CELEX: 62003CJ0022
Směrnice 69/335/EHS
Nepřímé daně z kapitálových vkladů
Poplatek z hrubých zisků institucí pro cenné papíry

1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních
z kapitálových vkladů (Úř. věst. L 249, s. 25; Zvl. vyd. 09/01, s. 11).
2       Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Optiver BV a 38 dalšími společnostmi (dále jen „Optiver a další“), které jsou
institucemi pro cenné papíry usazenými v Nizozemsku, a Stichting Autoriteit Financiële Markten (dále jen „AFM“), právní nástupkyní
Stichting Toezicht Effectenverkeer, ohledně vybírání poplatku z hrubých zisků dosažených z činností vykonávaných těmito společnostmi.

Právní rámec

Právní úprava Společenství
3       Jak vyplývá z jejího prvního bodu odůvodnění, cílem směrnice 69/335 je podpora volného pohybu kapitálu, považovaného za jednu
ze základních podmínek vytvoření hospodářské unie, jejíž vlastnosti jsou obdobné vlastnostem vnitřního trhu.
4       Podle šestého bodu odůvodnění směrnice 69/335 dosažení takového cíle předpokládá, co se týče zdanění kapitálových vkladů,
odstranění nepřímých daní, které byly až do té doby v platnosti v členských státech, a použití namísto nich daně, která je
v rámci společného trhu uložena pouze jednou a jejíž výše je shodná ve všech členských státech.
5       Podle čl. 4 odst. 1 směrnice 69/335:
„Předmětem daně z kapitálu jsou tyto operace:
a)      založení kapitálové společnosti;
b)      přeměna společnosti, sdružení nebo právnické osoby, která není kapitálovou společností, na kapitálovou společnost;
c)      zvýšení základního kapitálu kapitálové společnosti vkladem majetku jakéhokoli druhu;
d)      zvýšení obchodního majetku kapitálové společnosti vkladem majetku jakéhokoli druhu, jehož protihodnotou není poskytnutí podílu
na základním kapitálu nebo aktivech společnosti, ale práva obdobná právům společníků […]
[…]“
6       Článek 4 odst. 1 písm. e) až h) směrnice 69/335 stanoví, že přenesení sídla skutečného vedení společnosti nebo statutárního
sídla kapitálové společnosti ze třetí země do členského státu nebo z členského státu do jiného členského státu je rovněž předmětem
daně z kapitálu.
7       Článek 4 odst. 2 směrnice 69/335 vypočítává různé operace, které mohou být předmětem daně z kapitálu.
8       Směrnice 69/335 rovněž stanoví v souladu se svým posledním bodem odůvodnění zrušení jiných nepřímých daní s vlastnostmi stejnými,
jako jsou vlastnosti daně z kapitálových vkladů nebo kolkovného z cenných papírů, jejichž ponechání může ohrozit účel opatření
obsažených v této směrnici. Tyto daně, jejichž vybírání je zakázáno, jsou zejména uvedeny v článku 10 směrnice 69/335, podle
kterého:
„Vedle daně z kapitálu neukládají členské státy společnostem, sdružením nebo právnickým osobám [založeným za účelem zisku]
žádné jiné daně nebo poplatky
a)      z operací uvedených v článku 4;
b)      z vkladů, půjček a služeb, které jsou součástí operací uvedených v článku 4;
c)      z registrace nebo jakékoli jiné formality požadované od společnosti, sdružení nebo právnické osoby založené za účelem zisku
na základě její právní formy.“
9       Článek 11 směrnice 69/335 stanoví:
„Členské státy neuloží žádnou daň jakékoli formy na
a)      vytvoření, vydání, přijetí akcií na burzu nebo uvedení do oběhu akcií, podílů na společnosti jiných obdobných cenných papírů
anebo osvědčení nahrazujících tyto cenné papíry, jakož i obchodování s nimi, bez ohledu na osobu emitenta;
b)      půjčky, včetně úroků, uskutečněné formou vydání dluhopisů nebo jiných obchodovatelných cenných papírů, bez ohledu na osobu
emitenta, a na formality s tím spojené, jakož i na vytvoření, vydání, přijetí na burzu nebo do oběhu těchto dluhopisů nebo
obchodovatelných cenných papírů anebo obchodování s nimi.“
10     Znění čl. 12 odst. 1 směrnice 69/335 je následující:
„Odchylně od článků 10 a 11 mohou členské státy ukládat
a)      daně z převodů cenných papírů, paušální, či nikoli;
[…]
e)      poplatky uhrazovacího charakteru;
[…]“

Vnitrostátní právní úprava
11     Wet toezicht effectenverkeer 1995 (zákon z roku 1995 o kontrole obchodování s cennými papíry) ze dne 16. listopadu 1995 (Stbl.
1995, č. 574, dále jen „zákon z roku 1995“) upravuje dohled nad operacemi týkajícími se cenných papírů. V souladu se svým
článkem 1 se tento zákon vztahuje zejména na investiční zprostředkovatele a správce majetku, přičemž obě tyto kategorie jsou
rovněž označovány výrazem „instituce pro cenné papíry“.
12     Článek 7 odst. 1 zákona z roku 1995 stanoví, že osobám, které nemají povolení jako investiční zprostředkovatelé nebo správci
majetku, je zakázáno nabízet nebo poskytovat služby v Nizozemsku nebo z Nizozemska. V souladu s odstavcem 4 téhož článku ministr
financí udělí povolení, jestliže jsou splněny určité podmínky kvalitativní povahy.
13     Článek 42 zákona z roku 1995 stanoví:
„Náš ministr nebo právnická osoba, které jsou svěřeny úkoly a pravomoci podle článku 40, může vyúčtovat náklady vynaložené
na provedení těchto úkolů a výkon těchto pravomocí, v souladu s pravidly vydanými naším ministrem, provozovatelům burzy cenných
papírů, subjektům, k jejichž tíži byly vydány cenné papíry přijaté k obchodování na jednu z burz cenných papírů podle článku
22, institucím pro cenné papíry, žadatelům o povolení uvedené v čl. 7 odst. 1 […]“
14     Orgán, kterému byly svěřeny pravomoci podle článku 40 zákona z roku 1995, je AFM. Výše nákladů, které může AFM uložit subjektům,
které mají povolení stanovené v čl. 7 odst. 1 zákona z roku 1995, je určena podle rozpočtu AFM.
15     Částky, které jsou dlužné institucemi pro cenné papíry, se skládají jednak z poplatků za zvláštní služby skutečně poskytnuté
uvedeným institucím a jednak z poplatku vypočteného podle hrubých zisků dosažených uvedenými institucemi během účetního období
předcházejícího roku, pro který byl rozpočet AFM přijat (dále jen „poplatek“).
16     Článek 5 odst. 1 Regeling toezichtskosten Wet toezicht effectenverkeer 1995 (nařízení o výdajích na kontrolu vzniklých na
základě zákona z roku 1995 o kontrole obchodování s cennými papíry), ve znění novely z roku 2000 (Stcrt. 2000, č. 137, s. 10,
dále jen „nařízení“), stanoví:
„Částka stanovená na základě rozpětí uvedených v odstavci 3 příjmů dosažených během roku předcházejícího rozpočtu investičními
zprostředkovateli usazenými v Nizozemsku a majícími povolení v souladu s čl. 7 odst. 1 zákona je těmto institucím pro cenné
papíry každý rok vyúčtována“.
17     Článek 5 odst. 3 nařízení určuje uvedená rozpětí tak, že stanoví deset různých pásem příjmů.
18     Z důvodové zprávy k nařízení vyplývá, že „příjmy“ se rozumí hrubé zisky dosažené z běžné činnosti, pokud vyplývají z takových
činností, jako jsou činnosti uvedené v čl. 7 odst. 1 zákona z roku 1995. Uvedené příjmy mohou zejména pocházet z provize nebo
z úplaty za zprostředkování služeb týkajících se cenných papírů, z obchodování na vlastní účet, z provize za podání příkazů,
ze správy majetku, z „repo“ obchodů, z kurzových výsledků spojených s transakcemi týkajícími se cenných papírů, z převzetí
a umístění emisí, z úschovy a ze správy operací týkajících se úschovy, z činností clearingu a vypořádání, jakož i z příjmů
z regulace trhu.
19     Článek 3 Vaststellingsregeling bedragen Regeling toezichtskosten Wet toezicht effectenverkeer 1995 voor 2000 (prováděcí vyhláška,
která stanovuje částky pro rok 2000 na základě nařízení o výdajích na kontrolu vzniklých na základě zákona z roku 1995 o kontrole
obchodování s cennými papíry, Stcrt. 2000, č. 137, s. 9) stanoví částky uvedené v čl. 5 odst. 1 nařízení.

Spor v původním řízení a předběžná otázka
20     Optiver a další získaly povolení k provádění takových operací týkajících se cenných papírů, jako jsou operace uvedené v čl.
7 odst. 1 zákona z roku 1995.
21     Rozhodnutími ze dne 15. srpna 2000 AFM uložila žalobkyním v původním řízení na základě účetního roku skončeného ke dni 31.
prosince 2000 poplatek z jejich příjmů získaných z cenných papírů.
22     Jelikož Optiver a další měly za to, že poplatek je v rozporu se směrnicí 69/335, podaly správní opravné prostředky proti uvedeným
rozhodnutím. Jelikož tyto opravné prostředky byly zamítnuty, spor byl předložen Rechtbank te Rotterdam, přičemž bylo uplatněno,
že tento poplatek z uvedení cenných papírů do oběhu, jakož i z obchodování s nimi je neslučitelný s článkem 11 směrnice 69/335.
23     AFM tvrdí, že uvedený poplatek nepředstavuje poplatek z obchodování s cennými papíry, avšak je vybírán z příjmů získaných
na základě uskutečněných operací týkajících se cenných papírů. Podpůrně uplatňuje, že na takový poplatek se vztahuje jedna
z výjimek stanovených v čl. 12 odst. 1 písm. a) a e) směrnice 69/335.
24     Rechtbank te Rotterdam měl za to, že řešení sporu, který je projednáván, vyžaduje výklad směrnice 69/335, a rozhodl tedy přerušit
řízení a předložit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Brání směrnice [69/335], zejména výklad článků 11 a 12 [této směrnice] vybírání poplatku […] od institucí pro cenné papíry
z hrubých zisků dosažených z činností v souvislosti s těmito cennými papíry?“

K předběžné otázce
25     Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda směrnice 69/335 musí být vykládána v tom smyslu, že brání tomu, aby od institucí
pro cenné papíry byl vybírán takový poplatek z hrubých zisků dosažených z činností v souvislosti s těmito cennými papíry,
jako je dotčený poplatek v původním řízení.
26     Za účelem podání užitečné odpovědi na tuto otázku je třeba určit, zda poplatek spadá do působnosti směrnice 69/335.
27     V tomto ohledu je třeba připomenout, že ze směrnice 69/335 vyplývá, že směřuje ke zrušení nepřímých daní jiných, než je daň
z kapitálu, které mají stejné vlastnosti jako tato daň, tedy daní z operací, na něž se vztahuje tato směrnice.
28     Co se týče kvalifikace uložení takového poplatku, jako je dotčený poplatek v původním řízení, je namístě podotknout, že podle
nizozemských právních předpisů musejí mít investiční zprostředkovatelé a správci majetku povinně povolení v Nizozemsku, aby
mohli v tomto členském státě nabízet své služby.
29     V souladu s ustanoveními zákona z roku 1995 je výkon pravomoci dohledu nad operacemi týkajícími se cenných papírů udělený
ministrovi financí svěřen AFM. AFM je oprávněna přenést své náklady na provoz mimo jiné na instituce pro cenné papíry tím,
že vybírá zejména poplatek uložený těmto investičním zprostředkovatelům, který je ročně vypočítán podle sazebníku stanoveného
nařízením podle hrubých zisků dosažených těmito institucemi během účetního období předcházejícího roku, pro který byl rozpočet
AFM přijat.
30     Z toho vyplývá, že takový poplatek, který je dlužný podle právní normy vydané státem, je zaplacen soukromými osobami entitě,
která plní úlohu státu za účelem zajištění financování této entity.
31     Jak přitom správně uplatňuje Komise, jestliže je pravdou, že s ohledem na uvedené vlastnosti nelze platně tvrdit, že poplatek
není daní, nic to nemění na tom, že tento poplatek nepředstavuje daň zakázanou směrnicí 69/335, jelikož nespadá do působnosti
této směrnice.
32     Skutečnost, která vede ke vzniku poplatku, totiž jednak spočívá nikoli v uskutečnění takové zvláštní operace, jako jsou operace
uvedené v článcích 4, 10 a 11 směrnice 69/335, avšak ve výkonu široké škály činností, které se týkají obecně cenných papírů.
33     Krom toho, jelikož základ poplatku je tvořen hrubými zisky dosaženými institucemi pro cenné papíry při výkonu různých činností,
uvedený poplatek se blíží více přímé dani z příjmů, a spadá tedy do kategorie daní, která není upravena směrnicí 69/335 (viz
zejména rozsudky ze dne 26. září 1996, Frederiksen, C‑287/94, Recueil, s. I‑4581, bod 21, a ze dne 18. ledna 2001, P. P. Handelsgesellschaft,
C‑113/99, Recueil, s. I‑471, body 24 a 27).
34     Za těchto podmínek je nutno konstatovat, že takový poplatek, jako je dotčený poplatek v původním řízení, nespadá do působnosti
směrnice 69/335, a nepředstavuje tedy zakázané zdanění ve smyslu této směrnice.
35     Je tedy namístě odpovědět na položenou otázku tak, že směrnice 69/335 musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání tomu, aby
od institucí pro cenné papíry byl vybírán takový poplatek z hrubých zisků dosažených z činností v souvislosti s těmito cennými
papíry, jako je dotčený poplatek v původním řízení.

K nákladům řízení
36     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
Směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů musí být vykládána v tom smyslu,
že nebrání tomu, aby od institucí pro cenné papíry byl vybírán takový poplatek z hrubých zisků dosažených z činností v souvislosti
s těmito cennými papíry, jako je dotčený poplatek v původním řízení.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: nizozemština.