CELEX: 62003CJ0547
Apellatsioonkaebus
Asia-Invest programm
Avalik projektikonkurss
Leping
Esimese Astme Kohtu kodukorra artikkel 111
Ilmselge vastuvõetamatus
Põhjendatud huvi puudumine menetluse algatamiseks
Esimese Astme Kohtu kodukorra artikkel 64
Menetlust korraldavad meetmed
Dokumentide esitamise nõue
Ettepanek pooltele võtta kirjalik seisukoht teatavate menetluse aspektide kohta

Asian Institute of Technology (edaspidi „AIT”) taotleb apellatsioonkaebusega Esimese Astme Kohtu 15. oktoobri 2003. aasta
määruse tühistamist kohtuasjas T‑288/02: AIT
vs.
komisjon (EKL 2003, lk II-2885; edaspidi „vaidlustatud määrus”), millega jäeti ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata
tema hagiavaldus, milles paluti tühistada komisjoni 22. veebruari 2002. aasta otsus uurimislepingu sõlmimise kohta Center
for Energy-Environment Research and Development’iga programmi Asia-Invest raames (edaspidi „vaidlustatud otsus”).

Õiguslik raamistik
Vaidlustatud määruse ajal kehtinud Esimese Astme Kohtu kodukorra versioonis on 2. jaotises 3. peatükk pealkirjaga „Meetmed
menetluse korraldamiseks ja menetlustoimingud”. Selle peatüki 1. jaos pealkirjaga „Menetlust korraldavad meetmed” asub artikkel 64,
mille lõigetes 1–4 on sätestatud järgmist:
„1.      Menetlust korraldavate meetmete eesmärgiks on tagada kohtuasjade kohtuistungiks ettevalmistamine, menetluste läbiviimine ja
kohtuvaidluste lahendamine parimatel võimalikel tingimustel. Meetmete üle otsustab Esimese Astme Kohus pärast kohtujuristi
ärakuulamist.
2.      Menetlust korraldavate meetmete eesmärgiks on eelkõige:
a)       tagada kirjaliku ja suulise menetluse efektiivne toimimine ja hõlbustada tõendite kogumist;
b)       selgitada välja asjaolud, mille kohta pooled peavad oma argumente täiendama või mille puhul on vajalikud menetlustoimingud;
c)       täpsustada poolte nõuded, nende väited ja argumendid ning nendevahelised vaidlusküsimused;
d)       kaasa aidata vaidluste sõbralikule lahendamisele.
3.      Menetlust korraldavate meetmete hulka kuuluvad eelkõige:
a)       küsimused pooltele;
b)       pooltelt vaidluse teatud aspektide kohta kirjalike või suuliste arvamuste küsimine;
c)       pooltelt või kolmandatelt isikutelt informatsiooni või üksikasjade küsimine;
d)       kohtuasjaga seotud dokumentide või teiste kirjalike materjalide küsimine;
e)       poolte või nende esindajatega kohtumine.
4.      Pooled võivad igas menetluse staadiumis teha ettepaneku menetlust korraldavate meetmete tarvitusele võtmiseks või muutmiseks.
Sellisel juhul kuulatakse enne nende meetmete kohaldamist ära teised pooled.
Kui menetlus seda nõuab, teavitab kohtusekretär pooli Esimese Astme Kohtu kavandatavatest meetmetest ning annab neile võimaluse
esitada suulisi või kirjalikke märkusi.”
Nimetatud kodukorra 3. jaotises asub 2. peatükk pealkirjaga „Menetlusküsimused”. Selles peatükis on artiklid 111, 113 ja 114,
milles on sätestatud:
„Artikkel 111
Kui Esimese Astme Kohus ei ole ilmselgelt pädev hagi läbi vaatama või kui hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu või ilmselgelt
õiguslikult põhjendamatu, võib Esimese Astme Kohus pärast kohtujuristi ärakuulamist ja ilma menetlust jätkamata lahendada
kohtuasja põhistatud määrusega.
Artikkel 113
Esimese Astme Kohus võib igal ajal omal algatusel kaaluda, kas esineb asja läbivaatamist takistavaid asjaolusid, või leida,
olles pooled ärakuulanud, et hagi alus on ära langenud ning et puudub vajadus asja üle otsustada; kohus teeb otsuse artikli 114
lõigete 3 ja 4 kohaselt.
Artikkel 114
[…]
3.      Taotluse edasine menetlus on suuline, kui Esimese Astme Kohus ei otsusta teisiti.
4.      Pärast kohtujuristi ärakuulamist lahendab Esimese Astme Kohus taotluse või liidab selle põhikohtuasjaga. Kohus suunab kohtuasja
Euroopa Kohtusse, kui kohtuasi on selle kohtu pädevuses.
Kui Esimese Astme Kohus jätab taotluse rahuldamata või liidab selle põhikohtuasjaga, määrab president uued tähtajad kohtuasja
menetluse jätkamiseks.”

Vaidluse aluseks olevad asjaolud
AIT on Tais asutatud mittetulunduslik tehnikaharidus- ja uurimisasutus.
Vaidlustatud määrusest ilmneb, et AIT juures tegutses juriidilise isiku staatuseta talitus nimetusega Center for Energy-Environment
Research and Development (edaspidi „CEERD”), mille juhataja oli kuni 31. detsembrini 2001 T. Lefèvre.
Programm Asia-Invest on osa Euroopa Ühenduse algatuste seeriast, mille eesmärk on edendada Euroopa Liidu ja Aasia vahelist
kaubandust ja sidemeid, toetades kaubanduskoostööd. Euroopa Ühenduste Komisjon avaldas 10. aprillil 2001 selle programmi raames
avaliku projektikonkursi nr EUROPEAID/112441/C/G (EÜT C 109, lk 9).
Selle avaldamise järel esitas Center for Energy-Environment Research and Development – Foundation for International Human
Resource Development (edaspidi „CEERD-FIHRD”) 19. novembril 2001 projekti, millele oli alla kirjutanud T. Lefèvre kui selle
asutuse juhataja.
Pärast esitatud pakkumiste hindamist otsustas komisjon arvestada muu hulgas ka selle projektiga ning võttis vastu vaidlustatud
otsuse. CEERD-ga sõlmiti leping nr ASI/B7-301/95/108-174, millele 27. veebruaril 2002 kirjutas alla T. Lefèvre kui selle asutuse
juhataja. Nimetatud leping nägi ette 27 481,88 euro suuruse ettemakse tegemise Foundation for International Human Resource
Development’i (edaspidi „FIHRD”) nimele avatud pangaarvele Thai Farmers Bank’is.
AIT nõukogu palus 17. juuli 2002. aasta kirjas komisjoni koostööametilt EuropeAid (edaspidi „EuropeAid”) andmeid projekti
kohta, mille nimi on „Facilitating the Dissemination of European Clean Technologies in Thailand”. Nimetatud kirjas märkis
see nõukogu, et CEERD oli „üksnes AIT talitus, kes ei ole juriidiline isik […] ning kellel puudub võime selle usurpeeritud
ärinime all lepinguid sõlmida, eriti veel T. Lefèvre’i vahendusel, kes ei [olnud] juba ammu selle asutuse juhataja.”
Vastusena sellele kirjale saatis EuropeAid’i direktor E. W. Muller 21. juulil 2002 kirja AIT nõukogule, milles seda teavitati,
et 22. veebruaril 2002 kirjutasid lepingule komisjoni nimel alla tema ise ja hr Eich ning 27. veebruaril 2002 kirjutas lepingule
alla CEERD juhataja T. Lefèvre. Selles kirjas täpsustati, et selle lepingu raames oli ettemaksena juba tasutud 27 481,88 eurot
ja et lepingu täitmise kestus oli 15 kuud ning projekt pidi lõppema 28. mail 2003.
Samas kirjas märkis komisjon, et ta oli juba 4. juulil 2000 sõlminud CEERD juhataja T. Lefèvre’iga analoogse lepingu 17 kuuks
ja et selle lepinguga ette nähtud toetus summas 42 227,50 eurot oli tervikuna välja makstud.

Menetlus Esimese Astme Kohtus ja vaidlustatud määrus
AIT esitas vaidlustatud otsuse tühistamiseks hagiavalduse, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 23. septembril 2002.
Kohtuasi registreeriti numbriga T‑288/02.
Samal päeval esitas AIT tühistamishagi komisjoni 4. juuli 2000. aasta otsuse peale, millega sõlmiti käesoleva kohtuotsuse
punktis 11 märgitud uurimisleping. See kohtuasi registreeriti numbriga T‑287/02.
Komisjon esitas 20. detsembril 2002 kostja vastused kohtuasjades AIT
vs.
komisjon, mille alusel Esimese Astme Kohus tegi 25. juunil 2003 määruse T‑287/02 (EKL 2003, lk II‑2179) ja vaidlustatud määruse T‑288/02
(EKL 2003, lk II‑2885), taotledes eelkõige nende kohtuasjade liitmist. Esimese Astme Kohus määras AIT-le tähtaja selle liitmistaotluse
kohta märkuste esitamiseks. AIT vaidles nimetatud kohtuasjade liitmisele vastu.
Kohtuasjas T-288/02 esitatud kostja vastuses viitas komisjon hagiavalduse vastuvõetamatusele. Kostja vastuse lisas esitati
esimesed leheküljed CEERD-FIHRD projektist, millele T. Lefèvre kui CEERD-FIHRD juhataja oli 19. novembril 2001 alla kirjutanud,
ning komisjoni ja CEERD vahel 27. veebruaril 2002 sõlmitud leping.
AIT esitas vaidlustatud otsuse täitmise peatamiseks ajutiste meetmete kohaldamise taotluse; see taotlus jõudis Esimese Astme
Kohtu kantseleisse 23. mail 2003. Esimese Astme Kohtu president jättis 9. juuli 2003. aasta määrusega kohtuasjas T‑288/02 R:
AIT
vs.
komisjon (EKL 2003, lk II-2885) selle taotluse rahuldamata ja lükkas kohtukulude üle otsustamise edasi. AIT esitas selle
määruse peale apellatsioonkaebuse, mille Euroopa Kohtu president jättis ajutiste meetmete kohaldamise lahendamisel rahuldamata
30. septembri 2003. aasta määrusega kohtuasjas C‑348/03 P(R): AIT
vs.
komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata).
Vaidlustatud määruse aluseks olnud asjas palus Esimese Astme Kohus 30. juunil 2003 oma kodukorra artikli 64 alusel edastada
talle käesoleva kohtuotsuse punktis 6 märgitud avaliku projektikonkursi nr EUROPEAID/112441/C/G tekst, programmis Asia-Invest
ette nähtud toetuste maksmise reeglistikku puudutavad tekstid ning täielik CEERD-FIHRD 19. novembri 2001. aasta projekt.
Komisjon täitis selle palve 22. juulil 2003 ning Esimese Astme Kohus tegi kodukorra artikli 64 alusel AIT-le ettepaneku võtta
seisukoht selle ühenduse institutsiooni esitatud dokumentide kohta ning esitada märkused komisjoni kostja vastuses esitatud
vastuvõetamatuse vastuväite kohta.
AIT täitis selle palve 11. septembril 2003. Oma märkustes sedastas ta eelkõige, et ta oli 2. septembril 2003 algatanud Tribunal
de grande instance de Paris’s menetluse T. Lefèvre’i vastu võltsimise süüdistuses.
Esimese Astme Kohus jättis eespool viidatud 25. juuni 2003. aasta määrusega kohtuasjas AIT
vs.
komisjon oma kodukorra artiklite 113 ja 114 alusel AIT hagi vastavas kohtuasjas vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
Vaidlustatud määrusega jättis Esimese Astme Kohus oma kodukorra artikli 111 alusel vaidlustatud otsuse peale esitatud hagi
ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
Esimese Astme Kohtu hinnang selle kohta on järgmine:
„27       Väljakujunenud kohtupraktikast ilmneb, et EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel võivad füüsilised või juriidilised isikud vaidlustada
üksnes õigusakte, mis tekitavad õiguslikult siduvaid tagajärgi, mis mõjutavad tema huve, muutes oluliselt tema õiguslikku
olukorda (11. novembri 1981. aasta otsus kohtuasjas 60/81: IBM
vs.
komisjon, EKL 1981, lk 2639, punkt 9; 18. mai 1994. aasta otsus kohtuasjas T‑37/92: BEUC ja NCC
vs.
komisjon, EKL 1994, lk II‑285, punkt 27, ja 18. detsembri 1997. aasta otsus kohtuasjas T‑178/94: ATM
vs.
komisjon, EKL 1997, lk II-2529, punkt 53).
28       Komisjoni kirjalikest selgitustest ning Esimese Astme Kohtule esitatud dokumentidest ja eelkõige 27. veebruari 2002. aasta
lepingust ning [CEERD-FIHRD] esitatud 19. novembri 2001. aasta projektist ilmneb, et komisjon võttis vaidlustatud otsuse vastu,
olles asjaoludest täiesti teadlik, st teades, et teine lepingupool oli AIT-st erinev üksus ja et CEERD ja selle juhataja ei
olnud enam AIT-ga seotud. Nagu komisjon oma kostja vastuses märgib, täheldatakse 19. novembri 2001. aasta projektis ja eelkõige
II osas pealkirjaga „The Applicant” otsesõnu, et CEERD on AIT-lt üle läinud FIHRD-le ning et T. Lefèvre ei tööta enam AIT-s.
Lisaks teavitasid kõnealused dokumendid komisjoni enne lepingu sõlmimist CEERD ning FIHRD uutest koordinaatidest.
29       Eelnevast tuleneb, et komisjoni otsuses 27. veebruari 2002. aasta lepingu sõlmimise kohta ei ole eksimusi lepingupooleks oleva
isiku eraldiseisvuses ega ka eksimust lepingupoole ning hageja vahelistes seostes. Komisjon teadis, et T. Lefèvre sõlmis lepingu
uue ja eraldiseisva üksuse [CEERD-FIHRD] nimel, ja ta sõlmis lepingu sellest asjaolust teadlikuna.
30       Sellest tuleneb, et vaidlustatud otsus on adresseeritud [CEERD-FIHRD-le], mitte aga hagejale, ja et 27. veebruari 2002. aasta
leping ei tekita hagejale mingeid kohustusi ega anna talle mingeid õigusi. Komisjoni lepingu sõlmimise otsus ei puuduta seega
mingil moel hagejat ning selle tühistamine ei saa puudutada tema õiguslikku staatust ega tuua talle mingit tulu.
31       Eelnevat arvestades ei saa hageja väita, et vaidlustatud otsus tekitas talle õiguslikult siduvaid tagajärgi, mis mõjutasid
tema huve, muutes oluliselt tema õiguslikku olukorda.
32       Kui hageja leiab, et T. Lefèvre’i väidetav ebalojaalne käitumine ning väidetav CEERD „usurpeerimine” on talle kahju tekitanud,
peab ta oma õiguste kaitseks ise pädevate siseriiklike kohtute poole pöörduma. Vaidlustatud otsuse tühistamine ei saa kuidagi
hüvitada väidetava usurpeerimisega väidetavalt kantud kahju.”

Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
AIT palub apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–        vaidlustatud määrus tühistada;
–        saata asi tagasi Esimese Astme Kohtusse;
–        eeltoodud nõuete rahuldamata jätmisel korralda ja avada suuline menetlus;
–        vaidlustatud otsus tühistada.
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–        jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja AIT-lt.
Euroopa Kohtu kantseleile 12. märtsil 2004 esitatud kirjas taotles AIT Euroopa Kohtu kodukorra artikli 117 alusel luba esitada
repliik. Euroopa Kohtu president jättis 23. märtsi 2004. aasta otsusega selle taotluse rahuldamata.

Apellatsioonkaebus
Vaidlustatud otsuse tühistamiseks esitatud nõudes tugineb AIT kolmele väitele. Esimene ja teine väide puudutavad vastavalt
Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 111 väära tõlgendamist ja EÜ artikli 230 neljanda lõigu rikkumist. Kolmandas väites
viitab AIT 7. detsembril 2000 Nice’is välja kuulutatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (EÜT 2000, C 364, lk 1, edaspidi „põhiõiguste
harta”) artikli 47 rikkumisele.

Esimene väide
Käesoleva väite raames märgib AIT esiteks, et Esimese Astme Kohus kohaldas oma kodukorra artiklit 111 vääralt, kui ta käesolevas
asjas enne selle artikli alusel otsuse tegemist oli juba otsustanud menetlust korraldavate meetmete üle sama kodukorra artikli 64
alusel.
Ühest küljest tuleb märkida, et kodukorra artikkel 111 võimaldab Esimese Astme Kohtul põhistatud määrusega ilma menetlust
jätkamata hagi rahuldamata jätta, kui seda hagi nimetatud sättes märgitud põhjustel ei saa rahuldada.
Teisest küljest tuleb märkida, et vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 64 lõikele 1 on selle artikli alusel otsustatud
meetmete eesmärk tagada kohtuasjade kohtuistungiks ettevalmistamine, menetluste läbiviimine ja kohtuvaidluste lahendamine
parimatel võimalikel tingimustel.
Sellest tuleneb, et kuna Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete eesmärk on
tagada kohtuasjade kohtuistungiks ettevalmistamine, menetluste läbiviimine ja kohtuvaidluste lahendamine parimatel võimalikel
tingimustel, siis ei ole nende meetmete kasutamine iseenesest takistuseks sama kodukorra artikli 111 alusel määruse tegemisele.
Sellega seoses väidab AIT eelkõige, et käesolevas asjas toimunud artikli 111 kohaldamine on väär, kuna tema esitatud hagi
ei olnud ilmselgelt vastuvõetamatu nimetatud artikli tähenduses. Esimese Astme Kohtu poolt viidatud vastuvõetamatus ilmnes
AIT sõnul pärast menetlust korraldavate meetmete võtmist, mis otsustati aasta pärast hagiavalduse esitamist, ja pärast esimest
seisukohtade vahetamist.
Tuleb meenutada, et nagu vaidlustatud määruse punktidest 30 ja 31 ilmneb, jäeti Esimese Astme Kohtule esitatud hagi ilmselge
vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kuna AIT ei tõendanud menetluse algatamise huvi. See vastuvõetamatuse põhjus esines
juba komisjoni kostja vastuses. Lisaks esinevad dokumendid, millele Esimese Astme Kohus oma põhjendustes tugines, st CEERD-FIHRD
19. novembri 2001. aasta projekt ja ka 27. veebruari 2002. aasta leping, suures osas komisjoni kostja vastusele lisatud tõendite
hulgas.
Sellest tulenevalt on täiesti põhjendamatu ning tuleb tähelepanuta jätta AIT väide, et teatavate dokumentide puudumisel, millele
vaidlustatud määruses otseselt viidatakse ja mille esitamiseks oli Esimese Astme Kohus komisjonile tähtaja määranud, ei oleks
hagi jäetud vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
Teiseks väidab AIT, et vaidlustatud määruse vastuvõtmine Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 111 alusel pärast esimest seisukohtade
vahetamist kahjustab tema kui menetlusosalise õigusi, kuna talle ei antud võimalust selgitusi anda. Selle põhjal väidab ta,
et käesolevas asjas kohaldatud vastuvõetamatus kuulub hoopis sama kodukorra artikli 113 kohaldamisalasse, viimane annab talle
aga rohkem õigusi, eelkõige õiguse suulisele menetlusele.
Sellega seoses tuleb sedastada, et viimati mainitud artikli kohaldamine ei taga suulist menetlust, kuna Esimese Astme Kohus
võib oma kodukorra artikli 114 lõike 3 alusel, millele viitab sama kodukorra artikkel 113, asja lahendada ka üksnes kirjalikus
menetluses.
Kuigi AIT tugineb oma väidetes lõpuks sisuliselt tema kui menetlusosalise õiguste rikkumisele, kuna talle ei antud võimalust
selgitusi anda, tuleb igal juhul meenutada, et Esimese Astme Kohus palus AIT-l esitada märkused asja läbivaatamist takistavate
asjaolude kohta, mille komisjon kostja vastuses oli välja toonud, ja et seda AIT ka tegi.
Seetõttu tuleb samuti tagasi lükata argumendid, mille AIT on käesoleva väite toetuseks teisena esitanud.
Eelnevast tuleneb, et Esimese Astme Kohus ei ole oma kodukorra artikli 111 kohaldamisel õigusnormi rikkunud ja et seetõttu
tuleb esimene väide tagasi lükata.

Teine väide
AIT väidab, et Euroopa Kohtu 11. novembri 1981. aasta otsust 60/81: IBM
vs.
komisjon kohaldades rikkus Esimese Astme Kohus EÜ artikli 230 neljandat lõiku (EKL 1981, lk 2639). AIT sõnul tuleb tema hagi
vastuvõetavust uurida Euroopa Kohtu 15. juuli 1963. aasta otsust kohtuasjas 25/62: Plaumann
vs.
komisjon (EKL 1963, lk 197) silmas pidades. Sellega seoses leiab AIT, et nimetatud kohtupraktikas väljendatud tingimused
on käesolevas asjas täidetud. Tuginedes 18. mai 1994. aasta otsusele C‑309/89: Codorniu
vs.
nõukogu (EKL 1994, lk I‑1853), väidab AIT, et vaidlustatud otsus tekitas talle kahju, rikkudes eelkõige tema õigust oma ärinimele
ning CEERD logole, mis esinevad mitmes toimiku dokumendis; selline kahju tekkimine eristab tema olukorda kõigi teiste ettevõtjate
olukorrast.
Tuleb sedastada, et käesoleva väite raames ei ole AIT esitanud ühtegi argumenti, mis näitaks, et Esimese Astme Kohus oleks
eksinud, sedastades vaidlustatud määruse punktis 31, et vaidlustatud otsusel ei olnud õiguslikult siduvaid tagajärgi, mis
hageja huvisid võivad mõjutada, muutes oluliselt tema õiguslikku olukorda.
Ühest küljest ei lükanud AIT tagasi vaidlustatud määruse punktides 28 ja 30 sätestatud Esimese Astme Kohtu sedastusi, mille
kohaselt komisjon võttis vaidlustatud otsuse vastu teades, et teine lepingupool oli AIT-st erinev üksus ja et nimetatud otsus
oli adresseeritud CEERD-le, mitte aga hagejale. Lisaks ei vaidlustanud AIT ka seda, et nimetatud vaidlustatud lepingu allakirjutamisel
ei olnud CEERD ega tema juhataja enam AIT-ga seotud.
Teisest küljest ei lükanud AIT ühegi argumendiga ümber vaidlustatud määruse punktis 30 esinevat sedastust, et vaidlustatud
otsus ei tekita hagejale mingeid kohustusi ega anna talle mingeid õigusi.
Mis puudutab viidet sellele, et T. Lefèvre on usurpeerinud CEERD nime ja logo, mis esinevad mitmes Esimese Astme Kohtus esitatud
toimiku dokumendis, siis tuleb sedastada, et see asjaolu ei õigusta AIT menetluse algatamise huvi Esimese Astme Kohtus vaidlusaluse
otsuse suhtes.
Lisaks, nagu Esimese Astme Kohus vaidlustatud määruse punktis 32 õigesti märkis, et kui AIT leiab, et T. Lefèvre’i väidetav
ebalojaalne käitumine on talle kahju tekitanud, siis peab ta oma õiguste kaitseks ise pädevate siseriiklike kohtute poole
pöörduma.
Sellega seoses tuleneb AIT esitatud märkustest, mille ta esitas Esimese Astme Kohtus pärast komisjoni esitatud dokumentide
talle edastamist menetlust korraldavate meetmete raames, et see asutus on märkinud, et ta on võltsimise tõttu T. Lefèvre’i
suhtes 2. septembril 2003 Tribunal de grande instance de Paris’sse kaebuse esitanud.
Eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et ka teine väide tuleb tagasi lükata.

Kolmas väide
Teise võimalusena väidab AIT, et tema hagi läbivaatamata jätmine ilmselge vastuvõetamatuse tõttu EÜ artikli 230 tähenduses
rikkus tema õigust tõhusale kohtulikule kaitsele, mis on tagatud põhiõiguste harta artiklis 47. Selle kohta väidab AIT, et
vastupidi sellele, mida märgitakse vaidlustatud määruse punktis 32, ei täida hagi siseriiklikele kohtutele esitamine tingimusi,
mis kohalduva kohtupraktika kohaselt peavad tõhusa õiguskaitse tagamiseks täidetud olema. Kuigi Euroopa Kohus keeldus 25. juuli
2002. aasta otsuses kohtuasjas C‑50/00 P: Unión de Pequeños Agricultores
vs.
nõukogu (EKL 2002, lk I‑6677) kohtujuristi ettepanekut järgimast, ei kohaldu keeldumise põhjendused juriidilise isiku suhtes
nagu AIT, kes ei ole asutatud mõnes Euroopa Liidu liikmesriigis.
Käesolev väide tuleb tagasi lükata. Olles vaidlustatud määruse punktis 31 märkinud, et AIT ei saa väita, et vaidlustatud otsus
tekitas talle õiguslikult siduvaid tagajärgi, mis mõjutasid tema huve, muutes oluliselt tema õiguslikku olukorda, leidis Esimese
Astme Kohus sama määruse punktis 32, et kui hageja leiab, et T. Lefèvre’i väidetav ebalojaalne käitumine ning väidetav CEERD
logo „usurpeerimine” on talle kahju tekitanud, peab ta oma õiguste kaitseks ise pädevate siseriiklike kohtute poole pöörduma.
Sellega seoses tuleb meenutada, et poolte vahel puudub vaidlus selles, et AIT on võltsimise tõttu T. Lefèvre’i suhtes 2. septembril
2003 Tribunal de grande instance de Paris’sse kaebuse esitanud.
Sellest tuleneb seega, et käesolevas asjas ei saa AIT igal juhul väita, et on rikutud tema õigust tõhusale kohtulikule kaitsele.
Eelnevatest kaalutlustest ilmneb, et ka kolmas väide tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata ja seega jätta rahuldamata vaidlustatud
määruse tühistamise nõue.
Kuna teised apellatsioonkaebuse nõuded esitati eeldusel, et Euroopa Kohus tühistab vaidlustatud määruse, siis tuleb apellatsioonkaebus
tervikuna jätta rahuldamata.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 kohaselt, mida kohaldatakse sama kodukorra artikli 118 alusel ka menetluses olevate apellatsioonkaebuste
suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud kandma kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude
hüvitamist nõudnud ja AIT on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud jätta AIT kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Asian Institute of Technology’lt (AIT).
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.