, Rec., p. I‑3585, punctul 41).
Limitarea efectelor unei hotărâri numai în temeiul acestui tip de considerații ar determina reducerea substanțială a protecției
jurisdicționale a drepturilor de care beneficiază particularii pe baza dreptului comunitar (a se vedea în acest sens Hotărârea
din 24 septembrie 1998, Comisia/Franța, C‑35/97, Rec., p. I‑5325, punctul 52).
Dincolo de existența unui risc de repercusiuni economice grave, cauzate mai ales de numărul mare de raporturi juridice constituite
cu bună‑credință pe baza reglementării considerate ca fiind în vigoare din punct de vedere legal, un alt factor care trebuie
luat în considerare pentru a justifica limitarea efectelor hotărârii în timp este existența unei incertitudini obiective și
importante privind înțelesul normelor comunitare (a se vedea în acest sens Hotărârile Bidar, punctul 69, și Richards, punctul
42, citate anterior).
Or, în speță, autoritățile naționale belgiene nu pot să se prevaleze de existența unei incertitudini obiective în privința
înțelesului obligației de asigurare a egalității de tratament care decurge în mod clar din articolul 4 alineatul (1) din Directiva
79/7, potrivit căruia principiul egalității de tratament implică inexistența oricărei discriminări pe criterii de sex, fie
direct, fie indirect, în ceea ce privește, printre altele, calculul prestațiilor.
Dacă se dovedește că tocmai salariile fictive și/sau forfetare pentru aceleași posturi sau pentru posturi de aceeași valoare
au fost luate în considerare ca bază pentru calculul pensiilor la retragerea din activitate, ceea ce este de competența instanței
de trimitere să verifice, autoritățile belgiene nu puteau crede în mod legitim că faptul că salariile lucrătorilor de sex
feminin erau inferioare celor ale lucrătorilor de sex masculin rezulta din existența unor factori obiectivi, iar nu dintr‑o
simplă discriminare salarială.
În plus, faptul că, în această privință, Comisia nu a introdus nicio acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor împotriva
Regatului Belgiei nu poate fi interpretat drept o aprobare tacită a Comisiei față de discriminarea salarială pe care autoritățile
belgiene au tolerat‑o pentru perioada 1984-1994 în calculul pensiilor la retragerea din activitate ale lucrătorilor frontalieri
de sex feminin.
Întrucât nu poate fi stabilită în speță existența unei incertitudini obiective în privința domeniului de aplicare al articolului
4 alineatul (1) din Directiva 79/7, această constatare este suficientă să justifice ca efectele prezentei hotărâri să nu fie
limitate în timp.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:
Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 79/7/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1978 privind aplicarea treptată a principiului
egalității de tratament între bărbați și femei în domeniul securității sociale se opune unei reglementări naționale în temeiul
căreia, pentru perioada 1984-1994, calculul pensiilor la retragerea din activitate și al pensiilor pentru limită de vârstă
ale lucrătorilor frontalieri de sex feminin, pentru aceleași posturi sau pentru posturi de aceeași valoare, se baza pe salarii
zilnice fictive și/sau forfetare inferioare celor ale lucrătorilor frontalieri de sex masculin.
Semnături
*
Limba de procedură: olandeza.