CELEX: 62002TJ0026
Konkurrens
Karteller inom sektorn för vitaminprodukter
Riktlinjer för beräkning av böter
Fastställelse av utgångspunkten för böterna
Förmildrande omständigheter
Meddelande om samarbete

Bakgrund till tvisten
1       I artikel 1 i beslut 2003/2/EG av den 21 november 2001 om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget och artikel 53 i
EES-avtalet (Ärende COMP/E-1/37.512 – vitaminer) (EGT L 6, 2003, s. 1) (nedan kallat beslutet), konstaterade kommissionen
att flera företag hade brutit mot artikel 81.1 EG och artikel 53 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES)
genom att delta i en rad karteller som påverkade tolv olika marknader för vitaminprodukter, närmare bestämt vitaminerna A,
E, B1, B2, B5 och B6, folsyra, vitaminerna C, D3 och H, betakaroten och karotenoider. Av punkt 2 i beslutet framgår särskilt
att de berörda företagen inom ramen för dessa karteller hade fastställt priser för de olika produkterna, fördelat försäljningskvoter,
kommit överens om och genomfört prishöjningar, tillkännagivit priser enligt dessa avtal, sålt produkterna till överenskomna
priser, inrättat mekanismer för att övervaka och upprätthålla respekten för dessa avtal samt deltagit i en struktur med regelbundna
möten för att genomföra dessa planer.
2       Bland de nämnda företagen ingick bland annat det japanska företaget Daiichi Pharmaceutical Co. Ltd (nedan kallat Daiichi eller
sökanden). Daiichi ansågs ha gjort sig skyldigt till överträdelser på gemenskaps- och EES-marknaderna för vitaminerna B5 och
B6 (artikel 1.1 g i beslutet).
3       I artikel 1.2 f i beslutet konstaterade kommissionen att överträdelserna i vilka Daiichi hade deltagit hade pågått mellan
september 1991 och februari 1999 respektive januari 1991 och juni 1994.
4       I artikel 2 i beslutet ålades de företag som funnits vara skyldiga till de konstaterade överträdelserna att omedelbart upphöra
med desamma om de inte redan hade gjort det och att avstå från att upprepa de otillåtna handlingarna och beteendena och från
att vidta åtgärder som har samma eller liknande syfte eller verkan.
5       Kommissionen ålade böter för de överträdelser som hade ägt rum på marknaderna för vitaminerna A, E, B2, B5, C och D3, betakaroten
och karotenoider. Böter ålades däremot inte för överträdelserna på marknaderna för vitaminerna B1, B6 och H och folsyra (artikel 3
i beslutet).
6       Av punkterna 645–649 i beslutet framgår nämligen att de överträdelser som hade ägt rum på de sistnämnda marknaderna hade upphört
mer än fem år före det att kommissionen inledde sin undersökning, vilket innebar att artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 2988/74
av den 26 november 1974 om preskriptionstider i fråga om förfaranden och verkställande av påföljder enligt Europeiska ekonomiska
gemenskapens transport‑ och konkurrensregler (EGT L 319, s. 1; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 48) var tillämplig
på överträdelserna.
7       Daiichi ålades således inte några böter för sin medverkan i överträdelsen vad gäller vitamin B6.
8       I likhet med de två andra företag, F. Hoffmann-La Roche AG (nedan kallat Roche) och BASF AG, som ansågs ha deltagit i överträdelsen
beträffande vitamin B5 (pantotensyra, även kallad calpan), ålades Daiichi böter för sin delaktighet i denna överträdelse (artikel
3 f i beslutet).
9       Kommissionen fastställde bötesbeloppet i enlighet med sina riktlinjer för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2
i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget (EGT C 9, 1998, s. 3) (nedan kallade riktlinjerna) och sitt meddelande
om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden (EGT C 207, 1996, s. 4) (nedan kallat meddelandet om samarbete).
10     Kommissionen angav i punkterna 657 och 658 i beslutet vilka allmänna kriterier som beaktats när bötesbeloppet fastställdes.
Kommissionen preciserade att den tar hänsyn till alla relevanta förhållanden och särskilt till hur allvarlig överträdelsen
är och hur länge den pågått, vilka är de två kriterier som uttryckligen anges i artikel 15.2 i rådets förordning nr 17 av
den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar [81] och [82] (EGT 1962, 13, s. 204; svensk
specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8). Vidare anges att den roll som varje deltagande part haft i överträdelserna skall
bedömas individuellt. Kommissionen skall i de böter som den ålägger återspegla eventuella försvårande eller förmildrande omständigheter
samt i lämpliga fall tillämpa meddelandet om samarbete.
11     I sin bedömning av hur allvarliga överträdelserna är fann kommissionen med tanke på de granskade överträdelsernas art, deras
inverkan på de enskilda berörda marknaderna för vitaminprodukter och det faktum att varje överträdelse omfattade hela den
gemensamma marknaden och – efter att det inrättades – hela EES, att de företag som berörs av detta beslut har begått mycket
allvarliga överträdelser mot artikel 81.1 EG och artikel 53.1 i EES-avtalet för vilka de troliga böterna skulle uppgå till
minst 20 miljoner euro (punkterna 662–674 i beslutet).
12     Kommissionen preciserade att den, vid fastställandet av utgångspunkten för böterna, dessutom tar hänsyn till storleken på
var och en av de olika vitaminmarknaderna. Vidare tillade kommissionen att ”[i]nom kategorin mycket allvarliga överträdelser
gör den föreslagna skalan av troliga böter det möjligt att tillämpa en differentierad behandling på företagen i syfte att
beakta lagöverträdarnas effektiva ekonomiska kapacitet att orsaka en betydande snedvridning av konkurrensen samt att fastställa
böterna på en nivå som säkrar en tillräckligt avskräckande verkan”. Kommissionen noterade att ”detta är särskilt nödvändigt
då det som i detta ärende förekommer betydande storleksskillnader mellan de företag som deltar i en överträdelse”. Slutligen
påpekade kommissionen att ”[u]nder de omständigheter som råder i detta ärende, som inbegriper flera företag, är det nödvändigt
att fastställa ett grundläggande bötesbelopp för att beakta varje företags specifika betydelse och därmed inverkan av varje
företags olagliga uppträdande på konkurrensen” (punkterna 675, 678 och 679 i beslutet).
13     Kommissionen ansåg att företagen i detta syfte kunde delas in i grupper ”efter deras relativa betydelse på varje relevant
berörd marknad för vitaminprodukter” och att ”[e]tt företags placering i en viss grupp … i lämpliga fall [kan] justeras för
att särskilt beakta behovet av att säkra en tillräckligt avskräckande verkan”. Kommissionen ansåg det lämpligt att bedöma
ett företags relativa betydelse på varje berörd marknad för vitaminprodukter på grundval av dess respektive globala omsättning
för den aktuella produkten. Kommissionen påpekade härvid att ”varje kartell var av global omfattning och … att varje kartell
bland annat syftade till att fördela marknadsandelar på global nivå, och sålunda att hålla undan konkurrenter från EES-marknaden.
Den globala omsättningen för en viss part i en viss kartell ger dessutom en indikation på dess bidrag till den kartellens
totala effektivitet och omvänt även på den instabilitet som kartellen skulle ha uppvisat om den parten inte hade deltagit
i den”. Kommissionen angav därefter att man utgått från den aktuella omsättningen under ”det sista fulla kalenderåret för
överträdelsen” (punkterna 680 och 681 i beslutet).
14     Vad gäller överträdelsen beträffande vitamin B5 fann kommissionen att ”Roche och Daiichi var de två ledande tillverkarna av
vitamin B5 på världsmarknaden” och placerade dem därför i den första kategorin. BASF ”som hade betydligt mindre andelar av
världsmarknaden (nästan hälften av Roches)” placerades därför i den andra kategorin. ”[M]ed beaktande av de kategorier som
identifierats genom att man tillämpar kriteriet om ett företags relativa betydelse på den berörda marknaden” fastställdes
utgångspunkten för bötesbeloppen i fråga om överträdelsen till 20 miljoner euro för Roche och för Daiichi och 14 miljoner
euro för BASF (punkterna 689 och 690 i beslutet).
15     För att säkerställa att böterna hade en tillräckligt avskräckande effekt ökade kommissionen utgångspunkten för bötesbeloppet
med 100 procent för Roche och BASF. Ökningen gjordes för att beakta företagens storlek och totala resurser (punkterna 697–699
i beslutet).
16     Kommissionen ansåg att Roche, BASF och Daiichi begick en långvarig överträdelse, som i förevarande fall varade i åtta år.
Kommissionen ökade därför det bötesbelopp som uträknats enligt de metoder som omtalas i de två föregående punkterna med 80
procent för varje företag. Det grundläggande bötesbelopp som ålades sökanden fastställdes således till 36 miljoner euro (punkterna
706 och 711 i beslutet).
17     Kommissionen ansåg att Roche och BASF tillsammans utgjorde ledare och anstiftare vad särskilt gäller överträdelsen beträffande
vitamin B5, vilket utgjorde en försvårande omständighet. De grundläggande bötesbelopp som ålades bolagen ökades därför med
50 respektive 35 procent (punkterna 712–718 i beslutet). Kommissionen fann däremot inte att det förelåg vare sig några försvårande
eller förmildrande omständigheter vad gäller sökanden.
18     Under det administrativa förfarandet åberopade sökanden att det förelåg förmildrande omständigheter, eftersom bolaget inte
systematiskt respekterat överenskomna priser och volymer. Daiichi menar att avtalens inverkan på marknaden därigenom skall
ha lindrats. I punkterna 728 och 729 avvisade kommissionen detta argument av följande skäl:
”(728) Kommissionen noterar att genomförandet av avtalen om riktpriser inte nödvändigtvis kräver att dessa exakta priser tillämpas.
Avtalen kan sägas genomföras då parterna fastställer sina priser i syfte att föra dem i riktning mot det mål man enats om.
Detta gäller de karteller som avsåg marknaderna för vitamin C och B5. Det faktum att ett företag som har bevisats delta i
prissamarbete med sina konkurrenter inte uppträder på marknaden på det sätt man kommit överens om med sina konkurrenter utgör
inte nödvändigtvis en aspekt som måste beaktas som en förmildrande omständighet då man fastställer det bötesbelopp som skall
åläggas. Ett företag som trots att det samarbetar med sina konkurrenter för en mer eller mindre oberoende policy på marknaden
kan helt enkelt försöka utnyttja kartellen för att tillskansa sig egna fördelar. (Förstainstansrättens dom av den 28 februari 2002
i mål T-308/94, Cascades SA mot kommissionen, REG 1998, s. II-925, skäl 230.)
(729) När det gäller genomförandet av avtalen om volymer står det klart att medlemmarna i kartellerna betraktade de kvoter
som de tilldelats som minimivolymer. Så länge som varje part lyckades sälja åtminstone de volymer som de tilldelats respekterades
avtalet. Detta gäller de karteller som avsåg marknaderna för vitamin C och B5.”
19     Vad gäller meddelandet om samarbete fann kommissionen att Roche och BASF genom det material som de lämnade till kommissionen
mellan den 2 juni 1999 och den 30 juli 1999 var de första av parterna som lämnade kommissionen avgörande bevis för att det
fanns kartellarrangemang som rörde marknaderna för vitamin B5, vilket gjorde det omöjligt för sökanden att uppfylla villkoret
i avsnitt B b i meddelandet om samarbete. Eftersom Roche och BASF varit anstiftare och spelat en avgörande roll i den olagliga
verksamheten beträffande vitamin B5 uppfyllde de inte villkoret i punkt e avsnitt B i meddelandet om samarbete enligt kommissionen.
Inget av de tre företag som berördes av avtalen om vitamin B5 hade följaktligen rätt till en nedsättning enligt avsnitt B
eller C i meddelandet om samarbete (punkterna 743–745 i beslutet).
20     Vart och ett av företagen fick ändå nedsättning av sina böter enligt avsnitt D i meddelandet om samarbete. Kommissionen ansåg
nämligen att åtta företag, mottagare av beslutet – däribland Roche, BASF och Daiichi – ”samarbetade med kommissionen innan
den antog meddelandet om invändningar, bidrog avsevärt till att slå fast att det förekom överträdelser som de deltog i och/eller
bestred inte i sak de sakförhållanden på vilka kommissionen grundade [sina] påståenden” (punkt 754 i beslutet).
21     Kommissionen fann särskilt att Roche och BASF tillhandahållit detaljerat bevismaterial om organisationsstrukturen i kartellarrangemangen
på bland annat marknaden för vitamin B5, vilket varit ett avgörande bidrag till att fastställa och/eller bekräfta viktiga
aspekter på denna överträdelse. Mot denna bakgrund konstaterade kommissionen att Roche och BASF uppfyllde de villkor som anges
i avsnitt D.2 första strecksatsen i meddelandet om samarbete och beviljade företagen en nedsättning med 50 procent av det
bötesbelopp som företagen skulle ha ålagts om de inte hade samarbetat med kommissionen (punkterna 747, 748, 760 och 761 i
beslutet).
22     När det gäller sökanden konstaterade kommissionen att företaget i en handling daterad den 9 juli 1999 lämnat uppgifter om
organisationen och strukturen i fråga om kartellen för vitamin B5 vilka bidrog avsevärt till att slå fast och/eller bekräfta
viktiga aspekter på överträdelsen. Mot denna bakgrund konstaterade kommissionen att Daiichi uppfyllde de villkor som anges
i avsnitt D.2 första strecksatsen i meddelandet om samarbete och beviljade Daiichi en nedsättning med 35 procent av det bötesbelopp
som företaget skulle ha ålagts om det inte hade samarbetat med kommissionen (punkterna 749, 750 och 764 i beslutet).
23     De böter som ålades i artikel 3 i beslutet för överträdelse beträffande vitamin B5 fastställdes enligt följande:
–       Roche: 54 miljoner euro.
–       BASF: 34,02 miljoner euro.
–       Daiichi: 23,4 miljoner euro.

Förfarandet och parternas yrkanden
24     Sökanden har väckt förevarande talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 8 februari 2002.
25     På grundval av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (fjärde avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet
och att, inom ramen för de åtgärder för processledning som anges i artikel 64 i rättegångsreglerna, ställa vissa skriftliga
frågor till parterna. Dessa har besvarat frågorna inom angiven tid.
26     Parterna utvecklade talan och svarade på förstainstansrättens muntliga frågor vid förhandlingen den 23 februari 2005.
27     Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall
–       ogiltigförklara artikel 3 f i beslutet, eller
–       i andra hand, väsentligt nedsätta de böter som ålagts sökanden, och
–       förplikta svaranden att ersätta rättegångskostnaderna.
28     Svaranden har yrkat att förstainstansrätten skall
–       ogilla talan, och
–       förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Rättslig bedömning
29     Sökanden har vare sig bestritt de faktiska omständigheterna i beslutet eller kommissionens slutsats att dessa omständigheter
utgör en överträdelse av artikel 81.1 EG och artikel 53.1 i EES-avtalet. Sökanden har preciserat att dess yrkande i första
hand gäller fullständig ogiltigförklaring av artikel 3 f i beslutet, då kommissionen borde beviljat sökanden total immunitet
enligt avsnitt B i meddelandet om samarbete och då kommissionens fastställelse av de böter som ålagts sökanden är behäftad
med ett stort antal fel. Sökanden har i andra hand gjort gällande att dessa fel åtminstone motiverar att förstainstansrätten,
med utövande av sin fulla prövningsrätt, väsentligt nedsätter bötesbeloppen.
30     Sökanden har åberopat tre grunder till stöd för sina yrkanden. Genom den första grunden har sökanden anfört att fastställande
av utgångspunkten för böterna till 20 miljoner euro innehåller flera uppenbart oriktiga bedömningar, en ”felaktig tillämpning
av gällande rätt på de faktiska omständigheterna”, åsidosättande av riktlinjerna samt åsidosättande av principen om likabehandling
och av proportionalitetsprincipen. Genom den andra grunden har företaget gjort gällande att kommissionen gjort en uppenbart
oriktig bedömning, gjort en ”felaktig tillämpning av gällande rätt på de faktiska omständigheterna” och åsidosatt riktlinjerna,
då den inte tillerkände företaget några förmildrande omständigheter på grund av att företaget endast delvis respekterat kartellavtalen
beträffande vitamin B5. I sin tredje grund har företaget åberopat att kommissionen gjort en uppenbart oriktig bedömning, gjort
en ”felaktig tillämpning av gällande rätt på de faktiska omständigheterna” och åsidosatt meddelandet om samarbete samt principen
om likabehandling vid sin bedömning av sökandens samarbete under det administrativa förfarandet.
1.
Den första grunden: Fastställelse av utgångspunkten för böterna

Parternas argument
31     Förevarande grund avser fastställelse av utgångspunkten för de böter som ålagts sökanden till 20 miljoner euro (se punkterna
12–14 ovan). Grunden kan delas upp i tre delgrunder.
32     Genom den första delgrunden har sökanden gjort gällande att kommissionen gjort en uppenbart oriktig bedömning, gjort en ”felaktig
tillämpning av gällande rätt på de faktiska omständigheterna” och åsidosatt meddelandet om samarbete genom att inte placera
sökanden i den tredje kategorin, efter Roche och BASF, när den fastställde utgångspunkten för böterna i förhållande till överträdelsens
svårighetsgrad.
33     Sökanden har framför allt påpekat att det enligt riktlinjerna (punkt 1 A fjärde stycket) är ”nödvändigt att beakta de överträdande
företagens ekonomiska kapacitet att vålla andra aktörer, särskilt konsumenterna, betydande skada”.
34     I detta avseende har sökanden kritiserat kommissionen för att ha fastställt samma utgångspunkt för böterna för sökanden som
för Roche, vilken är högre än samma utgångspunkt för BASF, utan att ha beaktat att Roche och BASF hade kapacitet att vålla
betydligt större skada i konkurrenshänseende än sökanden, vilket kommissionen var medveten om.
35     Det framgår av punkt 592 i själva beslutet att Roche och BASF i egenskap av tillverkare av ”förblandningar” (en produkt som
används i ett senare skede i tillverkningsprocessen vid tillverkning av djurfoder där vitaminer utgör en viktig del) och leverantörer
av vitaminer till andra förblandare, kunde pressa marginalerna för kunder som tillverkar förblandningar och faktiskt eller
potentiellt skada sina kunders verksamhet genom att öka priset på vitaminer gentemot dem. BASF, men framför allt Roche, hade
såsom tillverkare av samtliga vitaminer möjlighet att driva bort tillverkare av endast ett vitamin från marknaden genom att
sätta ett underpris på just det vitaminet och täcka mellanskillnaden genom priset på andra vitaminer. Det följer av punkt
716 i beslutet att Roches och BASF:s övergripande förmåga att genomföra och vidhålla konkurrensbegränsande avtal ökade avsevärt
genom att de hade ett brett utbud av produkter på separata men närbesläktade produktmarknader. Sökanden, som inte hade samma
vertikala integration och inte hade samma utbud av vitaminer som Roche och BASF, borde därmed ha placerats i en tredje kategori
efter dessa båda företag. En lägre utgångspunkt för böterna än för dessa borde därför ha fastställts för sökanden.
36     Genom sin andra delgrund, som åberopats subsidiärt, har sökanden gjort gällande att kommissionen gjort en uppenbart oriktig
bedömning, gjort en ”felaktig tillämpning av gällande rätt på de faktiska omständigheterna” och åsidosatt principen om likabehandling
genom att inte placera sökanden i den andra kategorin tillsammans med BASF då den fastställde utgångspunkten för böterna i
förhållande till överträdelsens svårighetsgrad.
37     Sökanden har i detta avseende påpekat att kommissionen i punkt 680 i beslutet placerat de aktuella företagen i olika grupper
på grundval av en jämförelse av den totala globala omsättningen för varje produkt under det sista fulla kalenderåret för överträdelsen.
För vitamin B5 gäller det år 1998.
38     En enkel jämförelse av Roches, BASF:s och sökandens totala omsättning och marknadsandelar år 1998 för detta vitamin visar
att Daiichi borde placerats i samma kategori som Roche och BASF och att kommissionen således gjort en uppenbart oriktig bedömning.
39     Sökanden har betonat att enligt tabellen för vitamin B5 i punkt 123 i beslutet hade de respektive tillverkarna följande totala
omsättning år 1998: Roche 57 miljoner euro, Daiichi 43 miljoner euro, BASF 34 miljoner euro, övriga 32 miljoner euro. Sökanden
har påpekat att företagets omsättning för vitamin B5 var 14 miljoner euro lägre än Roches omsättning och endast översteg BASF:s
motsvarande omsättning med 9 miljoner euro. Roches omsättning var således 33 % högre än sökandens och BASF:s omsättning 21 %
lägre än sökandens.
40     Sökanden har vidare preciserat att företagens globala marknadsandelar år 1998, beräknade på grundval av den omsättning som
nämns i föregående punkt, var följande: Roche 34,3 procent , Daiichi 25,9 procent, BASF 20,5 procent, övriga 19,3 procent.
Daiichi har härvid understrukit att bolagets marknadsandel på global nivå år 1998 var 8,4 procentenheter lägre än Roches marknadsandel
och knappt 5,4 procentenheter högre än BASF:s motsvarande marknadsandel.
41     Sökanden har vidare tillagt att även om andra kriterier skulle ha tillämpats, såsom till exempel omsättningen inom EES år
1998, marknadsandelar på EES-marknaden år 1998 eller marknadsandelar på EES-marknaden under den period överträdelserna pågick,
nämligen åren 1991–1998, skulle detta endast ha lett till slutsatsen att sökanden inte borde placerats i samma kategori som
Roche, utan snarare i samma kategori som BASF. Det är endast vid användning av kriteriet med globala marknadsandelar under
den period överträdelserna pågick, under åren 1991–1998, som sökandens marknadsställning i procentuellt hänseende är närmare
Roches än BASF:s ställning.
42     Med hänsyn till att sökandens och BASF:s omsättning och marknadsandelar är relativt lika borde utgångspunkten för de böter
som ålagts sökanden inte ha överstigit 14 miljoner euro.
43     Beslutet strider enligt sökanden för det andra mot principen om likabehandling på grund av att det samtidigt behandlar olika
situationer (sökandens och Roches situationer) lika och liknande situationer (sökandens och BASF:s situationer) olika utan
att det föreligger några möjliga objektiva skäl härför. Principen om likabehandling har vidare åsidosatts genom att sökanden
placerats i den första kategorin vad gäller kartellen för vitamin B5 (där utgångspunkten för böterna fastställdes till 20
miljoner euro) medan BASF, under i allt väsentligt motsvarande faktiska omständigheter, placerats i den andra kategorin vad
gäller kartellen för vitamin B2 (där utgångspunkten för böterna fastställts till 10 miljoner euro).
44     Sökanden har härvid betonat att bolagets omsättning och andel av världsmarknaden för vitamin B5 år 1998 var lägre än BASF:s
motsvarande omsättning och marknadsandel på världsnivå för vitamin B2, vilka beaktats i beslutet, för att dela in medlemmarna
i kartellen för den senare vitaminen i olika kategorier. Även om man utgår från den globala marknadsandelen för den aktuella
produkten under hela den period som överträdelsen pågick (ett kriterium som alltså inte användes i beslutet), borde sökanden
ha placerats i den andra kategorin i fråga om överträdelsen beträffande vitamin B5 för att principen om likabehandling skall
anses iakttagen. Enligt sökanden var företagets genomsnittliga marknadsandel under den period som överträdelsen beträffande
vitamin B5 pågick (29 procent) identisk med BASF:s andel av marknaden för vitamin B2 under tiden överträdelsen på denna marknad
pågick. Såväl sökanden som BASF befann sig på sina respektive marknader mitt emellan den första och den tredje aktören i storlek.
45     Genom sin tredje delgrund, som anförts subsidiärt, har sökanden anfört att kommissionen åsidosatt proportionalitetsprincipen
då den fastställde utgångspunkten för böterna i förhållande till överträdelsens svårighetsgrad genom att inte placera sökanden
i en separat kategori, mellan Roche och BASF, med en utgångspunkt för böterna som låg mellan de utgångspunkter som fastställts
för Roche respektive BASF, men närmare den som fastställts för BASF.
46     Sökanden har påpekat att kommissionen, i sitt beslut 1999/210/CE av den 14 oktober 1998 om ett förfarande enligt artikel 85
i EG-fördraget (Ärende nr IV/F-3/33.708 – British Sugar plc, ärende nr IV/F-3/33.709 - Tate & Lyle plc, ärende nr IV/F-3/33.710
– Napier Brown & Company Ltd, ärende nr IV/F‑3/33.711 – James Budgett Sugars Ltd) (EGT L 76, s. 1, nedan kallat beslutet i
målet British Sugar), inte tvekade att skilja mellan tre kategorier av tillverkare för att fastställa utgångspunkten för böterna
i förhållande till överträdelsens svårighetsgrad. Sökanden har understrukit att Tate & Lyle placerats i en andra kategori,
efter British Sugar, trots att de tillsammans hade en andel motsvarande 90 % av de två aktuella marknaderna (industri- och
detaljsocker i Förenade kungariket) där British Sugar hade mellan 51 och 54 procent av marknaden och Tate & Lyle mellan 38
och 40 procent. Deras respektive ställning låg i konkurrenshänseende jämförelsevis närmre de andra två aktörernas ställning
på marknaden, vilka tillsammans innehade 6–11 procent av densamma och vilka placerats i en tredje kategori.
47     Svaranden anser sig inte ha gjort någon uppenbart oriktig bedömning då den placerade sökanden i den första kategorin beträffande
överträdelsen för vitamin B5 tillsammans med Roche. Svaranden anser sig inte heller ha åsidosatt vare sig riktlinjerna, principen
om likabehandling eller proportionalitetsprincipen.

Förstainstansrättens bedömning
Inledande anmärkningar
48     Förstainstansrätten noterar inledningsvis att det följer av punkterna 655–775 i beslutet att de böter som kommissionen ålagt
på grund av överträdelserna av artikel 81.1 EG och artikel 53.1 i EES-avtalet har ålagts med stöd av artikel 15.2 i förordning
nr 17. Även då det i beslutet inte direkt hänvisas till riktlinjerna har kommissionen fastställt bötesbeloppen med tillämpning
av den metod som definieras i dessa riktlinjer.
49     Även om kommissionen vid fastställelsen av varje bötesbelopp har ett utrymme för skönsmässig bedömning och således inte är
skyldig att tillämpa en exakt matematisk formel (förstainstansrättens dom av den 6 april 1995 i mål T-150/89, Martinelli mot
kommissionen, REG 1995, s. II-1165, punkt 59), får den inte avvika från de regler som den själv ålagt sig (se analogt förstainstansrättens
dom av den 17 december 1991 i mål T-7/89, Hercules Chemicals mot kommissionen, REG 1991, s. II‑1711, punkt 53, svensk specialutgåva,
volym 11, s. II-83, fastställd efter överklagande genom domstolens dom av den 8 juli 1999 i mål C‑51/92 P, Hercules Chemicals
mot kommissionen, REG 1999, s. I‑4235). Eftersom syftet med riktlinjerna är att precisera vilka kriterier kommissionen, med
iakttagande av högre stående bestämmelser i normhierarkin, avser att beakta då den utövar sin rätt att göra skönsmässiga bedömningar
vid fastställandet av bötesbeloppen, måste den därför verkligen beakta lydelsen i riktlinjerna för beräkning av böter, särskilt
avseende de tvingande delarna (förstainstansrättens dom av den 8 juli 2004, i de förenade målen T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00
och T‑78/00, JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. II-0000, punkt 537).
50     Enligt den metod som anges i riktlinjerna skall kommissionen, vid beräkningen av de bötesbelopp som skall åläggas de berörda
företagen, som utgångspunkt ta ett belopp som fastställts med hänsyn till överträdelsens allvar. Vid bedömningen av överträdelsens
allvar skall man beakta överträdelsens art, dess konkreta påverkan på marknaden, om den är mätbar, och omfattningen av den
relevanta geografiska marknaden (punkt 1 A första stycket). Överträdelserna delas då in i tre kategorier, nämligen mindre
allvarliga överträdelser, vilka kan beivras med böter från 1 000 till 1 miljon euro, allvarliga överträdelser, vilka kan beivras
med böter från 1 miljon till 20 miljoner euro, och mycket allvarliga överträdelser, vilka kan beivras med böter över 20 miljoner
euro (punkt 1 A andra stycket första till tredje strecksatserna). Inom var och en av dessa kategorier gör sanktionsskalorna
i riktlinjerna det möjligt att variera behandlingen av företagen alltefter arten av de överträdelser de begått (punkt 1 A
tredje stycket). Det är vidare nödvändigt enligt riktlinjerna att beakta de överträdande företagens ekonomiska kapacitet att
vålla andra aktörer, särskilt konsumenterna, betydande skada och att fastställa bötesbeloppet till en nivå som säkerställer
att böterna är tillräckligt avskräckande (punkt 1 A fjärde stycket).
51     Inom var och en av de ovan angivna kategorierna av överträdelser kan det vara nödvändigt att i vissa fall variera de belopp
som fastställs för att ta hänsyn till den särskilda vikten, och således den faktiska påverkan på konkurrensen, av varje företags
förfarande i samband med överträdelsen, särskilt när det är stor skillnad i storleken på de företag som begått en överträdelse
av samma slag och att anpassa utgångspunkten för grundbeloppet utifrån varje företags särskilda egenskaper (punkt 1 A sjätte
stycket).
52     Sökanden har i förevarande fall varken bestritt att den överträdelse beträffande vitamin B5 som kommissionen lagt företaget
till last i beslutet skulle vara mycket allvarlig eller de bedömningar som kommissionen grundat sig på beträffande överträdelsernas
art, deras faktiska inverkan på marknaden samt den relevanta geografiska marknadens storlek, för att nå slutsatsen att dessa
är mycket allvarliga (punkterna 662–674 i beslutet).
53     Sökanden har inte heller ifrågasatt det kriterium som kommissionen använt (punkt 675) vid fastställandet av utgångspunkten
för böterna och som innebär att hänsyn tas till storleken på var och en av de olika vitaminmarknaderna. Tillämpningen av detta
kriterium har huvudsakligen inneburit att grundbeloppet för de böter som ålagts företagen i den första kategori av företag
som kommissionen fastställt för varje överträdelse har varierats i förhållande till storleken på respektive marknad.
54     Den kritik som sökanden har framfört i förevarande grund gäller den differentierade behandling som, i enlighet med punkt 1
A fjärde och sjätte styckena i riktlinjerna, gjorts vid fastställelse av den individuella utgångspunkten för böterna för varje
medlem i kartellen för vitamin B5.
55     Det följer av punkterna 679–681 i beslutet att kommissionen i förevarande fall gjort en differentierad behandling i enlighet
med metoden att dela in företagen i olika kategorier, att kommissionen vid denna indelning använt kriteriet om respektive
företags relativa betydelse på varje relevant berörd marknad och vid tillämpningen av kriteriet utgått från respektive företags
globala omsättning för den aktuella produkten.
56     Sökanden har inte bestritt principen med indelning av medlemmarna i en kartell i flera kategorier och att samma utgångspunkt
för beräkning av böterna används för de medlemmar som ingår i samma kategori. Sökanden motsätter sig däremot hur företaget
rent konkret placerats, nämligen i den första kategorin tillsammans med Roche, medan BASF placerats i den andra kategorin.
Sökanden menar att företaget borde ha placerats i en tredje kategori, efter Roche och BASF (första delgrunden) eller, i andra
hand, att det borde placerats i den andra kategorin tillsammans med BASF (andra delgrunden) eller, i tredje hand, att det
borde ha placerats i en mellankategori mellan Roche och BASF (tredje delgrunden).
Den första delgrunden
57     Genom den första delen av förevarande grund har sökanden i huvudsak gjort gällande att kommissionen gjort en uppenbart oriktig
bedömning och åsidosatt kriteriet beträffande de överträdande företagens ekonomiska kapacitet att vålla andra aktörer betydande
skada (punkt 1 A fjärde stycket i riktlinjerna) när den delade in medlemmarna i kartellen för vitamin B5 i olika kategorier.
Kommissionen underlät att beakta två kriterier som enligt sökanden var av stor vikt vid jämförelsen av de tre företagens kapacitet
i detta hänseende, nämligen det faktum att Roche och BASF, som var vertikalt integrerade, hade möjlighet att pressa marginalerna
för sina konkurrenter på marknaderna för förblandningar i senare led genom att höja priset på vitamin B5, samt den omständigheten
att dessa företag, som tillverkar en stor mängd vitaminer, hade möjlighet att ta ut underpris på marknaden för vitamin B5
och täcka förlusterna genom att höja priset på andra vitaminer.
58     Förstainstansrätten erinrar härvid om att analysen av ”de överträdande företagens ekonomiska kapacitet att vålla andra aktörer,
särskilt konsumenterna, betydande skada”, som kommissionen är skyldig att göra enligt punkt 1 A fjärde stycket i riktlinjerna,
är en nödvändig del av utvärderingen av överträdelsens svårighetsgrad. Analysen medför en bedömning av företagens verkliga
inflytande på den berörda marknaden, det vill säga deras möjlighet att påverka denna. I detta avseende är de berörda företagens
andelar, volym- och värdemässigt, av den aktuella marknaden ett relevant bedömningskriterium då det gör det möjligt att fastställa
vilket inflytande vart och ett av företagen har på marknaden (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 17 december
1998 i mål C‑185/95 P, Baustahlgewebe mot kommissionen, REG 1998, s. I‑8417, punkt 139, och förstainstansrättens dom av den
9 juli 2003, i mål T‑220/00, Cheil Jedang mot kommissionen, REG 2003, s. II‑2473, punkt 88).
59     Sökanden har förvisso medgett att det är relevant att beakta respektive företags relativa betydelse på varje berörd marknad
vid tillämpning av punkt 1 A fjärde stycket i riktlinjerna i förevarande fall. Detsamma gäller företagens omsättning och deras
motsvarande andelar av världsmarknaden för vitamin B5 vid bedömningen av denna betydelse. Det enda sökanden har anfört i den
första delen av förevarande grund är att kommissionen underlåtit att beakta dels att Roche och BASF var vertikalt integrerade,
dels omfattningen av deras vitaminutbud.
60     Förstainstansrätten finner härvid att ett företags marknadsandel förvisso utgör en ungefärlig anvisning om företagets inverkan
på marknaden och att andra faktorer kan vara av vikt för att bedöma detta inflytande på ett mera utförligt och precist sätt,
såsom sker till exempel vid bedömningen av en dominerande ställning i den mening som avses i artikel 82 EG (domstolens dom
av den 13 februari 1979 i mål 85/76, Hoffmann-La Roche mot kommissionen, REG 1979, s. 461, punkt 48; svensk specialutgåva,
volym 4, s. 315).
61     När kommissionen gör sin bedömning av överträdelsens svårighetsgrad och fastställer utgångspunkten för böterna, är det emellertid
lämpligt att den grundar sin utvärdering av de överträdande företagens faktiska ekonomiska kapacitet att vålla andra aktörer
betydande skada på uppgifter om omsättning och marknadsandelar på den berörda marknaden, såvida inte särskilda omständigheter,
såsom till exempel marknadens speciella egenskaper, medför att uppgifterna skall anses mindre viktiga och kräver att andra
relevanta omständigheter beaktas vid bedömningen av företagens marknadsinflytande.
62     Sökanden har emellertid inte gjort gällande att några sådana särskilda omständigheter föreligger i detta fall utan har under
förhandlingen medgett att företagens uppdelning i kategorier grundade på den globala omsättningen för vitamin B5 omfattas
av kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning.
63     Vertikal integration och omfattningen av produktutbudet kan förvisso i förekommande fall utgöra relevanta omständigheter för
att bedöma ett företags inflytande på marknaden och även utgöra ytterligare tecken på sådant inflytande i förhållande till
marknadsandelarna (se vad gäller vertikal integration till exempel domstolens dom av den 14 februari 1978 i mål 27/76, United
Brands mot kommissionen, REG 1978, s. 207, punkterna 67–72 och 78–81, svensk specialutgåva, volym 4, s. 9, och, vad gäller
omfattningen av produktutbudet, domstolens dom av den 9 november 1983, i mål 322/81, Michelin mot kommissionen, REG 1983 s. 3461,
punkterna 55 och 56; svensk specialutgåva, volym 7, s. 351). De argument som sökanden har anfört beträffande Roches och BASF:s
vertikala integration och omfattningen av deras produktutbud visar emellertid inte att företagen åtnjöt några särskilda och
betydande konkurrensfördelar på den berörda marknaden.
64     Vad gäller den vertikala informationen har sökanden endast anfört att Roche och BASF genom att höja priset på vitamin B5 kunde
pressa marginalerna för tillverkarna av förblandningar, som köper detta vitamin och konkurrerar med Roche och BASF på marknaden
för förblandningar i senare led. Det skall i detta hänseende påpekas att även sökanden, i egenskap av leverantör av vitamin
B5, hade möjlighet att pressa marginalerna. Den enda skillnaden var att då sökanden inte var verksam på marknaden för förblandningar,
kunde företaget inte dra nytta av detta för att stärka sin ställning på denna marknad i ett senare led. Skillnaden hänger
dock snarare samman med de tre företagens vilja att höja priset på vitamin B5 än det inflytande de kunde utöva på denna produktmarknad.
65     Sökanden har hänvisat till omfattningen av vitaminutbudet som stöd för sitt påstående att Roche och BASF hade möjlighet att
ta ut underpriser för vitamin B5 tack vare intäkterna från marknaderna för andra vitaminer, vilka utgjorde separata men närbesläktade
produktmarknader. Det är härvid tillräckligt att notera att möjligheten att ta ut underpris inte kan presumeras enbart utifrån
den omständigheten att det aktuella företaget tillverkar ett större antal likartade produkter än sina konkurrenter. Sökanden
har i sin argumentation för övrigt betonat att företaget endast tillverkade två vitaminer. Det följer av punkterna 107 och
108 i beslutet att sökandens tillverkning inte var begränsad till vitamin B5 och B6 utan omfattade ”en rad olika receptbelagda
läkemedel, receptfria hälsoprodukter och veterinärmedicinska produkter” och att under år 1998, det sista fulla kalenderåret
för överträdelsen, uppgick sökandens totala försäljning till 1 920 miljoner ecu, varav endast 43 miljoner ecu avsåg vitamin
B5 enligt den tabell som återfinns i punkt 123 i beslutet. Sökanden har emellertid inte på något sätt förklarat varför finansiering
av ett eventuellt priskrig beträffande en produkt endast kan ske med hjälp av intäkter från likartade produkter.
66     Under dessa förhållanden har sökanden inte styrkt att kommissionen har gjort en uppenbart oriktig bedömning eller åsidosatt
riktlinjerna genom att, då den delade in medlemmarna i kartellen beträffande vitamin B5 i kategorier, inte beakta att Roche
och BASF är aktiva på marknaden för förblandningar och på ett stort antal vitaminmarknader. Den första delen av den första
grunden kan således inte godtas.
Den andra och den tredje delgrunden
67     Sökanden har i den andra delen av förevarande grund gjort gällande att tillämpningen av det kriterium som angavs i beslutet,
om kartellmedlemmarnas relativa betydelse på varje relevant berörd marknad med hjälp av uppgifter beträffande global omsättning
och globala marknadsandelar för den aktuella produkten under det sista fulla kalenderåret för överträdelsen, borde ha medfört
att kommissionen placerade Daiichi i den andra kategorin tillsammans med BASF. Företagets placering i den första kategorin
tillsammans med Roche är följden av en uppenbart oriktig bedömning och är oförenlig med principen om likabehandling.
68     Förstainstansrätten noterar att sökandens anmärkningar i stor utsträckning grundas på det felaktiga antagandet att kommissionen
i beslutet bedömt företagens relativa betydelse på den berörda marknaden med hjälp av uppgifter från år 1998.
69     Det är riktigt att kommissionen i punkt 681 i beslutet angett att den beaktade ”den totala globala omsättningen för varje
produkt under det sista fulla kalenderåret för överträdelsen”, det vill säga i förevarande fall år 1998 för vitamin B5.
70     Av andra delar i beslutet framgår emellertid – vilket sökanden i princip bekräftat som svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten
inom ramen för vidtagna åtgärder för processledning – att kommissionen, då den placerade företagen i olika kategorier för
var och en av de överträdelser för vilka placeringar i olika kategorier gjorts i beslutet, utgått från företagens globala
marknadsandelar under hela den period då överträdelserna pågick.
71     I punkt 682 i beslutet anges att ”de faktorer som är relevanta för fastställandet av vilken kategori som är tillämplig på
varje enskild tillverkare” redovisas ”separat för varje vitaminprodukt” i punkterna 683–696.
72     Av dessa punkter framgår vad gäller var och en av överträdelserna beträffande vitamin A, E, B 2, B 5, C och D 3 att kommissionen
identifierat två kategorier med tillämpning av ”kriteriet om ett företags relativa betydelse på den berörda marknaden” och
fastställt utgångspunkten för böterna ”med beaktande av [dessa] kategorier”. För att placera respektive företag i den första
eller den andra kategorin för varje överträdelse utgick kommissionen från marknadsandelarna. De uppgifter som återges i punkterna
691och 693 i beslutet visar emellertid att dessa marknadsandelar inte erhållits utifrån uppgifter om global omsättning för
den aktuella produkten under det sista fulla kalenderåret för överträdelsen (vilka anges utanför parentesen i den andra kolumnen
i tabellerna över de olika vitaminmarknaderna i punkt 123 i beslutet) utan utgör företagens genomsnittliga marknadsandelar
under i princip hela den period överträdelsen pågick (dessa marknadsandelar anges inom parentes i den andra kolumnen i samma
tabeller).
73     Under dessa omständigheter finner förstainstansrätten att hänvisningen till det sista fulla kalenderåret för överträdelsen
i punkt 681 i beslutet, vilket är ett rent skrivfel, saknar relevans och således inte ingår i motiveringen till företagens
placering i den ena eller den andra kategorin.
74     Förstainstansrätten noterar även att sökanden inte på något sätt ifrågasatt att det var relevant att beakta uppgifter från
hela den period under vilken överträdelserna pågick för att dela in företagen i kategorier utifrån deras relativa betydelse
på varje berörd marknad. Att detta är relevant kan inte på allvar ifrågasättas, då det för kommissionen var fråga om att bedöma
allvaret av överträdelser som varje företag begått under flera år. Sökanden har i sina skrivelser påpekat att uppdelningen
i kategorier i beslutet inte grundades på uppgifter från hela den period under vilken överträdelserna pågick men har ändock
hävdat att ett beaktande av dessa uppgifter, vilket sökanden inte motsatt sig, alltid mynnade ut i slutsatsen att sökanden
enligt principen om likabehandling skulle placeras i den andra kategorin tillsammans med BASF (se slutet av punkt 44 ovan).
75     Under förhandlingen uttryckte sökanden tvivel beträffande tillförlitligheten av de uppgifter som återges i beslutet beträffande
företagens marknadsandelar under hela den period då överträdelsen pågick. Uppgifternas ursprung var enligt sökanden okänt
då företaget aldrig lämnat dessa uppgifter till kommissionen. Sökanden menar därför att det endast kan röra sig om beräkningar
som kommissionen gjort och därför inte utan vidare kontroll kan anses utgöra användbar bevisning.
76     Invändningen har anförts för sent och kan således inte tas upp till prövning enligt artikel 48.2 i förstainstansrättens rättegångsregler.
Sökanden hade nämligen möjlighet att anföra invändningen redan i sin ansökan, i vilken företaget i stället till och med grundat
sig på uppgifter från hela den period under vilken överträdelsen pågick – och närmare bestämt uppgifter om andelar av EES-marknaden
under åren 1991–1998, vilka återfinns i den tredje kolumnen i tabellen över vitamin B5 i punkt 123 i beslutet – som stöd för
argumentet beträffande en uppenbart oriktig bedömning i den andra delen av förevarande grund (se punkt 41 ovan). Även om invändningen
skulle kunna tas upp till prövning skulle den inte kunna vinna framgång, då sökanden endast framfört en vag kritik mot tillförlitligheten
av de aktuella uppgifterna utan att åberopa några bevis härför.
77     Av det ovan anförda följer att det saknas stöd för de argument som sökanden anfört, inom ramen för den andra delen av förevarande
grund, beträffande den successiva jämförelsen av global omsättning, globala marknadsandelar samt omsättning och marknadsandelar
på EES-marknaden för medlemmarna i kartellen för vitamin B5 under år 1998 (se punkterna 38–41 ovan).
78     Vad gäller den jämförelse av marknadsandelar på EES-marknaden under den period då överträdelsen pågick, nämligen åren 1991–1998,
som sökanden själv gjort (se punkt 41 ovan), saknar även denna relevans, då sökanden inte bestritt kommissionens val att utgå
från global omsättning och globala marknadsandelar för den berörda vitaminprodukten för att göra en differentierad behandling
då kommissionen fastställde utgångspunkten för böterna. Ett sådant val kan inte klandras, dels med hänsyn till att den aktuella
geografiska marknaden var global (se punkt 73 i beslutet), vilket sökanden inte bestritt, dels för att hela kartellen var
världsomspännande. Förstainstansrätten noterar i förbigående att den aktuella kartellen syftade till att tilldela de olika
medlemmarna globala och regionala försäljningskvoter (inklusive en europeisk kvot) (se punkterna 301 och 305 i beslutet).
Omsättningen eller marknadsandelen på EES-marknaden var därför av föga relevans även för det fall den geografiska omfattningen
av den berörda produktmarknaden vore begränsad till EES-marknaden (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom
av den 29 april 2004 i de förenade målen  T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01–T‑246/01, T‑251/01 och T‑252/01, Tokai Carbon m.fl.
mot kommissionen, REG 2004, s. II-0000, punkterna 195–200).
79     Förstainstansrätten konstaterar emellertid att sökanden inte påstått att en korrekt bedömning av företagens relativa betydelse
på världsmarknaden för vitamin B5 med hjälp av deras genomsnittliga globala marknadsandelar under hela den period som överträdelserna
pågick medförde att sökanden skulle placeras i den andra kategorin tillsammans med BASF. Sökanden har tvärtom själv varit
tvungen att medge att dess ställning (29 procent) utifrån dessa uppgifter var närmare Roches ställning (36 procent) än BASF:s
motsvarande ställning (21 procent), även om det endast rörde sig om en enda procentenhet (se punkt 41 ovan).
80     Sökanden har därför inte styrkt att kommissionen gjort en uppenbart oriktig bedömning genom att inte placera företaget i den
andra kategorin tillsammans med BASF.
81     Förstainstansrätten kommer nu att pröva anmärkningen i den andra delen av förevarande grund beträffande åsidosättande av principen
om likabehandling tillsammans med anmärkningen i den tredje delen av förevarande grund om åsidosättande av proportionalitetsprincipen.
Anmärkningarna kommer endast att prövas i den mån de är relevanta, det vill säga om de subsidiärt grundas på uppgifter om
de berörda företagens globala marknadsandelar under hela den period som överträdelserna pågick.
82     Sökanden menar att principen om likabehandling åsidosatts på grund av att företaget, vad gäller överträdelsen beträffande
vitamin B5, placerats i den första kategorin tillsammans med Roche, trots att sökandens situation inte kunde jämföras med
Roches situation, och vidare att företaget behandlats annorlunda än BASF, trots att detta företags situation påminde om sökandens.
Principen om likabehandling har vidare enligt sökanden åsidosatts genom att BASF placerades i den andra kategorin vad gäller
överträdelsen beträffande vitamin B2 trots att dess situation i fråga om denna överträdelse påminde om sökandens situation
med avseende på överträdelsen beträffande vitamin B5 (se punkt 44 ovan). Slutligen har principen om likabehandling åsidosatts
av det faktum att sökanden inte placerades i en kategori mellan Roche och BASF.
83     Det skall härvid understrykas att sökanden inte i sig kritiserat den metod som består i att dela in medlemmarna i en kartell
i kategorier för att göra en differentierad behandling vid fastställandet av utgångspunkten för böterna. Denna metod, som
för övrigt i principiellt hänseende har godkänts i förstainstansrättens praxis trots att den inte tar hänsyn till skillnaden
i storlek mellan företag inom samma kategori (förstainstansrättens domar av den 19 mars 2003, i mål T‑213/00, CMA CGM m.fl.
mot kommissionen, REG 2003, s. II‑913, punkt 385, och domen i det ovannämnda målet Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen, punkt 217)
medför emellertid att utgångspunkten för böterna för företag i samma kategori fastställs till ett schablonbelopp.
84     Vid en sådan indelning i kategorier skall förvisso likabehandlingsprincipen iakttas. Enligt denna princip är det inte tillåtet
att behandla jämförbara situationer olika eller att behandla olika situationer lika, såvida det inte finns sakliga skäl för
en sådan behandling. Det följer vidare av rättspraxis att bötesbeloppet skall stå i proportion till de omständigheter som
beaktats vid bedömningen av överträdelsens svårighetsgrad (se domen i det ovannämnda målet Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen,
punkt 219 och där angiven rättspraxis).
85     Vid prövningen av om en sådan uppdelning av kartellmedlemmarna i olika kategorier överensstämmer med likabehandlingsprincipen
och proportionalitetsprincipen skall förstainstansrätten, då den kontrollerar att kommissionen använt sitt utrymme för skönsmässig
bedömning på ett lagenligt sätt, emellertid endast kontrollera att uppdelningen är sammanhängande och sakligt motiverad (domarna
i de ovannämnda målen CMA CGM m.fl. mot kommissionen, punkterna 406 och 416, och Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen, punkterna 220
och 222) utan att helt ersätta kommissionens bedömning med sin egen.
86     Frånsett de överträdelser som gäller betakaroten och karotenoider, för vilka kommissionen inte ansåg det lämpligt att skapa
separata kategorier (se punkterna 695 och 696 i beslutet) gjorde kommissionen en uppdelning i två kategorier i beslutet för
varje konstaterad överträdelse: en första kategori med den största eller de största tillverkarna på världsmarknaden av den
aktuella vitaminen, och en andra kategori med övriga tillverkare av vitaminen ”som hade betydligt mindre andelar av världsmarknaden”
(se punkterna 683, 685, 687, 689, 691 och 693 i beslutet).
87     Förstainstansrätten anser att uppdelningen av tillverkare i två kategorier, de största och övriga, inte var ett olämpligt
sätt att beakta företagens relativa betydelse på marknaden i syfte att anpassa utgångspunkten för böterna, under förutsättning
att uppdelningen inte ger en starkt missvisande bild av de berörda marknaderna. Denna slutsats motsägs inte av att kommissionen
i beslutet i målet British Sugar (punkt 46 ovan), inom ramen för sitt stora utrymme för skönsmässig bedömning, använde en
annan fördelningsmetod då den beslutade att skapa tre kategorier i stället för två, då antalet aktörer i detta beslut och
fördelningen av deras marknadsandelar skiljde sig från fördelningen i förevarande mål.
88     När det gäller tillämpningen i beslutet av denna fördelningsmetod på respektive överträdelse delade kommissionen, med stöd
av företagens globala marknadsandelar (direkt uträknade med hjälp av den globala omsättningen för produkten under hela den
period då överträdelsen pågick), in företagen i följande två kategorier:
Vitaminer
Första kategorin
Största tillverkaren/na
(marknadsandelar)
Andra kategorin
Övrig(a) tillverkare
(marknadsandelar)
Vitamin A
44 %
32 % – 20 %
Vitamin E
43 % – 29 %
14 % – 10 %
Vitamin B 2
47 %
29 % – 12 %
Vitamin B 5
36 % – 29 %
21 %
Vitamin C
40 % – 24 %
8 % – 6 %
Vitamin D 3
40 % – 32 %
15 % – 9 %
89     Av dessa uppgifter framgår att kommissionen alltid placerat gränsvärdet där det föreligger störst skillnad, även om skillnaden
endast utgörs av en procentenhet. Kategorin med de största tillverkarna begränsades till ett enda företag endast då detta
företag hade en mycket stor marknadsandel (44 procent och 47 procent). Marknadsandelar om 29 procent har förvisso ansetts
tillhöra den första eller den andra kategorin, men den relativa ställningen för det företag som hade denna marknadsandel var
annorlunda; placeringen i den andra kategorin motsvarade en skillnad på 18 procentenheter i förhållande till den största tillverkaren
(vitamin B2), jämfört med en skillnad på endast 7 respektive 14 procentenheter för placering i den första kategorin (vitamin
B5 och E). Det enda fall där en marknadsandel på 24 procent motiverade att ett företag klassificerades som ”största tillverkare”
(vitamin C) motsvarar en skillnad på endast 16 procentenheter jämfört med det marknadsledande företaget och en högst marginell
ställning (8 och 6 procent) i förhållande till övriga tillverkare.
90     Vad närmare gäller överträdelsen beträffande vitamin B5, kunde kommissionen – med hänsyn till den begränsade skillnaden mellan
den största aktören Roche och sökanden (7 procentenheter) och Roches inte alltför stora marknadsandel – betrakta sökanden
såsom största tillverkare, i likhet med Roche men till skillnad från den tredje största aktören BASF. Kommissionens bedömning
är sammanhängande och sakligt motiverad och innebär inte något åsidosättande av vare sig principen om likabehandling eller
proportionalitetsprincipen. Kommissionen kunde följaktligen fastställa samma utgångspunkt för böterna som för Roche, vilken
var högre än utgångspunkten för BASF.
91     Vad vidare beträffar sökandens jämförelse mellan företagets roll i överträdelsen beträffande vitamin B5 och BASF:s roll i
överträdelsen beträffande vitamin B2, finner förstainstansrätten i likhet med vad svaranden med fog har påpekat, att dessa
situationer inte var jämförbara, vare sig på den grunden att företagens respektive marknadsandelar (29 procent) under hela
den period som överträdelsen pågick var desamma på båda marknaderna eller av det skälet att båda företagen befann sig mitt
emellan den största och den tredje största aktören på sina respektive marknader.
92     Eftersom det för kommissionen var fråga om att göra en bedömning av företagens relativa betydelse på varje marknad, kan de
två omständigheter som sökanden åberopat endast prövas med beaktande av marknadsandelarnas fördelning. Fördelningen var i
de två fall som undersökts inte jämförbar. Den största aktörens ställning var klart starkare i överträdelsen beträffande vitamin
B2. I fråga om överträdelsen beträffande vitamin B2 låg BASF:s marknadsandel (29 procent i likhet med Daiichi för vitamin
B5) dessutom närmare den tredje största aktörens marknadsandel (12 procent) än den största aktörens (47 procent), en skillnad
på 17 respektive 18 procentenheter. Vad däremot gäller överträdelsen beträffande vitamin B5, låg Daiichis marknadsandel (29
procent), såsom erinrats ovan, närmare den största aktörens (Roche, med 36 procent) än den tredje största aktörens (BASF,
med 21 procent). Det förelåg i detta fall en skillnad på 7 respektive 8 procentenheter.
93     Följaktligen var det, under antagandet att ett åsidosättande av principen om likabehandling kan åberopas vid tillämpning av
artikel 81 EG även i andra fall än då medlemmarna i en och samma kartell inte behandlats lika, objektivt motiverat att sökanden,
vad gäller överträdelsen beträffande vitamin B5, och BASF, vad gäller överträdelsen beträffande vitamin B2, placerades i olika
kategorier. Ovanstående princip har således inte åsidosatts.
94     Den andra och tredje delen av förevarande grund kan därför inte godtas.
95     Mot bakgrund av vad som anförts ovan kan talan inte vinna bifall på den första grunden.
2.
Den andra grunden: Huruvida det kan anses som en förmildrande omständighet att sökanden endast delvis har respekterat kartellavtalen

Parternas argument
96     Sökanden har gjort gällande att kommissionen gjort en uppenbart oriktig bedömning, en ”felaktig tillämpning av gällande rätt
på de faktiska omständigheterna”, och åsidosatt riktlinjerna då den inte såg det som en förmildrande omständighet att Daiichi
endast delvis har respekterat kartellavtalen beträffande vitamin B5, vilket enligt sökanden motiverar en väsentlig sänkning
av grundbeloppet för böterna (se punkt 18 ovan).
97     Sökanden har påpekat att det faktum ”att företaget i praktiken inte har tillämpat avtal eller förfaranden som utgör överträdelser”
utgör en förmildrande omständighet som logiskt sett bör medföra att bötesbeloppet sänks. Det vore politiskt riktigt av kommissionen
att ålägga ett företag som helt eller delvis motverkat det konkurrensbegränsande avtalet relativt sett lägre böter jämfört
med ett företag som fullt ut respekterat avtalet och som därmed orsakat en större skada i konkurrenshänseende.
98     För det första har sökanden anfört att företaget, i den handling som man på eget initiativ tillställde kommissionen den 9
juli 1999 och även i sitt svar på meddelandet om anmärkningar, visat att det mildrat effekterna av de överenskomna prishöjningarna
genom att inte genomföra eller i varje fall senarelägga tillämpningen av dem.
99     För det andra har sökanden gjort gällande att företaget inte minskat sin produktion i enlighet med vad som överenskommits
inom kartellen utan snarare regelbundet överskridit de budgetar som tilldelats företaget för Europa i större utsträckning
än vad Roche och BASF gjort. På så sätt bidrog sökanden till att tillfredsställa kundernas efterfrågan och att minska prispressen.
Under flera år exporterade sökanden dessutom mer kalcium-D-pantotenat (pantotensyra i ren form, nedan kallad D-Calpan) till
Europa än vad företaget uppgav för Roche och BASF inom ramen för kartellens informationsutbyte.
100   Sökanden har bestritt kommissionens slutsats i punkt 729 i beslutet att medlemmarna i kartellerna betraktade de kvoter de
tilldelats som minimivolymer. Vad gäller vitamin B5 motbevisas denna slutsats av den bevisning som sökanden förebragt kommissionen
i sin handling daterad den 9 juli 1999. Av denna framgår nämligen att de tilldelade kvoterna inte fick överskridas i någon
större mån.
101   För att styrka sina påståenden att företaget endast delvis respekterat avtalen och för att visa att detta inte var ett försök
att utnyttja kartellen för egen vinning utan ett sätt att begränsa de negativa effekterna i volym och prishänseende, har sökanden
för det tredje betonat att företaget inte hade något direkt ekonomiskt intresse av att delta i samarbetet beträffande vitamin
B5 och att skälet till att företaget deltog var rädsla för sanktionsåtgärder från Roches sida som hade kunnat försöka driva
ut Daiichi från marknaden för denna vitaminsort. Sökanden har påstått att företaget inte hade någon särskild önskan att höja
priset på D‑Calpan. Företaget fruktade dels att tillverkarna av förblandningar skulle byta till D-Calpan som importerats från
Kina eller till DL-calpan (ett ersättningsämne som innehåller upp till 45 procent D-Calpan och som endast används för foder)
som importerats från Japan eller Östeuropa. Vidare befarade företaget att möjligheten för självständiga tillverkare av förblandningar
att konkurrera med Roche och BASF skulle försvagas när det gäller försäljning av förblandningar till foderproducenter, vilket
skulle medföra att dessa tillverkare, som var sökandens största köpare av D-Calpan i Europa, allt snabbare drevs ut från marknaden.
102   Svaranden anser sig ha haft fog för att i beslutet inte tillerkänna sökanden de åberopade förmildrande omständigheterna och
har hänvisat till sin bedömning i punkterna 728 och 729 i beslutet (se punkt 18 ovan). Svaranden har tillagt att kriteriet
”att företaget i praktiken inte har tillämpat avtal eller förfaranden som utgör överträdelser” nämns bland de förmildrande
omständigheterna i riktlinjerna och har vidare påpekat att sökandens beteende i förevarande fall inte kan anses förmildrande,
eftersom sökanden enligt egen utsago delvis genomfört de prishöjningar som kartellen beslutat.

Förstainstansrättens bedömning
103   Med stöd av denna grund har sökanden yrkat nedsättning av bötesbeloppet med motiveringen att företaget i praktiken inte tillämpat
avtalen, vilket utgör en förmildrande omständighet enligt punkt 3 andra strecksatsen i riktlinjerna. Företaget har endast
delvis respekterat avtalen om pris och kvantitet. Anledningen härtill var ett försök att mildra verkningarna, av rädsla för
att kunder som tillverkar förblandningar i annat fall skulle vända sig till andra leverantörer eller annars försvagas i sin
konkurrenskraft gentemot Roche och BASF och på så vis drivas bort från marknaden för förblandningar. Kommissionen gjorde en
uppenbart oriktig bedömning och åsidosatte riktlinjerna då den inte sänkte bötesbeloppet av ovanstående skäl.
104   I punkt 728 i beslutet hänvisade kommissionen till förstainstansrättens dom av den 14 maj 1998 i mål T‑308/94, Cascades mot
kommissionen (REG 1998, s. II‑925, punkt 230). I denna dom fastslog förstainstansrätten att det faktum att ett företag, vars
deltagande i en prissamverkan tillsammans med sina konkurrenter har fastställts, inte har agerat på marknaden på det sätt
som det kommit överens om med sina konkurrenter, inte nödvändigtvis utgör en förmildrande omständighet vid fastställandet
av bötesbeloppets storlek.
105   Det skall påpekas att förstainstansrättens överprövning i den ovannämnda domen avsåg ett kommissionsbeslut vari riktlinjerna
inte tillämpats, eftersom dessa ännu inte antagits då beslutet fattades. I riktlinjerna föreskrivs uttryckligen att det faktum
att ett konkurrensbegränsande avtal i praktiken inte tillämpats skall beaktas som en förmildrande omständighet. Såsom redan
angetts i punkt 49 ovan följer det av fast rättspraxis att kommissionen inte får avvika från de regler som kommissionen själv
ålagt sig. Den omständigheten att en kartellmedlem mer eller mindre fullständigt har genomfört de åtgärder den kommit överens
om med övriga medlemmar har inte någon betydelse för att ansvar föreligger, utan för omfattningen av detta ansvar och således
bötesnivån (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 oktober 2002 i de förenade målen C-238/99 P, C‑244/99 P, C-245/99
P, C-247/99 P, C-250/99 P–C-252/99 P och C-254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, REG 2002, s. I-8375,
punkterna 508–510, och av den 28 juni 2005 i de förenade målen C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P, C‑208/02 P och C‑213/02 P,
Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. I-0000, punkt 145).
106   Kommissionen åsidosatte därför riktlinjerna när den ansåg att den inte var skyldig att såsom förmildrande omständighet beakta
att sökanden åsidosatt de skyldigheter som åvilade företaget inom ramen för den konkurrensbegränsande samverkan beträffande
vitamin B5.
107   För att undvika att den förmildrande omständighet som sökanden åberopat skulle tillämpas på detta företag, fann kommissionen
även i beslutet att det inte framgick av handlingarna i ärendet att sökanden verkligen åsidosatt några sådana skyldigheter.
Skälet härtill var enligt kommissionen dels att kartellmedlemmarna kom överens om riktpriser och sedan fastställde sina priser
på ett sådant sätt att de närmade sig de avtalade riktpriserna, dels att de tilldelade kvoterna var minimivolymer och att
avtalen således inte åsidosattes om volymerna överskreds.
108   Om en sådan bedömning vore relevant och välgrundad skulle det åsidosättande av riktlinjerna som konstaterats i punkt 106 ovan
emellertid vara verkningslöst, eftersom kommissionens beslut att det inte förelåg några förmildrande omständigheter i varje
fall, i förhållande till riktlinjerna, om inte annat skulle motiveras av att sökanden i förevarande fall inte tillämpat avtalet
i praktiken.
109   Det skall härvid för det första påpekas att det förvisso är riktigt, såsom sökanden anfört, att genomförande av avtal om riktpriser
inte nödvändigtvis kräver att exakta priser tillämpas, då avtalen kan anses följas om parterna fastställer sina priser på
ett sådant sätt att det överenskomna målet uppnås. Detta argument utesluter emellertid inte i sig att sökanden i detta fall
åsidosatt de förpliktelser företaget iklätt sig beträffande prissättning gentemot övriga kartellmedlemmar, då det följer av
beslutet (se punkt 304) att medlemmarna i kartellen för vitamin B5 gemensamt fastställde målpriser (listpris) utan även lägstapris.
110   Det framgår för det andra inte på något sätt av handlingarna att de budgetar som tilldelats medlemmarna i kartellen för vitamin
B5 rörde sig om minimivolymer. Tvärtom framgår det att de utgjorde kvoter som i princip inte fick överskridas. Av beslutet
följer nämligen att sedan budgetarna upprättats tilldelades kartellmedlemmarna procentuella marknadsandelar och att syftet
med budgetarna var att vidmakthålla marknadsandelarna (punkterna 296, 297, 300–302 och 305).
111   Kommissionens bedömning i punkt 107 ovan utgör således uppenbarligen inte grund för att vägra tillerkänna sökanden de åberopade
förmildrande omständigheterna.
112   Eftersom beslutet således är rättsstridigt i detta avseende ankommer det på förstainstansrätten att utöva sin fulla prövningsrätt
i den mening som avses i artikel 229 EG och artikel 17 i förordning nr 17 för att fastställa om sökanden, med anledning av
de åberopade omständigheterna, skall medges nedsättning av sina böter för att företaget i praktiken inte tillämpat avtalen.
113   Förstainstansrätten finner det härvid viktigt att utröna huruvida dessa omständigheter styrker att sökanden, under den tid
företaget deltog i de förbjudna avtalen, underlät att tillämpa dem och i stället uppträdde marknadsmässigt eller om sökanden
åsidosatt sina skyldigheter enligt det konkurrensbegränsande avtalet på ett så tydligt och omfattande sätt att kartellens
funktion rubbats.
114   Handlingarna i målet medger inte att frågan ges ett jakande svar.
115   Sökanden har, såsom svaranden har påpekat, inte påstått sig i praktiken ha underlåtit all tillämpning av avtalen.
116   Sökanden har anfört att företaget endast delvis tillämpat avtalen. De omständigheter sökanden åberopat styrker emellertid
inte att företaget på ett så tydligt och omfattande sätt tagit avstånd från de förbjudna avtalen att kartellen för vitamin
B 5 rubbades funktionsmässigt.
117   Vad för det första gäller påståendet att företaget i praktiken inte tillämpat prisavtalen har sökanden åberopat följande omständigheter:
a)      Den 5 april 1997 tillkännagav Roche en prishöjning om drygt 4 procent. De priser som tillämpades av sökandens europeiska dotterbolag,
Daiichi Pharmaceutical Europe (nedan kallat DPE), översteg dock nivån för april 1997 först i juli 1997, och Roches generella
prishöjning återspeglades fullt ut i DPE:s prissättning först i oktober 1997, det vill säga först sex månader efter det att
Roche tillkännagivit den.
b)      Vid ett möte mellan Roche och BASF i november 1997 eller i januari 1998, motsatte sig sökanden utan resultat en prisökning
i Europa som BASF föreslagit.
c)      Den 25 februari 1998 tillkännagav BASF en femprocentig prishöjning. DPE:s priser ökade (med mindre än 5 procent) först i maj
för att sedan sjunka i juni under februari månads nivå.
d)      Sökanden följde vare sig den prishöjning som tillkännagavs av BASF i april 1998 eller den prishöjning som Roche tillkännagav
den 13 juni 1998.
e)      Sökandens D-Calpan såldes regelbundet till slutanvändare till ett pris som understeg de listpriser och minimipriser som kartellen
beslutat. Skälet härtill var att sökanden inte genomförde prishöjningarna utan försvårade eller försenade dem samt gav rabatter
i förhållande till det publicerade priset. Sökandens pris på D-Calpan som såldes till slutanvändare var i genomsnitt mer än
10 procent lägre än listpriset och understeg minimipriserna.
118   De omständigheter som avses under b och i punkt 323 i beslutet kan inte godtas. Under b) anges endast att sökanden under ett
möte med kartellmedlemmarna i november 1997 eller januari 1998 motsatt sig en prishöjning som BASF föreslagit, men det sägs
inget om hur sökanden i praktiken agerat på marknaden efter detta möte.
119   Vad sedan gäller de omständigheter som avses under d, har sökanden inte bevisat sitt påstående att företaget inte följt den
prishöjning som BASF tillkännagav i april 1998. Förstainstansrätten kan inte utifrån de omständigheter som sökanden åberopat
ens identifiera en sådan prisökning. Sökandens hänvisning till punkt 103 i meddelandet om anmärkningar ger intrycket att denna
höjning är densamma som den som BASF tillkännagav i februari 1998, vilken det hänvisas till under c. Av samma punkt i meddelandet
om anmärkningar framgår att Roches prishöjning av den 13 juni 1998 endast syftade till att stödja BASF:s initiativ av den
25 februari 1998. Samtliga omständigheter som åberopats under c och d är således egentligen endast ett och samma initiativ
till prishöjning som övriga kartellmedlemmar tagit och som följts i mycket begränsad utsträckning.
120   Omständigheterna under a förefaller visserligen styrkas genom en tabell över DPE:s genomsnittliga månatliga försäljningspriser
under perioden år 1996–1999 (nedan kallad tabellen för DPE, som sökanden inkommit med under det administrativa förfarandet
och som bilagts handlingarna i förevarande mål). Tabellens betydelse kan dock starkt ifrågasättas mot bakgrund av två andra
handlingar som sökanden inkommit med till kommissionen och som bilagts handlingarna i målet. I dessa handlingar återges kvartalsvis
de priser som sökanden själv tillämpade till slutanvändare i Europa under den period överträdelserna pågick. Handlingarna
består av ett diagram över utvecklingen av Daiichis genomsnittliga försäljningspriser i Europa mellan åren 1985 och 1999 samt
en tabell över Daiichis genomsnittliga försäljningspriser i Europa mellan åren 1991 och 1998 beräknade årsvis och per kvartal
(nedan kallade diagrammet för Daiichi och tabellen för Daiichi). Handlingarna visar att denna prisnivå var klart högre än
DPE:s priser enligt tabellen för DPE. Av diagrammet för Daiichi framgår särskilt att sökandens genomsnittspris i början på
det andra kvartalet år 1997 låg på 36 tyska mark (DEM) jämfört med 32,05 DEM för DPE enligt tabellen för DPE under samma period.
Tabellen för Daiichi visar i sin tur att sökandens egna genomsnittspriser under det andra kvartalet år 1997 var 4,3 procent
högre än företagets genomsnittspris under det föregående kvartalet. Detta ligger helt i linje med en eventuell anpassning
av Daiichis priser till den prishöjning om 4 procent som tillkännagavs av Roche den 5 april 1997.
121   Under förhandlingen ombads Daiichi att förklara dessa prisskillnader och varför det är relevant att, vid prövningen av förevarande
grund, beakta såväl DPE:s som Daiichis priser. Företaget preciserade att DPE vid olika tillfällen getts ett visst handlingsutrymme
av sitt moderbolag. För att avgöra om det styrkts att prisavtalen endast delvis tillämpats måste även moderbolagets, det vill
säga sökandens, priser beaktas. Under dessa omständigheter är jämförelsen mellan de av kartellen fastställda priserna och
DPE:s priser inte representativ för att avgöra i vilken utsträckning sökanden följt prisavtalen för vitamin B5.
122   Sökanden har inkommit med nedanstående tabell, vilken inte bestritts av svaranden. Uppgifterna i tabellen har hämtats från
punkterna 304, 323 och 325 i beslutet samt från diagrammet och tabellen för Daiichi. Vad gäller omständigheten under e framgår
det av nedanstående tabell att mellan oktober 1991 och slutet av år 1994 motsvarade sökandens försäljningspriser i Europa
mellan 90 procent och 93 procent av de överenskomna minimipriserna.
Datum
Listpris
för Europa (DEM)
Lägstapris
för Europa (DEM)
Daiichis genomsnittspris
till användare i Europa (DEM)
1.10.1991
29,50
28,50
26,00
1.4.1992
32,50
31,00
28,50
1.4.1993
36,50
35,00
32,00
39,00
37,50
35,01
40,00
u.s.
35,33
u.s.
u.s.
34,33
43,00
u.s.
36,79
46,00
u.s.
39,98
123   Det följer emellertid inte med säkerhet av handlingarna att det lägstapris om 37,50 DEM som anges för år 1994 var ett genomsnittsvärde
för hela året. Det kan, särskilt med hänsyn till punkt 304 i beslutet, långt ifrån uteslutas att denna uppgift avser ett värde
som fastställts vid ett visst tillfälle under år 1994, till exempel den 1 april 1994 såsom synes framgå av handlingen med
rubriken BASFAG 000301 som bifogats BASF:s skrivelse till kommissionen av den 23 juni 1999. Det genomsnittliga lägstapriset
under samma år kan därför mycket väl ha varit lägre än 37,50 DEM. Sökandens genomsnittliga försäljningspriser år 1994 kan
därför ha motsvarat mer än 93 procent av det genomsnittliga lägstapriset.
124   Skillnaden mellan sökandens försäljningspris och de överenskomna lägstapriserna framstår inte som särskilt stor. Skillnaden
omfattar dessutom endast en period om 3 år och 3 månader medan överträdelserna pågick under totalt åtta år (från januari 1991
till februari 1999, såsom framgår av punkterna 2, 296–300, 312, 620 och 706 i beslutet, inte mellan september 1991 och februari
1999, vilket till följd av ett skrivfel angavs i artikel 1.2 f i beslutet). Av samma tabell framgår för övrigt att sökandens
försäljningspris under samma period utvecklades på samma sätt som de överenskomna lägstapriserna. Under hela den period som
överträdelsen pågick följde dessutom sökandens försäljningspris i stor utsträckning listpriserna.
125   Vad sedan gäller den omständigheten att avtalen om volym i praktiken eventuellt inte tillämpats har sökanden gjort gällande
att företaget regelbundet och i större utsträckning än Roche och BASF översteg de budgetar som företaget tilldelats för Europa.
Sökanden har även hävdat att företaget under flera år exporterat mer D‑Calpan till Europa än man uppgett för Roche och BASF
inom ramen för kartellens informationsutbyte.
126   Nedanstående tabell har utarbetats av sökanden med hjälp av uppgifter från bilagorna till meddelandet om anmärkningar och
uppgifter i handlingar som sökanden tillställt kommissionen under det administrativa förfarandet. Dessa uppgifter har inte
bestritts av svaranden. Med ledning av tabellen noterar förstainstansrätten att även Roche och BASF ofta överskred sina budgetar
och att sökanden endast under åren 1991–1993 överskridit sin budget i betydande mån. Det var dock just under åren 1991 och
1992 som Roche uppvisade sina största överskridanden.
År
Daaichis
budget för
Europa*
Daaichis
försäljning
i Europa*
Daaichis
index**
Roches
index**
BASF:s
index**
111 %
114 %
86 %
130 %
116 %
102 %
137 %
95 %
104 %
106 %
87 %
90 %
95 %
85 %
78 %
102 %
102 %
121 %
104 %
110 %
86 %
78 %
110 %
103 %
* uttryckt i miljoner ton
** försäljning uttryckt i procent av den individuella budgeten för Europa
127   De uppgifter sökanden grundar sig på avser budget och försäljning på europeisk nivå, inte på världsnivå. Av sökandens egna
uttalanden inför kommissionen, vilka återgetts i punkt 88 i ansökan, framgår dock att det inte innebar problem inom kartellen
om de regionala budgetarna överskreds, vilket däremot var fallet om budgetarna på världsnivå överskreds med mer än 2 procent.
128   Även om det skulle kunna styrkas att sökanden inom ramen för kartellens regelbundna informationsutbyte lämnat uppgifter till
övriga medlemmar vari försäljningen i Europa underskattades, så har dessa uppgifter inte haft någon självständig förmildrande
verkan på de konkurrenshämmande avtalens skadliga verkningar för konsumenten. Tvärtom underlättade dessa uppgifter för sökanden
att dölja sina åsidosättanden av de uppträdanderegler som kartellen avtalat i fråga om priser och volym och gjorde det därmed
enklare att fortsätta med dessa.
129   De omständigheter som sökanden åberopat i denna grund leder inte, ens tagna tillsammans, till slutsatsen att sökanden på ett
tydligt sätt och i omfattande utsträckning frångått de avtal som ingåtts av kartellmedlemmarna. Ingenting i handlingarna visar
att dessa omständigheter i praktiken vid något tillfälle rubbat kartellens funktion.
130   Under dessa omständigheter kan sökanden inte medges någon nedsättning av böterna på grund av att avtalen i praktiken inte
skulle ha tillämpats. Yrkandet om sådan nedsättning skall följaktligen avslås.
3.
Den tredje grunden: Tillämpning av meddelandet om samarbete
131   Denna grund avser tillämpning av meddelandet om samarbete på sökanden (se punkterna 19–22 ovan) och kan delas upp i fyra delgrunder.

Den första och den andra delgrunden beträffande tillämpning av avsnitten B och C i meddelandet om samarbete
132   Genom den första och den andra delen av förevarande grund har sökanden gjort gällande att kommissionen borde ha beviljat företaget
total immunitet eller en nedsättning om minst 75 procent av bötesbeloppet med tillämpning av avsnitt B i meddelandet om samarbete
eller, i andra hand, en nedsättning av bötesbeloppet med 50–75 procent med tillämpning av avsnitt C i samma meddelande.
Parternas argument
–       Den första delgrunden
133   Sökanden har i den första delgrunden hävdat att kommissionen gjort en uppenbart oriktig bedömning, en ”felaktig tillämpning
av gällande rätt på de faktiska omständigheterna”, och åsidosatt meddelandet om samarbete genom att inte bevilja sökanden
total immunitet eller i varje fall en väsentlig nedsättning (75–100 procent) av bötesbeloppet med stöd av avsnitt B i samma
meddelande. Sökanden menar att företaget uppfyllde samtliga villkor i detta avsnitt.
134   Vad närmare gäller villkoret i avsnitt B b att företaget ”måste vara först med att tillföra bevismaterial som är avgörande
för att bevisa att kartellen finns” har sökanden gjort gällande att kommissionen, när sökanden lämnade sina uppgifter om kartellen
beträffande vitamin B5 till kommissionen, ännu inte hade tillräckliga bevis för att styrka att kartellen förelåg.
135   Sökanden har påpekat att kommissionen i sitt beslut 2001/418/EG av den 7 juni 2000 om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget
och artikel 53 i EES-avtalet (Ärende COMP/36.545/F3 – Aminosyror) (EGT 2001, L 152, s. 24) slog fast att bevismaterial är
avgörande i den mening som avses i avsnitt B b i meddelandet om samarbete då ”de[t] i sig är tillräcklig[t] för att påvisa
förekomsten av kartellen”. För att viss bevisning skall anses styrka en överträdelse krävs enligt sökanden att den avser och
beskriver själva kartellens uppbyggnad, det vill säga bolagens identitet, namn och titel på de personer som deltar i överträdelsen,
detaljer beträffande varje kontakt eller möte som ägt rum mellan deltagarna, detaljer beträffande diskussionernas innehåll
vid varje mötestillfälle samt gemensamma överenskommelser, kartellens grundläggande principer eller sätt att fungera (till
exempel mötesfrekvens, förekomst av kontrollsystem, struktur eller organ som övervakar överenskommelserna) och överträdelsens
varaktighet.
136   Sökanden har påpekat att det bevismaterial som Roche och BASF inkommit med beträffande kartellen för vitamin B5 innan sökanden
inkom med sin handling av den 9 juli 1999 återfinns i en skrivelse av den 22 juni 1999 från Roche till kommissionen, som diariefördes
i akten den 24 juni 1999, och i två handlingar från BASF som diariefördes i akten den 15 respektive den 25 juni 1999. Sådant
bevismaterial kan enligt sökanden inte anses som avgörande.
137   Sökanden har i synnerhet gjort gällande att det bevismaterial som Roche inkom med den 24 juni 1999 innehöll statistik för
perioden år 1995–1998. Eftersom överträdelsen pågick från januari 1991 till februari 1999 kan detta bevismaterial inte anses
ha styrkt överträdelsens varaktighet. materialet framgMaterialet beskriver inte heller kartellens grundläggande mekanism och avser inte på något sätt initiativ till gemensam prissättning
och behandlar ”avtalade marknadsandelar” endast i mycket vaga termer. I materialet ges inga upplysningar om speciella möten,
platsen för sådana möten, datum eller mötesdeltagarna. De uppgifter som BASF lämnade den 15 och den 25 juni 1999 var enligt
sökanden något mer detaljerade än dem som Roche lämnade i juni 1999. Samtliga uppgifter var emellertid ofullständiga, i synnerhet
vad gäller överträdelsens varaktighet. Av uppgifterna framgår nämligen att ett avtal diskuterats för första gången år 1992
och att ”överenskommelserna beträffande calpan” löpte ut vid eller omkring slutet av år 1998.
138   Sökanden har emellertid påpekat att företaget inte getts tillgång till vissa av de upplysningar som BASF lämnat och som påstås
innehålla affärshemligheter. Daiichi har förvisso anfört att det är ”föga troligt att de utelämnade upplysningarna medfört
att BASF:s bevismaterial kan anses ’avgörande’” men har yrkat att förstainstansrätten såsom en åtgärd för processledning skall
förplikta kommissionen att lämna en komplett kopia av de två ovannämnda handlingarna från BASF och bekräfta att de upplysningar
sökanden inte getts tillgång till inte medför att det av BASF lämnade bevismaterialet kan anses avgörande.
139   Det bevismaterial som sökanden lämnade till kommissionen den 9 juli 1999 var däremot avgörande, med hänsyn till materialets
uttömmande och detaljerade karaktär. Dessa uppgifter möjliggjorde för kommissionen att fastställa kartellens historik och
bestämmelser, dess grundläggande mekanismer, tidplan och systemet med budgetjusteringar, mötenas innehåll, kartellens funktion
mellan åren 1991 och 1997 samt kartellens varaktighet. Att det bevismaterial som sökanden inkommit med är avgörande framgår
även av att kommissionen nästan uteslutande grundat sig härpå för att beskriva överträdelsen i beslutet (förstainstansrättens
dom av den 14 maj 1998 i mål T-317/94, Weig mot kommissionen, REG 1998, s. II‑1235, punkt 288). Särskilt i den del i beslutet
som behandlar kartellen beträffande vitamin B5 (punkterna 292–329) hänvisas ett tjugotal gånger till citat, uttalanden och
inlämnade handlingar från sökanden, medan det endast vid två tillfällen hänvisas till uttalanden och handlingar från BASF
och endast vid ett tillfälle till ett uttalande från Roche.
140   Kommissionen har inte i beslutet, enligt vad sökanden påpekat, för varje konkurrensbegränsande avtal motiverat på vilket sätt
den bevisning som Roche och BASF lämnat var avgörande. Kommissionen gjorde snarare en ”generell bedömning av Roche och BASF:s
yttranden över de olika vitaminkartellerna”. Detta allmänna tillvägagångssätt ger upphov till frågan huruvida kommissionen
med fog bedömde och ansåg det bevismaterial som Roche och BASF inkom med i juni 1999 som avgörande för att bevisa överträdelsen
beträffande vitamin B5. Mot denna bakgrund har sökanden begärt att förstainstansrätten skall göra en förnyad prövning av bevismaterialet
och jämföra den med det detaljerade och fullständiga bevismaterial som sökanden på eget initiativ inkom med den 9 juli 1999.
141   Svaranden har bestritt att avsnitt B i meddelandet om samarbete skulle vara tillämpligt på sökanden, eftersom sökanden inte
var först med att tillföra bevismaterial som är avgörande för att bevisa att kartellen beträffande vitamin B5 fanns. Svaranden
har upprepat argumenten i beslutet enligt vilka Roche och BASF lämnade det första avgörande bevismaterialet – det vill säga
uppgifter om företagens identitet och vissa andra personer som deltagit i avtalen, vad som diskuterades, kartellens grundläggande
plan och överträdelsens varaktighet. Dessa uppgifter lämnades av BASF den 15 och den 23 juni 1999 och av Roche i dess skrivelse
av den 22 juni 1999.
142   När det gäller de av sökanden yrkade processledande åtgärderna har svaranden påpekat att sökanden redan har de handlingar
företaget begärt tillgång till. Dessa handlingar tillställdes sökanden i samband med meddelandet om anmärkningar, med undantag
för de uppgifter som BASF lämnade avseende försäljning, vilka återfinns på sidan 4413 i den administrativa akten och som kommissionen
belagt med sekretess. Svaranden har vidare bekräftat att dessa handlingar var avgörande för att bevisa förekomsten av kartellen
beträffande vitamin B5.
143   Sökanden har beträffande de begärda processledande åtgärderna noterat i sin replik att svaranden bekräftat att sidan 4413
i akten från det administrativa förfarandet inte delgetts sökanden under det administrativa förfarandet av sekretesskäl. Sökanden
har preciserat att företaget inte självt önskar en kopia av denna sida utan har begärt att svaranden lämnar den till förstainstansrätten
för att rätten skall kunna ta ställning till om de uppgifter som förekommer på denna sida lämnats som svar på kommissionens
begäran enligt artikel 11 i förordning nr 17 och om de medfört att det bevismaterial som BASF inkommit med är avgörande i
den mening som avses i avsnitt B b i meddelandet om samarbete.
–       Den andra delgrunden
144   För det fall förstainstansrätten skulle komma fram till att företaget inte uppfyllt villkoret i avsnitt B a i meddelandet
om samarbete, har sökanden i den andra delen av förevarande grund gjort gällande att kommissionen, eftersom företaget uppfyllde
åtminstone villkoren i avsnitt B b–e, gjorde en uppenbart oriktig bedömning och en ”felaktig tillämpning av gällande rätt
på de faktiska omständigheterna” och åsidosatte meddelandet om samarbete genom att inte medge företaget en betydande nedsättning
av bötesbeloppet med 50–75 procent i enlighet med avsnitt C i samma meddelande.
145   Eftersom sökanden inte var först med att tillföra bevismaterial som var avgörande för att bevisa att kartellen finns kunde
den, enligt svaranden, inte heller åtnjuta tillämpning av avsnitt C i meddelandet om samarbete.
Förstainstansrättens bedömning
146   Kommissionen har i meddelandet om samarbete definierat de villkor på vilka företag som samarbetar med kommissionen under dess
undersökning av ett kartellärende kan befrias från böter eller beviljas nedsättning av de böter som annars skulle ha ålagts
dem (se avsnitt A punkt 3 i meddelandet om samarbete).
147   Detta meddelande har, såsom anges i avsnitt E 3 i meddelandet om samarbete, skapat berättigade förväntningar som företagen
kommer att stödja sig på när de avslöjar förekomsten av en kartell för kommissionen. Med hänsyn till de berättigade förväntningar
meddelandet har kunnat ge upphov till hos företag som önskat samarbeta med kommissionen är kommissionen skyldig att följa
meddelandet, då den vid fastställelsen av det bötesbelopp som skall åläggas sökanden bedömer företagets samarbete med kommissionen
(se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 20 mars 2002 i mål T-9/99, HFB m.fl. mot kommissionen, REG
2002, s. II‑1487, punkt 608, och av den 8 juli 2004 i mål  T‑48/00, Corus UK mot kommissionen, REG 2004, s. II-0000, punkterna
192 och 193).
148   I avsnitt B i meddelandet föreskrivs att ”[e]tt företag beviljas en nedsättning med minst 75 % av det bötesbelopp som det
skulle ha ålagts om det inte hade valt att samarbeta med kommissionen, eller befrias helt från böter, om följande villkor
uppfylls:
a)       Företaget måste ha anmält den hemliga kartellen till kommissionen innan denna har fattat beslut om och påbörjat en undersökning
hos de företag som deltar i kartellen och innan kommissionen har tillräckliga upplysningar för att kunna bevisa förekomsten
av den anmälda kartellen.
b)       Företaget måste vara först med att tillföra bevismaterial som är avgörande för att bevisa att kartellen finns.
c)       Företaget måste ha upphört med sitt deltagande i den olagliga verksamheten senast då det anmäler kartellen till kommissionen.
d)       Företaget måste förse kommissionen med alla nödvändiga upplysningar, alla handlingar och allt bevismaterial som det har tillgång
till beträffande kartellen och ställa sig till förfogande för löpande och fullständigt samarbete under hela undersökningen.
e)       Företaget får inte ha tvingat ett annat företag att delta i kartellen, eller ha varit initiativtagare till eller ha haft en
bestämmande roll i den olagliga verksamheten.”
149   I avsnitt C i meddelandet anges dessutom att ”[e]tt företag som uppfyller villkoren i avsnitt B punkt b–e ovan åtnjuter en
nedsättning av bötesbeloppet med 50–75 %, om det anmäler den hemliga kartellen efter det att kommissionen har beslutat om
och genomfört en undersökning hos de företag som deltar i kartellen och denna undersökning inte har gett tillräckligt underlag
för att inleda ett förfarande i syfte att fatta ett beslut”.
150   För att ett företag skall beviljas full immunitet eller medges nedsättning av bötesbeloppet enligt avsnitt B eller C i meddelandet
om samarbete krävs således bland annat att det aktuella företaget varit först med att tillföra bevismaterial som är avgörande
för att bevisa att kartellen finns (villkoret i avsnitt B b).
151   I punkt 743 första meningen i beslutet fann kommissionen att ”Roche och Basf genom det viktiga material som de lämnade till
kommissionen mellan den 2 juni 1999 och den 30 juli 1999 var de första parterna som lämnade kommissionen avgörande bevis för
att det fanns kartellarrangemang som rörde marknaderna för vitamin B2, B5, C, D3, betakaroten och karotenoider”. Kommissionen
drog i punkt 745 första meningen slutsatsen att detta gjorde det omöjligt för andra företag att uppfylla detta villkor.
152   Sökanden har tvärtom gjort gällande att företaget uppfyllde villkoret. I handlingen med bilagor som tillställdes kommissionen
den 9 juli 1999 tillförde sökanden bevismaterial som var avgörande för att bevisa att kartellen beträffande vitamin B5 fanns.
Det bevismaterial som Roche och BASF tillförde beträffande kartellen innan denna handling ingavs, det vill säga de uppgifter
som lämnades i en skrivelse från Roche daterad den 22 juni 1999 och diarieförd den 24 juni 1999 och i två skrivelser från
BASF daterade den 15 och den 23 juni 1999 (diarieförda den 15 respektive den 25 juni 1999) kan inte anses avgörande.
153   Förstainstansrätten konstaterar emellertid att det av formuleringen av den första meningen i punkt 743 i beslutet inte går
att utläsa om kommissionen ansåg att Roche och BASF gemensamt uppfyllde villkoret i avsnitt B b för var och en av de nämnda
överträdelserna. Det går inte heller att fastställa huruvida kommissionen, vad gäller överträdelsen beträffande vitamin B5,
grundat sin bedömning på samtliga uppgifter som företagen lämnat under den angivna tidsperioden (från den 2 juni till den
30 juli 1999) inklusive de uppgifter som lämnats efter det att sökanden inkommit med sin handling av den 9 juli 1999 (särskilt
de svar som Roche och BASF lämnade den 16 juli 1999 på den begäran om upplysningar, bland annat avseende vitamin B5, som institutionen
tillställde dem den 26 maj 1999, se punkt 132 i beslutet).
154   Avsnitt B b och avsnitt C i meddelandet om samarbete syftar till att ge kompensation i form av betydande nedsättning respektive
mycket betydande nedsättning av böterna till endast det företag som verkligen var först med att lämna avgörande bevismaterial
(förstainstansrättens dom av den 15 juni 2005, i de förenade målen T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 och T‑91/03, Tokai Carbon m.fl.
mot kommissionen, ej publicerad i rättsfallssamlingen, punkt 365). Med hänsyn till ordalydelsen i dessa avsnitt är det i förevarande
mål emellertid inte nödvändigt att pröva frågan huruvida, och i sådant fall om det var med fog som, kommissionen kom fram
till att Roche och BASF uppfyllde villkoret i avsnitt B b i meddelandet om samarbete vad gäller överträdelsen beträffande
vitamin B5.
155   Tvetydigheten i punkt 743 i beslutet i fråga om det bevismaterial som kommissionen beaktat vid prövningen enligt avsnitt B
b i meddelandet om samarbete hindrade inte sökanden från att göra en egen bedömning härav och att väcka talan vid förstainstansrätten.
Den utgör inte heller hinder för förstainstansrätten att med avseende på de argument som åberopats under dessa delgrunder
pröva bedömningens lagenlighet.
156   I motsats till vad sökanden påstått finner förstainstansrätten beträffande begreppet ”tillföra bevismaterial som är avgörande
för att bevisa att kartellen finns” att det inte avser sådan bevisning som i sig är tillräcklig för att bevisa kartellens
existens. Detta framgår av en jämförelse mellan de termer som använts i avsnitt B a i meddelandet om samarbete, vari just
adjektivet ”tillräckliga” används, vilket däremot inte används i avsnitt B b i samma meddelande (se, för ett liknande resonemang,
dom av den 15 juni 2005 i de ovannämnda förenade målen Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen, punkt 362).
157   Även om det bevismaterial som avses i avsnitt B b i meddelandet inte i sig behöver vara tillräckligt för att bevisa att kartellen
finns, skall det i varje fall vara avgörande i detta avseende. Det skall således inte bara röra sig om en vägledande källa
för kommissionens utredning utan om uppgifter som kan tjäna som huvudsakligt bevisunderlag för att fastställa överträdelsen.
158   Det kan i förevarande mål inte bestridas att sökanden i sin handling daterad den 9 juli 1999 tillfört sådan bevisning vad
gäller kartellen beträffande vitamin B5. I handlingen gavs en detaljerad beskrivning av kartellen, med precisa uppgifter beträffande
dess instiftan och varaktighet, kartellmedlemmarna och deras motivation, kartellens grundläggande struktur (systemet med budgetar
för att fördela försäljningen, gemensamma prishöjningar, informationsutbyte) samt en detaljerad förteckning över en mängd
kontakter och möten som ägt rum under den period överträdelserna pågick med uppgift om datum, mötesplats, agenda och mötesdeltagare.
Av bilagorna till denna handling framgick även på ett ingående sätt och med sifferupplysningar hur systemet med budgetar och
samordnade prishöjningar fungerade. Beskrivningen i beslutet av överträdelsen beträffande vitamin B5 grundas i allt väsentligt,
såsom sökanden med fog har påpekat, på sökandens uppgifter.
159   Det var under dessa omständigheter befogat för sökanden att påpeka att frågan huruvida det var företagen Roche och BASF och
inte sökanden som var först med att tillföra avgörande bevis skall besvaras enbart utifrån de uppgifter som Roche och BASF
lämnade till kommissionen den 9 juli 1999. Sökanden har i sin svarsskrivelse för övrigt själv preciserat de uppgifter som
ges i första meningen i punkt 743 i beslutet och anfört att de första avgörande bevisen för att kartellen beträffande vitamin
B5 fanns lämnades av BASF i dess skrivelser av den 15 och den 23 juni 1999 och av Roche i dess skrivelse av den 22 juni 1999.
160   Förstainstansrätten finner emellertid i detta avseende att de uppgifter som BASF lämnade den 25 juni 1999, det vill säga de
uppgifter som lämnades i skrivelserna av den 15 och den 23 juni 1999 såsom de framgår av handlingarna i målet, absolut kan
anses utgöra huvudsakligt bevisunderlag för att fastställa att det förelåg en kartell på marknaden för vitamin B5 och att
dessa uppgifter följaktligen utgjorde hinder för sökanden att uppfylla villkoret i avsnitt B b i meddelandet om samarbete.
161   Förstainstansrätten noterar att det av skrivelsen av den 15 juni 1999, förutom vilka som var medlemmar i kartellen, framgår
precisa uppgifter om vissa möten som hölls i början av kartellens existens med angivande av mötesplats (Basel och Tokyo) och
mötesdeltagare. I skrivelsen anges även vilka personer som deltagit i det förbjudna handlandet, att kartellen höll kvartalsvisa
möten och det huvudsakliga innehållet i avtalen (kvottilldelning, månatligt informationsutbyte beträffande försäljningsvolymer,
prishöjningar). I skrivelsen anges perioden från år 1992 till slutet av år 1998 som den period då överträdelserna pågick,
det vill säga ungefär samma period som den som fastställts såsom överträdelseperiod i beslutet. I bilagorna till skrivelsen
av den 23 juni 1999 ges dessutom uppgifter i siffror om vilka kvoter som tilldelats kartellmedlemmarna för åren 1995 och 1996
och en förteckning med listpriser och lägstapris per den 1 april 1994. Dessa uppgifter kompletterar och stöder redogörelsen
för det förbjudna handlandet i skrivelsen av den 13 juni 1999.
162   Slutsatsen i punkt 160 ovan vederläggs inte av det faktum att de uppgifter som BASF lämnade den 25 juni 1999 inte exakt angav
hur länge den överträdelse som identifierats i beslutet hade pågått. Villkoret i avsnitt B b i meddelandet om samarbete kräver
nämligen inte att det aktuella företaget tillför bevismaterial beträffande samtliga faktiska omständigheter som konstaterats
i kommissionens beslut. Ovannämnda slutsats motsägs inte heller av den omständigheten att kommissionen i beslutet i större
utsträckning använt uppgifter som lämnats av sökanden än av BASF.
163   Under dessa omständigheter saknas förvisso skäl att i enlighet med sökandens begäran förplikta svaranden att inkomma med sidan
4413 eller andra handlingar i akten från det administrativa förfarandet. Det saknas likaså anledning att pröva om de uppgifter
som lämnats av Roche i dess skrivelse av den 22 juni 1999, vilka var mindre omfattande än dem som lämnats av BASF, i sin tur
kunde anses avgörande för att bevisa att kartellen beträffande vitamin B5 fanns. Förstainstansrätten finner i likhet med svaranden
att sökanden, trots att det bevismaterial företaget tillförde kommissionen var mera omfattande, detaljerat och dokumenterat,
inte uppfyllde villkoret i avsnitt B b i meddelandet om samarbete och att avsnitten B och C i meddelandet därför inte kunde
tillämpas på detta företag.
164   Eftersom sökanden inte styrkt att kommissionen, genom att inte tillämpa något av dessa avsnitt på företaget, har gjort en
uppenbart oriktig bedömning eller åsidosatt meddelandet om samarbete kan den första och andra delen av förevarande grund inte
godtas.

Den tredje och den fjärde delgrunden: Tillämpning av avsnitt D i meddelandet om samarbete
165   Genom den tredje och den fjärde delen av förevarande grund, som har åberopats i andra hand, har sökanden gjort gällande att
kommissionen borde ha medgett sökanden en nedsättning med minst 50 procent av bötesbeloppet, eller i varje fall om mer än
35 procent, i enlighet med avsnitt D i meddelandet om samarbete.
Parternas argument
–       Den tredje delgrunden
166   Genom den tredje delgrunden har sökanden hävdat att kommissionen har åsidosatt principen om likabehandling genom att i motsats
till vad som var fallet med Roche och BASF inte medge företaget en nedsättning med 50 procent av bötesbeloppet i enlighet
med avsnitt D i meddelandet. Sökanden menar att företaget samarbetat i minst lika stor utsträckning som Roche och BASF och
under samma skede av det administrativa förfarandet.
167   Sökanden har påpekat att enligt förstainstansrättens domar av den 13 december 2001 i de förenade målen T-45/98 och T-47/98,
Krupp Thyssen Stainless och Acciai speciali Terni mot kommissionen (REG 2001, s. II‑3757, punkt 245), och i mål T‑48/98, Acerinox
mot kommissionen (REG 2001, s. II‑3859, punkt 139), skall företagens grad av samarbete betraktas som liknande om företagen
under samma skede av det administrativa förfarandet och under liknande omständigheter gav kommissionen motsvarande upplysningar
avseende de sakomständigheter som lades dem till last. I förevarande fall visar flera omständigheter att sökandens samarbete
var liknande, eller till och med mera omfattande än Roches och BASF:s samarbete, till exempel de omständigheter under vilka
företagen tog kontakt med kommissionen, den tidpunkt då företagen inkom med bevismaterial, att företagen självmant lämnat
detta bevismaterial samt det ”mervärde” materialet gav.
168   Svaranden har bestritt att principen om likabehandling i förevarande fall medför att sökanden skall beviljas en nedsättning
av bötesbeloppet med 50 procent enligt avsnitt D i meddelandet om samarbete, det vill säga behandlas på samma sätt som Roche
och BASF. Svaranden har bland annat betonat att det var först en månad efter Roche och BASF som sökanden kontaktade kommissionen
för att erbjuda samarbete och att sökanden i praktiken började samarbeta först då kommissionen redan erhållit avgörande bevisning
från Roche och BASF för att kartellen fanns. Kommissionen utnyttjade således endast sitt utrymme för skönsmässig bedömning
inom den skala för nedsättning (10–50 procent) som föreskrivs i avsnitt D i meddelandet om samarbete och åsidosatte således
inte principen om likabehandling då den beviljade sökanden en nedsättning med 35 procent av dess bötesbelopp.
–       Den fjärde delgrunden
169   Sökanden har i tredje hand genom den fjärde delen av förevarande grund gjort gällande att kommissionen åsidosatt meddelandet
om samarbete och likabehandlingsprincipen genom att inte bevilja företaget en högre nedsättning än 35 procent för att sökanden
uppfyllt villkoren i de första och andra strecksatserna i avsnitt D 2 i nämnda meddelande.
170   Sökanden har påpekat att företaget beviljades en nedsättning med 35 procent för att det uppfyllde villkoren i avsnitt D 2
första strecksatsen i meddelandet om samarbete, det vill säga för att ha försett kommissionen med upplysningar, dokument eller
annat bevismaterial som bidragit till att fastställa att överträdelsen begåtts, innan meddelandet om anmärkningar sänts ut.
Sökanden har emellertid anmärkt att kommissionen inte på något ställe i beslutet medgett att företaget uppfyllt även villkoret
i avsnitt D 2 andra strecksatsen i samma meddelande genom att inte bestrida de faktiska omständigheter som tas upp i meddelandet
om anmärkningar.
171   Av avsnitt D 2 i meddelandet följer emellertid att den första och den andra strecksatsen avser olika och skilda skäl för nedsättning
av bötesbeloppet. Den omständigheten att kommissionen inte beviljat sökanden en högre nedsättning för att företaget uppfyllde
villkoren i första och andra strecksatsen i avsnitt D 2 i meddelandet utgör därför en felaktig tillämpning av denna bestämmelse
eller i varje fall av de berättigade förväntningar som meddelandet gett upphov till.
172   Kommissionens vägran att bevilja nedsättning fastän sökanden uppfyllde villkoren i båda strecksatserna i avsnitt D 2 i meddelandet
om samarbete utgör även ett åsidosättande av principen om likabehandling, eftersom det inte överensstämmer med kommissionens
praxis. Sökanden har i detta avseende hänvisat till beslutet i målet British Sugar (se ovan punkt 46) och kommissionens beslut
1999/271/EG av den 9 december 1998 om ett förfarande enligt artikel 85 i EG-fördraget (IV/34.466 Greek Ferries) (EGT L 109,
1999, s. 24). I dessa beslut erhöll företagen British Sugar och Anek en nedsättning med 50 procent respektive 45 procent av
bötesbeloppet för att samtidigt ha uppfyllt villkoren i första och andra strecksatserna i avsnitt D 2 i meddelandet om samarbete.
173   Svaranden har bestritt sökandens yrkande om att beviljas en högre nedsättning av bötesbeloppet än 35 procent med stöd av avsnitt
D i meddelandet. Svaranden menar att nedsättningen med 35 procent har skett med beaktande av att sökanden inte bestritt de
faktiska omständigheterna. I punkt 754 i beslutet (se punkt 20 ovan) påpekas att sökanden inte bestritt de faktiska omständigheterna.
En korrekt tolkning av denna punkt visar att det finns två möjligheter: för det första att ett företag bidragit till att fastställa
överträdelsen och inte bestritt de faktiska omständigheterna och för det andra att företaget inte bestritt de faktiska omständigheterna
men inte heller bidragit till att fastställa överträdelsen. En sådan tolkning måste anses vara den riktiga med hänsyn till
meningens sammanhang och beslutet som helhet. Av beslutet följer nämligen att även om inget av företagen bestritt de faktiska
omständigheterna uppfyller vissa företag, beträffande vissa vitaminer, inte villkoret att ha bidragit till att fastställa
överträdelserna. Den nedsättningsnivå som beviljats Roche och BASF bekräftar för övrigt att sökandens tolkning av beslutet
är felaktig. Om sökandens tolkning vore korrekt, skulle den nedsättning som beviljats Roche och BASF inte ha skett med beaktande
av det faktum att företagen inte har bestritt de faktiska omständigheterna bakom överträdelsen som läggs den till last. Att
kommissionen skulle ha beviljat dem båda en nedsättning med 50 procent vore också ologiskt då den maximala nedsättningen enligt
avsnitt D i sådant fall skulle ha beviljats även om samtliga villkor i detta avsnitt inte var uppfyllda.
174   Svaranden har således helt enkelt underlåtit att i punkt 764 ånyo nämna den andra strecksatsen i avsnitt D. Innehållet i denna
punkt hänvisar emellertid generellt till sökandens samarbete med kommissionen.
Förstainstansrättens bedömning
175   I avsnitt D i meddelandet om samarbete föreskrivs följande:
”1. Om ett företag samarbetar utan att alla de villkor som anges i avsnitt B eller C är uppfyllda kommer det att beviljas
en nedsättning med 10–50 % av det bötesbelopp som det skulle ha ålagts om det inte hade samarbetat.
2. Detta kan ske i till exempel följande fall:
–       Ett företag förser kommissionen med upplysningar, dokument eller annat bevismaterial som bidrar till att fastställa att överträdelsen
har begåtts, innan ett meddelande om anmärkningar sänds ut.
–       Ett företag informerar kommissionen om att det inte bestrider de faktiska omständigheter som kommissionen grundar sina anklagelser
på, efter det att det har tagit emot ett meddelande om anmärkningar.”
176   Förstainstansrätten skall nu pröva huruvida nedsättningen med 35 procent av bötesbeloppet såsom sökanden gjort gällande beviljades
företaget enbart på grund av det samarbete som avses i avsnitt D 2 första strecksatsen, eller om nedsättningen även beviljades
för att sökandeföretaget inte bestred de faktiska omständigheter som anges i meddelandet om anmärkningar, vilket svaranden
hävdat. Det skall påpekas att svaranden inte förnekat att sökanden uppfyllde villkoret i andra strecksatsen i avsnitt D 2.
Att sökanden inte bestritt de faktiska omständigheterna i meddelandet om anmärkningar framgår för övrigt klart och tydligt
av innehållet i sökandens svar av den 2 oktober 2000 beträffande samma meddelande.
177   Såsom svaranden med fog har påpekat följer det av beslutet (punkt 148) att inget av de åtta bötfällda företagen i sak bestred
de faktiska omständigheter på vilka kommissionen grundade sitt meddelande om anmärkningar. Även om i stort sett hela texten
i avsnitt D i meddelandet om samarbete återges i punkt 746 i beslutet och kommissionen uttryckligen beviljade Merck KgaA och
Aventis SA en nedsättning med 15 respektive 10 procent av bötesbeloppet med tillämpning av avsnitt D 2 andra strecksatsen
för att företagen inte bestritt de faktiska omständigheterna vid överträdelsen som lades dem till last beträffande vitamin
C respektive vitamin D3 (punkterna 763 och 767), avstod kommissionen från att tillämpa samma bestämmelse på sökanden och beviljade
sökanden nedsättning av bötesbeloppet endast med stöd av avsnitt D 2 första strecksatsen (punkt 764).
178   Svaranden har ansträngt sig för att i sina yttranden förklara denna underlåtenhet och har anfört att den, då företagens samarbete
endast bestod i att inte bestrida de faktiska omständigheterna, medgav en nedsättning grundad uteslutande på denna typ av
samarbete och att den därvid uttryckligen hänvisade till avsnitt D 2 andra strecksatsen i meddelandet om samarbete. Beträffande
de företag som också samarbetat enligt avsnitt D 2 första strecksatsen, det vill säga Roche, BASF, Solvay Pharmaceuticals
BV, Daiichi, Eisai Co. Ltd och Takeda Chemical Industries Ltd, medgav kommissionen däremot en enda nedsättning som omfattade
båda typerna av samarbete. Kommissionen glömde emellertid bort att även nämna den andra strecksatsen i fråga om den senare
nedsättningen. Det framgår i vart fall klart av beslutets sammanhang att sökandens nedsättning grundats på såväl den omständigheten
att företaget lämnat upplysningar och tillhandahållit handlingar som på den omständigheten att det inte bestritt de faktiska
omständigheterna.
179   Det är härvid tillräckligt att notera att kommissionen framfört denna förklaring först inför förstainstansrätten och att den
inte förkommer i det beslut som antagits av kommissionens ledamöter i kollegium. Bedömningen att sökanden inte bestritt de
faktiska omständigheterna borde emellertid ha nämnts i de punkter som behandlar företagets samarbete, såsom uttryckligen skett
beträffande Merck och d'Avantis – förutom i punkt 148 beträffande redogörelsen för det administrativa förfarandet – i punkterna
752, 753, 763 och 767 (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 20 mars 2002 i mål T‑31/99, ABB Asea
Brown Boveri mot kommission, REG 2002, s. II‑1881, punkterna 242 och 244, och av den 29 april 2004 i de ovannämnda förenade
målen Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen, punkterna 413–415, 439 och 453). Vad gäller punkt 754, som åberopats av svaranden,
finner förstainstansrätten att denna punkt med hänsyn till sin ordalydelse och i synnerhet användningen av uttrycket och/eller
inte kan tolkas så att sökanden inte skulle ha bestritt de faktiska omständigheter som kommissionen grundade sina anklagelser
på, särskilt som denna punkt endast utgör en följd av de punkter i beslutet (747–753) där kommissionen, för vart och ett av
de aktuella företagen, prövat på vilket sätt företaget samarbetat. Till skillnad från vad gäller Merck och Aventis framgår
det inte av dessa punkter att sökanden inte skulle ha bestritt de faktiska omständigheterna.
180   Mot bakgrund av punkterna 749, 750 och 764 i beslutet konstaterar förstainstansrätten således att kommissionen, vad gäller
sökanden (se punkt 22 ovan), inte tillämpat bestämmelsen i avsnitt D 2 andra strecksatsen i meddelandet om samarbete trots
att företaget uppfyllde villkoren.
181   Av det ovan anförda följer att kommissionen missbedömt sökandens samarbete innan den antog beslutet och därmed rättsstridigt
underlåtit att tillämpa denna bestämmelse på sökanden. Eftersom kommissionen åsidosatt meddelandet om samarbete ankommer det
på förstainstansrätten att utöva sin fulla prövningsrätt för att i detta avseende skydda de berättigade förväntningar som
avsnitt D i meddelandet har kunnat ge upphov till för sökanden.
182   Innan meddelandet om anmärkningar sändes ut samarbetade sökanden i mycket stor omfattning, vilket framgår av det stora antalet
dokument som sökanden tillställde kommissionen den 9 juli 1999 och av det stora antalet hänvisningar till uppgifter som lämnats
inom ramen för detta samarbete. Detta samarbete skedde helt på eget initiativ och föregicks inte av några undersökningar från
kommissionens sida i förhållande till sökanden. Förstainstansrätten anser därför vid utövandet av sin fulla prövningsrätt
att sökanden skall beviljas en ytterligare nedsättning med 15 procent av bötesbeloppet, såsom detta beräknats före tillämpningen
av meddelandet om samarbete. Denna nedsättning skall läggas till den nedsättning med 35 procent som kommissionen redan beviljat.
183   Eftersom sökanden därmed åtnjuter maximal nedsättning enligt avsnitt D i meddelandet om samarbete, det vill säga 50 procent,
saknas anledning för förstainstansrätten att särskilt pröva de anmärkningar sökanden framställt inom ramen för dessa delgrunder
beträffande kommissionens åsidosättande av principen om likabehandling.
184   Härav följer att det slutliga bötesbelopp som skall åläggas sökanden skall nedsättas till 18 miljoner euro.

Huruvida vissa av uppgifterna i beslutet är konfidentiella
185   I tabellerna i punkt 123 i den publicerade versionen av beslutet har vissa uppgifter om global omsättning för berörd produkt
under det sista fulla kalenderåret för överträdelsen och om marknadsandelar under den period överträdelserna pågick utelämnats
eller ersatts av värdeintervaller för att bevara affärshemligheter. Det rör uppgifter beträffande marknaderna för vitamin
A, E och B 5, betakaroten och karotenoider.
186   Varken sökanden eller kommissionen har inledningsvis begärt att förstainstansrätten skall belägga dessa uppgifter med sekretess.
187   I artikel 17.4 i instruktionen för justitiesekreteraren vid förstainstansrätten, antagen den 3 mars 1994 (EGT L 78, s. 32;
svensk specialutgåva, område 1, volym 5, s. 68), senast ändrad den 5 juni 2002 (EGT L 160, s. 1), föreskrivs följande: ”På
begäran av en part eller på eget initiativ kan justitiesekreteraren i offentliggörandena rörande ett visst mål utelämna vissa
uppgifter, om det finns ett befogat intresse av att hålla … uppgifter hemliga.” Förstainstansrätten har därför uppmanat parterna
att, som en åtgärd för processledning, ta ställning till frågan huruvida det enligt deras förmenande fortfarande föreligger
ett befogat intresse av att hålla de uppgifter som avses i punkt 185 ovan hemliga i de dokument som publiceras med anledning
av förevarande mål.
188   Sökanden har svarat att de uppgifter som gällde sökanden, med hänsyn till att det rörde sig om historiska uppgifter, inte
behövde hållas hemliga i de dokument förstainstansrätten publicerar med anledning av förevarande mål. Svaranden har instämt
i att de uppgifter som rörde sökanden kan offentliggöras under förutsättning att sökanden själv ger sitt samtycke men har
preciserat att uppgifter beträffande andra företag inte kan offentliggöras, eftersom de innehåller affärshemligheter och företagen
begärde konfidentiell behandling av dessa inför offentliggörandet av beslutet.
189   Sådana aktuella uppgifter som avser perioder (till och med år 1998) som löpte ut för mer än sex år sedan och som inte kan
anses strategiskt viktiga finner förstainstansrätten vara av historisk karaktär (se för ett liknande resonemang, förstainstansrättens
beslut av den 19 juni 1996, i de förenade målen T‑134/94, T‑136/94–T‑138/94, T‑141/94, T‑145/94, T‑147/94, T‑148/94, T‑151/94,
T‑156/94 och T‑157/94, NMH Stahlwerke m.fl. mot kommissionen, REG 1996, s. II‑537, punkterna 25 och 32). Det saknas därför
anledning att ge dem en konfidentiell behandling vid offentliggörandet av dokument avseende förevarande mål. Vissa uppgifter
beträffande marknaden för vitamin B5, inklusive uppgifter om andra företag än sökanden, återfanns därför i förhandlingsrapporten.
I likhet med vissa uppgifter beträffande marknaden för vitamin A och E återfinns de även i förevarande dom och underlättar
för övrigt förståelsen av förstainstansrättens resonemang vid prövningen av den första grunden för talan.

Rättegångskostnader
190   Enligt artikel 87.2 i förstainstansrättens rättegångsregler skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna,
om detta har yrkats. Förstainstansrätten kan emellertid enligt artikel 87.3 första stycket i rättegångsreglerna, om parterna
ömsom tappar målet på en eller flera punkter, besluta att kostnaderna skall delas.
191   Eftersom sökanden i stor utsträckning har tappat målet beslutar förstainstansrätten, efter en skälighetsbedömning av omständigheterna
i målet, att sökanden skall bära fyra femtedelar av sin rättegångskostnad och ersätta fyra femtedelar av kommissionens rättegångskostnad.
Kommissionen skall bära en femtedel av sin rättegångskostnad och ersätta en femtedel av sökandens rättegångskostnad.
Mot denna bakgrund beslutar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (fjärde avdelningen)
följande:
1)
Det bötesbelopp som åläggs sökanden i artikel 3 f i kommissionens beslut 2003/2/EG av den 21 november 2001 om ett förfarande
enligt artikel 81 i EG-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet (ärende COMP/E‑1/37.512 – vitaminer) nedsätts till 18 000 000
euro.
2)
Talan ogillas i övrigt.
3)
Sökanden skall bära fyra femtedelar av sin rättegångskostnad och ersätta fyra femtedelar av kommissionens rättegångskostnad.
Kommissionen skall bära en femtedel av sin rättegångskostnad och ersätta en femtedel av sökandens rättegångskostnad.
Legal
Mengozzi
Wiszniewska-Białecka
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 15 mars 2006.
E. Coulon

H. Legal
Justitiesekreterare

Ordförande
Innehållsförteckning
Bakgrund till tvisten
Förfarandet och parternas yrkanden
Rättslig bedömning
1.  Den första grunden: Fastställelse av utgångspunkten för böterna
Parternas argument
Förstainstansrättens bedömning
Inledande anmärkningar
Den första delgrunden
Den andra och den tredje delgrunden
2.  Den andra grunden: Huruvida det kan anses som en förmildrande omständighet att sökanden endast delvis har respekterat
kartellavtalen
Parternas argument
Förstainstansrättens bedömning
3.  Den tredje grunden: Tillämpning av meddelandet om samarbete
Den första och den andra delgrunden beträffande tillämpning av avsnitten B och C i meddelandet om samarbete
Parternas argument
–  Den första delgrunden
–  Den andra delgrunden
Förstainstansrättens bedömning
Den tredje och den fjärde delgrunden: Tillämpning av avsnitt D i meddelandet om samarbete
Parternas argument
–  Den tredje delgrunden
–  Den fjärde delgrunden
Förstainstansrättens bedömning
Huruvida vissa av uppgifterna i beslutet är konfidentiella
Rättegångskostnader
*
Rättegångsspråk: engelska.