CELEX: 62004CJ0027
Tühistamishagi
EÜ artikkel 104
Määrus (EÜ) nr 1467/97
Stabiilsuse ja kasvu pakt
Ülemäärane riigieelarve puudujääk
Nõukogu otsused EÜ artikli 104 lõigete 8 ja 9 alusel
Nõutava häälteenamuse puudumine
Otsused, mida ei ole vastu võetud
Hagi, millega vaidlustatakse otsused jätta komisjoni soovitustes sisalduvad formaalsed meetmed vastu võtmata
Vastuvõetamatus
Hagi nõukogu järelduste vaidlustamiseks

Euroopa Ühenduste Komisjon esitas 27. jaanuaril 2004 Euroopa Kohtu kantseleisse hagiavalduse, milles palus EÜ artikli 230
alusel tühistada järgmised Euroopa Liidu Nõukogu 25. novembri 2003. aasta aktid:
–        otsused jätta Prantsuse Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi suhtes vastu võtmata EÜ artikli 104 lõigete 8 ja 9 kohastes komisjoni
soovituses sisalduvad formaalsed meetmed;
–        kummagi nimetatud liikmesriigi kohta vastuvõetud järeldused pealkirjaga „Nõukogu järeldused meetmete hindamise kohta, mida
[vastavalt Prantsuse Vabariik ja Saksamaa Liitvabariik] on võtnud, et järgida Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 104
lõike 7 alusel antud nõukogu soovitusi, ning ülemäärase eelarvepuudujäägi likvideerimisele suunatud uute eelarvepuudujääki
vähendavate meetmete kaalumise kohta” (edaspidi „nõukogu järeldused”) selles osas, milles need käsitlevad ülemäärase eelarvepuudujäägi
menetluse peatamist, asutamislepingus sätestamata meetme kasutamist ja EÜ artikli 104 lõike 7 alusel antud nõukogu soovituste
muutmist.

Õiguslik raamistik
EÜ artikkel 104 sätestab:
„1.      Liikmesriigid hoiduvad ülemäärasest riigieelarve puudujäägist.
2.      Komisjon jälgib liikmesriikide eelarveseisundit ja riigivõla kujunemist, selleks et välja selgitada tõsised vead. Eelkõige
kontrollib ta eelarvedistsipliini täitmist […]
[…]
5.      Kui komisjon on arvamusel, et liikmesriigis on või võib tekkida ülemäärane eelarvepuudujääk, esitab komisjon arvamuse nõukogule.
6.      Olles kaalunud kõiki asjassepuutuva liikmesriigi võimalikke märkusi ja pärast üldhinnangut otsustab nõukogu kvalifitseeritud
häälteenamusega komisjoni soovituse põhjal, kas ülemäärane eelarvepuudujääk eksisteerib.
7.      Kui lõike 6 kohaselt tunnistatakse ülemäärase eelarvepuudujäägi olemasolu, esitab nõukogu asjassepuutuvale liikmesriigile
soovitusi niisuguse olukorra lõpetamiseks määratud tähtaja jooksul. Kui lõikest 8 ei tulene teisiti, siis niisuguseid soovitusi
ei avalikustata.
8.      Kui nõukogu teeb kindlaks, et kehtestatud tähtaja jooksul ei ole tema soovitustele reageeritud tõhusate meetmetega, võib ta
oma soovitused avalikustada.
9.      Kui liikmesriik jätkuvalt ei rakenda nõukogu soovitusi, võib nõukogu otsustada liikmesriigile teatada, et tal tuleb ettenähtud
tähtaja piires võtta eelarvepuudujäägi vähendamiseks meetmeid, mida nõukogu peab olukorra parandamiseks vajalikuks.
Niisugusel juhul võib nõukogu nõuda, et asjassepuutuv liikmesriik esitaks konkreetse ajakava kohaselt aruandeid, selleks et
ta saaks jälgida selle liikmesriigi kohanemise pingutusi.
10.      Artiklitega 226 ja 227 ettenähtud hagemisõigust ei või kasutada käesoleva artikli lõigete 1–9 raames.
11.      Niikaua kui liikmesriik ei ole asunud täitma lõike 9 kohaselt vastuvõetud otsust, võib nõukogu otsustada kohaldada või vajaduse
korral karmistada üht järgmistest meetmetest:
–        taotleda, et asjassepuutuv liikmesriik avaldaks enne võlakirjade ja väärtpaberite emissiooni lisainformatsiooni, mille sisu
määrab kindlaks nõukogu;
–        taotleda, et Euroopa Investeerimispank vaataks läbi oma laenupoliitika asjassepuutuva riigi suhtes;
–        taotleda, et asjassepuutuv liikmesriik annaks sobiva suurusega intressivaba tagatise ühendusele, kuni ülemäärane eelarvepuudujääk
on nõukogu arvates korrigeeritud;
–        määrata vajaliku suurusega trahve.
Nõukogu eesistuja informeerib vastuvõetud otsustest Euroopa Parlamenti.
12.      Nõukogu tühistab mõned või kõik oma lõigete 6–9 ja 11 alusel vastuvõetud otsused sedavõrd, kuivõrd ülemäärane eelarvepuudujääk
asjassepuutuvas liikmesriigis on nõukogu arvates korrigeeritud. Kui nõukogu on soovitused eelnevalt avalikustanud, teeb ta
niipea, kui lõike 8 kohaselt vastuvõetud otsus on tunnistatud kehtetuks, avalduse, et asjassepuutuvas liikmesriigis ei ole
enam ülemäärast eelarvepuudujääki.
13.      Lõigetes 7–9, 11 ja 12 nimetatud otsused teeb nõukogu komisjoni soovituse põhjal oma liikmete kahekolmandikulise häälteenamusega,
mis on arvestatud vastavalt artikli 205 lõikele 2, jättes arvesse võtmata asjassepuutuva liikmesriigi esindaja hääled.
14.      Käesolevas artiklis kirjeldatud menetluse kohaldamist käsitlevad täiendavad sätted on esitatud käesolevale lepingule lisatud
ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse protokollis.
Tehes otsuse ühehäälselt komisjoni ettepaneku põhjal pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendi ja EKPga, võtab nõukogu vastu
asjakohased sätted, millega nimetatud protokoll seejärel asendatakse.
[…]”
Vastavalt EÜ artikli 104 lõigetele 9 ja 13 koostoimes EÜ artikli 122 lõigetega 3 ja 5 peatatakse lõikes 9 ettenähtud nõukogu
otsuse puhul nende liikmesriikide hääleõigus, kes ei ole vastu võtnud ühisraha.
Euroopa Ülemkogu andis 17. juunil 1997 Amsterdamis vastuvõetud resolutsioonis stabiilsuse ja kasvu pakti kohta (EÜT C 236,
lk 1, edaspidi „Euroopa Ülemkogu 17. juuni 1997. aasta resolutsioon”) liikmesriikidele, komisjonile ja nõukogule suunised,
olles märkinud, et majandus- ja rahaliidu kolmanda etapi jooksul on eelarvedistsipliini tagamine eriti tähtis.
Nõukogu käsitlevates suunistes näeb resolutsioon ette, et nõukogu:
„1.      kohustub täpselt ja õigeaegselt rakendama kõiki tema pädevusvaldkonda kuuluvaid stabiilsuse ja kasvu pakti elemente; ta teeb
asutamislepingu artiklite 103 ja 104 […] alusel vajalikud otsused võimalikult kiiresti;
[…]
3.      kutsutakse üles määrama alati sanktsioone, kui [majandus- ja rahaliidus] osalev liikmesriik ei võta ülemäärase eelarvepuudujäägi
olukorra lõpetamiseks vajalikke meetmeid vastavalt nõukogu soovitustele;
[…]
6.      kutsutakse üles alati kirjalikult põhjendama oma otsust mitte rakendada meetmeid, kui ülemäärase eelarvepuudujäägi või eelarveseisundi
järelevalve menetluse mingis staadiumis ei võta nõukogu komisjoni soovituse põhjal vastu otsust, ning avaldama sellisel juhul
iga liikmesriigi antud hääled.”
Nõukogu 7. juuli 1997. aasta määruse (EÜ) nr 1467/97 ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse rakendamise kiirendamise ja selgitamise
kohta (EÜT L 209, lk 6) 2. ja 3. jagu sätestavad:
„2. jagu
Ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse kiirendamine

Artikkel 3
[…]
3.      Nõukogu otsustab ülemäärase eelarvepuudujäägi üle kooskõlas artikli 104 […] lõikega 6 kolme kuu jooksul alates määruse (EÜ)
nr 3605/93 artikli 4 lõigetes 2 ja 3 kehtestatud teatamiskuupäevadest. Kui nõukogu otsustab kooskõlas artikli 104 […] lõikega
6, et eelarvepuudujääk on ülemäärane, annab ta samas asjaomasele liikmesriigile soovitusi kooskõlas artikli 104 […] lõikega
7.
4. Kooskõlas artikli 104 […] lõikega 7 antud nõukogu soovitus kehtestab asjaomasele liikmesriigile tõhusate meetmete võtmiseks
maksimaalselt neljakuuse tähtaja. Samuti kehtestab nõukogu soovitus tähtaja ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimiseks,
mis peaks olema lõpule viidud puudujäägi kindlakstegemisele järgneval aastal, välja arvatud eriasjaolude korral.

Artikkel 4
1.      Kõik nõukogu otsused avalikustada oma soovitused, kui on kindlaks tehtud, et kooskõlas artikli 104 […] lõikega 8 ei ole tõhusaid
meetmeid võetud, langetatakse viivitamata pärast kooskõlas käesoleva määruse artikli 3 lõikega 4 kehtestatud tähtaega.
[…]

Artikkel 5
Artikli 104 […] lõike 9 kohane nõukogu otsus teatada asjaomasele osalevale liikmesriigile, et viimane võtaks meetmeid puudujäägi
vähendamiseks, langetatakse ühe kuu jooksul alates nõukogu otsusest, millega tehti kindlaks, et kooskõlas artikli 104 […]
lõikega 8 ei ole tõhusaid meetmeid võetud.

Artikkel 6
Kui tingimused artikli 104 […] lõike 11 kohaldamiseks on täidetud, kehtestab nõukogu kooskõlas artikli 104 […] lõikega 11
sanktsioonid. Iga selline otsus võetakse hiljemalt kahe kuu jooksul pärast nõukogu otsust, millega teatati asjaomasele osalevale
liikmesriigile, et viimane võtaks meetmeid kooskõlas artikli 104 […] lõikega 9.

Artikkel 7
Kui osalev liikmesriik ei järgi artikli 104 […] lõigete 7 ja 9 kohaseid nõukogu järjestikuseid otsuseid, võtab nõukogu kümne
kuu jooksul alates käesoleva määruse artikli 3 lõikes 3 nimetatud määrusega (EÜ) nr 3605/93 ettenähtud teatamiskuupäevadest
otsuse kehtestada sanktsioonid kooskõlas artikli 104 […] lõikega 11. Sihilikult kavandatud eelarvepuudujäägi korral, mis nõukogu
arvates on ülemäärane, kasutatakse kiirendatud menetlust.
[…]
3. jagu
Peatamine ja jälgimine

Artikkel 9
1.      Ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus peatatakse:
–        kui asjaomane liikmesriik järgib kooskõlas artikli 104 […] lõikega 7 antud soovitusi,
–        kui asjaomane osalev liikmesriik järgib kooskõlas artikli 104 […] lõikega 9 edastatud teateid.
2.      Ajavahemikku, mille jooksul menetlus on peatatud, ei arvata käesoleva määruse artiklis 7 nimetatud kümnekuusesse ajavahemikku
ega artiklis 6 nimetatud kahekuusesse ajavahemikku.
[…]”.

Faktilised asjaolud

Nõukogu otsused EÜ artikli 104 lõigete 6 ja 7 alusel
2002. aasta novembris algatati ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus Saksamaa Liitvabariigi suhtes. 21. jaanuari 2003. aasta
otsuses 2003/89/EÜ ülemäärase eelarvepuudujäägi kohta Saksamaal – Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 104 lõike 6 kohaldamine
(ELT L 34, lk 16) otsustas nõukogu komisjoni soovituse põhjal, et selles liikmesriigis eksisteerib ülemäärane eelarvepuudujääk.
Vastavalt EÜ artikli 104 lõikele 7 ja määruse nr 1467/97 artikli 3 lõikele 4 esitas nõukogu Saksamaa valitsusele soovituse
likvideerida eelarvepuudujääk erinevaid meetmeid kohaldades niipea kui võimalik. Soovitatud meetmete võtmise tähtpäevaks määras
nõukogu 21. mai 2003. Kuna Saksamaa Liitvabariigi võetud meetmeid hinnati nimetatud kuupäeval tõhusateks ja tähtaegseteks,
peatati vaikimisi eelarvepuudujäägi menetlus.
2003. aasta aprillis algatati ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus Prantsuse Vabariigi suhtes. 3. juuni 2003. aasta otsuses
2003/487/EÜ ülemäärase eelarvepuudujäägi kohta Prantsusmaal – Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 104 lõike 6 kohaldamine
(ELT L 165, lk 29) otsustas nõukogu komisjoni soovituse põhjal, et selles liikmesriigis eksisteerib ülemäärane eelarvepuudujääk.
Vastavalt EÜ artikli 104 lõikele 7 ja määruse nr 1467/97 artikli 3 lõikele 4 esitas nõukogu Prantsusmaa valitsusele soovituse
likvideerida eelarvepuudujääk erinevaid meetmeid kohaldades nii kiiresti kui võimalik ning hiljemalt 2004. eelarveaastaks.
Vajalike meetmete võtmise tähtpäevaks määras nõukogu 3. oktoobri 2003.

Komisjoni soovitused EÜ artikli 104 lõigete 8 ja 9 alusel
8. oktoobril 2003 esitas komisjon nõukogule soovituse, et nõukogu teeks EÜ artikli 104 lõike 8 alusel otsuse, et Prantsuse
Vabariik ei ole reageerinud tõhusate meetmetega soovitusele, mille nõukogu on EÜ artikli 104 lõike 7 kohaselt talle esitanud.
21. oktoobril 2003 esitas komisjon nõukogule soovituse, et nõukogu otsustaks EÜ artikli 104 lõike 9 alusel Prantsuse Vabariigile
teatada, et Prantsusmaal tuleb võtta meetmeid oma eelarvepuudujäägi vähendamiseks. Komisjon soovitas nõukogul teatada nimetatud
liikmesriigile, et see peab hiljemalt 2005. aastal likvideerima ülemäärase eelarvepuudujäägi ja 2004. aasta jooksul vähendama
tsükliliste muutujatega korrigeeritud eelarvepuudujääki oma sisemajanduse kogutoodangu (edaspidi SKT) suhtes 1% võrra.
Saksamaa Liitvabariigi puhul leidis komisjon lõpuks, et EÜ artikli 104 lõike 7 alusel esitatud nõukogu soovitust järgides
võetud meetmed ei ole kohased. Seetõttu esitas ta 18. novembril 2003 nõukogule soovituse, et nõukogu teeks EÜ artikli 104
lõike 8 alusel otsuse, et meetmed, mida Saksamaa Liitvabariik võttis olukorra parandamiseks, ei ole piisavad.
Samal kuupäeval soovitas komisjon nõukogul EÜ artikli 104 lõike 9 alusel teatada Saksamaa Liitvabariigile, et tal tuleb võtta
meetmeid oma eelarvepuudujäägi vähendamiseks. Komisjon soovitas nõukogul teatada nimetatud liikmesriigile, et see peab hiljemalt
2005. aastal likvideerima ülemäärase eelarvepuudujäägi ja 2004. aasta jooksul vähendama tsükliliste muutujatega korrigeeritud
eelarvepuudujääki oma SKT suhtes 0,8% võrra.

Nõukogu (majandus- ja finantsküsimused) 25. novembri 2003. aasta istung
25. novembri 2003. aasta istungil pani nõukogu hääletusele EÜ artikli 104 lõike 8 kohased komisjoni soovitused Prantsuse Vabariiki
ja Saksamaa Liitvabariiki käsitlevate nõukogu otsuste vastuvõtmiseks. Vastavalt EÜ artikli 104 lõikele 13 osalesid neil kahel
hääletusel kõik liikmesriigid, välja arvatud asjassepuutuv liikmesriik. Nõutava häälteenamuse puudumise tõttu ei võetud kõnealuseid
otsuseid vastu.
Nõukogu pani hääletusele ka EÜ artikli 104 lõike 9 kohased komisjoni soovitused samu liikmesriike käsitlevate nõukogu otsuste
vastuvõtmiseks. Vastavalt EÜ artikli 104 lõikele 13 ja EÜ artikli 122 lõigetele 3 ja 5 osalesid neil kahel hääletusel vaid
ühisraha kasutusele võtnud liikmesriigid, välja arvatud asjassepuutuv liikmesriik. Nõutava häälteenamuse puudumise tõttu ei
võetud kõnealuseid otsuseid vastu.
Samal päeval võttis nõukogu vastu samasisulised järeldused kummagi asjassepuutuva liikmesriigi kohta, kohaldades EÜ artikli
104 lõikes 9 ettenähtud otsuste kohta käivaid hääletusreegleid.
Nimetatud järelduste punktis 1 osutas nõukogu teguritele, mida ta võttis arvesse asjassepuutuva liikmesriigi eelarveolukorra
hindamisel.
Järelduste punktis 2 märkis nõukogu, et EÜ artikli 104 lõike 7 alusel esitatud soovituse järgimiseks on asjassepuutuv liikmesriik
võtnud arvukalt meetmeid.
Punktis 3 tõdes nõukogu rahuldustundega, et asjassepuutuv liikmesriik on avalikult kohustunud võtma kõik vajalikud meetmed
tagamaks, et hiljemalt 2005. aastal on eelarvepuudujääk alla 3% SKT-st.
Punktis 4 andis nõukogu asjassepuutuvale liikmesriigile soovitusi, võttes arvesse komisjoni soovitust ja liikmesriigi võetud
kohustusi. Need soovitused käsitlevad eelkõige eelarvepuudujäägi vähendamist aastatel 2004 ja 2005 ning eelarve jätkuvat stabiliseerimist
pärast 2005. aastat. Nõukogu soovitas asjaomastel liikmesriikidel „likvideerida võimalikult kiiresti ja hiljemalt 2005. aastal
praegune eelarvepuudujääk”.
Punktid 5 ja 6 on sõnastatud järgmiselt:
„5.      Pidades silmas eespool esitatud soovitusi ja [asjassepuutuva liikmesriigi] võetud kohustusi, otsustas nõukogu praeguses staadiumis
mitte võtta vastu komisjoni soovitatud otsust EÜ asutamislepingu artikli 104 lõike 9 alusel.
6.      Nõukogu otsustab ajutiselt peatada ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse [asjassepuutuva liikmesriigi] suhtes. Nõukogu on
valmis komisjoni soovituse põhjal võtma vastu otsuse EÜ asutamislepingu artikli 104 lõike 9 alusel, kui punktis 7 ettenähtud
hindamise käigus selgub, et [asjassepuutuv liikmesriik] ei täida käesolevates järeldustes märgitud kohustusi.”
Punktis 7 kutsus nõukogu asjassepuutuvat liikmesriiki üles esitama aruandeid, ilma et ta oleks määranud konkreetset ajakava,
ja soovitas, et liikmesriigi edusamme hindaksid nõukogu ja komisjon.

Poolte nõuded
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–        tühistada esiteks nõukogu otsused jätta vastu võtmata EÜ artikli 104 lõigete 8 ja 9 kohastes komisjoni soovitustes sisalduvad
formaalsed meetmed ja teiseks nõukogu järeldused selles osas, milles need käsitlevad ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse
peatamist, asutamislepingus sätestamata meetme kasutamist ja EÜ artikli 104 lõike 7 alusel antud nõukogu soovituste muutmist;
–        mõista kohtukulud välja nõukogult.
Nõukogu palub Euroopa Kohtul:
–        tunnistada hagi vastuvõetamatuks;
–        teise võimalusena jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Hagi vastuvõetavus
Nõukogu väidab, et komisjoni hagi on vastuvõetamatu, kuna selles palutakse tühistada nii EÜ artikli 104 lõigete 8 ja 9 kohastes
komisjoni soovitustes sisalduvate formaalsete meetmete nõukogu poolt vastu võtmata jätmine kui ka nõukogu järeldused Prantsuse
Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi kohta.

Nõue tühistada EÜ artikli 104 lõigete 8 ja 9 kohastes komisjoni soovitustes sisalduvate formaalsete meetmete nõukogu poolt
vastu võtmata jätmine
Poolte argumendid
Nõukogu väidab, et jättes vastu võtmata komisjoni soovitused, ei ole ta ka kaudselt võtnud vastu mingit otsust, mida saaks
vaidlustada. Nõukogu märgib, et asutamislepingu kohaselt on menetlus, millega kohustada institutsiooni tegutsema, EÜ artiklis
232 ettenähtud tegevusetushagi. Nimetatud sätte alusel on komisjonil õigus pöörduda Euroopa Kohtusse selle tuvastamiseks,
et nõukogu on tegevusetusega rikkunud asutamislepingut. Kuid käesolevas asjas ei ole kõnealuse õiguskaitsevahendi kasutamise
tingimused täidetud. Esiteks ei ole komisjon eelnevalt kutsunud nõukogu üles toimingut tegema. Teiseks ei ole nõukogul juriidilist
kohustust võtta vastu EÜ artikli 104 lõigetes 8 ja 9 mainitud otsuseid. Mingil juhul ei saa nõukogule ette heita tegevusetust,
sest ta pani komisjoni soovitused hääletusele.
Nõukogu leiab, et käesoleva asjaga puudub seos Euroopa Kohtu 30. septembri 2003. aasta otsusel kohtuasjas C‑76/01 P: Eurocoton
ja teised
v.
nõukogu (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), milles Euroopa Kohus otsustas, et lõplike dumpinguvastaste tollimaksude
kehtestamist käsitleva määruse kohta nõukogule esitatud komisjoni ettepaneku vastu võtmata jätmisel nõukogu poolt on õiguslikud
tagajärjed eraõiguslikele isikutele ning see on vaidlustatav akt. Selle kohta märgib nõukogu, et erinevalt ülemäärase eelarvepuudujäägi
menetlusest puudutab dumpinguvastane menetlus teatavaid ettevõtjaid otseselt ning tuleb tagada, et neile ühenduse õigusaktidega
ettenähtud protsessuaalsed tagatised oleksid tõhusad. Pealegi ei ole nõukogul dumpinguvastases menetluses õigust võtta komisjoni
ettepanekut vastu pärast selleks ettenähtud tähtaja möödumist. Teisiti on soovituste puhul, mille komisjon esitab nõukogule
EÜ artikli 104 lõigete 8 ja 9 alusel. Kuna ei ole möödunud kohustuslikku ja lõplikku tähtaega, on nõukogul jätkuvalt õigus
võtta nimetatud soovitused vastu ja komisjonil on õigus nõuda soovituste vastuvõtmist või esitada uusi soovitusi.
Komisjon väidab vastu, et EÜ artikliga 104 kehtestatud süsteemi järgi on hääletuse puhul, millega nõukogu võtab seisukoha
nimetatud artikli lõikes 8 ettenähtud kindlakstegemist või lõikes 9 ettenähtud teatamist käsitleva komisjoni soovituse kohta,
igal juhul tegemist vastavalt hääletustulemustele kas siis positiivse või negatiivse otsusega ja seega vaidlustatava aktiga
vastavalt eespool osundatud kohtuotsusele Eurocoton jt
v.
nõukogu.
Kokkuvõtteks leiab komisjon, et keeldudes kindlaks tegemast, et Prantsuse Vabariik ja Saksamaa Liitvabariik ei ole võtnud
tõhusaid meetmeid, on nõukogu vastupidi komisjoni seisukohale otsustanud – ehkki vaikimisi –, et need kaks riiki on tegelikult
võtnud tõhusaid meetmeid.
Euroopa Kohtu hinnang
Vastavalt EÜ artikli 104 lõikele 13 ning ilma et see piiraks EÜ artikli 122 lõigete 3 ja 5 kohaldamist, teeb nõukogu artikli
104 lõigetes 7–9 nimetatud otsused komisjoni soovituse põhjal oma liikmete kahekolmandikulise häälteenamusega, mis on arvestatud
vastavalt EÜ artikli 205 lõikele 2, jättes arvesse võtmata asjassepuutuva liikmesriigi esindaja hääled.
Järelikult EÜ artikli 104 lõikes 8 ettenähtud nõukogu otsus oma soovitused avalikustada, kui ta teeb kindlaks, et kehtestatud
tähtaja jooksul ei ole tema soovitustele reageeritud tõhusate meetmetega, saab olla olemas ainult siis, kui see on vastu võetud
käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis täpsustatud häälteenamusega. Sama kehtib ka EÜ artikli 104 lõikes 9 ettenähtud nõukogu
otsuse suhtes teatada liikmesriigile, et tal tuleb ettenähtud tähtaja piires võtta eelarvepuudujäägi vähendamiseks meetmeid,
mida nõukogu peab olukorra parandamiseks vajalikuks.
Seega kui komisjon soovitab nõukogul võtta vastu otsused EÜ artikli 104 lõigete 8 ja 9 alusel, kuid nõutavat häälteenamust
nõukogus ei saavutata, ei ole otsust kõnealuste sätete mõttes vastu võetud.
Pealegi ei ole ühenduse õiguses sätet, mis fikseeriks tähtaja, mille möödumisel võiks pidada otsust EÜ artikli 104 lõigete
8 ja 9 alusel vaikimisi vastu võetuks, ning määratleks sellise otsuse sisu.
Ehkki määruse nr 1467/97 kuueteistkümnenda põhjenduse kohaselt peaks ülemäärase eelarvepuudujäägi tõsidus kolmandas etapis
nõudma kiireloomuliste meetmete võtmist kõikide asjaosaliste poolt ning nimetatud määrus sätestab tähtajad, millest tuleb
kinni pidada, on siiski tõsiasi, et nimetatud tähtaegade möödumine ei takista nõukogul vastu võtta komisjoni soovitatud akte.
Määruse nr 1467/97 kaheteistkümnendast põhjendusest nähtub, et määruses sätestatud tähtaegade eesmärk on tagada ülemäärase
eelarvepuudujäägi menetluse kiire ja tõhus rakendamine. Selle eesmärgiga oleks vastuolus, kui tähtaegade möödumisel kaotaks
nõukogu õiguse võtta vastu akte, mida komisjon on selle menetluse käigus soovitanud. Selline õiguse kadumine tähendaks, et
vajaduse korral tuleks menetlus uuesti algatada.
Eelnevat silmas pidades tuleb sedastada, et EÜ artikli 104 lõigetes 8 ja 9 ettenähtud ning komisjoni soovitatud otsuste vastu
võtmata jätmist nõukogu poolt ei saa pidada vaidlustatavaks aktiks EÜ artikli 230 mõttes.
Tuleb meenutada, et juhul, kui nõukogu ei võta vastu EÜ artikli 104 lõigete 8 ja 9 kohaseid komisjoni soovitatud formaalseid
meetmeid, võib komisjon kasutada EÜ artiklis 232 ettenähtud õiguskaitsevahendit, järgides selles artiklis sätestatud tingimusi.
Eelnevast tuleneb, et hagi on vastuvõetamatu osas, milles palutakse tühistada EÜ artikli 104 lõigete 8 ja 9 kohastes komisjoni
soovitustes sisalduvate formaalsete meetmete nõukogu poolt vastu võtmata jätmine.

Nõue tühistada nõukogu järeldused, mis käsitlevad vastavalt Prantsuse Vabariiki ja Saksamaa Liitvabariiki
Poolte argumendid
Nõukogu väidab, et nimetatud järelduste puhul on tegemist poliitiliste tekstidega, mitte õiguslikke tagajärgi tekitavate aktidega.
Kõnealused järeldused ei riiva kuidagi komisjoni pädevust. Nende ainus eesmärk ja tagajärg on fikseerida poolelioleva ülemäärase
eelarvepuudujäägi menetluse olukord pärast seda, kui nõukogu on kaalunud komisjoni soovitusi ja jätnud need vastu võtmata.
Saksamaa Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi vastu algatatud ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse peatamine ei tulene nimetatud
järeldustest. Peatumine tuleneb automaatselt asjaolust, et nõukogu jättis vastu võtmata komisjoni soovitused, ilma et ta oleks
teinud selle kohta selgesõnalise ja õiguslikult siduva otsuse.
Sellega seoses rõhutab nõukogu, et ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse peatamine on sätestatud vaid määruse nr 1467/97
artikli 9 lõikes 1. Nimetatud säte näeb ette ainult kaks menetluse peatamise alust, märkimata, millistel muudel asjaoludel
oleks menetluse peatamine võimalik või keelatud, ning määratlemata, millises korras saaks tõdeda menetluse peatumist või kuulutada
menetluse peatatuks. Poolelioleva menetluse peatamine toimub vaikimisi. See tuleneb EÜ artikli 104 lõike 7 või 9 alusel vastuvõetud
meetmega määratud tähtaja möödumisest.
Asjaolu, et nõukogu on oma poliitilistes järeldustes peatamist otsesõnu maininud, ei muuda kuidagi seda, et nimetatud järeldustel
puuduvad õiguslikud tagajärjed. Järelikult ei muudaks nende võimalik tühistamine poolelioleva ülemäärase eelarvepuudujäägi
menetluse faktilist ega õiguslikku olukorda.
Komisjon leiab, et kui Prantsuse Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi vastu algatatud menetluste peatumine oleks automaatselt
tulenenud komisjoni soovituste vastu võtmata jätmisest, oleks nõukogu võinud piirduda peatumise tõdemisega, mitte otsustama
seda ametlikult koos uute soovituste lisamisega.
Ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse peatamine on võimalik vaid määruse nr 1467/97 artikli 9 lõikes 1 määratletud kahel
alusel. Seega kui nõukogu keeldus tuvastamast, et asjassepuutuvad liikmesriigid ei ole võtnud tõhusaid meetmeid, otsustades
järelikult, et nad on järginud EÜ artikli 104 lõike 7 alusel antud soovitusi, oleks ta saanud pooleliolevad ülemäärase eelarvepuudujäägi
menetlused peatada üksnes nimetatud sättes ettenähtud menetlus- ja hääletusreegleid järgides vastu võetud otsustega. Kuid
nõukogu järeldused võeti vastu EÜ artikli 104 lõike 9 alusel kohaldatavaid menetlus- ja hääletusreegleid järgides.
Nõukogu järeldused on komisjoni arvates
sui generis
aktid, mille peamine õiguslik tagajärg on nõukogu ja asjassepuutuvate liikmesriikide vabastamine EÜ artikliga 104 ja määrusega
nr 1467/97 kujundatud õiguslikust raamistikust, asendades selle uute suunistega EÜ artikli 104 lõike 9 kohaldamistingimuste
hindamiseks ja uue raamistikuga asjassepuutuvate liikmesriikide ülemäärase eelarvepuudujäägi jälgimiseks.
Euroopa Kohtu hinnang
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võivad tühistamishagi esemeks olla nende laadist ja vormist olenemata kõik institutsioonide
võetud meetmed, mille eesmärk on tekitada õiguslikke tagajärgi (vt 31. märtsi 1971. aasta otsus kohtuasjas 22/70: komisjon
v.
nõukogu (nn AETR), EKL 1971, lk 263, punkt 42, ja 2. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑316/91: Euroopa Parlament
v.
nõukogu, EKL 1994, lk I-625, punkt 8).
Käesolevas asjas on vaja kontrollida, kas nõukogu järelduste eesmärk on selliste tagajärgede tekitamine.
Kõnealuste järelduste punktis 6 märkis nõukogu, et ta on otsustanud ajutiselt peatada ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse
ja ta on valmis võtma vastu otsuse EÜ artikli 104 lõike 9 alusel, kui selgub, et asjassepuutuv liikmesriik ei täida järeldustes
märgitud kohustusi, mida ta on endale võtnud.
Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et niivõrd, kuivõrd pooleliolevate ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluste peatamise
otsused on seatud sõltuvusse asjassepuutuvate liikmesriikide võetud kohustuste täitmisest, ei piirdu need – vastupidi nõukogu
väitele – peatumise tõdemisega, mis tuleneb komisjoni soovituste vastu võtmata jätmisest EÜ artikli 104 lõigete 8 ja 9 raames.
Veel tuleb märkida, et kohustused, mida on võtnud kaks asjassepuutuvat liikmesriiki väljaspool EÜ artikli 104 lõike 7 alusel
varem otsustatud soovitusi, on ühepoolsed. Seega seab nõukogu EÜ artikli 104 lõike 9 kohase otsuse vastuvõtmise eeltingimuseks
hindamise, mis ei lähtu enam asutamislepingu artikli 104 lõike 7 alusel vastuvõetud soovitustest, vaid asjassepuutuva liikmesriigi
ühepoolsetest kohustustest.
Lõpuks tuleb sedastada, et niiviisi toimides muudab nõukogu tegelikult ka varasemaid EÜ artikli 104 lõike 7 alusel vastuvõetud
soovitusi, eelkõige muutes kõnealustes järeldustes tähtaega, mille jooksul tuleb likvideerida riigieelarve puudujääk, mis
ületab piirmäära 3% SKT-st – seega muudab ta nõutud stabiliseerimismeetmete ulatust.
Eelnevast tuleneb, et nõukogu järelduste eesmärk on õiguslike tagajärgede tekitamine vähemalt selles osas, et nendega peatati
pooleliolevad ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlused ja muudeti varasemaid EÜ artikli 104 lõike 7 alusel vastuvõetud nõukogu
soovitusi.
Seega on hagi vastuvõetav kõnealuste järelduste vaidlustamise osas.

Põhiküsimus
Komisjon palub tühistada kummagi asjassepuutuva liikmesriigi kohta vastuvõetud nõukogu järeldused selles osas, milles need
käsitlevad ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse peatamist, asutamislepingus sätestamata meetme kasutamist ja EÜ artikli
104 lõike 7 alusel antud nõukogu soovituste muutmist.

Poolte argumendid
Komisjon märgib, et nõukogu, kellele esitati soovitused otsuste vastuvõtmiseks EÜ artikli 104 lõigete 8 ja 9 alusel, võttis
vastu „järeldused”, mida asutamisleping ja eelkõige selle artikkel 104 ette ei näe. Komisjoni arvates ei või nõukogu vastu
võtta muid kui nimetatud artiklis ettenähtud akte, st otsuseid, mis on siduvad. Komisjon lisab, et nõukogu ei võinud nimetatud
järeldusi vastu võtta seda enam, et need sisaldavad otsuse elemente, nagu menetluste peatamine ja soovitused asjassepuutuvatele
liikmesriikidele.
Ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse peatamisega rikuvad nõukogu järeldused määruse nr 1467/97 artikli 9 lõike 1 esimest
taanet, mille järgi peatatakse kõnealune menetlus siis, kui asjaomane liikmesriik järgib kooskõlas EÜ artikli 104 lõikega
7 antud soovitusi. Peatamisotsustest aga ei nähtu, et see tingimus oleks täidetud. Vastupidi – nõukogu järeldustest nähtub,
et ta nõustus komisjoni hinnanguga, mis vältimatult pidanuks viima järeldusele, et nimetatud tingimus ei ole täidetud. Pealegi
ei järgitud menetluse peatamise otsuste vastuvõtmisel EÜ artikli 104 lõikes 13 ettenähtud hääletusreegleid, sest otsused võtsid
vastu eurotsooni liikmesriigid, välja arvatud asjassepuutuv liikmesriik, mitte aga kõik liikmesriigid peale asjassepuutuva
liikmesriigi. Kuna peatamine oleks õiguspäraselt olnud võimalik ainult EÜ artikli 104 lõikele 7 vastavas menetlusstaadiumis,
oleks vorminõuete paralleelsuse põhimõtet järgides pidanud kasutama nimetatud staadiumis kohaldatavaid hääletusreegleid.
Komisjon ei vaidlusta, et otsused muuta EÜ artikli 104 lõike 7 alusel antud nõukogu soovitusi olid majanduslikult põhjendatud,
eriti ülemäärase eelarvepuudujäägi likvideerimiseks antud tähtaja pikendamise osas. Kuid komisjon leiab, et asutamislepingus
ettenähtud korda järgimata ei või nõukogu vastu võtta soovitusi, mis on vastuolus varem vastuvõetud soovitustega.
Nõukogu meenutab vastuvõetamatust käsitleva vastuväitega seoses esitatud märkusi oma järelduste poliitilise ja mitte õigusliku
laadi kohta ning eelkõige märkust, et pooleliolevate menetluste peatamine tulenes automaatselt komisjoni soovitatud aktide
vastu võtmata jätmisest.
Nõukogu arvates ei muudaks tema järelduste võimalik tühistamine pooleliolevate ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluste olukorda
ei faktiliselt ega õiguslikult. Seda kinnitab tõdemus, millega komisjon nõustus, et kõnealuseid menetlusi ei ole lõpetatud
ja et komisjonile jääb vabadus oma algatusõigust kasutades igal ajal esitada nõukogule soovitusi EÜ artikli 104 lõike 7, 8
või 9 alusel, sõltuvalt oma hinnangust hetkeolukorrale.
Veel väidab nõukogu, et tema varasemad EÜ artikli 104 lõike 7 alusel antud soovitused on vähemalt osaliselt aegunud. Need
on jäänud jalgu majandusliku olukorra muutustele. Mitu tegurit, eelkõige majandusliku olukorra ebasoodsam areng võrreldes
soovituste vastuvõtmise ajal tehtud prognoosidega, on muutnud asjassepuutuvatel liikmesriikidel võimatuks korrigeerida oma
eelarvepuudujääki ettenähtud tähtaja jooksul.
Teine võimalus olnuks nõukogul võtta EÜ artikli 104 lõike 7 alusel vastu uued soovitused. Kuid selline lahendus oli võimatu,
sest komisjon otsustas mitte esitada nõukogule soovitusi nimetatud sätte alusel.
Seetõttu pidas nõukogu vajalikuks võtta vastu vaidlustatud järeldused, milles ta majandusliku olukorra muutumist ja kummagi
asjassepuutuva liikmesriigi võetud meetmeid ja kohustusi arvesse võttes osutas, mida nõukogu arvates peaksid kõnealused riigid
tegema oma ülemäärase eelarvepuudujäägi likvideerimiseks.
Sellisel lahendusel oli mitu eelist, sest see võimaldas:
–        selgitada asjaolu, et ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlused ei ole lõpetatud, vaid need on lihtsalt peatunud, sest komisjoni
soovitatud otsuseid ei ole vastu võetud;
–        kindlaks määrata meetmed, mida Prantsuse Vabariik ja Saksamaa Liitvabariik kohustuvad võtma, ja eesmärgid, mida nad kohustuvad
saavutama;
–        veel kord kinnitada nõukogu kavatsust võtta edaspidi meetmeid EÜ artikli 104 lõike 9 alusel, kui asjassepuutuvad liikmesriigid
ei täida oma kohustusi;
–        selgitada, et nõukogu järgib stabiilsuse ja kasvu pakti põhimõtteid ja reegleid.
Nii oli võimalik vältida, et pärast EÜ artikli 104 lõigete 8 ja 9 kohaste komisjoni soovitatud otsuste vastu võtmata jätmist
muudaks nõukogu vaikimine küsitavaks stabiilsuse ja kasvu pakti usaldusväärsuse ning jätaks ettevõtjad ja välisvaluutaturud
ebakindlasse olukorda, millel oleksid kahjulikud tagajärjed.
Nõukogu leiab, et asutamisleping ei sisalda ühtegi sätet, mis keelaks sellise toimimisviisi.
Nõukogu lisab, et soovitused, mis võeti vastu EÜ artikli 104 lõike 7 alusel vastavalt 21. jaanuaril 2003 Saksamaa Liitvabariigi
kohta ja 3. juunil 2003 Prantsuse Vabariigi kohta, on jätkuvalt jõus.

Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb märkida, et hoolimata oma hagiavalduse sõnastusest taotleb komisjon sisuliselt nõukogu järelduste tühistamist vaid osas,
milles need sisaldavad otsust peatada ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus ja otsust muuta asjassepuutuvatele liikmesriikidele
varem antud soovitusi.
Komisjoni nõue tühistada kõnealused järeldused osas, milles need käsitlevad asutamislepingus sätestamata meetme kasutamist,
ei ole tegelikult iseseisev nõue, vaid argument, millega toetatakse käesoleva otsuse eelmises punktis mainitud tühistamisnõuet.
Viimasena nimetatud nõuet hinnatakse pärast seda, kui on käsitletud ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse otstarvet.
Ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse otstarve
EÜ artikli 4 lõigete 1 ja 2 kohaselt hõlmab liikmesriikide ja ühenduse tegevus niisuguse majanduspoliitika kasutuselevõttu,
mis rajaneb liikmesriikide majanduspoliitika tihedal koordineerimisel, ning rööbiti sellega majandus- ja rahaliidu loomist.
Sama artikli lõike 3 kohaselt tähendab see tegevus kinnipidamist järgmistest juhtpõhimõtetest: stabiilsed hinnad, riigi rahanduse
ja majanduse usaldusväärsus ning tasakaalustatud maksebilanss.
EÜ artikli 104 lõige 1 sätestab, et liikmesriigid hoiduvad ülemäärasest riigieelarve puudujäägist.
EÜ artikli 104 lõigetes 2–13 ettenähtud ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse eesmärk on ergutada ja vajaduse korral sundida
asjassepuutuvat liikmesriiki vähendama oma eelarvepuudujääki.
EÜ artikli 104 sätteid on täpsustatud ja tugevdatud stabiilsuse ja kasvu paktiga, mis koosneb eelkõige Euroopa Ülemkogu 17. juuni
1997. aasta resolutsioonist ja määrusest nr 1467/97.
Euroopa Ülemkogu 17. juuni 1997. aasta resolutsioon toonitab, et majandus- ja rahaliidu kolmanda etapi jooksul on eelarvedistsipliini
tagamine eriti tähtis. Seda silmas pidades kutsub ta nõukogu rakendama täpselt ja õigeaegselt kõiki tema pädevusvaldkonda
kuuluvaid stabiilsuse ja kasvu pakti elemente ning käsitama ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse kohaldamiseks ettenähtud
tähtaegasid tähtaja ülempiirina.
Määruse nr 1467/97 kaheksandas põhjenduses on märgitud, et eelarvedistsipliin on majandus- ja rahaliidu kolmandas etapis vajalik
hindade stabiilsuse kaitsmiseks. Nimetatud määruse kuueteistkümnendas põhjenduses on märgitud, et ülemäärase eelarvepuudujäägi
tõsidus kolmandas etapis peaks nõudma kiireloomuliste meetmete võtmist kõikide asjaosaliste poolt.
Pidades silmas seda, kui tähtsaks on asutamislepingu autorid pidanud eelarvedistsipliinist kinnipidamist, samuti eelarvedistsipliini
tagamiseks kehtestatud reeglite eesmärki, tuleb nimetatud reeglitele anda tõlgendus, mis tagaks nende tõhususe.
Tuleb märkida, et EÜ artikli 104 lõike 10 kohaselt ei või artikli 104 lõigete 1–9 raames kasutada artiklitega 226 ja 227 ettenähtud
komisjoni ja liikmesriikide õigust esitada hagi kohustusi mittetäitnud liikmesriigi vastu.
Nagu komisjon on rõhutanud, vastutab peamiselt nõukogu selle eest, et liikmesriigid peaksid kinni eelarvedistsipliinist.
Ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus on mitme staadiumiga menetlus, mille tulemusel võidakse rakendada sanktsioone EÜ artikli
104 lõike 11 alusel.
EÜ artiklis 104 on täpsustatud iga menetlusstaadiumi käik ning asjaomaste institutsioonide ülesanded ja volitused. EÜ artikli
104 lõike 14 teise lõigu alusel ühehäälselt vastuvõetud määrus nr 1467/97 näeb ette täpsed tähtajad, mida tuleb ülemäärase
eelarvepuudujäägi menetluse käigus järgida, et vastavalt nimetatud määruse kaheteistkümnendale põhjendusele tagada eelarvepuudujäägi
menetluse tõhus ja kiire rakendamine. Määruse artikkel 9 sätestab, et ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus peatatakse, kui
asjassepuutuv liikmesriik järgib soovitusi või teateid, mis on esitatud kooskõlas EÜ artikli 104 lõikega 7 ja 9. Määruse artikliga
10 on ette nähtud asjassepuutuva liikmesriigi võetud meetmete rakendamise jälgimine.
Igale menetlusstaadiumile, mil küsimus suunatakse nõukogule, vastab meede, mida komisjon soovitab nõukogul vastu võtta. Iga
staadium eeldab, et nõukogu kontrolliks, kas liikmesriik on täitnud EÜ artiklist 104 tulenevaid kohustusi ja eelkõige kohustusi,
mis tulenevad nõukogu varasematest soovitustest ja otsustest.
Nagu komisjon on tunnistanud, on nõukogul kaalutlusõigus. Komisjon esitab nõukogule soovitusi – ja mitte ettepanekuid EÜ artikli
250 mõttes – ning nõukogu võib, arvestades eelkõige asjakohaste majandusnäitajate erinevat hindamist, võetavaid meetmeid ja
asjassepuutuvale liikmesriigile määratud ajakava, muuta komisjoni soovitatud meedet selle meetme vastuvõtmiseks nõutava häälteenamusega.
Kuid asutamislepingus kasutatud sõnastusest ja sellega ettenähtud süsteemi otstarbest järeldub, et nõukogu ei või ennast vabastada
ei EÜ artiklis 104 sätestatud reeglitest ega reeglitest, mida ta ise on endale määrusega nr 1467/97 kehtestanud. Seega ei
saa ta kasutada alternatiivset menetlust näiteks selleks, et võtta vastu meede, mis ei ole vastava menetlusstaadiumi jaoks
ettenähtud otsus või mis on vastu võetud teistsugustel tingimustel kui kohaldatavate sätetega nõutavad tingimused.
Sellest tõdemusest lähtudes on vaja kontrollida, kas nõukogu järeldused tuleb tühistada osas, milles need sisaldavad otsust
peatada ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus ja otsust muuta asjassepuutuvatele liikmesriikidele varem EÜ artikli 104 lõike
7 alusel antud nõukogu soovitusi.
Ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse peatamine
Määruse nr 1467/97 seitsmeteistkümnendas põhjenduses on öeldud, et kui asjaomane liikmesriik võtab vastuseks EÜ artikli 104
lõike 7 kohasele soovitusele või vastavalt EÜ artikli 104 lõikele 9 edastatud teatele nõuetekohased meetmed, on sobilik ülemäärase
eelarvepuudujäägi menetlus peatada, et innustada liikmesriike vastavalt tegutsema.
Määruse nr 1467/97 artikli 9 lõige 1 sätestab, et ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus peatatakse, kui asjassepuutuv liikmesriik
järgib nõukogu soovitust või teadet.
EÜ artikkel 104 ega määrus nr 1467/97 ei näe ette võimalust peatada menetlus muudel asjaoludel.
Nagu on märkinud nõukogu, võib menetluse
de facto
peatumine tuleneda asjaolust, et nõukogu, kellele komisjon on esitanud soovituse, et võta otsust vastu nõutava häälteenamuse
puudumise tõttu.
Kuid käesolevas asjas on vaidlustatud järeldustes otsesõnu öeldud, et nõukogu „otsustab […] peatada ülemäärase eelarvepuudujäägi
menetluse [asjassepuutuva liikmesriigi] suhtes” ja ta „on valmis võtma komisjoni soovituse põhjal vastu otsuse artikli 104
lõike 9 alusel, kui [asjassepuutuv liikmesriik] ei täida käesolevates järeldustes märgitud kohustusi […]”.
Nende avalduste puhul ei piirdu nõukogu tõdemisega, et ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus on
de facto
peatunud, sest komisjoni soovitatud otsuse vastuvõtmine on võimatu, kusjuures seda võimatust saaks igal ajal korrigeerida.
Niivõrd, kuivõrd nõukogu järeldused seavad menetluse peatamise sõltuvusse asjassepuutuva liikmesriigi kohustuste täitmisest,
piiravad need niikaua, kuni kõnealuseid kohustusi peetakse täidetuks, nõukogu pädevust esitada komisjoni varasema soovituse
põhjal teade EÜ artikli 104 lõike 9 alusel. Seda tehes näevad järeldused veel ette, et kui nõukogu otsustab esitada teate
– s.o jätkata ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust –, ei lähtu tema hinnang enam EÜ artikli 104 lõike 7 alusel asjassepuutuvale
liikmesriigile juba antud soovituste sisust, vaid liikmesriigi ühepoolsetest kohustustest.
Kõnealune peatamisotsus rikub EÜ artiklit 104 ja määruse nr 1467/97 artiklit 9.
Tuleb lisada, et nõustudes sellega, et
de facto
peatumine võib tuleneda pelgalt asjaolust, et nõukogul ei õnnestunud komisjoni soovitatud otsust vastu võtta, ei võta Euroopa
Kohus seisukohta küsimuses, kas EÜ artikli 104 lõike 9 kohaselt on nõukogu kohustatud vastu võtma otsuse, kui liikmesriik
jätkuvalt ei täida EÜ artikli 104 lõike 7 alusel antud nõukogu soovitusi. See on küsimus, millele kohtul ei ole käesolevas
asjas palutud vastata.
EÜ artikli 104 lõike 7 alusel vastuvõetud nõukogu soovituste muutmine
Vastavalt EÜ artikli 104 lõikele 13 saab EÜ artikli 104 lõike 7 kohaseid soovitusi vastu võtta üksnes komisjoni soovituse
põhjal. Nagu juba märgitud, on nõukogul õigus vastu võtta komisjoni soovitatud otsusest erinev otsus.
Kuid kui nõukogu on vastu võtnud soovitused EÜ artikli 104 lõike 7 alusel, ei või ta neid ilma komisjoni uue soovituseta hiljem
muuta, sest komisjonil on ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluses algatusõigus, nagu nõukogu on ka tunnistanud.
Käesolevas asjas võttis nõukogu 21. jaanuaril 2003 vastu soovitused Saksamaa Liitvabariigi jaoks ja 3. juunil 2003 Prantsuse
Vabariigi jaoks.
Nõukogu järeldustele ei eelnenud komisjoni soovitusi võtta EÜ artikli 104 lõike 7 alusel vastu varasematest soovitustest erinevad
nõukogu soovitused.
Lisaks sellele ei järgitud nõukogu järeldustes sisalduvate soovituste vastuvõtmisel neid hääletustingimusi, mis on ette nähtud
nõukogu soovituste vastuvõtmiseks EÜ artikli 104 lõike 7 alusel, vaid tingimusi, mis on ette nähtud otsuse vastuvõtmiseks
EÜ artikli 104 lõike 9 alusel – seega osalesid hääletamisel vaid eurotsooni riigid.
Järelikult on kõnealuste nõukogu soovituste vastuvõtmise otsus, mis on vastuolus EÜ artikli 104 lõigetega 7 ja 13, ebaseaduslik.
Seega tuleb tühistada Prantsuse Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi kohta vastuvõetud nõukogu järeldused osas, milles need
sisaldavad otsust peatada ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus ja otsust, millega muudetakse varem EÜ artikli 104 lõike 7
alusel vastu võetud nõukogu soovitusi.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 3 kohaselt võib Euroopa Kohus määrata kulude jaotuse või jätta kummagi poole kohtukulud tema enda
kanda, kui osa taotlusi rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks või kui tegemist on erandlike põhjustega. Kuna poolte
taotlused on rahuldatud osaliselt, kannab kumbki pool ise oma kulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
EUROOPA KOHUS (täiskogu)
otsustab:
1.
Tunnistada Euroopa Ühenduste Komisjoni hagi vastuvõetamatuks osas, milles palutakse tühistada EÜ artikli 104 lõigete 8 ja
9 kohastes komisjoni soovitustes sisalduvate formaalsete meetmete Euroopa Liidu Nõukogu poolt vastu võtmata jätmine.
2.
Tühistada Prantsuse Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi kohta vastuvõetud nõukogu 25. novembri 2003. aasta järeldused osas,
milles need sisaldavad otsust peatada ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus ja otsust, millega muudetakse varem EÜ artikli
104 lõike 7 alusel vastu võetud nõukogu soovitusi.
3.
Jätta kummagi poole kulud tema enda kanda.
Skouris
Jann
Timmermans
Rosas
Gulmann
Puissochet
Cunha Rodrigues
Schintgen
Macken
Colneric                                                                          von Bahr
Silva de Lapuerta                                                                Lenaerts
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 13. juulil 2004 Luxembourgis.
Kohtusekretär

President
R. Grass

V. Skouris
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.