CELEX: 62006CJ0230
Colná únia
Tranzit Spoločenstva
Vyberanie colného dlhu
Príslušný členský štát
Dôkaz o zákonnosti operácie alebo o mieste priestupku
Lehoty
Zodpovednosť hlavného zodpovedného

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 215 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (
Ú. v. ES L 302, s. 1
; Mim. vyd. 02/004, s. 307, ďalej len „colný kódex“), článkov 378 a 379 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 2913/92 (
Ú. v. ES L 253, s. 1
; Mim. vyd. 02/006, s. 3, ďalej len „vykonávacie nariadenie“), ako aj uplatňovania zásady proporcionality.
Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi Militzer & Münch GmbH (ďalej len „M & M“) a ministero delle Finanze vo veci vybratia cla.
Právny rámec
Podľa článku 96 colného kódexu:
„1.   Hlavný zodpovedný je držiteľom vonkajšieho tranzitného režimu spoločenstva. Je zodpovedný za:
a)
predloženie tovaru v stanovenej lehote colnému úradu určenia v nezmenenom stave a zároveň za dodržanie opatrení prijatých colnými orgánmi k identifikácii tovaru;
b)
dodržiavanie predpisov vzťahujúcich sa na tranzitný režim spoločenstva.
2.   Bez toho, aby tým boli dotknuté povinnosti hlavného zodpovedného podľa odseku 1, je dopravca alebo príjemca tovaru, ktorý prijíma tovar a je si vedomý, že tento tovar je prepravovaný v rámci tranzitu spoločenstva, taktiež povinný predložiť tovar v stanovenej lehote colnému úradu určenia v nezmenenom stave a za dodržania opatrení prijatých colnými orgánmi na zabezpečenie identifikácie tovaru.“
Články 203 a 204 colného kódexu stanovujú:
„
Článok 203
1.   Colný dlh pri dovoze vzniká:
—
nezákonným odňatím tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu spod colného dohľadu.
2.   Colný dlh vzniká v okamihu, keď je tovar odňatý spod colného dohľadu.
3.   Dlžníkmi sú:
—
osoba, ktorá odňala tovar spod colného dohľadu,
—
akékoľvek osoby, ktoré sa tohto odňatia zúčastnili a ktoré si boli vedomé alebo si mali byť vedomé toho, že tovar je odnímaný spod colného dohľadu,
—
akékoľvek osoby, ktoré tovar odňatý spod colného dohľadu získali alebo prechovávali a ktoré si boli alebo si mali byť v čase získania alebo prijatia takéhoto tovaru vedomé, že tento bol odňatý spod colného dohľadu, a
—
prípadne taktiež osoba, ktorá má plniť povinnosti vyplývajúce z dočasného uskladnenia tovaru alebo z použitia colného režimu, do ktorého bol tovar prepustený.
Článok 204
1.   Colný dlh pri dovoze vzniká:
a)
neplnením jednej z povinností vyplývajúcej z dočasného uskladnenia tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu alebo z použitia colného režimu, do ktorého bol tento prepustený, alebo
b)
nedodržaním niektorej podmienky stanovenej na prepustenie tovaru do daného režimu alebo pre udelenie zníženej alebo nulovej sadzby dovozného cla v dôsledku konečného použitia tovaru,
s výnimkou prípadov, ktoré sú uvedené v článku 203, pokiaľ sa nezistí, že nedodržanie týchto podmienok nemá podstatný vplyv na správne vykonávanie dočasného uskladnenia alebo daného colného režimu.
2.   Colný dlh vzniká buď v okamihu, keď prestane byť plnená povinnosť, ktorej nesplnením colný dlh vzniká, alebo okamihom, keď je tovar prepustený do daného režimu a ak sa dodatočne zistí, že podmienky stanovené na prepustenie tovaru do uvedeného režimu alebo udelenie zníženej alebo nulovej sadzby dovozného cla v dôsledku konečného použitia tovaru neboli v skutočnosti splnené.
3.   Dlžníkom je osoba, ktorá má buď plniť povinnosti vyplývajúce z dočasného uskladnenia tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu alebo z použitia colného režimu, do ktorého bol tento tovar prepustený, alebo osoba, ktorá má plniť podmienky spojené s prepustením tovaru do daného režimu.“
Článok 215 colného kódexu stanovuje:
„1.   Colný dlh vzniká na mieste, kde sa odohrávajú udalosti, pri ktorých vzniká.
2.   Tam, kde nie je možné určiť miesto uvedené v odseku 1 sa colný dlh považuje za taký, ktorý vznikol na mieste, na ktorom colné orgány prídu k záveru, že tovar je v situácii, v ktorej vzniká colný dlh.
3.   Tam, kde sa uplatnenie colného režimu pre tovar neskončilo, colný dlh sa považuje za taký, ktorý vznikol na mieste, kde:
—
bol tovar umiestnený do tohto režimu alebo
—
tovar vstúpil do spoločenstva v rámci tohto režimu.
4.   Tam, kde colné orgány na základe im dostupných informácií môžu preukázať, že colný dlh už vznikol, keď bol tovar na inom mieste v skoršom čase, colný dlh sa považuje za taký, ktorý vznikol na mieste, ktoré môže byť preukázané ako prvé miesto, v ktorom je možné preukázať existenciu colného dlhu.“
Článok 239 colného kódexu znie:
„1.   Dovozné clo alebo vývozné clo môže byť vrátené alebo odpustené aj v iných prípadoch, než sú uvedené v článkoch 236, 237 a 238:
—
ak bude stanovené v súlade s postupom výboru,
—
ak vyplýva z okolností, ktoré nie je možné považovať za podvodné konanie alebo hrubú nedbanlivosť dotknutej osoby. Prípady, kedy je možné toto ustanovenie uplatniť, a postupy na ich uplatnenie sa stanovia v súlade s postupom výboru. Vrátenie alebo odpustenie môže podliehať zvláštnym podmienkam.
2.   Clo môže byť vrátené alebo odpustené z dôvodov uvedených v odseku 1 na základe žiadosti podanej príslušnému colnému úradu do 12 mesiacov odo dňa, kedy bola suma cla dlžníkovi oznámená.
Vo výnimočných a riadne odôvodnených prípadoch však colné orgány môžu túto lehotu predĺžiť.“
Článok 378 vykonávacieho nariadenia stanovuje:
„1.   Bez dosahu na článok 215 kódexu, ak zásielka nebola predložená úradu určenia a nie je možné zistiť miesto priestupku alebo nezrovnalosti, má sa za to, že k takémuto priestupku alebo nezrovnalosti došlo:
—
v členskom štáte, ktorému patrí výstupný colný úrad [colný úrad odoslania —
neoficiálny preklad
]
alebo
—
v členskom štáte, ktorému patrí tranzitný úrad v mieste vstupu do spoločenstva, ktorému bolo odovzdané avízo o tranzite,
ak v lehote ustanovenej v článku 379 ods. 2, ktorá má byť určená, nie je k spokojnosti colných orgánov preložený [predložený —
neoficiálny preklad
] dôkaz o zákonnosti tranzitnej operácie alebo o mieste, kde skutočne došlo k priestupku alebo nezrovnalosti.
2.   Ak žiadny takýto dôkaz nie je poskytnutý a pri uvedenom priestupku alebo nezrovnalosti sa má za to, že k nemu došlo v členskom štáte odjazdu [výstupu —
neoficiálny preklad
] alebo v členskom štáte vstupu, tak ako je uvedené v prvom odseku v druhej zarážke, clá a ostatné poplatky súvisiace s príslušným tovarom uloží tento členský štát v súlade s ustanoveniami spoločenstva alebo národnými ustanoveniami.
…“
Podľa článku 379 vykonávacieho nariadenia:
„1.   Ak zásielka nebola predložená úradu určenia a nie je možné určiť miesto, kde došlo k priestupku alebo nezrovnalosti, výstupný úrad [colný úrad odoslania —
neoficiálny preklad
] čo najskôr oznámi túto skutočnosť objednávateľovi [hlavnému zodpovednému —
neoficiálny preklad
], v každom prípade však pred skončením 11. mesiaca nasledujúceho po dátume registrácie tranzitného vyhlásenia spoločenstva.
2.   V oznámení uvedenom v odseku 1 musí byť uvedená predovšetkým lehota, v ktorej musí byť výstupnému úradu [colnému úradu odoslania —
neoficiálny preklad
] a k spokojnosti colných orgánov poskytnutý dôkaz o zákonnosti tranzitnej operácie alebo o mieste, kde skutočne došlo k priestupku alebo nezrovnalosti. Táto lehota je tri mesiace odo dňa oznámenia uvedeného v odseku 1. Ak uvedený dôkaz nie je predložený do konca tejto lehoty, príslušný členský štát vykoná kroky na vymáhanie [vybratie —
neoficiálny preklad
] príslušných ciel a ostatných poplatkov. V prípade, kedy tento členský štát nie je štátom, v ktorom sa nachádza výstupný úrad [colný úrad odoslania —
neoficiálny preklad
], okamžite o tom informuje uvedený členský štát.“
Tieto ustanovenia článku 379 vykonávacieho nariadenia sa v podstate zhodujú s ustanoveniami článku 11a nariadenia Komisie (EHS) č. 1062/87 z 27. marca 1987 o vykonávacích ustanoveniach a opatreniach na zjednodušenie tranzitného režimu Spoločenstva [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 107, s. 1
), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (EHS) č. 1429/90 z 29. mája 1990 (
Ú. v. ES L 137, s. 21
, ďalej len „nariadenie č. 1062/87“), neskôr prevzatými do článku 49 nariadenia Komisie (EHS) č. 1214/92 z 21. apríla 1992 o vykonávacích ustanoveniach, ako aj opatreniach na zjednodušenie tranzitného režimu v rámci Spoločenstva [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 132, s. 1
).
Článok 905 vykonávacieho nariadenia znie:
„1.   Ak rozhodujúci colný orgán, ktorému bola predložená žiadosť o vrátenie alebo odpustenie podľa článku 239 ods. 2 kódexu, nemôže prijať rozhodnutia na základe článku 899, pričom je žiadosť podporovaná dôkazmi, ktoré môžu zakladať špeciálnu situáciu vyplývajúcu z okolností, ktorým nemožno pripísať žiadny podvod alebo zjavné zanedbanie zo strany príslušnej osoby, členský štát, ktorý má toto oprávnenie, zašle prípad Komisii na vyriešenie podľa postupu ustanoveného v článkoch 906 až 909.
Pojem ‚príslušná osoba‘ sa interpretuje rovnakým spôsobom ako v článku 899.
Vo všetkých ostatných prípadoch rozhodujúci colný orgán žiadosť zamietne.
2.   Prípad zaslaný Komisii musí zahŕňať všetky skutočnosti potrebné pre úplné preskúmanie predloženého prípadu.
Hneď ako Komisia obdrží prípad, informuje v uvedenom zmysle príslušný členský štát.
Ak sa zistí, že informácie, ktoré poskytne členský štát, nie sú dostatočné na umožnenie prijatia rozhodnutia o príslušnom prípade pri plnej znalosti skutkového stavu, Komisia môže požiadať o poskytnutie doplňujúcich informácií.
3.   Bez čakania na skončenie postupu ustanoveného v článkoch 906 až 909, rozhodujúci colný orgán môže na požiadanie povoliť, aby colné formality týkajúce sa spätného vývozu alebo zničenia tovaru boli vykonané skôr ako Komisia vydá rozhodnutie o príslušnej žiadosti. Takéto povolenie nemá žiadny dosah na konečné rozhodnutie o žiadosti.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
M & M je prepravnou a špedičnou spoločnosťou so sídlom v Nemecku. Od 23. apríla do 16. júla 1993 vydala 20 tranzitných dokumentov Spoločenstva T1 na prepravu masla, ktoré pochádza z Českej republiky, z Waidhausu (Nemecko) do Benátok a Milána (Taliansko).
Po doručení kópií tranzitných dokumentov s pečiatkami a registračnými číslami colných úradov v Benátkach a Miláne Colný úrad vo Waidhause pristúpil k ukončeniu vybavenia týchto zásielok.
Následne oddelenie boja proti podvodom Guardia di Finanza zistilo, že tovar do colných úradov určenia neprišiel z dôvodu podvodu, na ktorom sa M & M nepodieľala, a tento podvod sa pravdepodobne uskutočnil za spoluúčasti talianskych colníkov.
Dňa 17. novembra 1995 talianske colné orgány vyzvali M & M zaplatiť sumu 4601255310 ITL z titulu cla za odoslaný tovar.
Talianske colné orgány zamietli žiadosť o odpustenie cla podanú M & M na základe článku 239 colného kódexu. Tribunale a následne Corte d’appello di Trento zamietli žalobu M & M, a preto táto spoločnosť podala dovolanie.
Vo veci samej Corte suprema di cassazione rozsudkom spojených senátov z 27. septembra 2002 rozhodol, že rozhodnutie talianskych orgánov o zamietnutí žiadosti M & M o odpustenie cla v zmysle článku 239 colného kódexu nemôže byť postúpené na kontrolu súdnemu orgánu, pretože takéto rozhodnutie „obsahuje politickú voľbu a politické rozhodnutia“. Vo zvyšnej časti bola vec postúpená finančnému senátu tohto súdu, ktorý má rozhodnúť o zvyšných dôvodoch dovolania.
Za týchto podmienok sa Corte suprema di cassazione rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 11a ods. 1 nariadenia č. 1062/87, zmeneného a doplneného [vykonávacím nariadením], vykladať tak, že umožňuje namietať jedenásťmesačnú lehotu, ktorá plynie colnému úradu odoslania na oznámenie neukončenia colného konania, pokiaľ ide o tovar prepravovaný v tranzitnom režime Spoločenstva, za predpokladu, že sa zistí, že k ukončeniu colného režimu došlo zo strany colného úradu určenia na základe sfalšovaných dokumentov, ktorých sfalšovanie nie je ľahké rozpoznať; majú sa na účely výkladu uvedeného ustanovenia uplatniť zásady Súdneho dvora uvedené… v rozsudkoch z 12. decembra 2002, Cipriani (
C-395/00, Zb. s. I-11877
), a z 29. apríla 2004, British American Tobacco (
C-222/01, Zb. s. I-4683
)]; je za daného predpokladu pripísanie všetkých dôsledkov nezákonnej operácie tranzitu Spoločenstva odosielateľovi v colných veciach v rozpore so zásadou proporcionality?
2.
Možno za predpokladu uvedeného v otázke č. 1 uplatniť článok 11a ods. 2?
3.
Má sa článok 215 ods. 1 [colného kódexu] vykladať tak, že za predpokladu uvedeného v otázke č. 1 sa príslušnosť colného orgánu musí určiť na základe kritéria stanoveného v druhej alebo tretej časti uvedeného ustanovenia?“
O prejudiciálnych otázkach
Úvodné pripomienky
M & M, talianska vláda a Komisia sa zhodujú v názore, že vnútroštátny súd sa odvolal na právne normy Spoločenstva neaplikovateľné
ratione temporis
, ale nezhodujú sa v názore, pokiaľ ide o určenie noriem, ktoré sa majú uplatniť. Podľa talianskej vlády sa treba opierať o ustanovenia účinné v roku 1993, teda v čase, keď došlo k podvodu. Príslušný členský štát sa teda určí podľa článku 34 ods. 2 nariadenia Rady (EHS) č. 2726/90 zo 17. septembra 1990 o tranzite Spoločenstva [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 262, s. 1
), ktoré bolo k 1. januáru 1994 zrušené. Podľa talianskej vlády otázku dodržania lehôt stanovených na vybratie colného dlhu treba posúdiť z hľadiska ustanovení článku 49 nariadenia č. 1214/92. Táto vláda sa domnieva, že odvolávanie sa na článok 11a nariadenia č. 1062/87, ktoré bolo od 1. januára 1993 zrušené, musí viesť k čiastočnej neprípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
Treba pripomenúť, že s cieľom poskytnúť súdu, ktorý položil prejudiciálnu otázku, užitočnú odpoveď, môže Súdny dvor vziať do úvahy aj ustanovenia práva Spoločenstva, o ktoré sa vnútroštátny súd vo svojej otázke neopieral (rozsudky z 27. marca 1990, Bagli Pennacchiotti,
C-315/88, Zb. s. I-1323
, bod 10, a z 18. novembra 1999, Teckal,
C-107/98, Zb. s. I-8121
, bod 39).
Vo veci samej M & M a Komisia správne tvrdia, že relevantnými ustanoveniami sú tie ustanovenia, ktoré boli účinné v čase prijatia rozhodnutia o vymeraní cla talianskymi orgánmi 17. novembra 1995 a ktorých zákonnosť sa v prejednávanej veci napáda.
Colný kódex a vykonávacie nariadenie sa uplatňovali od 1. januára 1994 a z týchto skutočností vyplýva, že vnútroštátny súd prvou časťou prvej otázky a druhou otázkou žiada Súdny dvor o výklad podmienok uplatňovania lehôt stanovených v článku 379 vykonávacieho nariadenia, treťou otázkou žiada výklad kritérií určenia členského štátu príslušného na vybratie colného dlhu podľa článku 215 colného kódexu a druhou časťou prvej otázky žiada rozhodnúť o uplatňovaní režimu zodpovednosti hlavného zodpovedného z hľadiska zásady proporcionality.
Treba najskôr preskúmať tretiu otázku týkajúcu sa určenia členského štátu príslušného na vybratie colného dlhu.
O tretej otázke
M & M a Komisia tvrdia, že členský štát príslušný na vybratie colného dlhu sa nemá určiť podľa článku 215 colného kódexu, ale sa má určiť podľa článku 378 ods. 1 vykonávacieho nariadenia, ktorý predstavuje
lex specialis
pre určenie príslušnosti v oblasti vyberania cla v rámci colného režimu vonkajšieho tranzitu Spoločenstva. Príslušný je teda v zásade členský štát, ktorému patrí colný úrad odoslania, keďže článok 378 ods. 1 vykonávacieho nariadenia vytvára takúto domnienku pre prípady, keď na jednej strane zásielka nebola predložená colnému úradu určenia a na druhej strane nie je možné zistiť miesto priestupku alebo nezrovnalosti. Vo veci samej sú tieto podmienky splnené, lebo miesto odňatia tovaru spod colného dohľadu nebolo zistené a je zrejmé, že tovar nebol predložený colnému úradu určenia.
Talianska vláda sa domnieva, že je podľa článku 215 ods. 2 colného kódexu príslušná v takom rozsahu, v akom bol priestupok na talianskom území spáchaný alebo prinajmenšom zistený.
Z tohto hľadiska z článku 215 ods. 1 colného kódexu, ako aj z článkov 378 a 379 vykonávacieho nariadenia vyplýva, že zistenie miesta, kde colný dlh vznikol, umožňuje určiť členský štát, ktorý je príslušný na vybratie cla (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. decembra 2007, Road Air Logistics Customs,
C-526/06, Z. s. I-11337
, bod 26). Čo sa týka prípadu podvodu spáchaného formou priestupku alebo nezrovnalosti, miestom vzniku colného dlhu je to miesto, kde došlo k odňatiu tovaru spod colného dohľadu, ako to vyplýva aj zo znenia článku 203 ods. 2 v spojení s článkom 215 ods. 1 colného kódexu (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 1. februára 2001, D. Wandel,
C-66/99, Zb. s. I-873
, bod 50, a z 11. júla 2002, Liberexim,
C-371/99, Zb. s. I-6227
, bod 52).
Podľa judikatúry Súdneho dvora uvedený pojem odňatia spod colného dohľadu musí byť chápaný takým spôsobom, že zahŕňa akékoľvek konanie alebo opomenutie konať s cieľom zabrániť príslušnému colnému orgánu, aj keď len prechodne, v prístupe k tovaru, ktorý podlieha colnému dohľadu a zabrániť vykonaniu kontrol uvedených v článku 37 ods. 1 colného kódexu (rozsudky D. Wandel, už citovaný, bod 47; Liberexim, už citovaný, bod 55, a z 12. februára 2004, Hamann International,
C-337/01, Zb. s. I-1791
, bod 31).
Odňatie spod colného dohľadu predpokladá len splnenie objektívnych podmienok, akými sú napríklad fyzická neprítomnosť tovaru v mieste schváleného uskladnenia v čase, keď colný orgán mieni vykonať kontrolu tohto tovaru (rozsudky D. Wandel, už citovaný, bod 48, a Liberexim, už citovaný, bod 60) alebo chýbajúci tranzitný dokument T1 pri týchto tovaroch, na ktoré sa vzťahuje (rozsudok British American Tobacco, už citovaný, bod 53).
V prípade súbehu niekoľkých priestupkov alebo nezrovnalostí na území viacerých členských štátov, je príslušným na vybratie cla ten členský štát, na území ktorého bol spáchaný prvý priestupok alebo nezrovnalosť (pozri analogicky rozsudok Liberexim, už citovaný, bod 57).
M & M a Komisia správne uviedli, že článok 378 vykonávacieho nariadenia upravuje osobitne pre oblasť vonkajšieho tranzitu Spoločenstva určenie členského štátu príslušného vybrať clo a stanovuje domnienku príslušnosti v prospech členského štátu, ktorému patrí colný úrad odoslania (rozsudok zo 14. apríla 2005, Komisia/Nemecko,
C-104/02, Zb. s. I-2689
, bod 86).
Článok 378 ods. 1 vykonávacieho nariadenia totiž stanovuje, že ak zásielka nie je predložená colnému úradu určenia a miesto, kde došlo k priestupku alebo nezrovnalosti, nemožno určiť, potom sa bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 215 colného kódexu o určení miesta vzniku colného dlhu, za miesto tohto priestupku alebo tejto nezrovnalosti považuje miesto v členskom štáte, v ktorom sa nachádza colný úrad odoslania, alebo miesto v členskom štáte, v ktorom sa nachádza hraničný colný úrad v mieste vstupu do Spoločenstva, ktorému bolo odovzdané oznámenie o prestupe hranice, pokiaľ v lehote stanovenej v článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia nebol predložený dôkaz o zákonnosti tranzitnej operácie alebo o mieste, kde skutočne došlo k priestupku alebo nezrovnalosti (rozsudok z 20. januára 2005, Honeywell Aerospace,
C-300/03, Zb. s. I-689
, bod 21).
Uplatnenie postupu upraveného v článku 379 vykonávacieho nariadenia teda predpokladá, že colné orgány nemôžu zistiť miesto priestupku alebo nezrovnalosti (rozsudok zo 14. novembra 2002, SPKR,
C-112/01, Zb. s. I-10655
, bod 35).
V dôsledku toho pri skúmaní príslušnosti členského štátu, ktorý vybral clo, sa musí preveriť, či v okamihu zistenia skutočnosti, že zásielka nebola predložená colnému úradu určenia, bolo možné zistiť miesto priestupku alebo nezrovnalosti. Ak áno, potom ustanovenia článku 203 ods. 1 a článku 215 ods. 1 colného kódexu umožňujú označiť za príslušný na vybratie colného dlhu ten členský štát, na území ktorého bol spáchaný prvý priestupok alebo prvá nezrovnalosť, ktoré možno považovať za odňatie spod colného dohľadu.
Naopak, ak nemožno zistiť miesto priestupku alebo nezrovnalosti, potom je na vybratie cla podľa článkov 378 a 379 vykonávacieho nariadenia príslušný členský štát, ktorému patrí colný úrad odoslania.
S cieľom zistiť vo veci samej, či talianske orgány boli príslušné na vybratie cla, prináleží vnútroštátnemu súdu posúdiť z hľadiska všetkých relevantných skutočností známych v čase, keď sa zistilo, že zásielky neboli predložené colnému úradu určenia, či bolo možné zistiť miesto spáchania prvého priestupku alebo nezrovnalosti, ktoré môžu byť považované za odňatie spod colného dohľadu. Ak to tak nie je, potom na základe domnienky príslušnosti uvedenej v článku 378 ods. 1 vykonávacieho nariadenia, ktorá považuje za príslušný členský štát, ktorému patrí colný úrad odoslania, sa určí Spolková republika Nemecko za členský štát, ktorý je príslušný vybrať clo.
Uvedenú domnienku možno vyvrátiť a priznať príslušnosť inému členskému štátu len v prípade, keď sa zistí, že prvý priestupok alebo prvá nezrovnalosť boli v skutočnosti spáchané na území tohto iného členského štátu. Uvedený dôkaz však musí byť predložený k spokojnosti orgánov členského štátu, ktorému patrí colný úrad odoslania pri dodržaní postupu stanoveného v článku 379 vykonávacieho nariadenia, ktorý obsahuje najmä rešpektovanie lehôt v ňom upravených.
Z tohto dôvodu treba na tretiu otázku odpovedať tým spôsobom, že s cieľom preskúmať príslušnosť členského štátu, ktorý vybral clo, prináleží vnútroštátnemu súdu preveriť, či v čase, keď sa zistilo, že zásielka nebola predložená colnému úradu určenia, bolo možné zistiť miesto spáchania priestupku alebo nezrovnalosti. Ak je to tak, potom ustanovenia článku 203 ods. 1 a článku 215 ods. 1 colného kódexu umožňujú určiť za príslušný na vybratie colného dlhu členský štát, na zemí ktorého bol spáchaný prvý priestupok alebo prvá nezrovnalosť, ktoré môžu byť považované za odňatie spod colného dohľadu. Naopak, ak nemožno zistiť miesto priestupku alebo nezrovnalosti, potom je na vybratie cla podľa článkov 378 a 379 vykonávacieho nariadenia príslušný členský štát, ktorému patrí colný úrad odoslania.
O prvej časti prvej otázky a o druhej otázke
Vnútroštátny súd sa v podstate pýta, či nedodržanie zo strany colných orgánov lehoty jedenástich mesiacov a lehoty troch mesiacov stanovených v prospech hlavného zodpovedného v článku 379 ods. 1 a 2 vykonávacieho nariadenia predstavuje prekážku uskutočnenia vybratia cla.
Talianska vláda a Komisia správne uviedli, že nedodržanie lehoty jedenástich mesiacov samo osebe nebráni vybratiu colného dlhu od hlavného zodpovedného (rozsudok SPKR, už citovaný, body 27 až 33, a rozsudok Komisia/Nemecko, už citovaný, bod 69).
Naopak, oznámenie lehoty troch mesiacov stanovenej v článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia hlavnému zodpovednému predstavuje záväznú podmienku vybratia colného dlhu colnými orgánmi (rozsudky SPKR, už citovaný, bod 32; Honeywell Aerospace, už citovaný, body 23 a 24, a Komisia/Nemecko, už citovaný, bod 71; uznesenie zo 6. apríla 2006, Reyniers & Sogama, C-407/05, bod 22, a rozsudok z 8. marca 2007, Gerlach,
C-44/06, Zb. s. I-2071
, bod 33).
Z tohto hľadiska treba pripomenúť, že cieľom týchto lehôt jedenástich mesiacov a troch mesiacov je zabezpečiť dôsledné a jednotné uplatňovanie ustanovení v oblasti vyberania colného dlhu správnymi orgánmi v záujme rýchleho poskytnutia vlastných zdrojov Spoločenstvu (rozsudky SPKR, už citovaný, bod 34, a Komisia/Nemecko, už citovaný, body 69 a 78). Okrem toho cieľom lehoty troch mesiacov súčasne je aj chrániť záujmy hlavného zodpovedného, ktorému je v konkrétnom prípade poskytnutý dostatočne dlhý čas na predloženie dôkazu o zákonnosti tranzitnej operácie alebo o mieste, kde skutočne došlo k priestupku alebo nezrovnalosti (rozsudky SPKR, už citovaný, bod 38, a Honeywell Aerospace, už citovaný, bod 24). Napokon uvedená lehota troch mesiacov má za cieľ prinútiť hlavného zodpovedného, aby v záväznej lehote predložil známe skutočnosti na účel rýchleho zistenia členského štátu, ktorý je príslušný na vybratie cla (rozsudok z 21. októbra 1999, Lensing & Brockhausen,
C-233/98, Zb. s. I-7349
, bod 30).
Zo znenia týchto článkov 378 a 379 vykonávacieho nariadenia vyplýva, že ak zásielka nebola predložená colnému úradu určenia a ak nebolo možné zistiť miesto priestupku alebo nezrovnalosti, je výlučnou povinnosťou colného úradu odoslania zaslať stanovené oznámenie pri dodržaní uvedených lehôt jedenástich mesiacov a troch mesiacov.
Z uvedeného dôvodu treba na prvú časť prvej otázky a na druhú otázku odpovedať v tom zmysle, že ak zásielka nebola predložená colnému úradu určenia a ak nie je možné zistiť miesto priestupku alebo nezrovnalosti, je výlučnou povinnosťou colného úradu odoslania zaslať stanovené oznámenie pri dodržaní lehôt jedenástich mesiacov a troch mesiacov uvedených v článku 379 ods. 1 a 2 vykonávacieho nariadenia.
O druhej časti prvej otázky
Vnútroštátny súd sa uvedenou otázkou pýta, či skutočnosť, že odosielateľovi v colných veciach ako hlavnému zodpovednému je pripisovaná zodpovednosť za dôsledky operácie vonkajšieho tranzitu Spoločenstva, v ktorej došlo k podvodu, ktorý on sám nespáchal, je v súlade so zásadou proporcionality v rozsahu, v akom, ako vo veci samej, colný dlh môže značne prevyšovať odmenu vyplatenú hlavnému zodpovednému za jeho služby.
Komisia pochybuje o relevantnosti tejto otázky v rozsahu, v akom colná právna úprava nestanovuje hranice zodpovednosti hlavného zodpovedného. Navrhuje chápať uvedenú otázku ako otázku zaoberajúcu sa situáciou, keď by bolo nespravodlivé brať na zodpovednosť hlavného zodpovedného, ktorý sa na podvode nezúčastnil a na tomto podvode sa pravdepodobne spolupodieľali zamestnanci colného úradu určenia. Komisia teda navrhuje Súdnemu dvoru rozšíriť znenie prejudiciálnej otázky a zobrať do úvahy kritériá umožňujúce priznať odpustenie cla z dôvodu spravodlivého zaobchádzania podľa postupu upraveného v článku 239 colného kódexu a článkoch 899 až 909 vykonávacieho nariadenia. Súčasne uvádza, že vzhľadom na „špeciálnu situáciu“ mali talianske orgány predložiť Komisii žiadosť o odpustenie cla podľa článku 905 vykonávacieho nariadenia.
M & M a Komisia dodávajú, že jednotné uplatňovanie a výklad práva Spoločenstva vyžadujú, aby rozhodnutia, ktorými colné orgány odmietli vyhovieť takejto žiadosti, podliehali účinnej súdnej kontrole a vyzývajú Súdny dvor, aby sa v tejto súvislosti vyjadril k rozsudku Corte suprema di cassazione z 27. septembra 2002.
Talianska vláda tvrdí, že vznik zodpovednosti hlavného zodpovedného nie je v rozpore so zásadou proporcionality (rozsudky zo 17. júla 1997, Pascoal & Filhos,
C-97/95, Zb. s. I-4209
, a z 9. marca 2006, Beemsterboer Coldstore Services,
C-293/04, Zb. s. I-2263
). Tvrdí, že Súdnemu dvoru neprináleží vyjadrovať sa k rozsudku Corte suprema di cassazione z 27. septembra 2002 v rozsahu, v akom nebola položená nijaká prejudiciálna otázka v tejto súvislosti.
Podľa ustálenej judikatúry zásada proporcionality, ktorá patrí medzi všeobecné zásady práva Spoločenstva, vyžaduje, aby prostriedky na vykonanie vyplývajúce z ustanovenia Spoločenstva umožňovali dosiahnuť sledovaný cieľ a aby tieto prostriedky nešli nad rámec toho, čo je potrebné na jeho dosiahnutie (rozsudky zo 14. decembra 2004, Swedish Match,
C-210/03, Zb. s. I-11893
, bod 47, a z 12. septembra 2006, Laserdisken,
C-479/04, Zb. s. I-8089
, bod 53).
Hlavný zodpovedný ako držiteľ režimu vonkajšieho tranzitu Spoločenstva je dlžníkom colného dlhu vyplývajúceho z nedodržania ustanovení o tomto režime. Cieľom zodpovednosti zverenej hlavnému zodpovednému je teda zabezpečiť riadne a jednotné uplatňovanie ustanovení upravujúcich vyberanie colného dlhu v záujme ochrany finančných záujmov Spoločenstva a členských štátov. Povinnosť hlavného zodpovedného zaplatiť colný dlh bez ohľadu na výšku tohto dlhu vo vzťahu k odmene, ktorú dostane, ak ako vo veci samej koná ako odosielateľ v colných veciach, nie je v rozpore so zásadou proporcionality.
Skutočnosť, že hlavný zodpovedný konal v dobrej viere a že priestupok v režime vonkajšieho tranzitu Spoločenstva je výsledkom podvodu, ktorý hlavný zodpovedný nespáchal, absolútne neporušuje zásadu proporcionality. Ak by to tak bolo, potom by hlavný zodpovedný nemal silnú motiváciu zabezpečiť riadny priebeh tranzitných operácií (pozri analogicky rozsudok Pascoal & Filhos, už citovaný, body 51 až 55).
Je potrebné však pripomenúť, že ak vznik colného dlhu nebol zapríčinený ani podvodom, ani hrubou nedbanlivosťou zo strany hlavného zodpovedného, článok 239 colného kódexu, ktorý predstavuje všeobecné ustanovenie o spravodlivom zaobchádzaní, umožňuje hlavnému zodpovednému požiadať o odpustenie cla. V tejto súvislosti články 899 až 905 vykonávacieho nariadenia zavádzajú postup administratívnej spolupráce medzi colnými orgánmi a Komisiou.
Na druhú časť prvej otázky treba odpovedať v tom zmysle, že skutočnosť, že odosielateľovi v colných veciach ako hlavnému zodpovednému je pripisovaná zodpovednosť za colný dlh, nie je v rozpore so zásadou proporcionality.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

1.
S cieľom preskúmať príslušnosť členského štátu, ktorý vybral clo, prináleží vnútroštátnemu súdu preveriť, či v čase, keď sa zistilo, že zásielka nebola predložená colnému úradu určenia, bolo možné zistiť miesto spáchania priestupku alebo nezrovnalosti. Ak je to tak, potom ustanovenia článku 203 ods. 1 a článku 215 ods. 1 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, umožňujú určiť za príslušný na vybratie colného dlhu členský štát, na ktorého území bol spáchaný prvý priestupok alebo prvá nezrovnalosť, ktoré môžu byť považované za odňatie spod colného dohľadu. Naopak, ak nemožno zistiť miesto priestupku alebo nezrovnalosti, potom je na vybratie cla podľa článkov 378 a 379 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 2913/92, príslušný členský štát, ktorému patrí colný úrad odoslania.

2.
Ak zásielka nebola predložená colnému úradu určenia a ak nie je možné zistiť miesto priestupku alebo nezrovnalosti, je výlučnou povinnosťou colného úradu odoslania zaslať stanovené oznámenie pri dodržaní lehôt jedenástich mesiacov a troch mesiacov uvedených v článku 379 ods. 1 a 2 nariadenia č. 2454/93.

3.
Skutočnosť, že odosielateľovi v colných veciach ako hlavnému zodpovednému je pripisovaná zodpovednosť za colný dlh, nie je v rozpore so zásadou proporcionality.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.