CELEX: 62002CJ0385
Tagállami kötelezettségszegés
93/37/EGK irányelv
Építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződés
Előzetes hirdetmény közzététele nélkül lefolytatott tárgyalásos eljárás

Az Európai Közösségek Bizottsága keresetében azt kéri, hogy a Bíróság állapítsa meg: az Olasz Köztársaság – mivel a Magistrato
per il Po di Parma, a Közmunkaügyi Minisztérium (jelenleg Infrastruktúra- és Közlekedésügyi Minisztérium) helyi szerve szerződést
kötött a Marano helységben (Parma közigazgatási területe) a Parma-patakból lezúduló csapadék elvezetésére szolgáló víztározó
befejezésével, az Enza-patak víztározójának felszerelésével és befejezésével, valamint a Cerano dél-nyugati részén található
Terdoppio-patak kiáradásának megakadályozásával kapcsolatos szabályozási és rendezési munkálatokra, és ajánlatkérő hirdetmény
előzetes közzététele nélkül folytatott le erre vonatkozó tárgyalásos eljárást annak ellenére, hogy az ehhez szükséges feltételek
nem álltak fenn – nem teljesítette az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról
szóló, 1993. június 14‑i 93/37/EGK tanácsi irányelvből (HL L 199., 54. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet,
163. o., a továbbiakban: irányelv), különösen az irányelv 7. cikkének (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

A jogi háttér
Az irányelv 7. cikke (3) bekezdésének b), c) és e) pontja előírja:
„Az ajánlatkérő hirdetmény előzetes közzététele nélkül, tárgyalásos eljárás útján ítélheti oda az építési beruházásra irányuló
közbeszerzési szerződéseket a következő esetekben:
[…]
b)      ha az építési beruházási munkákat műszaki vagy művészi jellegük következtében vagy a kizárólagos jogok védelmével kapcsolatos
okból csak egy bizonyos vállalkozó végezheti;
c)      annyiban, amennyiben feltétlenül szükséges akkor, ha az ajánlatkérő által előre nem látható események által előidézett rendkívüli
sürgősségi okból a 2. cikkben említett nyílt, meghívásos vagy tárgyalásos eljárásra megállapított határidőt nem lehet betartani.
A rendkívüli sürgősséget indokoló körülményeket nem idézheti elő az ajánlatkérő;
[…]
e)      olyan új építési beruházási munkák esetében, amelyek megismétlik azokat a munkákat, amelyeket olyan vállalkozás végez, amelynek
az ajánlatkérő ezzel a céllal egy korábbi szerződést ítélt oda, feltéve hogy az ilyen munkák összhangban vannak azzal az alapberuházással,
amelyre vonatkozóan az első szerződést a (4) bekezdésben említett eljárásnak megfelelően odaítélték.
Amint az első beruházásra ajánlattételi felhívást írtak ki, közölni kell, hogy ez az eljárás alkalmazható, és az ajánlatkérők
a 6. cikk rendelkezéseinek alkalmazása során figyelembe veszik a későbbi munkák becsült összköltségét. Ezt az eljárást csak
az eredeti szerződés megkötését követő három év folyamán lehet alkalmazni.”
Az irányelv 7. cikkének (4) bekezdése szerint:
„Minden egyéb esetben az ajánlatkérő az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződéseit nyílt vagy meghívásos eljárás
útján ítéli oda.”

A tényállás
A Magistrato per il Po di Parma az 1997. október 9‑i 11414. és 11416. sz., valamint az 1997. október 15‑i 11678. sz. rendeletében
a következő munkálatokkal kapcsolatos szerződéseket hagyta jóvá:
–        a Parma-patakból lezúduló csapadék elvezetésére szolgáló víztározó befejezése Marano helységben (Parma közigazgatási területe);
–        az Enza-patak víztározójának felszerelésére és befejezésére, valamint
–        a Cerano dél-nyugati részén található Terdoppio-patak kiáradásának megakadályozására irányuló szabályozási és rendezési munkálatok.
E munkálatok értéke megközelítőleg 37,21 milliárd, illetve 19,5 milliárd lírának felelt meg.
Az említett munkálatok elvégzésére vonatkozó eredeti szerződéseket az alábbi időpontokban kötötték meg:
–        a Parma-patak tekintetében 1988. december 22‑én,
–        az Enza-patak tekintetében 1982. október 26‑án,
–        a Terdoppio-patak tekintetében pedig 1988. május 20‑án.

A pert megelőző eljárás
A Bizottság 2000. szeptember 27‑i levelével megkereste az olasz hatóságokat, hogy adjanak tájékoztatást a jelen ítélet 4. pontja
szerinti szerződések (a továbbiakban: a tárgybeli szerződések) megkötésével kapcsolatos eljárásról.
Az olasz hatóságok 2000. október 19‑i és 2001. március 26‑i levelükben azt a választ adták, hogy az eljárást az irányelv 7. cikke
(3) bekezdésének e) pontjában foglalt követelményeknek megfelelően folytatták le, mivel a kérdéses munkálatok ahhoz hasonló
munkákat ismételnek meg, mint amelyeket a Magistrato per il Po di Parma által megbízott olyan vállalkozások végeznek, amelyeknek
már az eredeti szerződést is odaítélték, és a munkálatok összhangban vannak azzal az alapberuházással, amelyre vonatkozóan
az irányelv 7. cikkének (4) bekezdése szerinti eljárás alapján az első szerződést megkötötték. Ezen túlmenően az eredeti ajánlatkérő
hirdetményekben rögzítették, hogy az építtető tárgyalásos eljárást folytathat le, továbbá a Magistrato per il Po di Parma
az egyes munkálatok elvégzésének teljes becsült értékét a közösségi szabályok alkalmazásával vette figyelembe. Végül: a tárgyalásos
eljárásra az eredeti szerződés lezárását követő három éven belül került sor.
A Bizottság 2001. április 23‑i levelében felhívta az Olasz Köztársaságot, hogy közölje észrevételeit.
Az olasz hatóságok 2001. június 8‑i és december 17‑i levelükben adtak választ; amelyben többek között azt állították, hogy
az irányelv 7. cikke (3) bekezdésének e) pontjában említett, az eredeti szerződés lezárását követő hároméves időtartam attól
az időponttól kezdődik, amikor az eredeti szerződés alapján elvégzett munkálatokat átvették, hiszen a szerződés ebben az időpontban
szűnik meg.
Mivel ezt a választ nem találta kielégítőnek, a Bizottság 2001. december 21‑i indokolással ellátott véleményében felszólította
az Olasz Köztársaságot, hogy a szükséges intézkedések meghozatalával az értesítéstől számított két hónapon belül tegyen eleget
a felszólításnak. Mivel az Olasz Köztársaság nem válaszolt erre a véleményre, a Bizottság benyújtotta a jelen keresetet.

Kereseti kérelmek
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság
–        állapítsa meg, hogy az Olasz Köztársaság – mivel a Magistrato per il Po di Parma szerződést kötött a Marano helységben (Parma
közigazgatási terület) a Parma-patakból lezúduló csapadék elvezetésére szolgáló víztározó befejezésével, az Enza-patak víztározójának
felszerlésével és befejezésével, valamint a Cerano dél-nyugati részén található Terdoppio-patak kiáradásának megakadályozásával
kapcsolatos szabályozási és rendezési munkálatokra, és ajánlatkérő hirdetmény előzetes közzététele nélkül folytatott le erre
vonatkozó tárgyalásos eljárást – nem teljesítette az irányelvből, különösen annak 7. cikkének (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit;
–        kötelezze az Olasz Köztársaságot a költségek viselésére.
Az Olasz Köztársaság az irányelv 7. cikke (3) bekezdésének versenyjogi értelmezését nem érintve, és a rendelkezés különböző
nyelvű változatai többségének értelmezése alapján azt kéri, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy az olasz kormány a rendelkezés
olasz nyelvű változata alapján menthető hibát követett el.

A kötelezettségszegésről
Megállapítható, hogy a tárgybeli szerződések az irányelv hatálya alá tartoznak, és a szerződéseket ajánlatkérő hirdetmény
előzetes közzététele nélkül, tárgyalásos eljárás útján kötötték meg. Ezt az eljárást kizárólag az irányelv 7  cikkének (3) bekezdésében
kimerítően felsorolt esetekben lehet alkalmazni. Az olasz kormány ellenkérelmében három érvet hoz fel amellett, hogy a tárgybeli
szerződések a felsorolt esetek valamelyikébe tartoznak.
Az olasz kormány elsőként arra hivatkozik, hogy a Magistrato per il Po di Parma 1981 és 1990 között az egész beruházás teljesítéséről
szóló, valamint a munkálatoknak a mindenkor rendelkezésre álló eszközök mértékétől függő, részletekben történő elvégzését
lehetővé tevő szerződések odaítélésével kezdte meg a Pó és mellékfolyóinak áradásai által érintett területek vízügyi védelmére
irányuló beavatkozásokkal kapcsolatos eljárásokat. A beruházás teljesítésére és a munkálatok első részére vonatkozó szerződéseket
a közösségi jognak megfelelő eljárás eredményeként kötötték meg. A tárgybeli hirdetmények olyan feltételt tartalmaztak, amely
lehetővé tette, hogy az ajánlatkérő a későbbi részmunkálatok elvégzését ugyanannak a vállalkozásnak ítélje oda.
A Legfelsőbb Közmunkaügyi Tanács műszaki véleményében azt fejtette ki, hogy a munkálatok összetett jellegére és nehézségére
tekintettel az említett munkálatokat egyetlen, arra alkalmas ajánlattevő végezze el, és amennyiben a munkálatokat részletekben
végzik el, biztosítani kell folyamatos teljesítésüket. Ezt a műszaki javaslatot a hirdetményben, valamint a beruházás teljesítéséről
és a munkák első részéről szóló szerződésekben foglalt feltétellel rögzítették. Az ajánlatkérő hirdetmény előzetes közzététele
nélküli, a tárgybeli szerződések megkötésére vonatkozó tárgyalásos eljárás lefolytatása szerződéses kötelezettségvállalás
teljesítését képezi.
Az olasz kormány szerint az ajánlatkérő egyetlen nyertes ajánlattevő alkalmazásával kívánt a teljes munkálattal kapcsolatos
műszaki követelményeknek megfelelni. A munkálatok részletekben történő elvégzése miatt gyakran keletkeznek problémák a teljesítések
összehangolásával összefüggésben, és ezért a munkálatok megsemmisülése vagy megrongálódása esetén nehezen lehet megállapítani
az ezekből eredő károkért való felelősséget.
A védekezésül felhozott első érvet úgy kell értelmezni, hogy az az irányelv 7. cikke (3) bekezdésének b) pontján alapul, amennyiben
az ajánlatkérő számára ez a rendelkezés teszi lehetővé az ajánlatkérő hirdetmény előzetes közzététele nélküli tárgyalásos
eljárás alkalmazását, ha a munkákat műszaki jellegük következtében csak egy bizonyos vállalkozó végezheti el.
Szigorúan kell értelmezni az irányelv 7. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseit, amelyek eltérést engednek a Szerződés által
az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések terén biztosított jogok hatékonyságának biztosítását célzó szabályoktól;
az eltérést indokoló rendkívüli körülmények tényleges fennállását pedig annak kell bizonyítania, aki e körülményekre hivatkozni
kíván (ebben a tekintetben lásd a C‑57/94. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1995. május 18‑án hozott ítélet [EBHT 1995.,
I‑1249. o.] 23. pontját és a C‑318/94. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1996. március 28-án hozott ítélet [EBHT 1996.,
I‑1949. o.] 13. pontját).
Ennek következtében az olasz hatóságok kötelesek bizonyítani, hogy a tárgybeli szerződéseket műszaki okok miatt kellett annak
a vállalkozásnak odaítélni, amellyel az eredeti szerződést megkötötték (ebben a tekintetben lásd a fent hivatkozott, Bizottság
kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 24. pontját).
Kétségtelen, hogy az összetett projektek részét képező és egy régió vízügyi védelmét szolgáló munkálatok folyamatosságának
biztosítása fontos műszaki szempont. Azonban annak bizonyításához, hogy a munkálatok miért csak ugyanazon vállalkozásnak ítélhetők
oda, nem elegendő a munkálatok egészének összetettségére és nehézségére hivatkozni, különösen akkor nem, ha azokat részletekben,
több éven keresztül kell elvégezni.
A jelen ügyben az olasz kormány csupán általánosságban hivatkozott a Legfelsőbb Közmunkaügyi Tanács véleményére, anélkül hogy
közelebbről megmagyarázta volna, miért csak egyetlen vállalkozó bízható meg a kérdéses munkálatokkal.
Ami az olasz kormány azon érvét illeti, amely szerint a tárgybeli szerződések esetében az ajánlatkérő hirdetmény előzetes
közzététele nélküli tárgyalásos eljárás alkalmazása szerződéses kötelezettség, meg kell állapítani, hogy – még ha helytálló
is ez az érv – az olasz kormány nem bizonyította be, hogy fennáll ilyen kötelezettség. Éppen ellenkezőleg: a Bíróság elé terjesztett
iratok szerint a Magistrato per il Po di Parma nem volt köteles az első részmunka nyertes ajánlattevőjének odaítélni a későbbi
részmunkákat is; csak ennek lehetősége volt biztosítva számára.
Következésképpen a védekezésül felhozott, az irányelv 7. cikke (3) bekezdésének b) pontjára alapított érv megalapozatlan,
és el kell utasítani.
Másodsorban az olasz kormány előadta, hogy a munkákat a jelen esetben sürgősen be kellett fejezni annak érdekében, hogy elkerüljék
az áradások veszélyének a befejezetlen munkálatok miatti fokozódását.
A második védekezésül felhozott érvet úgy kell értelmezni, hogy az az irányelv 7. cikke (3) bekezdésének c) pontján alapul,
amely lehetővé teszi az ajánlatkérő hirdetmény előzetes közzététele nélküli tárgyalásos eljárás alkalmazását, ha az ajánlatkérő
által előre nem látható események által előidézett rendkívüli sürgősségi okból nem lehet betartani az egyébként alkalmazandó
eljárásra megállapított határidőt. E rendelkezés második mondata pontosítja, hogy a rendkívüli sürgősséget indokoló körülményeket
nem idézheti elő az ajánlatkérő.
A jelen ügyben azonban az áradások elleni védelemmel kapcsolatos munkálatokra vonatkozó eredeti szerződéseket az 1980‑as években
ítélték oda. Ezen túlmenően kezdetektől fogva látható volt, hogy a munkálatokat részletekben, a rendelkezésre álló pénzeszközök
mennyiségének függvényében fogják elvégezni.
Az említett körülmények nem adnak okot semmiféle rendkívüli sürgősségre. Viszont összefüggésben állnak az ajánlatkérő által
végzett szervezéssel.
Következésképpen a védekezésül felhozott, az irányelv 7. cikke (3) bekezdésének c) pontjára alapított második érv megalapozatlan,
és el kell utasítani.
Harmadsorban az olasz kormány az irányelv 7. cikke (3) bekezdésének e) pontjára hivatkozott, amely bizonyos feltételek mellett
lehetővé teszi az ajánlatkérő hirdetmény előzetes közzététele nélküli tárgyalásos eljárás alkalmazását olyan új építési beruházási
munkák esetében, amelyek megismétlik azokat a munkákat, amelyeket olyan vállalkozás végez, amelynek az ajánlatkérő ezzel a
céllal egy korábbi szerződést már odaítélt.
A rendelkezés utolsó mondata alapján ez a lehetőség csak az eredeti szerződés megkötését követő három év folyamán áll fenn.
Az olasz kormány arra hivatkozik, hogy ez a határidő nem a szerződéskötéssel, hanem az eredeti szerződés alapján végzett munkák
befejezésével kezdődik.
Az olasz kormány másodlagosan azt kéri, hogy a Bíróság vegye figyelembe, hogy az olasz kormány az irányelv 7. cikke (3) bekezdésének
olasz nyelvű változata alapján menthető hibát követett el.
Hangsúlyozni kell, hogy az irányelv 7. cikke (3) bekezdésének e) pontja lehetővé teszi az ajánlatkérő hirdetmény előzetes
közzététele nélküli tárgyalásos eljárás lefolytatását az olyan új építési beruházási munkák esetében, amelyek megismétlik
az olyan vállalkozás által végzett munkákat, amelynek az ajánlatkérő egy korábbi szerződést már odaítélt. A rendelkezés utolsó
mondata szerint azonban ezt az eljárást „csak az eredeti szerződés megkötését követő három év folyamán lehet alkalmazni”.
Az említett rendelkezés különböző nyelvű változatainak összehasonlításával megállapítható, hogy „conclusion du marché initial”
(olaszul: „conclusione dell’appalto iniziale”) fordulaton az eredeti szerződés megkötése értendő, és nem a szerződés tárgyát
képező munkák befejezése.
Egyértelműen a szerződésre utal a dán nyelvű változat: „indgaaelsen af den orprindelige kontrakt”, az angol nyelvű változat:
„the conclusion of the original contract”, a spanyol nyelvű változat: „formalización del contrato inicial” és a portugál nyelvű
változat: „celebração do contrato inicial”, és ezek nem értelmezhetők úgy, hogy az említett szerződés tárgyát képező munkákra
vonatkoznak.
Ezt az értelmezést támasztja alá az említett rendelkezés tárgya, valamint a rendelkezésnek az irányelv rendszerében elfoglalt
helye.
Egyrészről, mivel eltérést tartalmazó, szigorúan értelmezendő rendelkezésről van szó, az időtartamot meghosszabbító értelmezéssel
szemben a kivétel érvényesülésének időtartamát korlátozó értelmezést kell előnyben részesíteni. E célnak azon értelmezés felel
meg, amely szerint ezen időtartam kezdete az eredeti szerződés megkötésének időpontja, nem pedig a szerződés tárgyát képező
munkák befejezésének szükségszerűen későbbi időpontja.
Másrészről a közbeszerzési eljárásokban elvárható jogbiztonság megköveteli, hogy a kérdéses időtartam kezdetét pontosan és
tárgyilagosan jelöljék ki. Amíg azonban a szerződéskötés időpontja egyértelmű, addig a munkák befejezéseként több időpont
is szóba jöhet, ami bizonytalanság forrása lehet. Ezen túlmenően, amíg a szerződéskötés időpontját már a kezdetekben végérvényesen
rögzítik, addig a munkák befejezésének időpontja véletlen vagy szándékos tényezők alapján a szerződés teljesítésének egész
ideje alatt módosítható, függetlenül attól, hogy korábban hogyan rögzítették.
Következésképpen az irányelv 7. cikke (3) bekezdése e) pontjának utolsó mondata szerinti hároméves időtartam az eredeti szerződések
1982-ben és 1988-ban történt megkötésével kezdődött. Mivel a tárgybeli szerződéseket 1997-ben ítélték oda, az említett rendelkezés
szerinti eltérés nem volt alkalmazható.
Ami az olasz kormány menthető tévedésére való hivatkozását illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a tagállami kötelezettségszegés
megállapítására irányuló eljárás a Szerződésből vagy a másodlagos jogból származó kötelezettségek tagállamok általi megszegésének
objektív megállapításán alapszik, és – különösen eltérő értelmezések esetén – lehetőséget ad arra, hogy pontosan meghatározzák
a tagállami kötelezettségek terjedelmét (ebben a tekintetben lásd a C‑83/99. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2001. január
18‑án hozott ítélet [EBHT 2001., I‑445. o.] 23. pontját). A tagállam tehát nem hivatkozhat menthető tévedésre annak igazolására
azért, hogy igazolja a valamely irányelvből eredő kötelezettségei megszegését.
Következésképpen a védekezésül felhozott, az irányelv 7. cikke (3) bekezdésének e) pontjára alapított harmadik érvet – mint
megalapozatlant – el kell utasítani.
A fentiek összességére tekintettel meg kell állapítani, hogy az Olasz Köztársaság – mivel a Magistrato per il Po di Parma
szerződést kötött a Marano helységben (Parma közigazgatási területe) a Parma-patakból lezúduló csapadék elvezetésére szolgáló
víztározó befejezésével, az Enza-patak víztározójának felszerelésével és befejezésével, valamint a Cerano dél-nyugati részén
található Terdoppio-patak áradásának megakadályozásával kapcsolatos szabályozási és rendezési munkálatokra, és erre vonatkozóan
ajánlatkérő hirdetmény előzetes közzététele nélkül folytatott le tárgyalásos eljárást annak ellenére, hogy az ehhez szükséges
feltételek nem álltak fenn – nem teljesítette az irányelvből eredő kötelezettségeit.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. Az Olasz Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
Az Olasz Köztársaság – mivel a Magistrato per il Po di Parma, a Közmunkaügyi Minisztérium (jelenleg Infrastruktúra- és Közlekedésügyi
Minisztérium) helyi szerve szerződést kötött a Marano helységben (Parma közigazgatási területe) a Parma-patakból lezúduló
csapadék elvezetésére szolgáló víztározó befejezésével, az Enza-patak víztározójának felszerelésével és befejezésével, valamint
a Cerano dél-nyugati részén található Terdoppio-patak kiáradásának megakadályozásával kapcsolatos szabályozási és rendezési
munkálatokra, és erre vonatkozóan ajánlatkérő hirdetmény előzetes közzététele nélkül folytatott le tárgyalásos eljárást annak
ellenére, hogy az ehhez szükséges feltételek nem álltak fenn – nem teljesítette az építési beruházásra irányuló közbeszerzési
szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993. június 14‑i 93/37/EGK tanácsi irányelvből eredő kötelezettségeit.
2)
A Bíróság az Olasz Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: olasz.