CELEX: 61982CJ0126
Fælles transportpolitik
begrænsning af nyttelasten i international transport ad landevej

1 Ved afgoerelse af 6 . april 1982 , indgaaet til Domstolen den 7 . april , har Raad van State , afdelingen for forvaltningssager , i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 stillet tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen og betydningen for den nationale retstilstand af artikel 1 , stk . 3 , og artikel 3 i Raadets foerste direktiv af 23 . juli 1962 om fastsaettelse af visse faelles regler for den internationale transport ( erhvervsmaessig godstransport ad landevej ) ( EFT 1959-1962 , s . 237 ) samt vedroerende fortolkningen af EOEF-traktatens artikel 7 .
2 Spoergsmaalene er rejst under en sag , som en nederlandsk transportvirksomhed , der har specialiseret sig i internationale flytninger , har rejst i anledning af en afgoerelse , hvorved »Commissie Grensoverschrijdend Beroepsgoe    derenvervoer« ( kommissionen for international erhvervsmaessig godstransport ) under »Stichting Nederlandsche Internationale Wegvervoer Organisatie« ( den nederlandske internationale vejtransportorganisation ) afslog en ansoegning om forhoejelse af virksomhedens tilladte transportkapacitet i international transport .
3 Det fremgaar af sagen , at det sagsoegende selskab i medfoer af afgoerelser , som tidligere er truffet af samme myndighed , har tilladelse til at udnytte en transportkapacitet paa 50,1 tons i indenlandsk transport og 18 tons af den samlede kapacitet i international transport . Selskabet ansoegte om , at den sidstnaevnte transportkapacitet forhoejedes til 36,29 tons _ hvilket paa ansoegningstidspunktet svarede til den kapacitet , selskabet faktisk raadede over _ for at kunne indsaette hele sin vognpark i international transport .
4 Ansoegningen blev imidlertid afslaaet af kommissionen for international erhvervsmaessig godstransport i medfoer af de gaeldende nationale bestemmelser om godstransport ad landevej , nemlig »Wet Autovervoer Goederen« ( lov om godstransport ad landevej ) af 4 . august 1951 og »Uitvoeringsbesluit Autovervoer Goederen« ( bekendtgoerelse om gennemfoerelsesbestemmelser til loven om godstransport ad landevej ) af 16 . januar 1954 . Som begrundelse for afslaget anfoertes det , at almindelige transporthensyn ikke tillod en udvidelse af den tilladte transportkapacitet , som ikke var begrundet i allerede foreliggende internationale transportbehov ; det fremgik saaledes af en undersoegelse , at selskabet ikke fuldt ud udnyttede den transportkapacitet , som det allerede havde tilladelse til at udnytte .
5 Sagsoegeren paaberaabte sig for Raad van State direktivet af 23 . juli 1962 , hvorefter visse transportformer , herunder transport af flyttegods foretaget af virksomheder specielt udstyret til dette formaal ikke laengere maa vaere undergivet en kontingentordning . Sagsoegeren gjorde gaeldende , at de nederlandske bestemmelser , i det omfang de giver mulighed for at begraense den tilladte transportkapacitet i transport mellem medlemsstaterne , ikke er i overensstemmelse med direktivet , og at bestemmelserne medfoerer , at transportvirksomheder , der er hjemmehoerende i Nederlandene , i konkurrencemaessig henseende stilles ringere end flyttefirmaer i de oevrige medlemsstater .
6 Kommissionen for international erhvervsmaessig godstransport paaberaabte sig derimod direktivets artikel 3 , hvorefter direktivet ikke medfoerer aendringer i de betingelser , paa hvilke hver medlemsstat giver sine statsborgere adgang til de former for virksomhed , der omhandles i direktivet .
7 Raad van State fandt , at der forelaa et spoergsmaal om fortolkning af faellesskabsretten , og har derfor forelagt de spoergsmaal , der er anfoert i det foelgende .
Foerste spoergsmaal
8 Raad van States foerste spoergsmaal er formuleret saaledes :
Paahviler det en national retsinstans at efterproeve , om den nationale lovgivning er i overensstemmelse med artikel 1 , stk . 3 , og artikel 3 i Raadet for Det europaeiske oekonomiske Faellesskabs foerste direktiv af 23 . juli 1962 ( EFT 1959-1962 , s . 237 ) om indfoerelse af faelles regler for visse former for godstransport ad landevej mellem medlemsstaterne ( senest aendret ved Raadets direktiv 78/175/EOEF af 20 . februar 1978 , EFT L 54 , s . 18 ), saafremt en sagsoeger for retsinstansen paaberaaber sig disse bestemmelser?
9 Som svar paa dette spoergsmaal er det tilstraekkeligt af henvise til Domstolens faste praksis vedroerende spoergsmaalet , om direktiver kan paaberaabes umiddelbart for domstolene , jf . den seneste afgoerelse i Domstolens dom af 19 . januar 1982 ( Ursula Becker , sag 8/81 , Sml . s . 53 ).
10 Det foelger af denne praksis , at direktivbestemmelser , naar de ud fra et indholdsmaessigt synspunkt fremstaar som ubetingede og tilstraekkeligt praecise , kan paaberaabes af private i de tilfaelde , hvor den paagaeldende medlemsstat ikke har gennemfoert direktivet korrekt i sin nationale lovgivning .
11 De bestemmelser , sagsoegeren har paaberaabt sig , opfylder disse kriterier . Artikel 1 , stk . 3 , opstiller nemlig et ubetinget og praecist forbud , idet bestemmelsen forbyder enhver kontingentordning eller kvantitativ begraensning af     de former for transport , der er anfoert i direktivets bilag II . I direktivets artikel 3 forbeholdes der medlemsstaterne visse befoejelser med hensyn til de betingelser , paa hvilke de transportvirksomheder , der hoerer under deres jurisdiktion , gives adgang til at drive virksomhed . Som foelge af sin karakter vil ogsaa denne bestemmelse , for saa vidt den afgraenser medlemsstaternes kompetence paa dette omraade , kunne bringes i anvendelse af domstolene i tilfaelde , hvor det er godtgjort , at de nationale myndigheder har overskredet graenserne for deres befoejelser ifoelge direktivet .
12 Det foerste spoergsmaal boer derfor besvares med , at det paahviler en national retsinstans at efterproeve , om den nationale lovgivning paa omraadet er i overensstemmelse med artikel 1 , stk . 3 , og artikel 3 i Raadets foerste direktiv om indfoerelse af visse faelles regler for transport mellem medlemsstaterne , naar en part for retsinstansen paaberaaber sig disse bestemmelser .
Andet spoergsmaal
13 Raad van States andet spoergsmaal er formuleret saaledes :
Kan de naevnte bestemmelser i bekraeftende fald fortolkes saaledes , at en medlemsstats kompetente myndigheder kan opretholde en bevillingsordning for den form for erhvervsmaessig international godstransport ad landevej , som naevnes i direktivets bilag II , over for de i medlemsstaten etablerede virksomheder , hvis ordningen gaar ud paa at begraense den nyttelast , som virksomhederne kan udnytte i internationale transportopgaver , ogsaa selv om virksomhederne opfylder de krav om oekonomisk evne og faglige kvalifikationer , som den nationale lovgivning paa dette omraade stiller som betingelse for at kunne udfoere indenlandske og internationale transportopgaver , og selv om de ifoelge den for indenlandsk transport gaeldende nationale bevillingsordning har tilladelse til at udnytte en nyttelast , som er tilstraekkelig?
14 Svaret paa dette spoergsmaal maa udledes af formaalet med direktivet af 23 . juli 1982 og af direktivets systematik .
15 Ifoelge direktivets artikel 1 skulle medlemsstaterne senest inden udgangen af aaret 1962 liberalisere den i bilag I og II til direktivet anfoerte internationale     erhvervsmaessige godstransport ad landevej , som foregaar mellem den paagaeldende medlemsstat og andre medlemsstater . I artikel 1 , stk . 3 , hedder det , at »de i bilag II anfoerte former for transport [ikke mere] maa . . . vaere undergivet en kontigentordning . De kan dog fortsat forblive undergivet en ordning med tilladelser , for saa vidt dette ikke foerer til en kvantitativ begraensning ; hver medlemsstat drager omsorg for at der i saadanne tilfaelde traeffes afgoerelse om ansoegningen om tilladelse inden fem dage efter modtagelsen« .
16 I direktivets artikel 3 bestemmes det , at »dette direktiv . . . ingen aendringer [medfoerer] i de betingelser , paa hvilke hver medlemsstat giver sine statsborgere adgang til de former for virksomhed , der omhandles i direktivet« . Som Kommissionen med rette har anfoert under sagens behandling , skal denne bestemmelse forstaas saaledes , at den angaar de vilkaar , hvorpaa hver enkelt medlemsstat giver virksomheder , der er etableret paa dens omraade , adgang til at udoeve de omhandlede former for transport , og at de beroerte personers statsborgerforhold i oevrigt er uden betydning .
17 Kommissionen har paa linje med sagsoegerens standpunkt anfoert , at reglen i direktivets artikel 1 , stk . 3 , om ophaevelse af alle kontingentordninger kan paaberaabes af alle transportvirksomheder i Faellesskabet , og at de »betingelser« , der omhandles i direktivets artikel 3 , foelgelig kun tager sigte paa kvalitative betingelser , men ikke paa kvantitative betingelser som dem , der opstilles i den nederlandske lovgivning .
18 Forbundsrepublikken Tysklands , Den franske Republiks og kongeriget Nederlandenes regeringer har derimod anfoert , at begrebet »betingelser« i artikel 3 er generelt , og at det saaledes ogsaa omfatter betingelser vedroerende en begraensning af transportkapaciteten , som dem der findes ikke alene i den nederlandske lovgivning , men ogsaa i de oevrige medlemsstaters lovgivninger .
19 Paa baggrund af disse modstridende fortolkninger skal det foerst fastslaas , at direktivet af 23 . juli 1962 er det foerste skridt til indfoerelse af visse faelles bestemmelser om international transport , og at direktivet , som det siges i anden betragtning , skal vurderes som et led i en »gradvis udvidelse« af den internationale godstransport ad landevej under hensyntagen til , hvad udviklingen af samhandelen og samfaerdslen inden for Faellesskabet kraever .
20 Heraf fremgaar det _ hvilket ogsaa bekraeftes af bestemmelserne i bilag I og II til direktivet _ at dets formaal er at liberalisere visse former for transport ad landevej inden for Faellesskabet , uden at der dog endnu fastsaettes ensartede betingelser for adgangen til at udfoere de omhandlede former for transport .
21 Naar det derfor i direktivets artikel 1 , stk . 3 , bestemmes , at de i bilag II anfoerte former for transport ikke mere maa vaere undergivet en kontingentordning , men at de fortsat kan vaere undergivet en bevillingsordning , for saa vidt dette ikke foerer til en kvantitativ begraensning , maa udtrykkene »kontingentordning« og »kvantitativ begraensning« henvise til de foranstaltninger , som i en medlemsstat gaelder for transport , som udfoeres af virksomheder , der er etableret i en anden medlemsstat .
22 Bestemmelsen i direktivets artikel 1 , stk . 3 , hvorefter hver medlemsstat drager omsorg for , at der traeffes afgoerelse om ansoegningen om tilladelse inden fem dage efter modtagelsen , kan inden for direktivets rammer i oevrigt kun forklares , hvis der er tale om en ansoegning , som fremsaettes fra en anden medlemsstat .
23 Denne fortolkning er ogsaa i overensstemmelse med direktivets artikel 3 , hvorefter det er medlemsstaterne , der har kompetencen til at fastsaette de betingelser , paa hvilke de giver virksomheder , der er etableret paa deres omraade , adgang til de former for transport , der omhandles i direktivet ; saa laenge der ikke findes andre faellesskabsretlige bestemmelser paa dette omraade , indebaerer dette , at en medlemsstat har mulighed for over for disse virksomheder at opstille betingelser om en begraensning af deres transportkapacitet .
24 Paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin kan det derfor ikke anses for at vaere i strid med direktivet , at der i en medlemsstats lovgivning findes bestemmelser , som skal begraense den transportkapacitet , som kan udnyttes inden for de former for international transport , der er omfattet af direktivets bilag II , for at opretholde en vis ligevaegt mellem transportbehovene og den disponible transportkapacitet .
25 Det andet spoergsmaal boer derfor besvares med , at de naevnte bestemmelser skal fortolkes saaledes , at en medlemsstats kompetente myndigheder kan opretholde en bevillingsordning for de former for erhvervsmaessig international godstransport ad landevej , som naevnes i direktivets bilag II , over for     de i medlemsstaten etablerede virksomheder , hvis ordningen gaar ud paa at begraense den nyttelast , som virksomhederne kan udnytte i internationale transportopgaver , ogsaa selv om virksomhederne opfylder alle de oevrige krav , som den nationale lovgivning stiller som betingelse for adgangen til at udfoere indenlandske og internationale transportopgaver .
Tredje spoergsmaal
26 Raad van States tredje spoergsmaal er formuleret saaledes :
»Saafremt spoergsmaal 2 maa besvares bekraeftende , medfoerer en korrekt fortolkning af forbudet mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet i EOEF-traktatens artikel 7 da , at det ikke er tilladt at opretholde en lovbestemt bevillingsordning , hvorved transportvirksomheder , der er etableret i en medlemsstat , underkastes kvantitative begraensninger med hensyn til de nyttelast , som kan udnyttes i internationale transportopgaver mellem medlemsstaterne , naar transportvirksomheder , der er etableret i andre medlemsstater , i henhold til faellesskabsretten ikke ( maa ) underkastes saadanne begraensninger af den foerstnaevnte medlemsstat?«
27 Det foelger af besvarelsen af det andet spoergsmaal , at Raadets direktiv _ saa laenge der ikke findes en faelles politik paa omraadet beror paa , at befoejelserne er delt mellem medlemsstaterne paa den maade , at hver medlemsstat for de virksomheder , der er etableret paa dens omraade , kan fastsaette betingelserne for adgangen til at udoeve de former for transport , direktivet omfatter , med henblik paa i fornoedent omfang at opretholde en vis ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel . Gennemfoerelse af en national lovgivning indebaerer ikke en forskelsbehandling , der er i strid med traktaten , blot fordi andre medlemsstater eventuelt bringer lempeligere begraensninger i anvendelse over for de transportvirksomheder , der er hjemmehoerende paa deres omraade . Formaalet med traktatens artikel 7 er at afskaffe den forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet , som kan vaere en foelge af samme medlemsstats lovgivning eller administrative praksis , og ikke den ulige behandling , der for virksomheder i forskellige medlemsstater skyldes forskelle i de nationale lovgivninger , saa laenge der ikke gaelder en faelles transportpolitik .
28 Det tredje spoergsmaal boer derfor besvares med , at det ikke kan anses for at vaere i strid med forbudet med forskelsbehandling i EOEF-traktatens artikel 7 , at en medlemsstat i medfoer af direktivet af 23 . juli 1962 underkaster transportvirksomheder , der er etableret paa dens omraade , kvantitative begraensninger med hensyn til den nyttelast , som kan udnyttes i internationale transportopgaver mellem medlemsstaterne , mens medlemsstaten ifoelge direktivets artikel 1 , stk . 3 , paa sit omraade uden nogen som helst begraensninger skal tillade transport fra andre medlemsstater , selv hvis disse medlemsstaters betingelser for adgangen til at udfoere transport , for saa vidt angaar transportkapaciteten for virksomheder , der er etableret paa deres omraade , er mere fordelagtige .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
29 De udgifter , der er afholdt af kongeriget Nederlandenes regering , af Forbundsrepublikken Tysklands regering , af Den franske Republiks regering og af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber , der har afgivet indlaeg for Domstolen , kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag , der verserer for den nationale ret , tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal , der ved afgoerelse af 6 . april 1982 er forelagt den af det nederlandske Raad van State , afdelingen for forvaltningssager , for ret :
1 . Det paahviler en national retsinstans at efterproeve , om den nationale lovgivning paa omraadet er i overensstemmelse med artikel 1 , stk . 3 , og artikel 3 i Raadets foerste direktiv af 23 . juli 1962 om indfoerelse af visse faelles regler for godstransport ad landevej mellem medlemsstaterne , naar en part for retsinstansen paaberaaber sig disse bestemmelser .
2.De naevnte bestemmelser skal fortolkes saaledes , at en medlemsstats kompetente myndigheder kan opretholde en bevillingsordning for de former for erhvervsmaessig internationel godstransport ad landevej , som naevnes i direktivets bilag II , over for de i medlemsstaten etablerede virksomheder , hvis ordningen gaar ud paa at begraense den nyttelast , som virksomhederne kan udnytte i internationale transportopgaver , ogsaa selv om virksomhederne opfylder alle de oevrige krav , som den nationale lovgivning stiller som betingelse for adgangen til at udfoere indenlandske og internationale transportopgaver .
3.Det kan ikke anses for at vaere i strid med forbudet mod forskelsbehandling i EOEF-traktatens artikel 7 , at en medlemsstat i medfoer af direktivet af 23 . juli 1962 underkaster transportvirksomheder , der er etableret paa dens omraade , kvantitative begraensninger med hensyn til den nyttelast , som kan udnyttes i internationale transportopgaver mellem medlemsstaterne , mens medlemsstaten ifoelge direktivets artikel 1 , stk . 3 , paa sit omraade uden nogen som helst begraensninger skal tillade transport fra andre medlemsstater , selv hvis disse medlemsstaters betingelser for adgangen til at udfoere transport , for saa vidt angaar transportkapaciteten for virksomheder , der er etableret paa deres omraade , er mere fordelagtige .