CELEX: 62000CJ0453
Eksporto grąžinamosios išmokos
EB 10 straipsnis

2000 m. lapkričio 1 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo tų pačių metų gruodžio 11 d.,
College van Beroep voor het bedrijfsleven
, remdamasis EB 234 straipsniu, pateikė prejudicinį klausimą dėl Bendrijos teisės, o pirmiausia – iš EB 10 straipsnio kylančio
bendradarbiavimo principo išaiškinimo.
Šis klausimas pateiktas nagrinėjant bylą tarp
Kühne & Heitz NV
(toliau –
Kühne & Heitz
) ir
Productschap voor Pluimvee en Eieren
(toliau –
Productschap
) dėl eksporto grąžinamųjų išmokų mokėjimo.

Teisinis pagrindas
EB 10 straipsnyje įtvirtinta:
„Kad užtikrintų šios Sutarties ir Bendrijos institucijų nustatytų pareigų vykdymą, valstybės narės imasi visų atitinkamų bendrų
ar specialių priemonių. Jos padeda atlikti Bendrijos uždavinius.
Jos nesiima jokių priemonių, kurios gali trukdyti siekti šios Sutarties tikslų.“
Kalbant apie Nyderlandų teisę, pažymėtina, kad 1992 m. birželio 4 d.
Algemene wet bestuursrecht
(Bendrasis administracinės teisenos įstatymas,
Stbl.
, 1992, p. 315), pastarąjį kartą iš dalies pakeisto 2001 m. gruodžio 12 d. (
Stbl.
, 2001, p. 664), 4:6 ir 8:88 straipsniuose numatyta:
„4:6 straipsnis
1.      Kai dėl prašymo priimamas sprendimas jį atmesti visą ar iš dalies, naują prašymą galima pateikti tik tada, kai ieškovas gali
pateikti naujų faktų arba nurodyti pasikeitusias aplinkybes.
2.      Jeigu nepateikiama naujų faktų arba nenurodomos pasikeitusios aplinkybės, administracinės valdžios įstaiga gali, netaikydama
4:5 straipsnio, atmesti prašymą, remdamasi ankstesniu savo sprendimu jį atmesti.
<...>
8:88 straipsnis
1.      Vienos iš šalių prašymu teismas gali peržiūrėti galutinį teismo sprendimą, atsižvelgdamas į faktus ir aplinkybes, kurie:
a)      susiklostė iki priimant teismo sprendimą;
b)      pareiškėjas iki paskelbiant teismo sprendimą jų nežinojo ir pagrįstai negalėjo žinoti; ir
c)      jeigu jie būtų buvę žinomi, teismas būtų galėjęs priimti kitokį sprendimą.
2.      Kiek būtina, 6 skyrius ir 8.2 ir 8.3 antraštinės dalys taikomos
mutatis mutandis
.“

Pagrindinė byla
Laikotarpiu nuo 1986 m. gruodžio mėn. iki 1987 m. gruodžio mėn.
Kühne & Heitz
į trečiąsias šalis eksportavo tam tikrą paukštienos dalių kiekį. Savo deklaracijose Nyderlandų muitinei ji įvardijo šią prekę
kaip priklausančią Bendrojo muitų tarifo 02.02 B II e) 3 subpozicijai („Kitos paukštienos šlaunelės ir jų dalys“). Remdamasi
šiomis deklaracijomis,
Productschap
skyrė šią subpoziciją atitinkančias eksporto grąžinamąsias išmokas ir išmokėjo atitinkamą sumą.
Atlikusi patikrinimą
Productschap
šią prekę nusprendė perklasifikuoti į 02.02 B II ex g subpoziciją („kita“). Po šio perklasifikavimo ji pareikalavo grąžinti
970 950,98 NLG sumą.

Kühne & Heitz
, kurios skundas dėl šio grąžinimo reikalavimo buvo atmestas, dėl tokio sprendimo pateikė
College van Beroep voor het bedrijfsleven
apeliacinį skundą. 1991 m. lapkričio 22 d. sprendimu (toliau – 1991 m. lapkričio 22 d. sprendimas) šis teismas atmetė apeliacinį
skundą, motyvuodamas tuo, kad nagrinėjama prekė nepatenka į „šlaunelių“ sąvoką 02.02 B II e) 3 subpozicijos prasme. Toje byloje
Kühne & Heitz
neprašė, kad Teisingumo Teismui būtų pateiktas prejudicinis klausimas.
Vėliau 1994 m. spalio 5 d. Sprendime
Voogd Vleesimport en ‑export
(C‑151/93, Rink. p. I‑4915) Teisingumo Teismas nusprendė:
„20      Todėl šlaunelė, prie kurios likusi nugaros dalis, turi būti laikoma šlaunele senosios nomenklatūros 02.02 B II e) 3 subpozicijos
ir naujosios nomenklatūros 0207 41 51 000 subpozicijos prasme, jei ši nugaros dalis nėra pakankamai didelė, kad suteiktų produktui
savo esminius požymius.
21      Kadangi tuo metu nebuvo Bendrijos taisyklių, vertindamas, ar taip yra, nacionalinis teismas turi atsižvelgti į nacionalinės
prekybos papročius ir tradicinius pjaustymo metodus.“
Priėmus minėtą Sprendimą
Voogd Vleesimport en -export
,
Kühne & Heitz
pateikė
Productschap
prašymą išmokėti grąžinamąsias išmokas, kurias grąžinti, jos nuomone,
Productschap
reikalavo nepagrįstai, ir paprašė išmokėti didesnę sumą, kurią būtų gavusi kaip grąžinamąsias išmokas, jeigu vištienos šlaunelės,
eksportuotos po 1987 m. gruodžio mėn., būtų buvusios klasifikuotos pagal tą teismo sprendimą.

Productschap
atmetė šiuos prašymus ir, spręsdama dėl jai pateikto skundo, 1997 m. liepos 21 d. sprendimu paliko galioti ankstesnį sprendimą
atmesti prašymą. Tada
Kühne & Heitz
pateikė skundą dėl šio sprendimo, kuris yra pagrindinės bylos dalykas.

Sprendimas dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir prejudicinis klausimas
Savo sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą
College van Beroep voor het bedrijfsleven
atmetė antrąjį prašymą, kurį jam pateikė
Kühne & Heitz
, sumokėti sumą, atitinkančią didesnę sumą, į kurią ši bendrovė tvirtina turinti teisę dėl prekių, kurias eksportavo po 1987 m.
gruodžio mėnesio.
Dėl pirmojo
Kühne & Heitz
prašymo sumokėti grąžinamąsias išmokas, kurias grąžinti jos buvo reikalaujama nepagrįstai,
College van Beroep voor het bedrijfsleven
nurodo, kad pagal Nyderlandų teisę administracinės valdžios įstaiga iš esmės bet kada gali peržiūrėti galutinį sprendimą.
Tokios teisės buvimas gali, nelygu aplinkybės, reikšti, kad atsiranda pareiga atšaukti tokį sprendimą.

College van Beroep voor het bedrijfsleven
mano, kad tvirtindama, jog
Kühne & Heitz
turi tik teisę tam pačiam teismui pateikti prašymą dėl 1991 m. lapkričio 22 d. sprendimo peržiūrėjimo,
Productschap
į tai neatsižvelgė. Todėl
Productschap
rėmėsi klaidingu teisės aiškinimu.
Vis dėlto šis teismas mano, kad nors iš principo būtų galima panaikinti 1997 m. liepos 21 d. sprendimą remiantis šiuo motyvu,
toks panaikinimas būtų tikslingas ir turėtų prasmės tik tuo atveju, jei būtų neabejotina, kad
Productschap
turi ne tik teisę peržiūrėti ankstesnį savo sprendimą, bet ir pareigą iš naujo patikrinti, ar egzistavo teisė į grąžinamąsias
išmokas už kiekvieną eksportuotą prekę, ir, jei taip, nustatyti šių išmokų dydį.
Dėl tokios pareigos peržiūrėti sprendimą
College van Beroep voor het bedrijfsleven
pažymi, kad reikia remtis principu, pagal kurį teismo sprendimas, priimtas vėliau nei galutinis administracinis sprendimas,
savaime negali paveikti pastarojo sprendimo galutinio pobūdžio. Tas pats galioja ir Teisingumo Teismo priimtų prejudicinių
sprendimų atveju, kadangi teisė turėjo būti taikoma remiantis jo pateiktu išaiškinimu nuo to momento, kai įsigaliojo išaiškinta
nuostata, nebent Teisingumo Teismas šiuo klausimu aiškiai nusprendė kitaip. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
teismas tvirtina, jog koncepcija, kad galutiniai sprendimai paprastai turi būti pakeisti siekiant pritaikyti juos prie vėlesnio
teismo (šiuo atveju – Bendrijos teismo) sprendimo, sukeltų administracinį chaosą, rimtai pažeistų teisinį saugumą ir dėl to
būtų nepriimtina.
Vis dėlto
College van Beroep voor het bedrijfsleven
pažymi, kad pagal Nyderlandų teisę tam tikrais atvejais leidžiama, jog vėlesnis teismo sprendimas gali turėti pasekmių bylose,
kuriose išnaudotos visos teisių gynimo priemonės. Šiuo klausimu jis primena
Hoge Raad der Nederlanden
(Nyderlandai) praktiką dėl Europos žmogaus teisių teismo priimtų sprendimų poveikio baudžiamosiose bylose.
Hoge Raad der Nederlanden
savo 1991 m. vasario 1 d. sprendime (
Nederlandse Jurisprudentie
– NJ – 1991, p. 413) nusprendė, jog tai, kad vėliau išaiškėja kurios nors iš pagrindinių teisių, įtvirtintų Europos pagrindinių
žmogaus teisių ir laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnyje, pažeidimas, yra reikšmingas pagrindas, galintis užkirsti kelią
vykdyti baudžiamojoje byloje priimtą sprendimą, kurio nebegalima apskųsti.

College van Beroep voor het bedrijfsleven
kyla klausimas, ar nederėtų nukrypti nuo galutinio administracinio sprendimo tokiu atveju, koks yra jo nagrinėjamas, kai,
pirma,
Kühne & Heitz
išnaudojo visas turėtas teisių gynimo priemones, antra, jo pateiktas Bendrijos teisės aiškinimas pasirodė neatitinkantis
vėliau Teisingumo Teismo priimto sprendimo ir, trečia, suinteresuotasis asmuo į administracinės valdžios įstaigą kreipėsi
iš karto po to, kai sužinojo apie šį Teisingumo Teismo sprendimą.
Toks klausimas pateisinamas atsižvelgiant visų pirma į EB 234 straipsnį, pagal kurį teismas, kurio sprendimas negali būti
toliau apskundžiamas, privalo kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą. 1991 m.
College van Beroep voor het bedrijfsleven
klaidingai manė neturintis tokios pareigos, kadangi remdamasis 1982 m. spalio 6 d. Sprendimu
Cilfit ir kt.
(283/81, Rink. p. 3415) galvojo, kad nėra jokių abejonių dėl atitinkamų tarifinių subpozicijų aiškinimo. Todėl prašymą priimti
prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar veiksmingas ir visiškas Bendrijos teisės įgyvendinimas reiškia, kad tokioje
byloje, kaip antai jo nagrinėjama, taisyklė dėl galutinio administracinio sprendimo yra ne tokia griežta.
Atsižvelgdamas į šiuos svarstymus,
College van Beroep voor het bedrijfsleven
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Bendrijos teisė, o pirmiausia – iš EB 10 straipsnio kylantis lojalumo Bendrijai principas reikalauja, kad administracinės
valdžios įstaiga tokiomis aplinkybėmis, kurios išdėstytos šiame teismo sprendime, turi peržiūrėti galutinį sprendimą, kad
užtikrintų visišką Bendrijos teisės, kurią reikia aiškinti pagal vėliau priimtą prejudicinį sprendimą, poveikį?“

Dėl prejudicinio klausimo
Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad visos valstybių narių valdžios institucijos turi pareigą užtikrinti Bendrijos teisės
normų laikymąsi, neperžengdamos savo kompetencijos ribų (žr. 1990 m. birželio 12 d. Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
, C‑8/88, Rink. p. I‑2321, 13 punktą).
Bendrijos teisės normos išaiškinimas, kurį Teisingumo Teismas pateikia vykdydamas EB 234 straipsnio jam suteiktus įgaliojimus,
paaiškina ir prireikus patikslina šios normos reikšmę ir apimtį, kaip ji turi arba turėjo būti suprantama ir taikoma nuo įsigaliojimo
momento (žr., be kita ko, 1980 m. kovo 27 d. Sprendimo
Denkavit italiana
, 61/79, Rink. p. 1205, 16 punktą ir 2000 m. vasario 10 d. Sprendimo
Deutsche Telekom
, C‑50/96, Rink. p. I‑743, 43 punktą).
Iš to darytina išvada, kad taip išaiškintą Bendrijos teisės normą administracinės valdžios įstaiga, neperžengdama savo įgaliojimų
ribų, turi taikyti net tiems teisiniams santykiams, kurie atsirado ir susiformavo prieš Teisingumo Teismui priimant sprendimą
pagal pateiktą prašymą išaiškinti.
Pagrindinėje byloje keliamas klausimas, ar reikia laikytis tokios pareigos, nepaisant administracinio sprendimo galutinio
pobūdžio, kurį jis įgijo iki prašymo jį peržiūrėti, kad būtų atsižvelgta į Teisingumo Teismo sprendimą, priimtą dėl prašymo
priimti prejudicinį sprendimą išaiškinimo klausimu.
Reikia priminti, kad teisinio saugumo principas yra vienas iš Bendrijos teisėje pripažintų bendrųjų principų. Tai, kad administracinis
sprendimas tampa galutinis, kai pasibaigia protingi apskundimo terminai arba išnaudojus visas teisių gynimo priemones, sustiprina
šį saugumą, todėl Bendrijos teisėje nenumatytas reikalavimas, iš principo įpareigojantis administracinės valdžios įstaigą
peržiūrėti tokį galutiniu tapusį sprendimą.
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymėjo, kad pagal Nyderlandų teisę administracinės valdžios
įstaiga, nepažeisdama trečiųjų asmenų interesų, visada turi teisę peržiūrėti galutinį administracinį sprendimą ir kad, nelygu
aplinkybės, tokios teisės buvimas gali reikšti, jog atsiranda pareiga atšaukti tokį sprendimą, net jei ši teisė nereikalauja,
kad kompetentinga valdžios įstaiga sistemingai peržiūrėtų galutinius administracinius sprendimus, siekdama, kad jie atitiktų
vėliau už juos priimtą teismo sprendimą. Šio teismo klausimu siekiama išsiaiškinti, ar tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė
pagrindinėje byloje, pareiga peržiūrėti galutinį administracinį sprendimą kyla iš Bendrijos teisės.
Kaip matyti iš bylos medžiagos, susiklostė tokios aplinkybės. Pirma, nacionalinėje teisėje administracinės valdžios įstaigai
pripažįstama teisė peržiūrėti pagrindinėje byloje nagrinėjamą galutiniu tapusį administracinį sprendimą. Antra, šis sprendimas
tapo galutinis tik po to, kai nacionalinis teismas, kurio sprendimų negalima apskųsti teismine tvarka, priėmė sprendimą. Trečia,
šis teismo sprendimas buvo pagrįstas Bendrijos teisės aiškinimu, kuris, atsižvelgiant į vėlesnį Teisingumo Teismo sprendimą,
buvo klaidingas ir priimtas nesikreipus į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, nors buvo EB 234 straipsnio
trečioje pastraipoje numatytos sąlygos. Ketvirta, suinteresuotasis asmuo į administracinės valdžios įstaigą kreipėsi iš karto
po to, kai sužinojo apie šį Teisingumo Teismo sprendimą.
Tokiomis aplinkybėmis, remiantis iš EB 10 straipsnio kylančiu bendradarbiavimo principu, atitinkama administracinės valdžios
įstaiga turi peržiūrėti šį sprendimą, kad atsižvelgtų į tuo tarpu Teisingumo Teismo pateiktą atitinkamos Bendrijos teisės
nuostatos išaiškinimą. Atsižvelgdama į šio peržiūrėjimo rezultatus, ši įstaiga turi nustatyti, kiek ji gali keisti atitinkamą
sprendimą, nepažeisdama trečiųjų asmenų interesų.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad iš EB 10 straipsnio kylantis bendradarbiavimo
principas numato administracinės valdžios įstaigos pareigą gavus atitinkamą prašymą peržiūrėti galutinį administracinį sprendimą
tam, kad būtų atsižvelgta į tuo tarpu Teisingumo Teismo pateiktą atitinkamos nuostatos išaiškinimą, jei:
–        ši įstaiga pagal nacionalinę teisę gali peržiūrėti šį sprendimą,
–        aptariamas sprendimas tapo galutinis nacionaliniam teismui, kuris priima sprendimus kaip paskutinė instancija, priėmus sprendimą,
–        šis sprendimas, atsižvelgiant į vėlesnį už jį Teisingumo Teismo sprendimą, grindžiamas klaidingu Bendrijos teisės aiškinimu,
priimtu nesikreipus į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, nors buvo EB 234 straipsnio trečioje pastraipoje
numatytos sąlygos, ir
–        suinteresuotasis asmuo į administracinės valdžios įstaigą kreipėsi iš karto po to, kai sužinojo apie šį sprendimą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Nyderlandų ir Prancūzijos vyriausybių bei Komisijos ir ELPA priežiūros institucijos, kurios pateikė Teisingumo Teismui savo
pastabas, išlaidos nėra atlygintinos. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas.
Remdamasis šiais motyvais,
TEISINGUMO TEISMAS,
atsakydamas į
College van Beroep voor het bedrijfsleven
2000 m. lapkričio 1 d. sprendimu pateiktą klausimą, nusprendžia:
Iš EB 10 straipsnio kylantis bendradarbiavimo principas numato administracinės valdžios įstaigos pareigą gavus atitinkamą
prašymą peržiūrėti galutinį administracinį sprendimą tam, kad būtų atsižvelgta į tuo tarpu Teisingumo Teismo pateiktą atitinkamos
nuostatos išaiškinimą, jei:
–
ši įstaiga pagal nacionalinę teisę gali peržiūrėti šį sprendimą,
–
aptariamas sprendimas tapo galutinis nacionaliniam teismui, kuris priima sprendimus kaip paskutinė instancija, priėmus sprendimą,
–
šis sprendimas, atsižvelgiant į vėlesnį už jį Teisingumo Teismo sprendimą, grindžiamas klaidingu Bendrijos teisės aiškinimu,
priimtu nesikreipus į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, nors buvo EB 234 straipsnio trečioje pastraipoje
numatytos sąlygos, ir
–
suinteresuotasis asmuo į administracinės valdžios įstaigą kreipėsi iš karto po to, kai sužinojo apie šį sprendimą.
Skouris
Jann
Timmermans
Gulmann
Cunha Rodrigues
La Pergola
Puissochet
Schintgen
Macken
Colneric

von Bahr
Paskelbta 2004 m. sausio 13 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
R. Grass

V. Skouris
*
Proceso kalba: olandų.