CELEX: 62006CJ0181
Õhutransport
Lennujaamad
Maapealne käitlus
Maapealse juhtimise ja järelevalve tasu sissenõudmine

Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 15. oktoobri 1996. aasta direktiivi 96/67/EÜ juurdepääsu kohta maapealse käitluse turule ühenduse lennujaamades (
EÜT L 272, lk 36
; ELT eriväljaanne 07/02, lk 496) artikli 6 ja artikli 16 lõike 3 tõlgendamist.
Eelotsusetaotlus esitati Deutsche Lufthansa AG (edaspidi „Lufthansa”) ja ANA – Aeroportos de Portugal SA (edaspidi „ANA”) vahelises vaidluses, mille esemeks oli ANA poolt väljastatud teade maapealse juhtimise ja järelevalve tasude maksmise ja sissenõudmise kohta.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigusnormid
Direktiivi 96/67 artikli 6 lõige 1 on formuleeritud järgmiselt:
„Liikmesriigid võtavad vastavalt artiklile 1 vajalikke meetmeid tagamaks maapealse käitluse teenuste osutajatele vaba juurdepääsu kolmandatele isikutele maapealse käitluse teenuste osutamise turule.
Liikmesriikidel on õigus nõuda, et maapealse käitluse teenuste osutajad asuksid ühenduses.”
Selle direktiivi artikli 16 lõige 3 sätestab:
„Kui juurdepääs lennujaama rajatistele ja sisseseadele on tasuline, määratakse tasumäär vastavalt asjakohastele, objektiivsetele, avalikele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele.”
Selle direktiivi lisa sätestab:
„1.
Maapealne juhtimine ja järelevalve hõlmab:
1.1.
esindus- ja sideteenuseid kohalike ametiasutuste või mis tahes muu üksusega, makseid lennujaama kasutaja nimel ja ametiruumide võimaldamist tema esindajatele;
1.2.
lastimise, teadete edastamise ja telekommunikatsiooni kontrolli;
1.3.
kaubalaadimisvahendite käitlust, ladustamist ja haldamist;
1.4.
kõiki muid järelevalveteenuseid enne lendu, lennu ajal või pärast lendu ja kõiki muid lennujaama kasutaja nõutud haldusteenuseid.”
Siseriiklikud õigusnormid
21. märtsi 1990. aasta dekreetseadus nr 102/90, muudetud 26. juuli 1999. aasta dekreetseadusega nr 280/99 (
Diário da Republica
I, seeria A, nr 172, 26.7.1999, lk 4678; edaspidi „dekreetseadus nr 280/99”), täpsustab need tasud, mida võib sisse nõuda kõigi lennuväljal teostatavate toimingute eest, ja selle artikli 18 lõikes 2 nähakse ette, et ANA käitatavas riiklike lennujaamade sektoris määrab ANA maapealse käitluse tasude määrad, mille riiklik tsiviillennunduse instituut peab eelnevalt heaks kiitma.
30. juuli 1999. aasta dekreedi nr 12/99 (
Diário da Republica
I, seeria B, nr 176, 30.7.1999, lk 4922) artikkel 3 sätestab:
„21. märtsi 1990. aasta dekreetseaduse nr 102/90 artikli 17 tähenduses ja nimetatud dekreetseaduse artikli 18 kohaldamiseks jaotatakse seal ettenähtud tasud teenuste ja toimingute iseloomu alusel järgmiselt:
a)
lennuliiklustasu;
b)
maapealse käitluse (
handling
) tasu;
c)
parkimistasu;
d)
muud kaubandusliku iseloomuga tasud.”
Maapealse käitluse tasud on ette nähtud dekreedi nr 12/99 artiklis 10 ja järgnevates artiklites. Kokku on neid üksteist.
Selle dekreedi artikkel 10 sätestab:
„Maapealse käitluse tasu makstakse kõigilt 23. juuli 1999. aasta dekreetseaduse nr 275/99 I lisas esitatud nimekirjas loetletud toimingutelt vastavalt järgmisele korrale:
1.
Maapealse juhtimise ja järelevalve tasu maksavad teenuseosutajad; tasu arvutatakse lähtuvalt käibest sellele protsendimäära kohaldades.
2.
Reisijatasu maksavad teenuste osutajad ja omakäitlust teostavad lennujaama või lennuvälja kasutajad; tasu arvutatakse sõiduplaanide alusel või päevade või kuude lõikes ja vastavalt reisijate lennueelsele registreerimisele (
check-in
).
3.
Pagasikäitlustasu maksavad teenuseosutajad ja omakäitlust teostavad lennujaama või lennuvälja kasutajad; tasu arvutatakse sõiduplaanide alusel või päevade või kuude lõikes ja vastavalt reisijate lennueelsele registreerimisele (
check-in
) või käideldud pagasiühikutele.
4.
Kauba-ja postikäitlustasu maksavad:
a)
omakäitlust teostavad lennujaama või lennuvälja kasutajad; tasu arvutatakse vastavalt liiklusüksustele,
b)
teenuseosutajad; tasu arvutatakse lähtuvalt käibest sellele protsendimäära kohaldades.
5.
Perroonikäitlustasu maksavad:
a)
omakäitlust teostavad lennujaama või lennuvälja kasutajad; tasu arvutatakse vastavalt liiklusüksustele,
b)
teenuseosutajad; tasu arvutatakse lähtuvalt käibest sellele protsendimäära kohaldades.
6.
Lennuki koristamis- jm teenindustasu maksavad teenuseosutajad; tasu arvutatakse lähtuvalt käibest sellele protsendimäära kohaldades.
7.
Kütuse- ja õlikäitlustasu maksavad teenuseosutajad; tasu arvutatakse lähtuvalt käibest sellele protsendimäära kohaldades või vastavalt tarnitud kütuse hektoliitritele või tarnitud õli liitritele, kusjuures arvud ümardatakse suurema täisarvuni.
8.
Lennuki tehnilise hoolduse tasu maksavad teenuseosutajad; tasu arvutatakse lähtuvalt käibest sellele protsendimäära kohaldades.
9.
Lennutegevuse ja meeskonna juhtimise tasu maksavad teenuseosutajad; tasu arvutatakse lähtuvalt käibest sellele protsendimäära kohaldades.
10.
Maapealse transpordi tasu maksavad teenuseosutajad; tasu arvutatakse lähtuvalt käibest sellele protsendimäära kohaldades.
11.
Toitlustusteenuse (
catering
) tasu maksavad teenuseosutajad; tasu arvutatakse lähtuvalt käibest sellele protsendimäära kohaldades.”
Nimetatud dekreedi artikkel 11 näeb ette:
„Vastavalt kasutusperioodile, teenindatavale administratiiv- või füüsilisele üksusele võib kõigi lennujaama või tsentraliseeritud lennuvälja infrastruktuuride kasutajatelt nõuda erinevat tasu maapealse käitluse teenuste osutamise eest.”
Menetlus põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimused
Saksa õiguse alusel asutatud äriühing Lufthansa, mille filiaal asub Lissaboni (Portugal) lennujaamas, esitas halduskohtule kaebuse ANA väljastatud teate peale maapealse juhtimise ja järelevalve tasude maksmise ja sissenõudmise kohta.
ANA andis Lufthansale loa tegeleda maapealse käitlusega Porto Francisco Sá Carneiro lennujaamas. Sellest tulenevalt pidi Lufthansa maksma tasu, sealhulgas käibemaksu, summas 22164 Portugali eskuudot (110,55 eurot).
Lufthansa väidab siseriiklikus kohtus, et siseriikliku õiguse sätted, st dekreedi nr 12/99 artikli 10 lõige 1 ja dekreetseaduse nr 280/99 artikli 18 lõige 2 rikuvad direktiivi 96/67.
Neil asjaoludel otsustas Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas summat, mille tasumist nõutakse dekreedi nr 12/99 artikli 10 lõike 1 alusel juhtimisteenuse ja järelevalve kulude katmiseks, võib lugeda tasuks, mis direktiivi 96/67 artikli 16 lõike 3 kohaselt „määratakse […] vastavalt asjakohastele, objektiivsetele, avalikele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele”?
2.
Kas kolmandate isikute vaba juurdepääsuga maapealse käitluse teenuste osutamise turule, mis on ette nähtud direktiivi 96/971 artikliga 6, on vastuolus või kokkusobimatu see, et dekreedi nr 12/99 artikli 10 lõike 1 ja dekreetseaduse nr 280/99 artikli 18 lõike 2 ning muude tasumäära kindlaksmääravate õigusaktide alusel nõutakse teatava summa tasumist maapealse juhtimise ja järelevalve kulude katmiseks?
3.
Kas siseturu lõpliku väljakujundamisega ja EÜ artikli 3 lõike 1 punktis c ja artiklis 4 sätestatud põhimõtetega on vastuolus või kokkusobimatu see, et dekreedi nr 12/99 artikli 10 lõike 1 ja dekreetseaduse nr 280/99 artikli 18 lõike 2 ning muude tasumäära kindlaksmääravate õigusaktide alusel nõutakse teatava summa tasumist maapealse juhtimise ja järelevalve kulude katmiseks?
4.
Kas seda, et dekreedi nr 12/99 artikli 10 lõike 1 ja dekreetseaduse nr 280/99 artikli 18 lõike 2 ning muude tasumäära kindlaksmääravate õigusaktide alusel nõutakse teatava summa tasumist maapealse juhtimise ja järelevalve kulude katmiseks, võib lugeda kuritarvitamiseks EÜ asutamislepingu artikli 82 tähenduses?”
Eelotsuse küsimused
Kõigepealt tuleb meenutada, et direktiivi 96/67 artikli 1 lõike 1 punkti c ja artikli 2 tähenduses kohaldati seda direktiivi alates 1. jaanuarist 1999 üksnes sellistele lennujaamadele, mille aastane vedude maht ei ole väiksem kui 3 miljonit reisijat või 75000 tonni kaupa või mille vedude maht eelnenud aasta 1. aprillile või 1. oktoobrile eelnenud kuue kuu jooksul ei jäänud alla 2 miljoni reisija või 50000 tonni kauba. Alates 1. jaanuarist 2001 kohaldatakse nimetatud direktiivi igale lennujaamale, mis asub liikmesriigi territooriumil ja on avatud äriliseks lennuliikluseks ning mille aastane vedude maht ei ole väiksem kui 2 miljonit reisijat või 50000 tonni kaupa.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud faktidest ei selgu, et Porto lennujaam oleks ületanud eelnimetatud künnised enne 2005. aastat. Kui see nii ei olnud, kuulub see lennujaam direktiivi 96/67 kohaldamisalasse alles alates 1. jaanuarist 2006. Siiski tundub, et Lufthansa vaidlustatud teade tasude maksmise kohta puudutab aastat 2000.
Seega on siseriikliku kohtu kohustus eelnevalt tagada, et direktiivi 96/67 sätted on põhikohtuasja asjaoludes kohaldatavad.
Kaks esimest küsimust
Kahe esimese küsimusega, mida tuleb käsitleda koos, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, kas direktiivi 96/67 artikliga 6 ja artikli 16 lõikega 3 on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu põhikohtuasjas, mis näevad ette maapealse käitluse teenuste osutajate poolt maapealse juhtimise ja järelevalve tasu maksmise lennujaama juhtivale asutusele.
Euroopa Kohus on sedastanud, et nii direktiivi 96/67 põhjendusest 25 kui ka artikli 16 lõigetest 1 ja 3 tuleneb, et lennujaama juhtorgan võib küsida tasu hüvituseks lennujaama rajatistele ja sisseseadele juurdepääsu eest. Nende rajatiste ja sisseseadena tuleb käsitleda lennujaama poolt kasutusele antud infrastruktuuri ja seadmeid. Euroopa Kohus on seevastu leidnud, et niisugune organ ei või küsida lisaks tasule, mis on ette nähtud lennujaama rajatiste ja sisseseade kasutamise eest, veel tasu juurepääsu eest maapealse käitluse turule (vt selle kohta 16. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-363/01: Flughafen Hannover-Langenhagen, EKL 2003, lk I-11893
, punktid 37–40, 44 ja 60).
Esmalt tuleb uurida, kas niisugust tasu nagu põhikohtuasjas käsitletav maapealse juhtimise ja järelevalve tasu võib pidada tasuks lennujaama rajatiste ja sisseseade kasutamise eest.
Portugali valitsus väidab, et mainitud tasu nõutakse tsiviillennundust toetava avaliku lennujaamateenuse võimaldamise eest ja niisuguse üldkasutatava vara kasutusse andmise eest, mille kasutustingimuste hea kvaliteedi peab tagama ANA.
Suulise istungi käigus täpsustasid Portugali ametiasutused ühelt poolt, et dekreedis nr 12/99 ettenähtud maapealse juhtimise ja järelevalve tasu ei erine sisuliselt tasust, mida on mainitud direktiivi 96/67 lisas, ning et see ei kujuta endast igal juhul teistkordset tasu nõudmist teenuste eest, mille eest on samas dekreedis juba tasu ette nähtud.
Teiselt poolt mainivad nimetatud ametiasutused esmakordselt, et üldkasutatava ala tõhus kasutamine tähendab ka vee ja elektri tarbimist ning tasumist koristamise, ohutuse ja turvalisuse eest.
Selles osas on eelotsusetaotluse esitanud kohtu kohustus uurida põhikohtuasjas käsitletava tasu eest tehtavat vastusooritust seoses direktiivi 96/67 lisa punktis 1 sisalduva maapealse juhtimise ja järelevalve definitsiooniga. Seetõttu, kui seda tasu tuleb maksta kõigi või osa teenuste eest ja see ei kujuta endast teistkordset tasu nõudmist teenuste eest, mille eest on juba muu tasu või makse ette nähtud, võib seda käsitleda kui tasu juurdepääsu eest lennujaama rajatistele ja sisseseadele ja mitte kui tasu juurdepääsu eest maapealse käitluse turule.
Igal juhul tuleb teiseks uurida, kas põhikohtuasjas käsitletav tasu vastab direktiivi 96/67 artikli 16 lõikes 3 määratletud kriteeriumidele.
Mis puudutab asjakohasuse ja objektiivsuse kriteeriume, siis tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul selgitada seost ANA tegevuskulude ja selle tasumäära vahel, mida arvutatakse Porto Francisco Sá Carneiro lennuväljal lähtuvalt Lufthansa käibest sellele protsendimäära kohaldades.
Mis puudutab läbipaistvuse kriteeriumi, siis seda saab lugeda täidetuks vaid siis, kui siseriiklikes õigusnormides on selgelt määratletud ANA pakutavad teenused ning täpselt määratletud viis, kuidas nimetatud tasu arvutatakse.
Lõpetuseks, mis puudutab mittediskrimineerimise kriteeriumi, siis kui on selge, et põhikohtuasjas käsitletavat tasu maksavad üksnes maapealse käitluse teenuse osutajad olenemata sellest, et nii nemad kui ka omakäitlust teostavad lennujaama kasutajad kasutavad samu lennujaama rajatisi ja sisseseadet, on igal juhul ilmne, et kui ainus põhjendus erinevaks kohtlemiseks seisneb asjaolus, et vaid need teenuseosutajad teenivad kasumit, tuleb niisugust eristamist käsitleda diskrimineerivana.
Eeltoodust tuleneb, et esimesele ja teisele küsimusele tuleb vastata, et ühenduse õigusega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu dekreedi nr 12/99 artikli 10 lõikes 1 ja dekreetseaduse nr 280/99 artikli 18 lõikes 2 sätestatud, välja arvatud juhul, kui nimetatud õigusnormides ettenähtud maapealse juhtimise ja järelevalve tasu ei tule maksta kõigi või osa teenuste eest, mis on määratletud direktiivi 96/67 lisa punktis 1, ning kui see ei kujuta endast teistkordset tasu nõudmist teenuste eest, mille eest on juba muu tasu või makse ette nähtud. Juhul kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu uurimine tuvastab, et põhikohtuasjas käsitletav tasu kujutab endast tasu juurdepääsu eest lennuvälja rajatistele ja sisseseadele, on siseriikliku kohtu ülesanne kontrollida, kas kõnealune tasu vastab asjakohasuse, objektiivsuse, läbipaistvuse ja mittediskrimineerimise kriteeriumidele, nagu need on määratletud direktiivi 96/67 artikli 16 lõikes 3.
Kolmas küsimus
Kolmanda küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, kas põhikohtuasjas käsitletava tasu maksmine on vastuolus EÜ artiklitega 3 ja 4.
Selles osas piisab märkimisest, et EÜ artiklites 3 ja 4 on määratletud Euroopa ühenduse tegevuse valdkonnad ja eesmärgid ega ole sätestatud kohustusi liikmesriikidele või avalik-õiguslikele või eraõiguslikele üksustele (vt selle kohta 3. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas
C-9/99: Echirolles Distribution, EKL 2000, lk I-8207
, punkt 22). Kuna need tegevused on määratletud muudes EÜ asutamislepingu osades ja ühenduse rakendusaktides nagu direktiiv 96/67, on eelotsuseküsimuse esitanud kohtule vaja vastata ainult seoses selle direktiiviga.
Neljas küsimus
Neljanda küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, kas põhikohtuasjas käsitletava tasu maksmise nõuet võib mõista kui turgu valitseva seisundi kuritarvitamist EÜ artikli 82 tähenduses.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab siseriiklik kohus esitama täpsed põhjused, mis viisid ühenduse õiguse tõlgendamiseni ning vajaduseni pöörduda eelotsusetaotlusega Euroopa Kohtu poole (vt 28. juuni 2000. aasta määrus kohtuasjas
C-116/00: Laguillaumie, EKL 2000, lk I-4979
, punkt 16 ja osundatud kohtupraktika, ja 13. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas
C-36/99: Idéal tourisme, EKL 2000, lk I-6049
, punkt 20). Euroopa Kohus on sedastanud, et on möödapääsmatu, et siseriiklik kohus selgitaks vähemalt mingil määral nende ühenduse õigusnormide väljatoomise põhjusi, mille tõlgendamist ta taotleb, ning seost, mis tema hinnangul on vastavate ühenduse õigusnormide ja põhikohtuasjas kohaldatavate siseriiklike õigusnormide vahel (7. aprilli 1995. aasta määrus kohtuasjas
C-167/94: Grau Gomis jt, EKL 1995, lk I-1023
, punkt 9).
Tuleb tõdeda, et eelotsusetaotlus ei vasta nendele nõuetele.
Tõepoolest ei ole võimalik piiritleda konkreetset tõlgendusprobleemi, mida võiks tõstatada seoses EÜ artikliga 82. Faktilise ja õigusliku raamistiku täpsuse nõue on iseäranis oluline konkurentsi valdkonnas, mida iseloomustavad keerulised faktilised ja õiguslikud olukorrad (eespool viidatud kohtumäärus Laguillaumie, punkt 19 ja osundatud kohtupraktika).
Järelikult on neljas Euroopa Kohtule esitatud küsimus vastuvõetamatu.
Kohtukulud
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

Ühenduse õigusega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu 30. juuli 1999. aasta dekreedi nr 12/99 artikli 10 lõikes 1 ja 21. märtsi 1990. aasta dekreetseaduse nr 102/90 (muudetud 26. juuli 1999. aasta dekreetseadusega nr 280/99) artikli 18 lõikes 2 sätestatud, välja arvatud juhul, kui nimetatud õigusnormides ettenähtud maapealse juhtimise ja järelevalve tasu ei tule maksta kõigi või osa teenuste eest, mis on määratletud nõukogu 15. oktoobri 1996. aasta direktiivi 96/67/EÜ juurdepääsu kohta maapealse käitluse turule ühenduse lennujaamades lisa punktis 1, ning kui see ei kujuta endast teistkordset tasu nõudmist teenuste eest, mille eest on juba muu tasu või makse ette nähtud. Juhul kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu uurimine tuvastab, et põhikohtuasjas käsitletav tasu kujutab endast tasu juurdepääsu eest lennuvälja rajatistele ja sisseseadele, on siseriikliku kohtu ülesanne kontrollida, kas kõnealune tasu vastab asjakohasuse, objektiivsuse, läbipaistvuse ja mittediskrimineerimise kriteeriumidele, nagu need on määratletud direktiivi 96/67 artikli 16 lõikes 3.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: portugali.