CELEX: 62007CJ0560
Aderarea Estoniei
Măsuri tranzitorii
Produse agricole
Zahăr
Stocuri excedentare
Regulamentele (CE) nr. 1972/2003, nr. 60/2004 și nr. 832/2005

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea Regulamentului (CE) nr. 1972/2003 al Comisiei din 10 noiembrie 2003 privind măsurile tranzitorii care urmează să fie adoptate în ceea ce privește schimburile de produse agricole în contextul aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei (
JO L 293, p. 3
, Ediție specială, 03/vol. 50, p. 100), a Regulamentului (CE) nr. 60/2004 al Comisiei din de instituire a unor măsuri tranzitorii în sectorul zahărului în vederea aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei la Uniunea Europeană (
JO L 9, p. 8
, Ediție specială, 03/vol. 52, p. 202) și a Regulamentului (CE) nr. 832/2005 al Comisiei din privind stabilirea cantităților excedentare de zahăr, izoglucoză și fructoză pentru Republica Cehă, Estonia, Cipru, Letonia, Lituania, Ungaria, Malta, Polonia, Slovenia și Slovacia (
JO L 138, p. 3
, Ediție specială, 03/vol. 64, p. 3).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Balbiino AS (denumită în continuare „Balbiino”), pe de o parte, și Põllumajandusminister (ministrul agriculturii), precum și Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus (Centrul Fiscal și Vamal Nord al Administrației Fiscale și Vamale), pe de altă parte, în legătură cu impozitarea unor stocuri excedentare.
Cadrul juridic
Reglementarea comunitară
Articolul 41 primul paragraf din Actul privind condițiile de aderare a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană (JO 2003, L 236, p. 33) permite Comisiei Comunităților Europene să adopte măsuri pentru a facilita trecerea noilor state membre la regimul politicii agricole comune. Aceste măsuri tranzitorii „pot fi adoptate pe parcursul unei perioade de trei ani de la data aderării și nu trebuie aplicate după această perioadă”. Comisia a adoptat Regulamentele nr. 1972/2003 și nr. 60/2004 întemeindu-se în special pe această dispoziție.
Regulamentul nr. 1972/2003
Potrivit considerentului (1), Regulamentul nr. 1972/2003 urmărește „a evita riscurile devierii traficului comercial în detrimentul organizării comune a piețelor agricole ca urmare a aderării a zece noi state la Uniunea Europeană, la 1 mai 2004”. Ținând seama de aceste riscuri, considerentul (3) al acestui regulament subliniază că este necesară „aplicarea unor taxe care să descurajeze menținerea unor stocuri excedentare în noile state membre”.
În acest scop, articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1972/2003 impune ca noile state membre să aplice taxe deținătorilor de stocuri excedentare de produse puse în liberă circulație la 1 mai 2004.
Articolul 4 alineatul (2) din acest regulament prevede:
„Pentru a stabili stocurile excedentare ale fiecărui deținător, noile state membre iau în special în considerare:
(a)
media stocurilor disponibile în cursul anilor care precedă aderarea;
(b)
fluxurile comerciale existente în cursul anilor care precedă aderarea;
(c)
împrejurările care au determinat crearea stocurilor.
Noțiunea de stocuri excedentare se aplică produselor importate în noile state membre sau originare din aceste state. Noțiunea de stocuri excedentare se aplică, de asemenea, produselor destinate pieței noilor state membre.
[…]”
În vederea asigurării aplicării corecte a taxei privind stocurile excedentare, articolul 4 alineatul (4) din regulamentul menționat impune ca noile state membre să facă fără întârziere inventarul stocurilor disponibile la 1 mai 2004 și să comunice Comisiei, la cel târziu, cantitățile de produse din stocurile excedentare.
Conform articolului 10, Regulamentul nr. 1972/2003 se aplică de la 1 mai 2004 până la .
Regulamentul nr. 60/2004
Întrucât riscurile de apariție a speculei au fost considerate deosebit de ridicate pe piața zahărului, Comisia a adoptat măsuri specifice prin Regulamentul nr. 60/2004. Potrivit articolului 6 alineatul (1) din acest regulament:
„Comisia stabilește, la 31 octombrie 2004 cel târziu, pentru fiecare nou stat membru, […] cantitatea de zahăr ca atare sau de zahăr sub formă de produse transformate, izoglucoză și fructoză care depășește cantitatea considerată ca fiind un stoc reportat normal la și care trebuie eliminată de pe piață pe spezele noilor state membre.
Pentru a stabili această cantitate excedentară, se ține cont, în special, de evoluția observată în timpul anului de dinaintea aderării față de anii precedenți în ceea ce privește:
(a)
cantitățile importate și exportate de zahăr ca atare sau de zahăr sub formă de produse transformate, cum sunt izoglucoza și fructoza;
(b)
producția, consumul și stocurile de zahăr și de izoglucoză;
(c)
circumstanțele în care s-au constituit stocurile.”
Articolul 6 alineatul (2) din regulamentul menționat impune noilor state membre să elimine de pe piață, până la 30 aprilie 2005 cel târziu, cantitățile de zahăr sau de izoglucoză stabilite de Comisie, pentru fiecare dintre aceste state, ca fiind excedentare.
Articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 60/2004 prevede:
„Pentru aplicarea alineatului (2), autoritățile competente din noul stat membru trebuie să dispună la 1 mai 2004 de un sistem de identificare a cantităților excedentare, schimbate sau transformate, de zahăr ca atare sau de produse transformate din zahăr, izoglucoză și fructoză, deținute de principalii operatori în cauză. Acest sistem se poate baza, în special, pe urmărirea importurilor, supravegherea fiscală, anchetarea conturilor și a stocurilor fizice ale operatorilor și poate conține unele măsuri cum ar fi garanțiile care să acopere riscurile. Acest sistem de identificare se bazează pe evaluarea riscurilor, care ține în mod adecvat cont de următoarele criterii:
—
tipul de activitate a operatorilor în cauză;
—
capacitatea echipamentelor de stocare;
—
nivelul de activitate.
Noul stat membru utilizează acest sistem pentru a-i constrânge pe operatorii în cauză să elimine de pe piață, pe speze proprii, o cantitate echivalentă de zahăr sau de izoglucoză din cantitatea lor excedentară individuală. Operatorii în cauză prezintă noului stat membru dovezi satisfăcătoare că produsele au fost eliminate de pe piață până la 30 aprilie 2005 cel târziu.
În cazul în care nu este furnizată această dovadă, noul stat membru facturează o sumă egală cu cantitatea în cauză înmulțită cu taxele la import cele mai ridicate aplicabile produsului în cauză în cursul perioadei cuprinse între 1 mai 2004 și , majorată cu 1,21 euro la 100 kg în echivalent de zahăr alb sau de substanță uscată.
Suma prevăzută la al treilea paragraf este imputabilă bugetului național al noului stat membru.”
Regulamentul nr. 832/2005
Prin Regulamentul nr. 832/2005, Comisia a stabilit cantitățile excedentare de zahăr care trebuie eliminate de fiecare nou stat membru. Considerentul (3) al acestui regulament are următorul cuprins:
„În general, cantitățile excedentare de zahăr sunt considerate ca rezultând din mărirea producției, la care trebuie să se adauge importurile și să se scadă exporturile pentru perioada cuprinsă între 1 mai 2003 și , comparate cu media acelorași cantități în cursul aceleiași perioade în cei trei ani precedenți. Circumstanțele speciale de constituire a stocurilor au fost, de asemenea, luate în considerare în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 60/2004, în special scăderea nivelului stocurilor în această perioadă.”
Reglementarea națională
La 7 aprilie 2004, Riigikogu (parlamentul eston) a adoptat Legea privind taxa asupra stocurilor excedentare (Üleliigse laovaru tasu seadus, RT I 2004, 30, 203).
Printr-o hotărâre din 5 octombrie 2006, Riigikohus (Curtea Supremă) a declarat inaplicabil articolul 6 alineatul 1 din această lege, considerat contrar Regulamentului nr. 1972/2003. Această instanță a decis că obligația de a aplica un coeficient de 1,2 în cadrul calculului stocului reportat pe care îl instituie această dispoziție nu permite un tratament suficient de diferențiat al fiecărui operator.
Pentru a da curs acestei decizii, Riigikogu a adoptat, la 25 ianuarie 2007, mai multe modificări ale legii menționate. În versiunea sa aplicabilă acțiunii principale (RT I 2007, 12, 65, denumită în continuare „ÜLTS”), legea a intrat în vigoare la și se aplică retroactiv situațiilor născute începând cu .
În temeiul articolului 7 din ÜLTS, „stocul excedentar” este egal cu diferența dintre stocul efectiv deținut la 1 mai 2004 și stocul reportat.
Articolul 6 din ÜLTS definește noțiunea „stoc reportat” ca fiind media anuală a stocurilor deținute în cursul celor patru ani dinaintea aderării Republicii Estonia la Uniune (anii 2000-2003) multiplicată cu 1,2. În scopul atenuării rigorii acestei reguli pentru operatorii care nu au exercitat o activitate relevantă în cursul acestor patru ani de referință, articolul 6 menționat prevede două reguli speciale de calcul al stocului reportat. Pe de o parte, un operator a cărui activitate pe piața relevantă a început după anul 2003 trebuie să dovedească faptul că stocul său la 1 mai 2004 este egal cu „cantitatea […] pe care, în mod normal, o poate produce, vinde sau ceda ori dobândi în alt mod, fie cu titlu oneros, fie cu titlu gratuit”. Pe de altă parte, pentru acei operatori care au cel puțin un an de activitate, stocul reportat este „stocul mediu deținut la 1 mai în cursul ultimilor ani de exploatare” sau stocul deținut la multiplicat cu 1,2.
Potrivit articolului 10 din ÜLTS, stocul reportat și stocul excedentar se calculează de către Ministerul Agriculturii pe baza declarațiilor operatorului. La cererea motivată a acestuia, ministerul poate ține seama de anumiți factori care pot explica o creștere a stocurilor, independentă de orice activitate speculativă, precum creșterea volumului de producție, de procesare sau de vânzări al operatorului în cursul anului precedent, termenul de maturare a produselor agricole, faptul că stocurile au fost constituite înaintea trimestrului trei al anului 2003, scăderea volumului de exporturi sau de vânzări din motive independente de operator sau alte elemente independente de acesta din urmă.
Aceste din urmă dispoziții sunt completate de articolul 23 din ÜLTS care definește un anumit număr de împrejurări în care stocul reportat poate fi majorat atunci când acesta este imputabil dezvoltării activității operatorului economic în perioada cuprinsă între 1 mai 2003 și .
În ceea ce privește zahărul, potrivit articolului 14 din ÜLTS, cuantumul taxei asupra stocurilor excedentare este cel prevăzut la articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 60/2004.
Acțiunea principală și întrebările preliminare
Balbiino este o întreprindere estoniană având ca obiect de activitate vânzarea de alimente congelate și producerea de înghețată. În perioada cuprinsă între anii 2000 și 2003, Balbiino și-a modernizat instalațiile de producție și de stocare, dotându-se astfel cu un nou antrepozit. La 1 mai 2004, Balbiino dispunea de peste 100 de tone de stoc de zahăr, și anume de nouă ori cantitatea deținută în mod obișnuit în aceeași perioadă, fie înainte de aderarea Republicii Estonia la Uniune (anii 2000-2003), fie după această aderare (anii 2005 și 2006). Pe de altă parte, această întreprindere a desfășurat de asemenea o activitate de vânzare angro de alimente congelate.
La 29 octombrie 2004, Põllumajandusminister a stabilit că Balbiino deține aproximativ 400 de tone de stoc excedentar pentru 13 tipuri de produse agricole (zahăr, ciocolată, unt, carne congelată, brânză).
Balbiino a formulat o acțiune împotriva acestei decizii în fața Tallinna Halduskohus.
După mai multe incidente, Põllumajandusminister a stabilit, prin decizia din 19 aprilie 2007, stocul excedentar al societății Balbiino. Această decizie are ca temei juridic Regulamentele nr. 1972/2003 și nr. 60/2004, precum și articolul 6, articolul 7 alineatele 1 și 2, articolul 10 alineatul 2 și articolul 23 din ÜLTS.
Prin decizia de impunere din 30 aprilie 2007, autoritățile fiscale au stabilit cuantumul taxei asupra stocurilor excedentare datorate de Balbiino la suma de 1243867 EEK (aproximativ 77000 de euro). Balbiino a formulat o acțiune împotriva acestei decizii de impunere, precum și împotriva deciziei din în fața Tallinna Halduskohus, care exprimă îndoieli cu privire la conformitatea ÜLTS cu dreptul comunitar.
În aceste condiții, Tallinna Halduskohus a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Dreptul comunitar, în special articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul […] nr. 60/2004 […] coroborat cu considerentul (3) al Regulamentului […] nr. 832/2005 […], precum și cu articolul 4 alineatele (1) și (2) din Regulamentul […] nr. 1972/2003 […], interzice stabilirea cantității stocului excedentar al unui operator prin deducerea în mod automat [din stocul reportat] a stocului mediu deținut de operator la 1 mai în cursul ultimilor ani de activitate – însă nu mai mult de patru ani – anterior datei de 1 mai 2004, multiplicat cu coeficientul 1,2?
În cazul unui răspuns afirmativ, ar fi acesta diferit dacă, la momentul stabilirii cantității stocului reportat și a stocului excedentar, este posibil să se ia în considerare și creșterea volumului de producție, de procesare sau de vânzări al operatorului, perioada de maturare a produselor agricole, perioada de constituire a stocurilor, precum și alte elemente independente de operator?
2)
A considera că întregul stoc de produse agricole deținut de operator la 1 mai 2004 corespunde stocului excedentar al acestuia este conform obiectivului dreptului Uniunii Europene, în special celui al Regulamentului […] nr. 1972/2003 […]?
3)
În cazul în care un operator și-a început activitatea cu produsele agricole respective cu mai puțin de un an înainte de 1 mai 2004, dreptul Uniunii Europene, în special articolul 4 din Regulamentul […] nr. 1972/2003 […] și articolul 6 din Regulamentul […] nr. 60/2004 […], se opune posibilității ca însuși operatorul menționat să fie obligat să dovedească concordanța dintre cantitatea de produse agricole aflate în stoc pe care o deține la și cantitatea de produse agricole aflate în stoc pe care, în mod normal, o poate produce, vinde sau ceda ori dobândi în alt mod, fie cu titlu oneros, fie cu titlu gratuit?
În cazul unui răspuns afirmativ, ar fi acesta diferit în cazul în care, independent de obligația producătorului de a furniza această dovadă, autoritatea administrativă este obligată, cu ocazia stabilirii stocului reportat și a stocului excedentar al operatorului pe baza declarației acestuia referitoare la produsul agricol, să ia în considerare creșterea stocului și a volumului de producție, de procesare sau de vânzări al operatorului, intervenită după 1 mai 2004?
4)
Perceperea taxei asupra stocului excedentar corespunde de asemenea obiectivului Regulamentului […] nr. 1972/2003 […], precum și al Regulamentului […] nr. 60/2004 […] în cazul în care se stabilește existența unui stoc excedentar deținut de operator la 1 mai 2004, însă acesta dovedește că, după , comercializarea stocului excedentar nu i-a adus un profit efectiv, sub forma unei diferențe de preț?
5)
Articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul […] nr. 60/2004 […], potrivit căruia, în cadrul identificării cantităților excedentare de zahăr, izoglucoză și fructoză se ia în considerare, printre altele, capacitatea echipamentelor de stocare, poate fi interpretat în sensul că, în cazul în care capacitatea echipamentelor de stocare ale unui operator a sporit în cursul anului anterior aderării, se justifică reducerea stocului excedentar de produse agricole, deținut de operator la 1 mai 2004, independent de activitatea sa economică, de volumul de procesare a produselor agricole și al stocului corespunzător anilor de activitate anteriori datei de , precum și celor doi ani ulteriori datei de ?
6)
Articolul 10 din Regulamentul […] nr. 1972/2003 […] se opune posibilității ca solicitarea plății taxei asupra stocurilor excedentare să fie adresată operatorului printr-un aviz de impunere, în cazul în care avizul de impunere a fost, într-adevăr, emis în perioada de validitate a [acestui regulament] – la 30 aprilie 2007 – însă, potrivit dreptului național, a produs efecte față de operator numai după ieșirea din vigoare a regulamentului [menționat], iar dreptul național nu prevede un termen limită pentru plata taxei asupra stocurilor?”
Cu privire la întrebările preliminare
Chestiune prealabilă
Balbiino susține că Regulamentele nr. 1972/2003 și nr. 60/2004 nu îi sunt opozabile în măsura în care, la data aderării Republicii Estonia la Uniune, acestea nu fuseseră publicate în limba estonă în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
. Balbiino se prevalează de Hotărârea din 11 decembrie 2007, Skoma-Lux (C-161/06, Rep., p. I-10841), ulterioară deciziei de trimitere.
Balbiino consideră că inopozabilitatea acestor regulamente constituie de asemenea un impediment în calea aplicării ÜLTS, întrucât aceasta din urmă, publicată oficial, în versiunea sa originală, la 27 aprilie 2004, conține numeroase trimiteri la Regulamentele nr. 1972/2003 și nr. 60/2004. Balbiino subliniază că publicarea tardivă a ÜLTS nu a permis operatorilor economici să fie informați suficient de devreme cu privire la regimul de impozitare a stocurilor excedentare aplicabil de la .
Deși ordonanța de trimitere nu se referă la acest aspect, în vederea oferirii de clarificări pentru instanța de trimitere, trebuie amintit că un act care emană de la o instituție comunitară, precum Regulamentele nr. 1972/2003 și nr. 60/2004, nu poate fi opus persoanelor fizice și juridice într-un stat membru înainte ca acestea din urmă să aibă posibilitatea de a lua cunoștință de acest act printr-o publicare conformă cerințelor legale în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
(Hotărârea din 25 ianuarie 1979, Racke, 98/78, Rec., p. 69, punctul 15, și Hotărârea Skoma-Lux, citată anterior, punctul 37).
Curtea a considerat astfel că articolul 58 din actul de aderare menționat la punctul 3 din prezenta hotărâre se opune posibilității ca obligațiile cuprinse într-o reglementare comunitară care nu a fost publicată în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
în limba unui nou stat membru să fie impuse particularilor în acest stat, chiar dacă aceste persoane ar fi putut lua cunoștință de reglementarea respectivă prin alte mijloace. Cu toate acestea, împrejurarea că un regulament comunitar nu este opozabil particularilor într-un stat membru în a cărui limbă nu a fost publicat nu are niciun efect asupra faptului că, întrucât face parte din acquis-ul comunitar, dispozițiile sale sunt obligatorii pentru statul membru în cauză de la data aderării (Hotărârea Skoma-Lux, citată anterior, punctele 51 și 59).
Prin adoptarea, la 7 aprilie 2004, a ÜLTS în versiunea sa originală, Republica Estonia a pus în aplicare obligațiile care decurg din Regulamentele nr. 1972/2003 și nr. 60/2004, instituind o taxă asupra stocurilor excedentare de produse agricole și definind modalitățile de calculare a acesteia. Astfel, ÜLTS creează în Estonia obligații în sarcina particularilor, în pofida faptului că regulamentele menționate nu le pot fi opuse înainte ca aceștia să fi avut posibilitatea de a lua cunoștință de respectivele regulamente printr-o publicare conformă cerințelor legale în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
în limba acestui stat membru.
În astfel de circumstanțe, regula rezultată din Hotărârea Skoma-Lux, citată anterior, nu se opune opozabilității față de particulari a acelor dispoziții din Regulamentele nr. 1972/2003 și nr. 60/2004 care au fost preluate în cadrul ÜLTS. Totuși, această regulă ar putea păstra un domeniu de aplicare rezidual în ipoteza în care anumite dispoziții din aceste regulamente, nepuse în aplicare prin ÜLTS, ar fi invocate de autoritățile estoniene împotriva particularilor înainte de publicarea oficială în limba estonă a regulamentelor menționate. Astfel cum a subliniat avocatul general la punctul 40 din concluzii, revine instanței naționale, dacă este cazul, să interpreteze ÜLTS cu scopul de a verifica dacă sunt reunite astfel de circumstanțe.
Cu privire la prima întrebare
Deși prin modul de redactare a primei întrebări se urmărește în mod expres clarificarea înțelesului articolului 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 60/2004, întrebarea trebuie interpretată ca privind articolul 6 alineatul (3) din regulamentul menționat, care se referă la stabilirea, pentru fiecare stat membru, a cantităților excedentare de zahăr și de produse asociate deținute individual de operatorii economici.
Instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 4 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 1972/2003, articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 60/2004, precum și Regulamentul nr. 832/2005, în special considerentul (3) al acestuia, se opun metodei reținute în cadrul ÜLTS pentru calcularea stocului excedentar al unui operator, constând în deducerea din stocul efectiv deținut la 1 mai 2004 a stocului reportat, care este definit ca media stocurilor deținute la data de 1 mai a celor patru exerciții financiare anterioare multiplicată cu un coeficient de 1,2. În cazul unui răspuns afirmativ, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă răspunsul ar fi același în cazul în care, în afara acestui coeficient multiplicator, ar fi posibil să fie luați în considerare alți factori independenți de operator, precum, printre altele, creșterea volumului de producție, de procesare sau de vânzări, creșterea perioadei de maturare a produselor agricole și anumite modalități de constituire a stocurilor.
Această primă întrebare privește două elemente relevante pentru calcularea stocurilor reportate. Este vorba, pe de o parte, despre recurgerea la o dată fixă, în speță 1 mai, pentru stabilirea mediei stocurilor deținute în cursul celor patru exerciții financiare anterioare datei de 1 mai 2004 și, pe de altă parte, despre utilizarea coeficientului multiplicator de 1,2. Se impune examinarea succesivă a acestor două elemente.
În ceea ce privește, în primul rând, luarea în considerare a datei de 1 mai pentru stabilirea mediei stocurilor constituite în cursul perioadei cuprinse între anii 2000 și 2003, Balbiino denunță caracterul arbitrar al acestei alegeri care o penalizează în mod deosebit din cauza caracterului ciclic și sezonier al producției de înghețată. Întrucât cererea pentru acest produs atinge maximul între luna mai și luna august, data de 1 mai ar corespunde perioadei în care stocurile sunt cele mai ridicate.
În primul rând, trebuie arătat că articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1972/2003 prevede că, pentru a stabili stocurile excedentare ale fiecărui deținător, noile state membre iau în special în considerare „media stocurilor disponibile în cursul anilor care precedă aderarea”. În lipsa unor dispoziții mai precise cu privire la perioada relevantă sau la metoda de calcul a mediei stocurilor disponibile, o astfel de formulare conferă statelor membre o marjă de apreciere pentru definirea criteriilor pe baza cărora sunt puse în aplicare aceste indicații, cu respectarea obiectivelor urmărite de regulamentul menționat și a principiilor generale ale dreptului comunitar (a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 iunie 2002, Mulligan și alții, C-313/99, Rec., p. I-5719, punctele 33-36).
Acest lucru este valabil și în privința stocurilor de zahăr și de produse asociate reglementate prin Regulamentul nr. 60/2004. Astfel, articolul 6 alineatul (3) din acest regulament se limitează la a prevedea că autoritățile competente ale noilor state membre „trebuie să dispună la 1 mai 2004 de un sistem de identificare a cantităților excedentare” deținute de principalii operatori în cauză și că acest sistem „se poate baza, în special, pe urmărirea importurilor, supravegherea fiscală, anchetarea conturilor și a stocurilor fizice ale operatorilor” și trebuie să țină cont de nivelul de activitate a operatorilor în cauză, precum și de capacitatea echipamentelor de stocare.
În plus, trebuie arătat că, în ceea ce privește zahărul și produsele asociate avute în vedere de Regulamentul nr. 60/2004, articolul 6 alineatul (1) din acest regulament prevede, în legătură cu stabilirea de către Comisie a cantităților excedentare naționale la 1 mai 2004, că se ține cont, în special, de evoluția observată în timpul anului de dinaintea aderării față de anii precedenți în ceea ce privește cantitățile importate și exportate, producția, consumul și stocurile, precum și de circumstanțele în care s-au constituit aceste stocuri. În scopul garantării punerii în aplicare a acestei dispoziții, articolul 8 din regulamentul menționat prevede în special că noile state membre comunică Comisiei, până la cel târziu, cantitățile de zahăr importate, exportate, produse și consumate în perioada cuprinsă între și , precum și stocurile deținute la data de 1 mai a fiecărui an din perioada cuprinsă între și .
Conform acestei metode, Comisia a stabilit prin Regulamentul nr. 832/2005 cantitățile excedentare care trebuie eliminate în fiecare dintre noile state membre. Potrivit considerentului (3) al regulamentului menționat, „cantitățile excedentare de zahăr sunt considerate ca rezultând din mărirea producției, la care trebuie să se adauge importurile și să se scadă exporturile pentru perioada cuprinsă între 1 mai 2003 și , comparate cu media acelorași cantități în cursul aceleiași perioade în cei trei ani precedenți”.
Din aceste elemente rezultă că niciuna dintre dispozițiile examinate ale Regulamentelor nr. 1972/2003, nr. 60/2004 și nr. 832/2005 nu se opune unei metode precum cea utilizată în cadrul ÜLTS și care constă în calcularea stocului reportat pornind de la cantitățile deținute efectiv de operatori la data de 1 mai a anilor 2000-2003.
Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că nici articolul 4 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 1972/2003, nici articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 60/2004 și nici Regulamentul nr. 832/2005 nu se opun luării în considerare în cadrul ÜLTS a datei de 1 mai ca bază de referință pentru stabilirea stocului excedentar.
Instanța de trimitere ridică, în al doilea rând, problema legalității, din perspectiva dreptului comunitar, a utilizării unui coeficient de 1,2 în scopul calculării stocului reportat. Instanța subliniază în această privință că, în hotărârea din 5 octombrie 2006, Riigikohus a considerat utilizarea acestui coeficient contrară articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1972/2003, deoarece nu permite stabilirea stocului excedentar în lumina tuturor circumstanțelor proprii fiecărui operator.
Balbiino arată, în esență, că ÜLTS este disproporționată și contrară principiului egalității de tratament în măsura în care aplică în mod uniform un coeficient multiplicator de 1,2 fără a lua în considerare în mod corespunzător diferențele care pot exista de la un produs la altul și circumstanțele în care stocurile în cauză au fost constituite. Balbiino consideră că ar fi mai adecvată utilizarea unui coeficient multiplicator de 1,33, ținând seama de evoluția piețelor produselor agricole în Estonia în perioada cuprinsă între anii 2000 și 2004.
Guvernul eston apără legalitatea coeficientului multiplicator de 1,2, pe care îl consideră conform obiectivului urmărit de Regulamentele nr. 1972/2003 și nr. 60/2004. Acesta afirmă, precum guvernul lituanian, că aceste regulamente nu restrâng și nici nu exclud utilizarea unui astfel de coeficient și lasă statelor membre libertatea de a alege metoda de calcul adaptată circumstanțelor locale. Coeficientul multiplicator ar permite creșterea cantității de stoc reportat a tuturor operatorilor în scopul de a lua în considerare creșterea economică din cursul anilor premergători aderării la Uniune.
Comisia, după ce a susținut în înscrisurile sale poziția societății Balbiino, s-a asociat în cadrul ședinței poziției guvernelor eston și lituanian, în măsura în care aplicarea uniformă a coeficientului de 1,2 nu împiedică luarea în considerare a tuturor circumstanțelor speciale independente ale operatorilor.
Trebuie arătat că articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1972/2003 și articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 60/2004 nu conțin nicio dispoziție care să impună sau să interzică statelor membre aplicarea în mod uniform a unui coeficient multiplicator la stocul reportat al operatorilor în scopul calculării stocului excedentar. Aceste dispoziții enumeră, fără caracter exhaustiv, anumite criterii pentru calcularea stocurilor excedentare ale operatorilor, lăsând totodată statelor membre posibilitatea de a le completa în funcție de ceea ce consideră acestea oportun. Astfel cum s-a constatat anterior, la punctele 37 și 38 din prezenta hotărâre, statele membre dispun în această privință de o marjă de apreciere.
Aplicarea unui coeficient de 1,2 stocului reportat este, la prima vedere, favorabilă operatorilor, întrucât tinde să diminueze stocul excedentar. Din explicațiile prezentate de guvernul eston reiese că acest coeficient a fost stabilit pe baza ratei de creștere a producției agricole estoniene înregistrate în perioada cuprinsă între anii 2000 și 2004. Acest coeficient permite astfel actualizarea mediei stocurilor înregistrate la data de 1 mai a anilor 2000-2003 în lumina acestei rate și stabilirea unui stoc reportat – și, ulterior, a unui stoc excedentar – care reflectă în mod proporțional evoluția creșterii înregistrate în ansamblul sectorului agricol estonian între 1 mai 2000 și . Acesta contribuie astfel la stabilirea unei baze de comparație obiective între stocul de la și media stocurilor la data de 1 mai a celor patru ani anteriori.
Având în vedere aceste caracteristici, alegerea unui astfel de coeficient nu aduce atingere obiectivelor urmărite de Regulamentele nr. 1972/2003 și nr. 60/2004 și nici principiilor proporționalității și egalității de tratament.
Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că nici articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1972/2003 și nici articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 60/2004 nu se opun aplicării unui coeficient multiplicator precum cel utilizat în cadrul ÜLTS în scopul calculării stocului reportat.
În aceste condiții, trebuie să se răspundă la prima întrebare adresată că articolul 4 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 1972/2003, articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 60/2004, precum și Regulamentul nr. 832/2005 nu se opun unei măsuri naționale, precum ÜLTS, potrivit căreia stocul excedentar al unui operator se stabilește prin deducerea din stocul efectiv deținut la 1 mai 2004 a stocului reportat, care este definit ca media stocurilor deținute la data de 1 mai a celor patru exerciții financiare anterioare, multiplicată cu un coeficient de 1,2, corespunzător creșterii producției agricole înregistrate în statul membru în cauză în aceeași perioadă.
Ținând cont de acest răspuns, nu mai trebuie examinată a doua parte a primei întrebări.
Cu privire la a doua întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere urmărește să afle dacă a considera totalitatea stocului deținut de un operator la 1 mai 2004 ca fiind stoc excedentar este conform Regulamentului nr. 1972/2003.
Balbiino arată că, în măsura în care obiectivul Regulamentului nr. 1972/2003 este evitarea speculei cu produse agricole, este imperativ să se stabilească dacă stocul deținut de un operator la 1 mai 2004 a provocat denaturări ale pieței sau a dat naștere unor activități speculative. Ar trebui, așadar, să se examineze de la caz la caz circumstanțele în care au fost constituite aceste stocuri și dacă operatorul a obținut sau ar fi putut obține venituri speculative.
În opinia guvernului eston, este clar că totalitatea stocului deținut la 1 mai 2004 de un operator poate fi considerată excedentară în condițiile în care se stabilește că a fost dobândit în scopuri speculative.
Comisia amintește că statele membre trebuie să aplice Regulamentul nr. 1972/2003 cu respectarea principiului proporționalității. Acestea ar fi, așadar, obligate să examineze de la caz la caz dacă există mijloace mai puțin constrângătoare care permit atingerea obiectivelor acestui regulament, pe baza tuturor circumstanțelor referitoare la constituirea stocurilor de produse agricole înainte de 1 mai 2004.
Din considerentele (1) și (3) ale Regulamentului nr. 1972/2003 reiese că acesta are drept obiectiv protecția organizării comune a piețelor, evitând, prin intermediul unui sistem de taxare disuasivă a stocurilor excedentare aflate în noile state membre, deplasarea artificială a anumitor produse agricole către teritoriul acestora din urmă în contextul extinderii Uniunii. Așadar, este vorba despre a evita perturbarea organizării comune a piețelor prin fluxuri comerciale anormale.
Regulamentul nr. 1972/2003 impune statelor membre să aplice taxe asupra stocurilor excedentare identificate pe baza unei liste de criterii enunțate la articolul 4 alineatul (2) din regulamentul menționat. Printre aceste criterii se numără circumstanțele care au contribuit la constituirea stocurilor și fluxurile comerciale existente în cursul anilor anteriori aderării. Deși această listă nu are un caracter exhaustiv, dispoziția respectivă, interpretată în lumina obiectivului de protecție a organizării comune a piețelor, demonstrează că Regulamentul nr. 1972/2003 nu interzice ca ansamblul stocului unui operator să fie considerat excedentar dacă, în lumina tuturor circumstanțelor pertinente, reiese că acesta a fost constituit înainte de 1 mai 2004 nu în cadrul exercitării normale a unei activități comerciale, ci în scopul de a profita de consecințele aderării asupra prețurilor agricole.
Prin urmare, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că Regulamentul nr. 1972/2003 nu se opune ca totalitatea stocului deținut de un operator la 1 mai 2004 să fie considerată excedentară dacă se stabilește, pe baza unor indicii concordante, că acest stoc nu prezintă un caracter normal în raport cu activitatea acestui operator, ci a fost constituit în scopuri speculative.
Cu privire la a treia întrebare
Prin intermediul celei de a treia întrebări, instanța de trimitere solicită Curții să se pronunțe cu privire la sarcina probei caracterului excedentar al stocurilor. Această întrebare urmărește să se stabilească dacă articolul 4 din Regulamentul nr. 1972/20003 și articolul 6 din Regulamentul nr. 60/2004 se opun posibilității ca un operator care a început o activitate cu mai puțin de un an înainte de 1 mai 2004 să fie obligat să demonstreze concordanța dintre cantitatea aflată în stoc pe care o deținea la această dată și cantitatea aflată în stoc pe care, în mod normal, o poate produce, vinde, ceda sau dobândi, fie cu titlu oneros, fie cu titlu gratuit.
În opinia societății Balbiino, dreptul comunitar se opune ca sarcina probei să fie suportată exclusiv de operatori. Întrucât se prezumă că aceștia din urmă acționează cu bună-credință, ar reveni autorităților naționale să facă dovada caracterului excedentar al stocurilor constatate la 1 mai 2004.
Guvernul eston și Comisia subliniază că, în lipsa unor dispoziții comunitare privind repartizarea sarcinii probei între operatori și autoritățile naționale, definiția acestor reguli intră în competența statelor membre, care dispun de o marjă de apreciere. În această privință, Comisia amintește că statele membre sunt obligate să garanteze egalitatea de tratament între operatori, precum și respectarea principiului bunei administrări.
Se impune constatarea că nici Regulamentul nr. 1972/2003 și nici Regulamentul nr. 60/2004 nu conțin dispoziții privind repartizarea sarcinii probei între operatorii economici și autoritățile naționale însărcinate cu impunerea taxei asupra stocurilor excedentare. În lipsa unor astfel de dispoziții în aceste regulamente, această problemă trebuie soluționată potrivit normelor dreptului național, cu respectarea principiilor generale ale dreptului comunitar și a obiectivelor urmărite de regulamentele menționate. În speță, nu există niciun element care să permită să se considere că aceste principii și obiective sunt încălcate de o măsură națională care impune operatorului sarcina probei caracterului normal al cantității stocului deținut la 1 mai 2004 atunci când statul nu dispune, din cauza caracterului de noutate al activității în cauză, de elemente de comparație pertinente.
Trebuie, așadar, să se răspundă la a treia întrebare că articolul 4 din Regulamentul nr. 1972/2003 și articolul 6 din Regulamentul nr. 60/2004 nu se opun unei măsuri naționale în temeiul căreia un operator care a început o activitate cu mai puțin de un an înainte de 1 mai 2004 este obligat să demonstreze concordanța dintre cantitatea aflată în stoc pe care o deținea la această dată și cantitatea aflată în stoc pe care, în mod normal, o poate produce, vinde, ceda sau dobândi, fie cu titlu oneros, fie cu titlu gratuit.
Având în vedere acest răspuns, nu este necesar să se examineze a doua parte a celei de a treia întrebări.
Cu privire la a patra întrebare
Instanța de trimitere manifestă îndoieli cu privire la aspectul dacă existența unui stoc excedentar la 1 mai 2004 este suficientă pentru a aplica o taxă unui operator sau dacă, în plus, este necesar să se demonstreze că acesta din urmă a obținut profit în urma comercializării acestui stoc. Instanța de trimitere solicită interpretarea Regulamentelor nr. 1972/2003 și nr. 60/2004 în scopul de a stabili dacă deținerea unui stoc excedentar poate, cu titlu excepțional, să nu determine impozitarea atunci când operatorul este în măsură să demonstreze că nu a obținut profit cu ocazia comercializării acestui stoc după .
Balbiino propune să se răspundă că, într-o astfel de situație, Regulamentele nr. 1972/2003 și nr. 60/2004 nu permit autorităților naționale să impoziteze stocurile excedentare.
Guvernul eston și Comisia nu sunt de acord cu această opinie. Potrivit Comisiei, operatorii nu pot, pe motiv că nu au obținut profit din revânzarea stocurilor, să fie scutiți de mecanismele disuasive instituite prin Regulamentele nr. 1972/2003 și nr. 60/2004. Astfel, aceste regulamente nu vizează sancționarea conduitei operatorilor, ci protecția bunei funcționări a organizării comune a piețelor, în interesul general al Comunității Europene.
Astfel cum s-a subliniat mai sus, la punctul 57 din prezenta hotărâre, Regulamentul nr. 1972/2003 are drept obiectiv să evite perturbarea organizării comune a piețelor prin fluxuri comerciale anormale. Acest regulament nu are drept obiectiv sancționarea conduitei speculative a operatorilor, ci vizează, pe de o parte, să prevină, printr-un mecanism de taxare disuasiv, constituirea de stocuri în scopuri speculative și, pe de altă parte, să neutralizeze avantajele economice preconizate de deținătorii acestora (a se vedea, prin analogie, Hotărârea din 15 ianuarie 2002, Weidacher, C-179/00, Rec., p. I-501, punctele 22, 28 și 42).
În ceea ce privește Regulamentul nr. 60/2004, considerentele (5) și (8) indică faptul că acesta urmărește de asemenea obiectivul protecției organizării comune a pieței zahărului, în temeiul „[unui] risc considerabil de perturbare a piețelor din sectorul zahărului din cauza produselor introduse în scopuri speculative în noile state membre înainte de aderare”. Regulamentul nr. 60/2004, asemenea Regulamentului nr. 1972/2003, nu urmărește sancționarea acțiunilor speculative, ci protecția organizării comune a piețelor agricole, în speță cele ale zahărului și produselor asociate.
Prin urmare, fie că este vorba despre taxa asupra stocurilor excedentare stabilită prin Regulamentul nr. 1972/2003, fie despre măsurile instituite prin Regulamentul nr. 60/2004 în scopul eliminării stocurilor de zahăr și de alte produse, aceste instrumente destinate protecției organizărilor comune ale piețelor sunt aplicabile tuturor stocurilor excedentare în sensul regulamentelor menționate, indiferent dacă deținătorii acestora au obținut sau nu au obținut efectiv un profit din comercializarea lor.
Trebuie, așadar, să se răspundă la a patra întrebare că Regulamentele nr. 1972/2003 și nr. 60/2004 nu se opun perceperii unei taxe asupra stocului excedentar al unui operator, chiar presupunând că acesta ar fi în măsură să demonstreze că nu a realizat un profit cu ocazia comercializării acestui stoc după 1 mai 2004.
Cu privire la a cincea întrebare
Printre factorii pe care noile state membre îi pot lua în considerare pentru identificarea cantităților excedentare de zahăr, articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 60/2004 menționează, în afară de tipul și de nivelul de activitate a operatorilor în cauză, „capacitatea echipamentelor de stocare”.
Prin intermediul celei de a cincea întrebări, instanța de trimitere urmărește să afle dacă acest factor poate fi aplicat în mod autonom, independent de evoluția activității economice a operatorului, astfel încât creșterea capacității de stocare în cursul anului care precedă aderarea să poată conduce la o diminuare a cantității stocului stabilit ca excedentar.
Această întrebare decurge din faptul că, în acțiunea principală, Põllumajandusminister nu și-a dat acordul pentru creșterea stocului reportat al societății Balbiino, în pofida creșterii capacității de stocare a acestei întreprinderi în urma construirii unui nou antrepozit în anul 2003. În opinia instanței de trimitere, Põllumajandusminister a considerat că, în perioada cuprinsă între anii 2000 și 2006, stocul de zahăr deținut de Balbiino a rămas la niveluri echivalente, cu excepția maximului constatat la 1 mai 2004, dată la care stocul de zahăr era de peste nouă ori mai mare decât stocul normal. În aceste condiții, Põllumajandusminister a considerat că, celelalte condiții fiind neschimbate, independent de existența noului antrepozit, Balbiino nu dobândește și nici nu deține, în cadrul normal al activităților sale, importante stocuri de zahăr.
Atât Balbiino, cât și guvernul eston și Comisia consideră că sporirea capacității de stocare, factor menționat la articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 60/2004, constituie unul dintre elementele care trebuie luate în considerare în scopul stabilirii stocului excedentar.
Trebuie arătat că articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 60/2004 impune noilor state membre să identifice cantitățile excedentare de zahăr sau de izoglucoză ținând „în mod adecvat cont” de tipul și de nivelul de activitate a operatorilor în cauză, precum și de „capacitatea echipamentelor de stocare”. Așadar, această dispoziție se limitează la a impune statelor membre în cauză să ia în considerare capacitatea de stocare a operatorilor în cadrul evaluării globale a tuturor factorilor relevanți în scopul identificării stocurilor excedentare. Însă, potrivit acestei dispoziții, respectivele state membre nu sunt obligate să reducă în mod sistematic cantitățile excedentare ale operatorilor a căror capacitate de stocare a crescut. Numai în cazul în care această creștere a capacității de stocare a fost însoțită de o creștere a nivelului de activitate ulterioară trebuie să se țină seama de acest factor în scopul aprecierii caracterului normal sau excedentar al stocurilor deținute la 1 mai 2004.
Prin urmare, trebuie să se răspundă la a cincea întrebare că articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 60/2004 nu poate fi interpretat în sensul că o creștere a capacității de stocare a unui operator în cursul anului care precedă aderarea justifică o reducere a stocului excedentar independent de evoluția ulterioară a activității economice a deținătorului acestui stoc, de volumul de procesare și de importanța stocului menționat.
Cu privire la a șasea întrebare
Instanța de trimitere urmărește să afle, în esență, dacă articolul 10 din Regulamentul nr. 1972/2003 se opune exigibilității unui aviz de impunere cu titlu de taxă excedentară, care, deși emis în perioada de aplicare a regulamentului menționat, nu a fost primit de destinatarul său decât ulterior.
Balbiino consideră că, în măsura în care, în temeiul articolului 10 din Regulamentul nr. 1972/2003, acesta nu este aplicabil după data de 30 aprilie 2007, un stat membru nu poate, în lipsa vreunei prevederi în acest sens din reglementarea națională, să solicite plata unei taxe asupra stocurilor excedentare după această dată. Balbiino invocă în această privință principiul securității juridice.
Comisia este de acord cu guvernele eston și lituanian, în opinia cărora Regulamentul nr. 1972/2003 impune noilor state membre să adopte măsurile de executare pentru stabilirea stocurilor excedentare înainte de 30 aprilie 2007, fără însă a impune ca toate situațiile individuale să fi făcut, înainte de această dată, obiectul unei decizii definitive sau ca obligația fiscală în sarcina operatorilor să depindă de data primirii unui aviz de impunere.
Trebuie amintit că articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1972/2003 prevede că „noile state membre [aplică] taxe deținătorilor de stocuri excedentare de produse […] în liberă circulație la 1 mai 2004”. Potrivit articolului 10 din regulamentul menționat, acesta este aplicabil între și inclusiv. În această perioadă, noile state membre sunt, prin urmare, obligate, în temeiul articolului 4 din regulamentul menționat, să aplice taxe deținătorilor de stocuri excedentare după stabilirea cantității de stoc excedentar a acestora, precum și a cuantumului taxei. Noile state membre puteau, așadar, emite, între și , avize de impunere împotriva deținătorilor de stocuri excedentare.
Regulamentul nr. 1972/2003 nu cuprinde însă nicio dispoziție care să prevadă că aceste avize de impunere trebuie adresate în cursul perioadei menționate. A impune o astfel de obligație ar însemna în practică reducerea efectivă a perioadei de aplicare a acestui regulament și ar implica, astfel cum a arătat avocatul general la punctul 95 din concluzii, riscul unor manevre dilatorii din partea persoanelor impozabile. Adresarea, după 30 aprilie 2007, a unor avize de impozitare anterioare nu compromite nici securitatea juridică, nici obiectivul de prevenire a riscurilor de a aduce atingere organizării comune a piețelor agricole, urmărit de regulamentul menționat.
Cu privire la aspectul dacă un aviz de impunere emis înainte de expirarea perioadei de aplicare a Regulamentului nr. 1972/2003, dar primit ulterior de destinatarul său, trebuie considerat valid ținând cont de expirarea perioadei de aplicare a acestui regulament, se impune constatarea că regulamentul menționat nu conține nicio dispoziție în materie. În lipsa unor dispoziții speciale, trebuie să se considere, pentru motive similare celor expuse la punctul precedent, că articolul 10 din Regulamentul nr. 1972/2003 nu se opune validității unui aviz de impunere primit de operatorul supus taxei asupra stocurilor excedentare ulterior datei de 30 aprilie 2007, în condițiile în care se stabilește că avizul menționat a fost emis de autoritățile naționale până la această dată inclusiv.
Prin urmare, trebuie să se răspundă la a șasea întrebare că articolul 10 din Regulamentul nr. 1972/2003 nu se opune validității unui aviz de impunere primit de operatorul supus taxei asupra stocurilor excedentare ulterior datei de 30 aprilie 2007, în condițiile în care se stabilește că avizul menționat a fost emis de autoritățile naționale până la această dată inclusiv.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:

1)
Articolul 4 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1972/2003 al Comisiei din 10 noiembrie 2003 privind măsurile tranzitorii care urmează să fie adoptate în ceea ce privește schimburile de produse agricole în contextul aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei, articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 60/2004 al Comisiei din de instituire a unor măsuri tranzitorii în sectorul zahărului în vederea aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei la Uniunea Europeană, precum și Regulamentul (CE) nr. 832/2005 al Comisiei din privind stabilirea cantităților excedentare de zahăr, izoglucoză și fructoză pentru Republica Cehă, Estonia, Cipru, Letonia, Lituania, Ungaria, Malta, Polonia, Slovenia și Slovacia nu se opun unei măsuri naționale, precum Legea privind taxa asupra stocurilor excedentare (Üleliigse laovaru tasu seadus) din , astfel cum a fost modificată la , potrivit căreia stocul excedentar al unui operator se stabilește prin deducerea din stocul efectiv deținut la a stocului reportat, care este definit ca media stocurilor deținute la data de 1 mai a celor patru exerciții financiare anterioare, multiplicată cu un coeficient de 1,2, corespunzător creșterii producției agricole înregistrate în statul membru în cauză în aceeași perioadă.

2)
Regulamentul nr. 1972/2003 nu se opune ca totalitatea stocului deținut de un operator la 1 mai 2004 să fie considerată excedentară dacă se stabilește, pe baza unor indicii concordante, că acest stoc nu prezintă un caracter normal în raport cu activitatea acestui operator, ci a fost constituit în scopuri speculative.

3)
Articolul 4 din Regulamentul nr. 1972/2003 și articolul 6 din Regulamentul nr. 60/2004 nu se opun unei măsuri naționale în temeiul căreia un operator care a început o activitate cu mai puțin de un an înainte de 1 mai 2004 este obligat să demonstreze concordanța dintre cantitatea aflată în stoc pe care o deținea la această dată și cantitatea aflată în stoc pe care, în mod normal, o poate produce, vinde, ceda sau dobândi, fie cu titlu oneros, fie cu titlu gratuit.

4)
Regulamentele nr. 1972/2003 și nr. 60/2004 nu se opun perceperii unei taxe asupra stocului excedentar al unui operator, chiar presupunând că acesta ar fi în măsură să demonstreze că nu a realizat un profit cu ocazia comercializării acestui stoc după 1 mai 2004.

5)
Articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 60/2004 nu poate fi interpretat în sensul că o creștere a capacității de stocare a unui operator în cursul anului care precedă aderarea justifică o reducere a stocului excedentar independent de evoluția ulterioară a activității economice a deținătorului acestui stoc, de volumul de procesare și de importanța stocului menționat.

6)
Articolul 10 din Regulamentul nr. 1972/2003 nu se opune validității unui aviz de impunere primit de operatorul supus taxei asupra stocurilor excedentare ulterior datei de 30 aprilie 2007, în condițiile în care se stabilește că avizul menționat a fost emis de autoritățile naționale până la această dată inclusiv.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: estona.