CELEX: 62003CJ0227
Szociális biztonság
1408/71/EGK irányelv
Hatály
Rokkantsági nyugdíj
A juttatásokhoz való jog fenntartása a lakóhely más tagállamba való áthelyezését követően

1       Az előzetes döntéshozatali kérelem tárgya az EK 39. cikk és az 1991. június 25‑i 2195/91/EGK tanácsi rendelettel (HL L 206.,
2. o.) módosított, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és
családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14‑i 1408/71/EGK tanácsi rendelet (a továbbiakban: az 1408/71 rendelet)
13. cikkének értelmezése.
2       A kérelmet A. J. van Pommeren‑Bourgondiën és a Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (betegbiztosítási pénztár
igazgatási tanácsa, a továbbiakban: SVB) között folyamatban levő eljárásban terjesztették elő az SVB azon határozata tárgyában,
amellyel – arra hivatkozva, hogy a felperes nem rendelkezik Hollandiában lakóhellyel – elutasította, hogy a felperes fenntartsa
kötelező tagságát a szociális biztonsági rendszer egyes ágaiban.

Jogi háttér

A közösségi jog
3       A 1408/71 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése értelmében a rendelet:
„[…] alkalmazandó a következő szociális biztonsági ágakat érintő valamennyi jogszabályra:
a) betegségbiztosítási és anyasági ellátások;
b) rokkantsági ellátások […];
c) öregségi ellátások;
d) túlélő hozzátartozó számára nyújtott ellátások;
[…]
g) munkanélküli ellátások;
h) családi ellátások.”
4       Az irányelv „az alkalmazandó jogszabályok meghatározása” elnevezésű II. címének 13–17
a
. cikke a kollíziós helyzeteket szabályozza.
5       A 1408/71 rendelet 13. cikke kimondja:
„(1) Figyelemmel a 14
c
cikkre, a rendelet hatálya alá tartozó munkavállalóra csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím
rendelkezései szerint kell meghatározni.
(2) A 14–17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel:
a)       egy tagállam területén alkalmazott munkavállaló e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, még abban az esetben is,
ha egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel […].
[…]
f)      az a személy, akire az egyik tagállam jogszabályai már nem alkalmazhatóak, és egy másik tagállam jogszabályai sem alkalmazandók
rá […], azon tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozik, amelyiknek a területén lakóhellyel rendelkezik […]”
6       Az 1996. december 2‑i 118/97/EK tanácsi rendelettel (HL 1997. L 28., 1. o., magyar nyelvű különkiadás: 3. kötet, 5. fejezet)
módosított és naprakésszé tett, az 1408/71/EGK rendelet végrehajtására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló, 1972. március
21‑i 574/72/EGK tanácsi rendelet (HL L 74., 1. o., magyar nyelvű különkiadás: 1. kötet, 5. fejezet, 3. o.) 10b. cikke kimondja:
„Azt az időpontot és azokat a feltételeket, amikor és amelyek alapján az egyik tagállam jogszabályai már nem vonatkoznak az
[1408/71] rendelet 13. cikke (2) bekezdésének f) pontjában említett személyre, a fenti jogszabályokkal összhangban kell meghatározni
[…]”.
7       Az 1408/71 rendelet 15. cikke értelmében:
„(1) A 13. és 14d. cikk rendelkezései nem vonatkoznak az önkéntes biztosításra vagy a szabadon választható folytatólagos biztosításra,
kivéve ha a 4. cikkben említett ágak vonatkozásában bármely tagállamban csak önkéntes biztosítási rendszer létezik.
(2) Ha két vagy több tagállam jogszabályainak alkalmazása a biztosítások halmozódásához vezet:
–       egy kötelező biztosítási rendszer és egy vagy több önkéntes vagy választható folytatólagos biztosítási rendszer között, az
érintett személy kizárólag a kötelező biztosítási rendszer hatálya alá tartozik;
–       két vagy több önkéntes vagy választható folytatólagos biztosítási rendszer között, az érintett személy kizárólag az általa
választott önkéntes vagy választható folytatólagos biztosítási rendszer hatálya alá tartozik.
(3) Ugyanakkor rokkantsági, öregségi és haláleseti ellátások (nyugdíjak) vonatkozásában az érintett személy csatlakozhat egy
másik tagállam önkéntes vagy szabadon választható folytatólagos biztosítási rendszeréhez még akkor is, ha kötelezően egy másik
tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, amennyiben az előbb említett tagállam az esetleges halmozódásokat kifejezetten
vagy hallgatólagosan engedélyezi.”

Nemzeti jog
8       A Holland Királyság kétfajta társadalombiztosítás között tesz különbséget, egyrészt az „általános társadalombiztosítási rendszer”,
másrészt a „munkavállalói társadalombiztosítási rendszer” között.
9       Az általános társadalombiztosítást az alábbi törvények szabályozzák:
–       A családi támogatások általános rendszeréről szóló törvény (Algemene Kinderbijslagwet, a továbbiakban: AKW);
–       A túlélő hozzátartozói nyugdíjak általános rendszeréről szóló törvény (Algemene Nabestaandenwet, a továbbiakban: ANW);
–       Az öregségi nyugdíj általános rendszeréről szóló törvény (Algemene Ouderdomswet, a továbbiakban: AOW);
–       Az egyéni egészségügyi ellátások általános rendszeréről szóló törvény (Algemene wet bijzondere ziektekosten, a továbbiakban:
AWBZ).
10     A munkavállalói társadalombiztosítási rendszerre az alábbi szociális törvények vonatkoznak:
–       A betegbiztosítási rendszerről szóló törvény (Ziektewet, a továbbiakban: ZW);
–       A betegbiztosítási pénztárakról szóló törvény (Ziekensfondswet, a továbbiakban: ZFW);
–       A munkanélküliségi rendszerről szóló törvény (Werkloosheidswet, a továbbiakban: WW);
–       A munkaképtelenségi biztosításról szóló törvény (Arbeidsongeschiktheidsverzekering, a továbbiakban: WAO).
11     Az általános társadalombiztosítási rendszeren belül a holland szabályozás eredetileg egy olyan rendszert is ismert, amelynek
a Hollandia területén kívüli lakóhellyel rendelkező és egyes holland juttatásokban hosszú ideig részesülő személyek meghatározott
feltételek mellett kötelezően tagjává váltak.
12     A társadalombiztosítás alapján biztosított személyek körének kiterjesztéséről és szűkítéséről szóló, 1989. május 3‑i holland
rendelet (Besluit uitbreiding en beperking kring verzekerden volksverzekeringen) 8. cikke kimondja:
„(1)      A társadalombiztosítás kiterjed arra a személyre, aki lakhelyét Hollandián kívülre helyezte, és aki távozásakor:
a)      a WAO alapján juttatásra volt jogosult […].
[…]
(2)      A Hollandián kívüli lakhellyel rendelkező és az […] (1) bekezdésben foglalt juttatásra jogosult személyre a társadalombiztosítás
akkor terjed ki, ha jogosultsága a kötelező vagy – az AOW 45. cikke és az ANW 63. cikke alapján – önkéntes társadalombiztosítási
tagságból ered, feltéve hogy a juttatás mértéke […] legalább a minimálbér 35%‑át eléri.”
13     Az 1999. január 1‑jén hatályba lépett 1998. december 24‑i rendelet hatályon kívül helyezte az 1989. május 3‑i rendeletet.
Ez utóbbi rendelet 8. cikkének rendelkezéseit az 1998. december 24‑i rendelet 26. cikke 2000. január 1‑jéig átmeneti jelleggel
hatályban tartotta. Ekkor a szociális biztonsági rendszer egyes ágai tekintetében megszűnt a kötelező tagság.
14     Azok, akikre 2000. január 1‑jétől már nem vonatkozott a kötelező tagság, az 1990. január 2‑i rendelet (Besluit inzake vrijwillige
verzekering) 2. cikkének (1) bekezdése alapján önkéntesen is taggá válhattak. E cikk értelmében ez a lehetőség a kötelező
tagság végét követően egy évig áll fenn, és az újbóli tagsághoz a Sociale verzekeringsbankhoz (társadalombiztosítási pénztár)
intézett egyszerű nyilatkozat is elegendő.
15     Az AOW 35. cikke kimondja:
„(1)      A 15 éves vagy annál idősebb egykori biztosított, amennyiben még nem töltötte be 65. életévét, a kötelező biztosítás megszűnését
követő naptól számított legfeljebb 10 évig önkéntesen taggá válhat […].
(3)      Az (1) bekezdésben előírt 10 éves maximális időtartam nem vonatkozik arra a […] kötelező biztosítás megszűntekor 50. életévét
betöltött, Hollandián kívüli lakóhellyel rendelkező volt biztosítottra, aki:
1.      a munkaképtelenségi biztosításról szóló törvény (WAO) értelmében támogatásra jogosult […]”
16     Az ANW 63. cikke kimondja:
„(1)  Az egykori biztosítottak a 15. életévük betöltésétől a 65. életévük betöltéséig terjedő időszakon belüli azon időszakokra
vonatkozóan, amikor nincsenek biztosítva, közigazgatási rendelet vagy annak végrehajtási rendelkezései által meghatározott
feltételek alapján önkéntesen is taggá válhatnak.
(2)      Az első bekezdésben említett feltételek alatt leginkább az önkéntes biztosítás egyidejű megkötésének – az öregségi biztosításról
szóló általános törvény 45. cikkében foglalt – lehetősége értendő.”
17     A kötelező tagság a szociális biztonsági rendszer egyes ágaiban ugyanakkor továbbra is megmarad. Az 1998. december 24‑i rendelet
27. cikke egészen addig előírja a kötelező tagságot az AKW alapján, amíg a legfiatalabb gyermek el nem éri 18. életévét. E
rendelet 7. cikke értelmében a Hollandián kívüli lakóhellyel rendelkezők, a ZFW alapján tagsággal rendelkezők és az Európai
Unió Tanácsa által hozott rendelet alkalmazásával az egészségbiztosítási pénztár terhére a lakóhelyük szerinti tagállamban
juttatásokra jogosultak tagságát az AWBZ írja elő.
18     A munkavállalói társadalombiztosítási rendszer keretei között, különösen a WAO, a ZW és a WW tekintetében, a kötelező tagságra
az alábbi feltételek vonatkoznak:
–       a ZW 20. cikke kimondja, hogy az az ott felsorolt munkavállalókra vonatkozik. A ZW 8a. cikke értelmében „munkavállalónak”
minősül a WAO szerinti kötelező tagság alapján juttatásban részesülő személy.
–       A WW 8. cikke kimondja, hogy a munkavállalók munkaviszonyból eredően bekövetkezett munkaképtelenség esetén továbbra is munkavállalónak
minősülnek.
–       A WAO alapján nyújtott és a külföldi lakóhellyel rendelkezőknek a ZW és a WW alapján járó juttatások nem halmozhatók.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
19     A holland állampolgárságú A. J. van Pommeren‑Bourgondiën Belgiumban rendelkezik lakóhellyel, azonban teljes szakmai pályafutása
során Hollandiában dolgozott. A WAO alapján 1997 óta a legmagasabb munkaképtelenségi index alapján meghatározott munkaképtelenségi
juttatásban részesül.
20     A. J. Pommeren‑Bourgondiën értesítést kapott, hogy – mivel nem rendelkezik Hollandiában lakóhellyel – 2000. január 1‑je óta
már nem kötelezően tagja egyes holland társadalombiztosítási rendszereknek, így az AOW‑nak, az ANW‑nek és az AKW‑nak. Arról
is tájékoztatták, hogy egyrészt ebből kifolyólag a WAO alapján kapott juttatásokból 2000. január 1‑jétől már nem vonnak le
az általános társadalombiztosításnak fizetendő járulékot, másrészt viszont az AOW és az ANW alapján – a Sociale verzekeringsbankhoz
(társadalombiztosítási pénztár) benyújtott kérelemmel – lehetősége van az önkéntes tagságra.
21     A. J. van Pommeren‑Bourgondiën vitatta e pénztárnál való kötelező tagságának megszűnését. A pénztár 2000. augusztus 28‑i levelében
kitartott álláspontja mellett.
22     A felperes ezt követően panaszt tett az említett pénztárnál. Mivel erre nem kapott választ, a Rechtbank te Amsterdamhoz fordult.
23     Ez a bíróság úgy ítélte meg, hogy a holland kormány álláspontjával ellentétben az AOW és ANW – különösen a járulék összegét
illetően – eltérő feltételeket tartalmaz attól függően, hogy a tagság kötelező‑e, vagy önkéntes. Az AOW és ANW szerinti kötelező
tagság esetén a járulék összege a Hollandiában szerzett, az önkéntes tagság esetén viszont a világon bárhol szerzett adóköteles
jövedelem alapján kerül kiszámításra.
24     Emellett kifejtette, hogy a kötelező és az önkéntes rendszer egyidejű fennállása miatt megvan annak a veszélye, hogy a biztosított
nem tud eleget tenni annak az – 1408/71 rendeletben előírt – kötelezettségnek, amelynek értelmében csak egyetlen szociális
biztonsági szervezetben lehetséges a tagság.
25     A fenti körülmények alapján a Rechtbank te Amsterdam felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő
kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1.      Az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének f) pontjával ellentétes‑e egy olyan tagállami szabályozás, amelynek értelmében
e tagállam területén szakmai tevékenységet már nem végző személy e szabályozás alapján csak akkor marad tag, ha e tagállamban
megtartja lakóhelyét, miközben e személy a tagállam szabályozása alapján a szociális biztonsági rendszer egyéb ágaiban – lakóhelyétől
függetlenül – továbbra is kötelezően tag marad?
2.      Befolyásolja‑e az első kérdésre adandó választ azon, a tagállami szabályozás által e személynek biztosított lehetőség, hogy
a szociális biztonsági rendszer több ágában is anélkül váljon önkéntesen taggá, hogy ez az adott tagállambeli lakóhely megtartását
előíró feltételtől függne?
Amennyiben az első kérdésre a válasz nemleges, másodlagosan az alábbi kérdést terjeszti elő:
3.      A fent leírt esetben az EK 39. cikk úgy értelmezendő‑e, hogy azzal összeegyeztethetetlen a kötelező tagság önkéntes tagsággal
való felváltása, amennyiben a kötelező tagság megszűnésének oka a lakóhelyre vonatkozó követelmény bevezetése?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
26     Kérdéseiben – amelyeket érdemes együtt vizsgálni – a nemzeti bíróság lényegében arra keres választ, hogy az EK 39. cikkel
vagy az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének f) pontjával ellentétes‑e egy olyan tagállami szabályozás alkalmazása,
amelynek értelmében e tagállam területén szakmai tevékenységet már nem végző személy e szabályozás alapján a szociális biztonsági
rendszer egyes ágaiban csak akkor marad kötelezően tag, ha e tagállamban megtartja lakóhelyét, miközben e személy a tagállam
szabályozása alapján a szociális biztonsági rendszer más ágaiban – lakóhelyétől függetlenül – továbbra is kötelezően tag marad,
ugyanakkor a kötelező tagság megszűntekor továbbra is lehetősége van az önkéntes tagságra.

A Bíróság elé terjesztett észrevételek
27     Az Európai Közösségek Bizottsága, valamint a belga és a görög kormány álláspontja szerint a holland szabályozás nincs összhangban
az 1408/71 rendelet 13. cikke (1) bekezdésével, amely kimondja, hogy a rendelet hatálya alá tartozó munkavállalóra csak egy
tagállam jogszabályai alkalmazandóak.
28     Álláspontjuk szerint, ha a holland szabályozás részben már nem vonatkozik A. J. van Pommeren‑Bourgondiënre, akkor az 1408/71
rendelet 13. cikke (2) bekezdésének f) pontja alapján a lakóhely szerinti tagállam szabályozását kellene alkalmazni a szociális
biztonsági rendszer azon ágaira, amelyekre már nem vonatkozik a kötelező tagság. Így A. J. van Pommeren‑Bourgondiën két tagállam
szociális biztonságra vonatkozó szabályozásától függő helyzetbe kerülne, ami ellentétes az említett rendelet 13. cikke (1) bekezdésének
rendelkezéseivel.
29     A Bizottság álláspontja szerint emellett az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének f) pontjával nem ellentétes az a tagállami
szabályozás, amelynek értelmében e tagállam területén már semmilyen szakmai tevékenységet nem végző személynek ahhoz való
jogát, hogy rá továbbra is e tagállam szabályozása vonatkozzon, attól a feltételtől teszi függővé, hogy annak területén megtartja
lakóhelyét (a C‑275/96. sz. Kuusijärvi‑ügyben 1998. június 11‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑3419. o.] 51. pontja). A holland
hatóságok következésképpen teljesen jogszerűen megtehették volna, hogy a felperesre többé nem alkalmazzák a holland jogot,
azt azonban nem tehették meg, hogy a holland szociális biztonsági rendszer több ágában fenntartják, más ágakban pedig megszüntetik
a felperes kötelező tagságát.
30     A holland kormány és az SVB álláspontja szerint viszont az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének f) pontjával nem ellentétes
egy olyan tagállami szabályozás, amely az érintett személyt kötelezően csak a szociális biztonsági rendszerébe tartozó kockázatok
egy részével szemben biztosítja, feltéve hogy az nem különbözteti meg állampolgárait más állampolgároktól, illetve hogy az
érdekeltnek – a többi kockázat elleni biztosítás céljából – ugyanebben a szociális biztonsági rendszerben lehetősége van az
önkéntes tagságra is.
31     A kérdést előterjesztő bíróság, a Bizottság és a görög kormány álláspontja szerint egyébként az önkéntes tagságra kedvezőtlenebb
feltételek vonatkoznak, mint a kötelezőre. Ez valószínűleg sokkal inkább érinti a más tagállamok állampolgárait, mint a holland
állampolgárokat, ezért megkülönböztető jellege miatt ellentétes az EK 12. és 39. cikkel.
32     A holland kormány álláspontja szerint viszont a taggá válás feltételei önkéntes tagság esetén és kötelező tagság esetén azonosak,
ha nem kedvezőbbek.

A Bíróság válasza
33     Az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésében foglalt rendelkezések egyetlen célja az a)–f) pontban felsorolt helyzetben
levő személyekre alkalmazandó nemzeti szabályozás meghatározása. E rendelkezéseknek nem céljuk egy adott szociális biztonsági
rendszerhez vagy e rendszer valamely ágához való csatlakozásra vonatkozó jog vagy kötelezettség létezésével kapcsolatos feltételek
meghatározása. E feltételeket – beleértve a tagság megszűnésének feltételeit is – minden tagállam saját maga határozza meg
(a C‑2/89. sz. Kits van Heiningen ügyben 1990. május 3‑án hozott ítélet [EBHT 1990., I‑1755. o.] 19. pontja és a fent hivatkozott
Kuusijärvi‑ügyben hozott ítélet 29. pontja).
34     Az 1408/71 rendelet – a 13. cikket is magában foglaló – II. címe rendelkezéseinek célja máskülönben nemcsak több nemzeti szabályozás
egyidejű alkalmazásának és az esetlegesen ebből eredő bonyodalmaknak az elkerülése, hanem annak megakadályozása is, hogy a
rendelet hatálya alá tartozó személyek – rájuk nézve irányadó szabályozás hiányában – a szociális biztonsági rendszer nyújtotta
védelem nélkül maradjanak (a fent hivatkozott Kits van Heijningen ügyben hozott ítélet 12. pontja és a Kuusijärvi‑ügyben hozott
ítélet 28. pontja).
35     Ugyanakkor az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének f) pontjából következik, hogy a lakóhely szerinti tagállam szabályozása
csak akkor alkalmazandó, ha semmilyen más szabályozás nem alkalmazható, illetve különösen ha az érintett személyre korábban
vonatkozó szabályozás rá többé már nem alkalmazható (a C‑347/98. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2001. május 3‑án hozott
ítélet [EBHT 2001., I‑3327. o.] 28. és 29. pontja). Tehát ha a szociális biztonsági rendszerben való kötelező tagság megszűnik
egy tagállamban, a fent hivatkozott rendelkezés alapján a tagságra a lakóhely szerinti tagállam szabályozása vonatkozik.
36     Ezek a rendelkezések nem jelentik akadályát annak, hogy az alapügyben A. J. van Pommeren‑Bourgondiën esetében továbbra is
a holland szabályozás legyen alkalmazandó. Valójában korábbi tagsága – figyelembe véve a Bíróságnak a fent hivatkozott Bizottság
kontra Belgium ügyben kifejtett álláspontját – továbbra is a holland szociális biztonsági rendszer alá tartozhat. Az a körülmény,
hogy e tagságok egy része önkéntessé vált, még nem jelenti azt, hogy tagságát ne őrizhetné meg a kötelező tagsággal működő
rendszerben.
37     A holland szabályozás egyébként éppen ezért ad lehetőséget a már semmilyen szakmai tevékenységet nem végző és lakóhellyel
sem rendelkező személyeknek arra, hogy e tagállam szabályozása alapján önkéntesen továbbra is tagjai maradjanak a szociális
biztonsági rendszer azon ágainak, amelyekben kötelező tagságuk már megszűnt.
38     A szociális biztonsági rendszer egységességének az 1408/71 rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében meghatározott elvét nem
érinti az alapügyben vitatott holland szabályozás alkalmazása.
39     Ugyanakkor, bár a tagállamok továbbra is megtartják szociális biztonsági rendszereik kialakítására vonatkozó hatáskörüket,
ennek gyakorlása során kötelesek tiszteletben tartani a közösségi jogot, különös tekintettel a EK‑Szerződésnek a munkavállalók
szabad mozgására vonatkozó rendelkezéseire (a C‑135/99. sz. Elsen‑ügyben 2000. november 23‑án hozott ítélet [EBHT 2000., I‑10409. o.]
33. pontja). A lakóhellyel nem rendelkezők önkéntes tagságának pedig az EK 39. cikkel kell összhangban lennie.
40     A holland törvényhozó által a lakóhelyre vonatkozóan előírt – a szociális biztonsági rendszer egyes ágaiban való kötelező
tagsághoz szükséges – feltétel csak akkor felel meg az EK 39. cikknek, ha a lakóhellyel nem rendelkezők önkéntes tagságára
vonatkozó feltételek nem kedvezőtlenebbek, mint amelyek a lakóhellyel rendelkezőknek a szociális biztonság ugyanezen ágaihoz
való kötelező csatlakozására vonatkoznak.
41     Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből viszont az következik, hogy – az új holland szabályozás alapján – a lakóhellyel
nem rendelkezők még önkéntesen is csak részben és átmenetileg lehetnek tagok a családtámogatási rendszerben. A lakóhellyel
nem rendelkezők közül csak azok jogosultak továbbra is a családtámogatásra, akik arra már a korábbi kötelező tagság idején
jogot szereztek. Amint legfiatalabb gyermekük eléri tizennyolcadik életévét, végleg megszűnik a jogosultságuk. Így a lakóhellyel
nem rendelkezők a lakóhellyel rendelkezőkhöz képest a támogatásokat illetően kedvezőtlenebb bánásmódban részesülnek.
42     Az alapügyben eljáró bíróság szerint egyébként – mint az a jelen ítélet 23. pontjából is következik – a járulék összege a
lakóhellyel rendelkezők kötelező tagsága és a lakóhellyel nem rendelkezők önkéntes tagsága esetén eltérő.
43     Végül az, hogy azok a lakóhellyel nem rendelkezők, akiknek kötelező tagságát megszakították, csak igen kis százalékban váltak
önkéntes taggá, azt jelzi, hogy az önkéntes tagság kevéssé vonzó, illetve a lakóhellyel nem rendelkezők a szükséges eljárás
során nehézségekkel szembesülnek.
44     A fenti megállapításokból következően az alapügyben említett holland szabályozás az ott lakóhellyel nem rendelkezőket – hollandiai
társadalombiztosításukat tekintve – kedvezőtlenebb helyzetbe hozza, mint a lakóhellyel rendelkezőket, ami sérti a szabad mozgáshoz
való jognak az EK 39. cikk által biztosított elvét.
45     A kérdést előterjesztő bíróságnak tehát azt a választ kell adni, hogy az EK 39. cikkel ellentétes az a tagállami szabályozás,
amelynek értelmében e tagállam területén szakmai tevékenységet már nem végző személy e szabályozás alapján a szociális biztonsági
rendszer egyes ágaiban csak akkor marad kötelezően tag, ha e tagállamban megtartja lakóhelyét, miközben e személy a tagállam
szabályozása alapján a szociális biztonsági rendszer más ágaiban – még akkor is, ha lakóhelye más tagállamban található –
továbbra is kötelezően tag marad, mivel azokban az ágakban, ahol megszűnt a kötelező tagság, az önkéntes tagságra kedvezőtlenebb
feltételek vonatkoznak, mint a kötelező tagságra.

A költségekről
46     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
Az EK 39. cikkel ellentétes az a tagállami szabályozás, amelynek értelmében e tagállam területén szakmai tevékenységet már
nem végző személy e szabályozás alapján a szociális biztonsági rendszer egyes ágaiban csak akkor maradhat kötelezően tag,
ha e tagállamban megtartja lakóhelyét, miközben e személy a tagállam szabályozása alapján a szociális biztonsági rendszer
más ágaiban – még akkor is, ha lakóhelye más tagállamban található – továbbra is kötelezően tag marad, mivel azokban az ágakban,
ahol megszűnt a kötelező tagság, az önkéntes tagságra kedvezőtlenebb feltételek vonatkoznak, mint a kötelező tagságra.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: holland.