CELEX: 62001TJ0035
Polkumyynti
Lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotto
Kiinasta peräisin olevat elektroniset vaa'at
Markkinatalouden ehdoin toimiva yritys
Vahingon määrittäminen
Syy-yhteys
Puolustautumisoikeudet

Asiaa koskevat oikeussäännöt
1       Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta
1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (EYVL 1996, L 56, s. 1; jäljempänä perusasetus) 1 artiklan 4 kohdassa säädetään
seuraavaa:
”[Perus]asetuksessa ilmaisun ’samankaltainen tuote’ on tulkittava tarkoittavan tuotetta, joka on identtinen, toisin sanoen
kaikissa suhteissa samanlainen kuin kysymyksessä oleva tuote, tai sellaisen tuotteen puuttuessa, muuta tuotetta, joka, vaikka
se ei ole kaikissa suhteissa samanlainen, muistuttaa ominaispiirteiltään kyseistä tuotetta.”
2       Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna 27.4.1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o
905/98 (EYVL L 128, s. 18), säädetään seuraavaa:
”a)      Muussa kuin markkinatalousmaista – – peräisin olevassa tuonnissa normaaliarvo määritetään kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa,
käytettävän hinnan tai laskennallisen arvon perusteella tai sellaisesta kolmannesta maasta muihin maihin, myös yhteisöön,
vietäessä käytetyn hinnan perusteella taikka, jos tämä ei ole mahdollista, millä tahansa hyväksyttävällä perusteella, mukaan
lukien samankaltaisesta tuotteesta tosiasiallisesti yhteisössä maksettu tai maksettava hinta, jota on tarvittaessa oikaistu
kohtuullisella voittomarginaalilla.
Soveltuva kolmas maa, joka on markkinatalousmaa, valitaan hyväksyttävällä tavalla ottaen huomioon kaikki valintahetkellä käytettävissä
olevat luotettavat tiedot. Myös määräajat otetaan huomioon ja tarvittaessa valitaan saman tutkimuksen kohteena oleva kolmas
maa, joka on markkinatalousmaa.
Tutkimuksen osapuolille ilmoitetaan viipymättä tutkimuksen alkamisen jälkeen suunnitellusta kolmannesta maasta, joka on markkinatalousmaa,
ja niillä on kymmenen päivää aikaa esittää huomautuksiaan.
b)      Venäjä[ltä] – – ja Kiina[sta] – – peräisin olevaa tuontia koskevassa polkumyyntitutkimuksessa normaaliarvo määritetään 1–6
kohdan mukaisesti, jos voidaan yhden tai useamman tutkimuksen kohteena olevan tuottajan asianmukaisesti perusteltujen vaatimusten
perusteella sekä c alakohdassa olevien perusteiden ja menettelyjen mukaisesti osoittaa, että kyseinen tuottaja tai kyseiset
tuottajat toimivat markkinatalousolosuhteissa asianomaisen samankaltaisen tuotteen valmistuksen ja myynnin osalta. Muussa
tapauksessa sovelletaan a alakohdan säännöksiä.
c)      Edellä b alakohdan mukainen vaatimus on tehtävä kirjallisesti ja sen on sisällettävä riittävästi todisteita siitä, että tuottaja
toimii markkinatalousolosuhteissa, mikä merkitsee, että:
–       yritysten hintoja, kustannuksia sekä tuotantopanoksia kuten raaka-aineita ja teknologian ja työvoiman kustannuksia, tuotantoa,
myyntiä ja investointeja koskevat päätökset tehdään markkinoihin perustuvien tarjontaa ja kysyntää heijastavien viitteiden
perusteella sekä ilman merkittävää valtion puuttumista tässä suhteessa, ja että kustannukset ja huomattavat tuotantopanokset
heijastavat merkittävässä määrin niiden arvoa markkinoilla,
–       yrityksillä on yksi ainoa selkeä kirjanpito, joka on riippumattoman tarkastuksen kohteena kansainvälisten kirjanpitonormien
mukaisesti ja jota sovelletaan kaikkeen toimintaan,
–       yritysten tuotantokustannuksiin ja taloudelliseen tilanteeseen ei kohdistu aiemmasta keskusjohtoisesta talousjärjestelmästä
peräisin olevia merkittäviä vääristymiä, erityisesti varojen aliarvostuksen, muiden poistojen, vaihtokauppojen tai velkojen
hyvittämisellä tapahtuneiden maksujen muodossa,
–       kyseisiä yrityksiä koskee konkurssi‑ ja omaisuuslainsäädäntö, joka takaa yritysten toiminnan oikeusvarmuuden ja vakauden
ja
–       valuuttakurssien muuttaminen suoritetaan markkinahintaan.
Sen määrittäminen, täyttääkö tuottaja edellä mainitut vaatimukset, suoritetaan kolmen kuukauden kuluessa tutkimuksen aloittamisesta,
sen jälkeen kun neuvoa-antavaa komiteaa on erityisesti kuultu ja kun yhteisön tuotannonalalle on annettu mahdollisuus esittää
huomautuksia. Tämä määrittäminen pysyy voimassa koko tutkimuksen ajan.”
3       Perusasetuksen 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Vahingon määritys
1.      [Perus]asetuksessa käsitteellä ’vahinko’ tarkoitetaan, jollei toisin ilmoiteta, yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta merkittävää
vahinkoa, yhteisön tuotannonalaan kohdistuvaa merkittävän vahingon uhkaa tai merkittävää viivästystä yhteisön tuotannonalan
perustamisessa, ja sitä tulkitaan tämän artiklan mukaisesti.
2.      Vahingon toteamisen on perustuttava selkeään näyttöön, ja siihen on sisällyttävä puolueeton tarkastelu a) polkumyynnillä tapahtuvan
tuonnin määrästä ja tämän tuonnin vaikutuksesta samankaltaisten tuotteiden hintoihin yhteisön markkinoilla ja b) tämän tuonnin
seurausvaikutuksista yhteisön tuotannonalaan.
3.      Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin määrän osalta on harkittava, onko polkumyynnillä tapahtuva tuonti lisääntynyt merkittävästi
joko absoluuttisesti tai suhteessa yhteisön tuotantoon tai kulutukseen. Tutkittaessa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta
hintoihin on harkittava, onko polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin osalta esiintynyt huomattavaa alihinnoittelua suhteessa yhteisön
tuotannonalan samankaltaisen tuotteen hintaan tai onko tällaisen tuonnin vaikutuksesta muutoin ilmennyt merkittävää hintojen
alenemista tai onko tuonti huomattavassa määrin estänyt sellaisia hinnankorotuksia, jotka muuten olisi tehty. Yksi tai useampi
näistä tekijöistä ei välttämättä ole ratkaiseva.
4.      Jos useammasta kuin yhdestä maasta tapahtuvaa tuotteen tuontia tutkitaan samanaikaisesti polkumyynnin vuoksi, tällaisen tuonnin
vaikutuksia voidaan arvioida kumulatiivisesti vain, a) jos kustakin maasta tapahtuvan tuonnin suhteen osoitettu polkumyyntimarginaali
on 9 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua vähimmäistasoa suurempi ja jos yhdestäkään maasta tapahtuvan tuonnin määrä ei ole vähäpätöinen
ja b) jos tuonnin vaikutusten kumulatiivinen arviointi on asianmukaista ottaen huomioon tuotavien tuotteiden väliset kilpailuedellytykset
ja tuotavien tuotteiden ja yhteisön samankaltaisen tuotteen väliset kilpailuedellytykset.
5.      Tutkittaessa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta kyseessä olevaan yhteisön tuotannonalaan on otettava huomioon kaikki
olennaiset taloudelliset tekijät ja seikat, jotka vaikuttavat kyseisen teollisuuden tilanteeseen, kuten esimerkiksi se tosiasia,
että ala on edelleen toipumassa entisten polkumyynti‑ tai vientitukikäytäntöjen vaikutuksista, tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin
merkittävyys, myynnin tosiasiallinen ja mahdollinen pieneneminen, voitot, tuotanto, markkinaosuus, tuottavuus, investointien
tuotto tai kapasiteetin käyttöaste, hintaan vaikuttavat tekijät yhteisössä, tosiasialliset ja mahdolliset negatiiviset vaikutukset
kassavirtoihin, varastot, työllisyys, palkat, kasvu sekä pääoman saanti tai investoinnit. Tämä luettelo ei ole tyhjentävä,
eikä yksi tai useampi näistä tekijöistä välttämättä ole ratkaiseva.
6.      On näytettävä 2 kohtaan liittyvien olennaisten todisteiden avulla, että polkumyynnillä tapahtuva tuonti aiheuttaa vahinkoa
[perus]asetuksessa tarkoitetussa merkityksessä. Tässä tapauksessa se merkitsee sen näyttämistä, että 3 kohdassa tarkoitetuilla
määrillä ja hinnoilla on yhteisön tuotannonalaan vaikutusta 5 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä ja että tämä vaikutus on
sellaista, että sitä voidaan pitää merkittävänä.
7.      Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin lisäksi on tutkittava muut tiedossa olevat tekijät, jotka samaan aikaan aiheuttavat vahinkoa
yhteisön tuotannonalalle, eikä näiden tekijöiden aiheuttamaa vahinkoa saa pitää polkumyynnillä tapahtuvasta tuonnista johtuvana
6 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä. Tässä suhteessa olennaisina tekijöinä voidaan pitää muun muassa muun kuin polkumyynnillä
tapahtuvan tuonnin määrää ja hintoja, kysynnän supistumista tai kulutustottumusten muutoksia, kolmannen maan ja yhteisön tuottajien
rajoittavia kauppatapoja ja kyseisten tuottajien välistä kilpailua, tekniikan kehittymistä sekä yhteisön tuotannonalan vientisaavutuksia
ja tuottavuutta.
8.      Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta on arvioitava suhteessa samankaltaisen tuotteen yhteisön tuotannonalan tuotantoon
silloin, kun käytettävissä olevat tiedot mahdollistavat tämän tuotannon erillisen tunnistamisen esimerkiksi tuotantomenetelmien,
myynnin ja voittojen perusteella. Jos kyseisen tuotannon erillinen tunnistaminen ei ole mahdollista, polkumyynnillä tapahtuvan
tuonnin vaikutus on arvioitava tarkastelemalla sellaisen mahdollisimman rajoitetun, samankaltaisen tuotteen sisältävän tuoteryhmän
tuotantoa, josta tarvittavat tiedot ovat saatavissa.
9.      Merkittävän vahingon uhan on perustuttava tosiasioihin eikä pelkkiin väitteisiin, arveluihin tai etäisiin mahdollisuuksiin.
Sellaisen olosuhteiden muutoksen, joka loisi tilanteen, jossa polkumyynti aiheuttaisi vahinkoa, on oltava selvästi nähtävissä
ja välittömästi uhkaava.
Merkittävän vahingon uhan olemassaolon määrittämiseksi on tarkasteltava muun muassa sellaisia tekijöitä kuin
a)      polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin sellainen huomattava kasvuvauhti yhteisön markkinoilla, joka on osoitus tuonnin tuntuvan
kasvun todennäköisyydestä
b)      riittävän vapaasti viejän käytettävissä oleva kapasiteetti tai sellaisen kapasiteetin välitön ja tuntuva kasvu, joka on osoitus
polkumyynnillä yhteisön markkinoille tapahtuvan viennin tuntuvan kasvun todennäköisyydestä, ottaen huomioon muiden vientimarkkinoiden
kyky ottaa vastaan lisävientiä
c)      tuonnin tapahtuminen hinnoilla, joilla voitaisiin tuntuvasti alentaa hintoja tai estää hinnan korotukset huomattavissa määrin
ja jotka todennäköisesti lisäisivät uuden tuonnin kysyntää
ja
d)      tutkimuksen kohteena olevan tuotteen varastot.
Mikään näistä tekijöistä ei välttämättä yksinään ole ratkaiseva, vaan tarkasteltavien tekijöiden on yhdessä johdettava siihen
päätelmään, että polkumyynnillä tapahtuva muu vienti on välittömästi uhkaavaa ja että jos suojatoimia ei toteuteta, aiheutuu
merkittävää vahinkoa.”
4       Perusasetuksen 6 artiklan 9 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Edellä 5 artiklan 9 kohdan mukaisesti aloitettujen menettelyjen osalta tutkimus päätetään, jos mahdollista, yhden vuoden
määräajassa. Joka tapauksessa tutkimukset päätetään aina 15 kuukauden kuluessa niiden vireillepanosta 8 artiklassa esitettyjen
toteamusten mukaisesti sitoumusten osalta ja 9 artiklassa esitettyjen toteamusten mukaisesti lopullisten toimien osalta.”
5       Perusasetuksen 20 artiklassa säädetään seuraavaa:
” – –
2.      Edellä 1 kohdassa mainitut osapuolet voivat pyytää lopullista ilmoittamista olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden
perusteella lopullisten toimenpiteiden käyttöön ottamista tai tutkimuksen tai menettelyn päättämistä ilman toimenpiteitä suunnitellaan,
ja erityistä huomiota on kiinnitettävä ilmoittamiseen sellaisista tosiasioista ja huomioista, jotka ovat erilaisia kuin väliaikaisten
toimenpiteiden yhteydessä käytetyt.
3.      Edellä 2 kohdassa tarkoitetut pyynnöt lopullisesta ilmoittamisesta on osoitettava kirjallisesti komissiolle ja, jos väliaikainen
tulli otetaan käyttöön, niiden on oltava komissiolla viimeistään kuukausi tämän tullin käyttöönoton julkistamisen jälkeen.
Jos väliaikaista tullia ei ole otettu käyttöön, osapuolilla on oltava mahdollisuus pyytää lopullista ilmoittamista komission
vahvistamassa määräajassa.
4.      Lopullinen ilmoittaminen on tehtävä kirjallisesti. Se on tehtävä mahdollisimman nopeasti ottaen huomioon tarve suojata luottamukselliset
tiedot ja tavallisesti viimeistään kuukautta ennen lopullista päätöstä tai lopullisia toimenpiteitä koskevan komission ehdotuksen
jättämistä 9 artiklan mukaisesti. Jos komissio ei voi välittää tiettyjä tosiasioita tai huomioita sillä hetkellä, se on tehtävä
mahdollisimman pian. Ilmoittaminen ei ole esteen? komission tai neuvoston mahdollisesti myöhemmin tekemälle päätökselle, ja
jos kyseinen päätös perustuu eri tosiasioihin ja huomioihin, näistä on ilmoitettava niin pian kuin mahdollista.
5.      Lopullisen ilmoittamisen jälkeen tehdyt havainnot voidaan ottaa huomioon ainoastaan, jos ne saadaan määräajassa, jonka komissio
vahvistaa kunkin tapauksen yhteydessä, ottaen asianmukaisesti huomioon asian kiireellisyys, mutta joka on vähintään kymmenen
päivää.”

Tosiseikat
6       Elektronisten vaakojen sellaisten tuottajien, jotka toimivat Euroopan yhteisössä ja valmistavat suurimman osan yhteisössä
tuotettavista elektronisista vaaoista, 30.7.1999 tekemän kantelun seurauksena komissio aloitti perusasetuksen 5 artiklan mukaisesti
16.9.1999 julkaistulla ilmoituksella (EYVL C 262, s. 8) polkumyynnin vastaisen menettelyn, joka koski tiettyjen Kiinasta,
Etelä-Koreasta ja Taiwanista peräisin olevien elektronisten vaakojen tuontia.
7       Kaksi yhteisön elektronisten vaakojen tuottajaa, Avery Berkel Ltd ja Bizerba GmbH, joiden tuotanto muodosti yhteensä 39 prosenttia
tuolloisesta yhteisön koko tuotannosta, osallistuivat komission tutkimuksiin.
8       Samaan aikaan komission lähettämiin kyselylomakkeisiin vastasi kahdeksan kyseessä olevien maiden vientiä harjoittavaa tuottajaa,
neljä maahantuontiyritystä, joiden toiminta liittyi kyseiseen tuotantoon, sekä samankaltaisen maan eli Indonesian vertailutuottaja.
9       Polkumyyntiä ja siitä aiheutunutta vahinkoa koskeva tutkimus kattoi 1.9.1998 ja 31.8.1999 välisen ajanjakson (jäljempänä tutkimusajanjakso).
Vahingon määrittämisessä tarvittava kehityssuuntien tarkastelu kattoi 1.1.1995 ja tutkimusajanjakson lopun välisen ajanjakson
(jäljempänä tarkasteluajanjakso).
10     Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd (jäljempänä kantaja tai Shanghai Teraoka) on Kiinan oikeuden mukaan 1992 perustettu yhtiö,
jonka osakepääoma on yksinomaan ulkomaisten sijoittajien hallussa ja joka tuottaa ja vie erityisesti yhteisöön elektronisia
vaakoja.
11     Kantaja vaati 11.10.1999 komissiota myöntämään sille tutkimuksissa markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman perusasetuksen
2 artiklan 7 kohdan mukaisesti. Komissio ilmoitti kantajalle 17.12.1999 lähetetyllä faksilla, että se ei täyttänyt perusasetuksen
2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa säädettyjä edellytyksiä sille, että se voisi saada markkinataloudessa toimivan yrityksen
aseman.
12     Vastauksena vaatimuksensa hylkäämiseen kantaja esitti huomautuksensa komissiolle 27.12.1999 ja 11.1.2000 päivätyillä kirjeillä.
13     Komissio vahvisti 4.1. ja 3.2.2000 sen, että se kieltäytyy myöntämästä kantajalle markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa.
14     Komission ja yhteisön kyseisen teollisuudenalan edustajien välillä 6.4.2000 pidetyn kokouksen seurauksena kaksi yhteisön tuottajaa
esitti 10. ja 14.4.2000 komissiolle huomautuksensa komission alustavista toteamuksista, jotka koskivat yhteisön kyseiselle
teollisuudenalalle aiheutuvaa vahinkoa.
15     Kantaja toimitti 1.8.2000 komissiolle huomautuksensa, jotka koskivat vahinkoa ja syy-seuraus-suhdetta.
16     Komissio ilmoitti kantajalle 21.9.2000 lähetetyllä faksilla ne tosiseikat ja olennaiset päätelmät, joiden perusteella se aikoi
suositella, että otetaan käyttöön 13,1 prosentin suuruinen lopullinen polkumyyntitulli tuotaessa tiettyjä kantajan valmistamia
elektronisia vaakoja.
17     Kantaja pyysi 29.9.2000 lähetetyllä faksilla lisätietoja polkumyynnistä ja siitä väitteen mukaan aiheutuvasta vahingosta.
18     Komissio vastasi tähän pyyntöön 29.9.2000 ja 4.10.2000 päivätyillä kirjeillä.
19     Kantaja pyysi 4.10.2000 lähetetyllä faksilla lisäaikaa huomautustensa esittämiseen. Komissio hylkäsi kiireellisyyden perusteella
tämän pyynnön 5.10.2000 lähetetyllä faksilla.
20     Kantaja esitti 10.10.2000 huomautuksensa saamistaan tiedoista.
21     Komissio vastasi 11.10.2000 lähetetyllä faksilla kantajan huomautuksiin ja alensi polkumyyntimarginaalia 13,1 prosentista
12,8 prosenttiin.
22     Komissio täydensi vastaustaan kantajan huomautuksiin 23.10.2000 lähetetyllä faksilla.
23     Lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta tiettyjen Kiinan kansantasavallasta, Korean tasavallasta ja Taiwanista peräisin
olevien elektronisten vaakojen tuonnissa 27 päivänä marraskuuta 2000 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2605/2000 (EYVL
L 301, s. 42; jäljempänä riidanalainen asetus) neuvosto määräsi 12,8 prosentin suuruisen polkumyyntitullin kantajan viemille
ja jäljempänä määritellyille tuotteille. Riidanalaisen asetuksen 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli tuotaessa Kiina[sta], Korea[sta] ja Taiwanista peräisin olevia, tällä hetkellä
CN-koodiin ex 8423 8150 (Taric-koodi 8423 81 50 10) kuuluvia vähittäiskaupassa käytettäviä elektronisia vaakoja, joiden kuormitusraja
on enintään 30 kiloa ja joissa on painon, yksikköhinnan ja maksettavan hinnan digitaalinäyttö (riippumatta siitä, onko ne
varustettu laitteella näiden tietojen tulostamiseksi).
2.      Tuotteen vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana ‑nettohinnan perusteella määritetty tulli on [kantajan osalta] seuraava:
– – 12,8 prosenttia – – ”

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
24     Kantaja on nostanut käsiteltävänä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 16.2.2001 toimitetulla kannekirjelmällä.
25     Komissio toimitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 12.6.2001 väliintulohakemuksen, jossa se pyysi saada osallistua
oikeudenkäyntiin tukeakseen vastaajan vaatimuksia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun neljännen jaoston puheenjohtaja
hyväksyi väliintulohakemuksen 11.9.2001 antamallaan määräyksellä.
26     Komission luovuttua esittämästä väliintulokirjelmää kirjallinen käsittely päätettiin 28.11.2001.
27     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu neljäs jaosto) on esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella päättänyt
aloittaa suullisen käsittelyn.
28     Prosessinjohtotoimenpiteenä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kehotti asianosaisia vastaamaan kirjallisiin kysymyksiin
ja toimittamaan tiettyjä asiakirjoja. Asianosaiset noudattivat tätä pyyntöä osittain.
29     Asianosaisten ja väliintulijan lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin
6.3.2003 pidetyssä istunnossa.
30     Kantaja vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta
–       kumoamaan riidanalaisen asetuksen 1 artiklan siltä osin kuin siinä otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli sen viemien
elektronisten vaakojen osalta
–       velvoittamaan neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
31     Neuvosto, jota komissio tukee, vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta
–       hylkäämään kanteen
–       velvoittamaan kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Aineellinen kysymys
32     Kantaja vetoaa kanteensa tueksi neljään kanneperusteeseen. Ensimmäisen kanneperusteen mukaan perusasetuksen 2 artiklan 7 kohtaa
sovellettaessa on tehty ilmeinen arviointivirhe. Toisen kanneperusteen mukaan perusasetuksen 3 artiklan 2, 3, 5 ja 8 kohtaa
on rikottu ja vahinkoa määritettäessä on tehty ilmeinen arviointivirhe. Kolmannen kanneperusteen mukaan perusasetuksen 3 artiklan
6 kohtaa on rikottu. Neljännen kanneperusteen mukaan perusasetuksessa säädettyjä menettelysääntöjä on rikottu.
A
Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan perusasetuksen 2 artiklan 7 kohtaa sovellettaessa on tehty ilmeinen arviointivirhe
1.
Johdanto
33     Kantajan mukaan yhteisön toimielimet ovat katsoneet virheellisesti, ettei se täyttänyt perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan
c alakohdassa asetettuja edellytyksiä, jotka koskevat markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämistä. Kantaja väittää
esittäneensä riittävät todisteet siitä, että sillä oli oikeus saada kyseinen asema.
34     Neuvosto perusteli sitä, että markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa ei myönnetty, riidanalaisen asetuksen 46 perustelukappaleessa
seuraavasti:
”Komissio havaitsi, että molemmat yritykset [joista toinen oli kantaja] olivat harjoittaneet myyntiä Kiinassa suunnilleen
samanlaisilla tappiollisilla hinnoilla useita vuosia. Lisäksi kummatkaan yritykset eivät olleet täysin vapaita päättämään,
oliko niiden myytävä tuotantonsa kotimaan markkinoilla ja missä määrin. Komission käytäntönä on ollut hylätä [markkinataloudessa
toimivan yrityksen] asemaa koskevat pyynnöt, jos kotimarkkinoiden myyntiä on rajoitettu eivätkä hinnat vaihtele asiakkaiden
välillä, koska kyseinen hinnoittelu voi johtua keskitetystä hintavalvonnasta. Todisteista ilmeni lisäksi, että kyseiset hinnat
olivat olleet tappiollisia useita vuosia, mikä on myös osoituksena siitä, että tuottajat eivät toimineet markkinatalousolosuhteissa.”
35     Neuvosto katsoi tämän vuoksi riidanalaisen asetuksen 47 perustelukappaleessa, että kantaja ”ei näin ollen täyttänyt perusasetuksen
2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa säädettyjä edellytyksiä”.
36     Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi edellä 11 ja 13 kohdassa, komissio hylkäsi 17.12.1999 lähetetyllä faksilla
kantajan vaatimuksen saada markkinataloudessa toimivan yrityksen asema ja vahvisti tämän hylkäämisen 4.1. ja 3.2.2000 lähetetyillä
fakseilla. Komissio esitteli tutkimusten tulokset ja esitti tutkimuksensa perusteluiksi kolme seuraavaa huomiota. Ensinnäkin
kantaja noudatti Kiinassa 29.12.1997 annettua hintojen vahvistamista koskevaa lakia (jäljempänä hintalaki), jossa se velvoitettiin
myymään tuotteitaan Kiinan markkinoilla tappiolla – suunnilleen samoilla hinnoilla. Toiseksi kantaja ei komission mukaan voinut
täysin vapaasti päättää, myikö se tuotteitaan Kiinan markkinoilla vai ulkomailla ja missä määrin. Komission mukaan kantaja
oli toimittanut sille virheellisiä tietoja eikä ollut toimittanut merkityksellisiä asiakirjoja ja se oli näin ollen vaikeuttanut
tutkimuksia.
37     Tällä kanneperusteella kantaja riitauttaa ensinnäkin komission ja sittemmin neuvoston käyttämän perusasetuksen 2 artiklan
7 kohdan tulkinnan.
38     Toiseksi kantaja riitauttaa komission ja neuvoston toteamukset, joiden perusteella ne katsoivat, että perusasetuksen 2 artiklan
7 kohdan edellytykset eivät täyttyneet. Kantaja riitauttaa erityisesti toteamukset, jotka komissio esitti 17.12.1999 lähettämänsä
faksin osassa ”Tutkimusten tulokset” ja jotka koskivat sitä, ettei kantajalla ollut velvollisuutta kirjata taseeseen vastattaviksi
luottotappiovarauksia, sitä, että sen valuuttatilin enimmäismääränä oli yrityksen pääoman määrä, Kiinan markkinoilla havaittua
systemaattista myyntiä tappiolla, hintalaissa kantajalle asetettua kieltoa käyttää Kiinassa eri hintoja samankaltaisten asiakkaiden
osalta, myyntivapauden rajoituksia Kiinan markkinoilla ja sitä, että kantaja toimitti tutkimusten aikana komissiolle harhaanjohtavia
tietoja.
39     On heti hylättävä ne kantajan väitteet, jotka koskevat kahta ensimmäistä edeltävässä kohdassa mainittua seikkaa. Koska neuvosto
ja komissio eivät kumpikaan perustelleet päätelmiään näillä seikoilla, niihin liittyvät väitteet ovat tehottomia.
40     Kolmanneksi kantaja väittää, että yhteisön toimielimet eivät toimittaneet sille asiakirjoja, joiden perusteella ne sittemmin
kieltäytyivät myöntämästä sille markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa. Tämäkin väite on hylättävä, koska yhteisön toimielimet
arvioivat asiaa tältä osin sellaisten asiakirjojen perusteella, jotka kantaja itse oli toimittanut komissiolle vastatessaan
tutkimusten kyselylomakkeen D‑osaan, sekä sellaisten asiakirjojen perusteella, joista komissio sai tiedon paikan päällä toteutetussa
tarkastuksessa.
41     Lisäksi on todettava, ettei kantaja ole täsmentänyt mistä ”uusista tiedoista” oli kyse ja että se viittasi ainoastaan omien
asiakirjojensa sisältämiin tietoihin. Kantaja myönsi vastauskirjelmässään, että ”tutkijoille annettiin niiden paikan päällä
toteuttaman tarkastuksen aikana kaikkiin [Kiinan] markkinoilla toteutettuihin yksittäisiin liiketoimiin liittyvät laskut sekä
kaikki muut kirjanpitoa ja tuotantokustannuksia koskevat tiedot”. Näin ollen yhteisön toimielinten ei tarvinnut toimittaa
Shanghai Teraokalle kyseisiä asiakirjoja, jotka olivat peräisin siltä itseltään ja jotka se siten tunsi, sen jälkeen kun toimielimet
olivat tehneet niistä tiettyjä päätelmiä.
42     On lisättävä, että kantajan vastauskirjelmässään esittämällä uudella väitteellä, jonka mukaan perusasetuksen 20 artiklan 4
kohtaa on rikottu, kun neuvosto on toimittanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käytävän oikeudenkäynnin aikana tietoja,
joita ei ole toimitettu sille hallinnollisen menettelyn aikana, ei ole tässä yhteydessä mitään merkitystä. Tällainen väite
on osoitus markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman saamista koskevan menettelyn ja lopullisten polkumyynnin vastaisten
toimenpiteiden käyttöönottoon liittyvän menettelyn sekoittamisesta toisiinsa. Koska viimeksi mainittuun menettelyyn liittyvällä
perusasetuksen 20 artiklan 4 kohdalla ei ole yhteyttä markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman saamiseen, kantaja ei voi
tehokkaasti vedota sen noudattamatta jättämiseen kun kyse on sellaisista asiakirjoista, joilla nimenomaan pyritään tällaisen
aseman saamiseen.
2.
Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan systematiikka
a)     Asianosaisten lausumat
43     Kantaja riitauttaa yhteisön toimielinten käyttämän perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan tulkinnan erityisesti todistustaakan
osalta. Se väittää, että neuvosto ei ole ottanut huomioon perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan muutoksen tarkoitusta eli tahtoa
ottaa huomioon Kiinan talouden rakenteiden perustavanlaatuinen muutos.
44     Lisäksi kantaja vetoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T‑80/97, Starway vastaan neuvosto, 26.9.2000 antamaan
tuomioon (Kok. 2000, s. II‑3099, 112 kohta), josta sen mukaan ilmenee sen, että viejältä vaaditaan todistetta, jota sillä
ei ole hallussaan, merkitsevän oikeusvarmuuden periaatteen ja puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen loukkaamista.
45     Lopuksi kantaja katsoo, että kun yhteisön toimielimet vetoavat tiettyihin tosiseikkoihin, niiden on osoitettava, että nämä
tosiseikat pitävät tosiasiallisesti paikkansa ja että nämä tosiseikat on todettu oikealla tavalla. Kantaja tukeutuu tältä
osin yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C‑381/99, Brunnhofer, 26.6.2001 antamaan tuomioon (Kok. 2001, s. I‑4961, 52 kohta).
46     Neuvosto väittää, että kantajan päättely perustuu perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan virheelliseen tulkintaan. Sen mukaan
asetuksen N:o 905/98 johdanto-osasta nimittäin ilmenee, että kyseisessä säännöksessä luodaan Kiinan ja Venäjän osalta yksinkertainen
olettama siitä, ettei markkinataloudelle ominaisia olosuhteita ole, ja että kyseessä olevan vientiä harjoittavan tuottajan
– käsiteltävänä olevassa asiassa kantajan – on näin ollen esitettävä päinvastaiset todisteet. Neuvoston mukaan kantajan väitteet
perustuvat käänteiseen todistustaakkaan. Neuvoston mukaan toimielimillä on tällä alalla laaja harkintavalta, mikä ilmenee
yhtäältä oikeuskäytännöstä (asia T‑118/96, Thai Bicycle v. neuvosto, tuomio 17.7.1998, Kok. 1998, s. II‑2991, 32 kohta) ja
toisaalta perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b ja c alakohdan sisältämistä ilmaisuista ”asianmukaisesti perusteltujen vaatimusten”
ja ”riittävästi todisteita”.
47     Neuvosto väittää lopuksi, että periaatteessa edellä mainitussa säännöksessä esitetyt viisi edellytystä ovat kumulatiivisia.
Se korostaa kuitenkin sitä, että nämä edellytykset eivät ole kaikki yhtä tärkeitä. Neuvoston mukaan ensimmäinen edellytys,
jonka mukaan hintoja ja tuotantopanosten kustannuksia koskevat yritysten päätökset tehdään tarjontaa ja kysyntää heijastavien
markkinasignaalien perusteella sekä ilman merkittävää valtion puuttumista, on tältä osin merkittävin. Näin ollen pelkkä sen
toteaminen, että kantaja ei täytä edellä mainittua edellytystä, riittää neuvoston mukaan perusteeksi sen markkinataloudessa
toimivan yrityksen aseman myöntämistä koskevan vaatimuksen hylkäämiselle.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
48     Aluksi on huomautettava, että kauppapoliittisten suojatoimenpiteiden alalla yhteisön toimielimillä on laaja harkintavalta,
koska ne taloudelliset, poliittiset ja oikeudelliset tilanteet, joita toimielinten on arvioitava, ovat monitahoisia (asia
T‑162/94, NMB France ym. v. komissio, tuomio 5.6.1996, Kok. 1996, s. II‑427, 72 kohta; asia T‑97/95, Sinochem v. neuvosto,
tuomio 29.1.1998, Kok. 1998, s. II‑85, 51 kohta; edellä 46 kohdassa mainittu asia Thai Bicycle v. neuvosto, tuomion 32 kohta
ja asia T‑340/99, Arne Mathisen v. neuvosto, tuomio 4.7.2002, Kok. 2002, s. II‑2905, 53 kohta).
49     Tästä seuraa, että yhteisöjen tuomioistuinten tällaisiin toimielinten arviointeihin kohdistaman valvonnan on kohdistuttava
vain siihen, että menettelysääntöjä on noudatettu, että riidanalaisen ratkaisun perustana olleet tosiseikat pitävät asiallisesti
paikkansa, ettei näitä tosiseikkoja ole arvioitu ilmeisen virheellisesti tai ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin (asia
240/84, NTN Toyo Bearing v. neuvosto, tuomio 7.5.1987, Kok. 1987, s. 1809, Kok. Ep. IX, s. 75, 19 kohta; edellä 46 kohdassa
mainittu asia Thai Bicycle v. neuvosto, tuomion 33 kohta ja edellä 48 kohdassa mainittu asia Arne Mathisen, tuomion 54 kohta).
Sama koskee kyseessä olevassa maassa esiintyviä oikeudellisia ja poliittisia tilanteita, joita yhteisön toimielinten on arvioitava
voidakseen määrittää, toimiiko vientiä harjoittava yritys markkinataloudessa ilman merkittävää valtion puuttumista ja voiko
se tämän vuoksi saada markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman (ks. vastaavasti asia T‑155/94, Climax Paper v. neuvosto,
tuomio 18.9.1996, Kok. 1996, s. II‑873, 98 kohta).
50     Tämän jälkeen on todettava, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdassa tarkoitetun normaaliarvon määrittämismenetelmä
on poikkeus 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa tätä varten säädetystä erityisestä menetelmästä, jota sovelletaan lähtökohtaisesti
tuontiin, joka on peräisin muusta kuin markkinatalousmaasta. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jokaista pääsäännön poikkeusta
tai rajoitusta on kuitenkin tulkittava suppeasti (asia C‑399/93, Oude Luttikhuis ym., tuomio 12.12.1995, Kok. 1995, s. I‑4515,
23 kohta; asia C‑83/99, komissio v. Espanja, tuomio 18.1.2001, Kok. 2001, s. I‑445, 19 kohta ja asia C‑5/01, Belgia v. komissio,
tuomio 12.12.2002, Kok. 2002, s. I‑11991, 56 kohta).
51     Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan alkuperäistä sanamuotoa on muutettu asetuksella N:o 905/98, koska neuvosto katsoi, että
Venäjällä ja Kiinassa toteutetut uudistukset ovat perusteellisesti muuttaneet kyseisten maiden talouksia, ja ne ovat johtaneet
sellaisten yrityksien syntyyn, joita koskevat markkinatalouden olosuhteet. Asetuksen N:o 905/98 johdanto-osan viidennessä
perustelukappaleessa korostetaan, että on tärkeää tarkistaa yhteisön polkumyynnin vastainen käytäntö näiden maiden osalta,
ja todetaan, että tuotteen normaaliarvo voidaan määrittää markkinatalousmaihin sovellettavien sääntöjen mukaisesti tapauksissa,
joissa voidaan osoittaa, että tutkimuksen kohteena oleva yksi tai useampi tuottaja toimii markkinaolosuhteissa kyseisen tuotteen
valmistuksen ja myynnin osalta. Kyseisen asetuksen kuudennen perustelukappaleen mukaan ”markkinaolosuhteiden vallitsemista
koskeva tutkimus tehdään asianmukaisesti perusteltujen vaatimusten perusteella, joita ovat esittäneet yksi tai useampi tutkimuksen
kohteena oleva tuottaja, jotka haluavat käyttää hyväkseen mahdollisuutta normaaliarvon määrittämiseen markkinatalousmaihin
sovellettavien sääntöjen perusteella”.
52     Näin ollen perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdasta ja asetuksen N:o 905/98 edellä mainituista perustelukappaleista ilmenee ensinnäkin,
että yhteisön toimielinten on käsiteltävänä olevan asian tilanteessa toteutettava tapauskohtainen tutkinta, koska Kiinaa ei
voida vielä pitää markkinatalousmaana. Kiinasta peräisin olevan tuotteen normaaliarvo voidaan näin ollen määrittää markkinatalousmaihin
sovellettavien säännösten mukaisesti ainoastaan, ”jos voidaan – – osoittaa, että kyseinen tuottaja tai kyseiset tuottajat
toimivat markkinatalousolosuhteissa”.
53     Toiseksi edellä mainituista säännöksistä ilmenee, että todistustaakka on sellaisella vientiä harjoittavalla tuottajalla, joka
haluaa saada markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman. Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa nimittäin säädetään,
että vaatimuksen ”on sisällettävä riittävästi todisteita”. Tämän vuoksi yhteisön toimielinten ei tarvitse osoittaa, että vientiä
harjoittava tuottaja ei täytä tämän aseman saamisen edellytyksiä. Sen sijaan yhteisön toimielinten on arvioitava, riittävätkö
vientiä harjoittavan tuottajan toimittamat seikat osoittamaan sen, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa asetetut
edellytykset täyttyvät, ja yhteisöjen tuomioistuimen on tarkistettava, onko tämä arvio ilmeisen virheellinen.
54     Kyseessä olevan tuottajan toimittamien todisteiden riittävyyttä arvioitaessa on sovellettava perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan
c alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa mainittuja edellytyksiä. Tältä osin sekä siitä, että tämän säännöksen neljännen
ja viidennen luetelmakohdan välissä on käytetty sanaa ”ja”, että näiden edellytyksen luonteesta seuraa, että nämä edellytykset
ovat kumulatiivisia. Tämän vuoksi kyseessä olevan tuottajan on täytettävä kaikki perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan
ensimmäisessä luetelmakohdassa mainitut edellytykset, jotta se voisi saada markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman, ja
mikäli se ei täytä yhtä näistä edellytyksistä, sen vaatimus on hylättävä.
55     Näin ollen on tutkittava, onko kantaja osoittanut täyttävänsä perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa säädetyn ensimmäisen
edellytyksen, jonka mukaan hintoja ja tuotantopanosten kustannuksia koskevat yritysten päätökset on tehtävä tarjontaa ja kysyntää
heijastavien markkinasignaalien perusteella sekä ilman merkittävää valtion puuttumista.
3.
Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa asetettu ensimmäinen edellytys
a)     Yhdenmukaisten hintojen käyttäminen
Asianosaisten lausumat
56     Kantaja väittää, että toteamus, jonka mukaan se myi tuotteitaan Kiinassa yhdenmukaisilla hinnoilla, on ilmeisen virheellinen.
Se väittää, että hintalakia ei sovelleta elektronisten vaakojen markkinoilla. Joka tapauksessa hintalain sisältö ei ole komission
kuvaaman kaltainen. Kantaja korostaa myös, että hintaluettelo, johon neuvosto tukeutui, ei heijastele todellisia laskutettuja
hintoja, joista neuvotellaan jälleenmyyjien kanssa. Kantaja lisää sen, että se käyttää samaa hintaa samalla myyntiportaalla
toimivien kumppaneiden osalta, osoittavan, että se noudattaa vilpittömän kilpailun periaatetta, sellaisena kuin sitä sovelletaan
Euroopan yhteisössä määräävän markkina-aseman väärinkäyttökiellon avulla.
57     Kantaja huomauttaa selittäneensä, että sen hinnat määritetään tarjonnan ja kysynnän avulla ja että kilpailu Kiinan markkinoilla
on voimakasta. Sen mukaan yhteisön toimielimet ovat lähestyneet asiaa puutteellisesti ja epätarkasti, kun ne ottivat huomioon
ainoastaan kolmetoista Kiinan markkinoilla tapahtunutta myyntiä koskevaa laskua, joita laadittiin tutkimusajanjaksolla kuitenkin
jopa 25 701 kappaletta. Kaikkiin Kiinan markkinoilla yksittäisiin liiketoimiin liittyvät laskut, jotka näyttävät toteen kantajan
ja sen asiakkaiden väliset hintaneuvottelut, annettiin kantajan mukaan komission tutkijoille paikan päällä toteutetun tarkastuksen
aikana. Tältä osin yhteisön toimielimet eivät kantajan mukaan ottaneet huomioon sitä, että näiden neuvottelujen aikana ei
lainkaan viitattu siihen, että hallitus valvoisi hintoja. Lisäksi kantaja katsoo osoittaneensa vastauksessaan kysymyksiin,
jotka liittyvät markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman myöntämiseen, että Kiinan markkinoilla käytettyjen myyntihintojen
kuukausittainen keskiarvo vaihtelee huomattavasti, mikä tukee sen väitettä, jonka mukaan myös sen yksittäisissä liiketoimissa
käyttämät hinnat vaihtelevat merkittävästi.
58     Neuvosto katsoo, ettei kantaja ole näyttänyt toteen todellisia hintaneuvotteluja.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
59     On tutkittava, toimittiko kantaja tutkimusten aikana riittävät todisteet siitä, että se saattoi vahvistaa hintansa Kiinan
markkinoilla vapaasti ”markkinoihin perustuvien tarjontaa ja kysyntää heijastavien viitteiden perusteella sekä ilman merkittävää
valtion puuttumista”, kuten perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa edellytetään.
60     Kantajan oli näin ollen tutkimusten aikana toimitettava komissiolle todisteet sen toteuttamista yksittäisistä liiketoimista
aiheutuvasta hintojen vaihtelusta esimerkiksi laskujen avulla. Tältä osin kantaja ei voi moittia yhteisön toimielimiä siitä,
etteivät ne ottaneet huomioon kaikkia laskuja (eli yli 25000 laskua), jotka koskivat tutkimusajanjakson aikana toteutettuja
yksittäisiä kauppoja. Kantajan oli yksilöitävä näistä laskuista ne, joista ilmenee sen käyttävän tosiasiallisesti eri hintoja
eri asiakkaille myydyn saman mallin osalta. On lisättävä, että kun kantaja sai tietää komission toteamuksista, joiden mukaan
se myi tuotteitaan yhdenmukaisin hinnoin, se olisi voinut vielä hallinnollisen menettelyn aikana toimittaa komissiolle merkityksellisiksi
katsomansa laskut.
61     Tämän jälkeen on tutkittava, täyttikö kantaja todistustaakkaa koskevan edellytyksen, kun se antoi komission tutkijoille paikan
päällä toteutetun tarkastuksen aikana neuvottelupapereita (negotiation sheets) ja sopimuksia (national contracts) osoittaakseen,
että hintaneuvotteluja oli käyty SA Carrefourin (jäljempänä Carrefour) paikallisten kiinalaisten tytäryhtiöiden kanssa. On
kuitenkin todettava, että näissä kantajan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämissä asiakirjoissa ei suinkaan
näytetä toteen tälle asiakkaalle myönnettyjä alennuksia, vaan niistä ilmenee, että laskutettu hinta ja Kiinan markkinoiden
osalta vahvistetussa hinnastossa esitetty hinta vastasivat täysin toisiaan. Carrefourin myydyimmän mallin perushinta oli siis
sama kuin kantajan Kiinan markkinoiden osalta laaditussa hinnastossa esitetty hinta. Vertaamalla kyseisiä asiakirjoja ja kyseisen
tuotteen Kiinan markkinoiden osalta laadittua hinnastoa voidaan todeta, että kyseisen mallin (ylempään segmenttiin kuuluva
elektroninen vaaka SM-80SXB) hinta ei poikennut lainkaan kyseisessä hinnastossa esitetystä hinnasta eli 6 837,61 juan renminbistä
(CNY), kun otetaan huomioon se, että vaikka Carrefourin toimittamissa ja kantajan tutkimusten aikana esittämissä laskuissa
mainitaan 8 000 CNY:n hinta, tuo hinta sisältää 17 prosentin arvonlisäveron laskettuna listahinnasta. Carrefourin neuvottelupapereissa
taas mainitaan 12 000 CNY:n hinta eli listahinta, johon on lisätty 17 prosentin arvonlisävero sekä 4 000 CNY:n ylimääräinen
palvelumaksu. Mallin SM‑80SXP hinta on samalla tavoin yhdenmukainen. Vastauksena kirjalliseen kysymykseen neuvosto toimitti
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle Carrefourilta peräisin olevan laskun, josta ilmenee, että tosiasiallisesti laskutettu
hinta vastaa listahinnan, 17 prosentin arvonlisäveron ja 4 000 CNY:n ylimääräisen maksun yhteenlaskettua määrää, mikä on osoitus
samasta logiikasta kuin mikä ilmenee neuvottelupapereista. Kantaja on lisäksi vahvistanut suullisessa käsittelyssä sellaisen
käytännön olemassaolon, jonka mukaan palvelusta veloitetaan ylimääräinen 4 000 CNY:n maksu.
62     Näin ollen on todettava, että Carrefourin laskuista, sopimuksista ja neuvottelupapereista ilmenevät hinnat eivät poikkea hinnastossa
esitetyistä hinnoista. Neuvottelupapereista ilmenee, että sama periaate koskee myös kantajan toisen asiakkaansa, Nanjing Supermarket
Ltd:n osalta käyttämiä hintoja.
63     Tämän vuoksi toimitetuissa neuvottelupapereissa, sopimuksissa tai laskuissa ei missään osoiteta kantajan käyttäneen saman
tuotteen osalta eri hintoja suhteessa eri asiakkaisiin.
64     Tätä toteamusta ei horjuta se kantajan mainitsema seikka, että sen Kiinan markkinoiden suurin asiakas eli Shanghai Teraoka
Electronic Scales Co. Ltd neuvotteli siltä paremmat hinnat kuin muut asiakkaat. Kuten komissio totesi perustellusti 17.12.1999
lähettämässään faksissa, tämän yrityksen riippumattomuutta kantajasta voidaan epäillä. Lisäksi on huomattava, ettei kantaja
ole edes yrittänyt kiistää kyseisiä yhteyksiä komission kanssa käymässään kirjeenvaihdossa, kanteessaan tai vastauskirjelmässään.
Kantaja ei 27.12.1999 lähettämässä kirjeessä, jossa se riitautti komission 17.12.1999 lähettämässä faksissa esitetyt tulokset
ja toteamukset, kommentoinut lainkaan väitettä, jonka mukaan Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd ‑niminen yhtiö oli
sidoksissa siihen. Sama koskee 11.1.2000 päivättyä kirjettä, jossa kantaja riitautti komission sen esittämiin huomautuksiin
4.1.2000 päivätyllä kirjeellä antamat vastaukset, joissa toistettiin komission epäilys kantajan yhteyksistä kyseiseen yhtiöön.
Koska kantaja ei näin ollen ollut kiistänyt sen ja Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd ‑nimisen yhtiön välisiä yhteyksiä,
komissio saattoi perustellusti jättää kantajan tältä yritykseltä laskuttamat hinnat tutkimuksensa ulkopuolelle.
65     On vielä tutkittava, toimittiko kantaja siitä huolimatta, ettei se esittänyt relevantteja laskuja, merkitykselliset todisteet
komission tutkimuksiin sisältyvän kyselylomakkeen markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman saamista koskevaan D osaan
antamassaan vastauksessa. Vastauksessaan kantaja ilmoitti komissiolle seuraavat myyntiä koskevat tiedot: kyseessä olevan tuotteen
kuukausittaiset myyntimäärät Kiinan markkinoilla ja kyseisen tuotteen Kiinan markkinoilla tutkimusajanjakson aikana käytettyjen
hintojen kuukausittaiset keskiarvot, kantajan Kiinan markkinoilla tutkimusajanjakson aikana eniten myymien tuotteiden myyntimäärät
tuotteittain, kyseisen tuotteen hinnasto Kiinan markkinoiden osalta, kyseisen tuotteen kuukausittaiset vientimyyntimäärät
ja tutkimusajanjakson aikana käytettyjen vientimyyntihintojen kuukausittaiset keskiarvot, kyseisen tuotteen hinnasto viennin
osalta ja kuukausittainen luettelo yhteisöön suuntautuvasta vientimyynnistä tutkimusajanjakson kolmen vilkkaimman kuukauden
eli vuoden 1998 syyskuun, vuoden 1999 tammikuun ja vuoden 1999 maaliskuun ajalta.
66     Kanteeseen liitetyn taulukon, joka sisälsi kyseisen tuotteen Kiinan markkinoilla tutkimusajanjakson aikana käytettyjen hintojen
kuukausittaiset keskiarvot, sisältämien tietojen perusteella kantaja laati uuden taulukon, jonka se esitti vastauskirjelmässään
ja josta ilmenee kunkin elektronisen vaakamallin alimman ja korkeimman keskiarvohinnan vaihteluprosentti, osoittaakseen, ettei
se käyttänyt yhdenmukaisia hintoja. Tältä osin kantajan komission tutkimuksiin sisältyvän kyselylomakkeen D osaan antaman
vastauksen sisältämien tietojen – joita yhteisön toimielimet eivät ole kiistäneet – perusteella voidaan esittää taulukko,
josta ilmenee kunkin mallin myyntimäärä ja prosenttiosuus Kiinan markkinoilla sekä myyntihinnan vaihteluprosentti tutkimusajanjakson
aikana. On korostettava, että riidanalaisen asetuksen mukaan elektronisten vaakojen markkinat jaetaan yleensä kolmeen eri
segmenttiin: alempaan segmenttiin, keskitason segmenttiin ja ylempään segmenttiin.




Malli
Kiinan markkinoilla myydyt määrät
Prosenttiosuus myynnistä Kiinan markkinoilla
Myyntihinnan vaihteluprosentti Kiinan markkinoilla
DS-685B
13 693
53,28
2,21
DS-685FB
2 127
8,27
9,72
DS-685FP
0,10
15,86
DS-688B
3 455
13,44
11,88
DS-688P
0,02
ei saatavilla
DS-688FB
3 471
13,50
9,54
DS-688FP
0,34
13,47
DS-650
1,40
8,70
DS-681
0,74
68,75
SM-80/81B
0,59
71,89
SM-80/81P
1 982
7,71
34,55
SM-90H
0,07
21,87
RM-30
0,52
47,64

67     Tässä taulukossa esitetään kahdeksan mallia (DS‑685FP, DS‑688P, DS‑688FP, DS‑650, DS‑681, SM‑80/81B, SM‑90H ja RM‑30), jotka
muodostavat yhteensä 3,78 prosenttia kantajan myynnistä Kiinan markkinoilla. Kuitenkin juuri näiden mallien osalta hinnat
vaihtelevat eniten. Tämän vuoksi on todettava, että kun otetaan huomioon näiden mallien alhaiset yhteenlasketut myyntimäärät,
niihin liittyvien hintojen vaihteluiden ei voida katsoa merkitsevän kokonaisuutena tarkasteltuna kantajan toiminnalle ominaista
suuntausta, kun se vahvistaa hintoja eri asiakkaisiinsa nähden.
68     Ylempään segmenttiin kuuluvien elektronisten vaakojen SM‑80/81B ja SM‑80/81P hintojen 71,89 ja 34,55 prosentin vaihtelut johtuvat
pääasiassa siitä, että kyseisiin malleihin sisältyy joitakin alamalleja, kuten neuvosto totesi, ja mitä kantaja ei ole kiistänyt.
Koska jokaisella alamallilla on eri hinta, tämän vuoksi – vaikka alamallia myytäisiin yhdenmukaisella hinnalla – keskimääräinen
myyntihinta vaihtelee suhteessa kunkin alamallin myyntimääriin tietyllä ajanjaksolla.
69     Tästä taulukosta ilmenee myös, että myydyimmän mallin (malli DS‑685B, jonka myynti oli 53,28 prosenttia myynnistä Kiinan markkinoilla)
kuukausittaiset keskiarvohinnat vaihtelevat 2,21 prosenttia. On kuitenkin todettava, että tämä vaihtelu, joka on erittäin
heikko, ei sellaisenaan tue sitä, että eri asiakkaiden osalta käytettäisiin eri hintoja. Noin 10 prosentin hintojen vaihtelua
kunkin kolmen jäljelle jääneen mallin (eli mallit DS‑685FB, DS‑688B ja DS‑688FB) osalta ei voida itsessään pitää merkittävänä.
70     Kantajan toimittamat tiedot koskevat nimittäin ainoastaan myyntihintojen kuukausittaisia keskiarvoja, joiden kehitys voi johtua
myös hintojen vaihtelusta eri aikoina, eikä näin ollen ole poissuljettua, että saman ajanjakson aikana eri asiakkaiden osalta
voitiin käyttää yhdenmukaisia hintoja. Tämän johdosta on todettava, että asiakirjojen sisältämien tietojen ja erityisesti
edellä 66 kohdassa esitettyyn taulukkoon koottujen tietojen perusteella ei voida todeta, että tutkimusajanjakson aikana eri
asiakkailta olisi tosiasiallisesti laskutettu eri hintoja.
71     Kantajan sen väitteen osalta, jonka mukaan se toimi yleisen kilpailutilanteen mukaan vahvistaen ja muuttaen hintojaan suhteessa
kilpailijoidensa hintoihin, on riittävää todeta, ettei se toimittanut mitään tätä väitettä tukevia seikkoja. Se ei ole myöskään
osoittanut, että sen edellytykset, että erilaisten hintojen käyttämistä olisi voitu pitää kilpailusääntöjen vastaisena, olisivat
käsiteltävänä olevassa asiassa täyttyneet.
72     Kantajan sen väitteen osalta, jonka mukaan hintalaki ei ole vaikuttanut sen hintapolitiikkaan, on riittävää todeta, ettei
neuvosto ole tukeutunut tämän lain mahdolliseen sovellettavuuteen, vaan siihen, ettei kantaja toimittanut riittäviä todisteita
siitä, että se vahvisti hintansa markkinaolosuhteiden mukaan.
73     Tämän vuoksi komissio ja sittemmin neuvosto ovat voineet tekemättä ilmeistä harkintavirhettä katsoa, ettei kantaja ollut tutkimusten
aikana toimittanut riittäviä todisteita siitä, että se laskutti saman tuotteen osalta eri asiakkailta eri hintoja.
b)     Myynti tappiolla
Asianosasten lausumat
74     Kantaja väittää, että komission toteamus, jonka mukaan kantaja myi systemaattisesti tuotteitaan tappiolla Kiinan markkinoilla,
on sekä ennenaikainen että merkityksetön. Yhtäältä komissio ei odottanut kaikkien tarvittavien tietojen toimittamista ennen
lausuntonsa antamista. Toisaalta neuvoston toteamuksista ilmenee, että tällaiset käytännöt ovat yleisiä tietyillä markkinataloudessa
toimivilla yrityksillä. Kantaja viittaa tältä osin riidanalaisen asetuksen 30 ja 38 perustelukappaleeseen.
75     Tappioiden ja voittojen suhteen osalta kantaja riitauttaa yhteisön toimielinten toteamukset, joiden mukaan se kärsi merkittäviä
ja systemaattisia tappioita Kiinan markkinoilla ja sai suuria voittoja vientimarkkinoilta. Kantaja huomauttaa, että merkittävä
osuus sen myynnistä Kiinan markkinoilla on muita tuotteita kuin elektronisia vaakoja. Kantaja väittää, että näin ollen Kiinan
markkinoilla toteutettuun myyntiin liittyvät tiedot, jotka sisältyivät kaikkia tuotteita koskevaan tappioiden ja voittojen
laskelmaan, eivät voi osoittaa luotettavasti elektronisten vaakojen Kiinan markkinoilla tapahtuvan myynnin kannattavuutta.
Tuloslaskelmassa ei esitetä erikseen yhtäältä viennin tappioita ja voittoja ja toisaalta Kiinan markkinoilla toteutettua myyntiä.
Tässä tilanteessa on kantajan mukaan virheellistä väittää, että tuloslaskelmassa todetaan selvästi viennin suuret voitot ja
Kiinan markkinoilla toteutetun myynnin huomattavat tappiot.
76     Kantajan mukaan yhteisön toimielimet eivät ole toimittaneet tätä väitettä tukevia laskelmia. Kantaja katsoo, että niiden olettamien
perusteella, joita se on voinut tehdä yhteisön toimielinten laskelmista, tämän toimenpiteen tuloksista ilmenee Kiinan markkinoilla
toteutetun myynnin osalta 1,96 prosentin voitto vuodelta 1997 ja sen mielestä merkityksetön 0,73 prosentin tappio vuodelta
1998. Kyseisen laskelman mukaan kantajan viennistä saama voitto oli 8,68 prosenttia vuonna 1997 ja 10,5 prosenttia vuonna
1998. Kantajan mukaan neuvosto on näin ollen tehnyt ilmeisen arviointivirheen, kun se on katsonut, että nämä tiedot osoittavat
selvästi useamman vuoden ajalta huomattavat tappiot Kiinan markkinoilla toteutetun myynnin osalta.
77     Lisäksi kantaja kiistää kärsineensä, toisin kuin neuvosto väittää, ”suuria tappioita” mallin DS‑685B myynnissä Kiinan markkinoilla
tutkimusajanjakson aikana, ja väittää, ettei neuvosto julkistanut niitä seikkoja, jotka se on ottanut huomioon ennen tällaisen
toteamuksen esittämistä. Kantaja huomauttaa, että sen komission kanssa käymästään kirjeenvaihdosta ilmenee päinvastoin, että
suurimman osan voitoistaan se on saanut myynnistä Kiinan markkinoilla ja erityisesti mallien SM‑80 ja SM‑90 myynnistä.
78     Kantaja pyytää neuvostoa esittämään ne tiedot, joiden perusteella se päätteli, että kantaja myi lähes kaikkia mallejaan tappiolla
ja yhdenmukaisin hinnoin Kiinan markkinoilla. Siltä varalta, että neuvosto esittää uusia tietoja, kantaja esittää uuden oikeudellisen
perusteen, jonka mukaan näitä tietoja ei ole esitetty perusasetuksen mukaisesti, mitä merkitsee kyseisen asetuksen 20 artiklan
4 kohdan rikkomista.
79     Neuvoston mukaan kantajan vastauksesta komission tutkimuksiin sisältyvään kyselylomakkeeseen sekä paikan päällä toteutetun
tarkastuksen aikana saaduista asiakirjoista ilmenee, että kantaja sai viennin yhteydessä suuria voittoja, kun taas Kiinan
markkinoilla se kärsi huomattavia tappioita.
80     Lisäksi neuvosto katsoo, että kantajan laskelmat eivät ole päteviä, sillä kantaja ei ottanut huomioon saamiaan tukia eikä
vuoden 1998 osalta muista liiketoimista saamiaan tuloja. Neuvoston laskemien mukaan kantaja sai näin ollen myynnistä Kiinan
markkinoilla tosiasiallisesti vuonna 1997 voittoa 0,24 prosenttia, mitä se pitää merkityksettömänä, ja vuonna 1998 tappiota
2,59 prosenttia, mitä se pitää huomattavana, kun taas viennistä saatu voitto oli 6,96 prosenttia vuonna 1997 ja 8,67 prosenttia
vuonna 1998. Neuvosto laati tältä osin seuraavan taulukon, joka sisältää kantajan esittämän voittoja ja tappioita koskevan
taulukon sekä sen saamat tuet, joiden määrät ilmoitetaan lihavoituna (ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on korjannut taulukkoa,
jotta se olisi täsmällisempi):


Yhtiön kokonaismyynti
Vienti
Sisämarkkinat
Yhtiön kokonaismyynti
Vienti
Sisämarkkinat
Myynti
123 463 310,37
76 972 132,82
46 491 177,55
106 828 244,78
64 065 349,63
42 762 895,15
Myynti-kustannukset
97 605 947,54
57 656 631,16
39 949 316,38
84 044 953,44
48 673 547,18
35 371 406,26
Muut kulut
ja tulot
Voitot/tappiot
Voitot/tappiot
%:eina liike-
vaihdosta
(myynti)
18 113 541,34
11 230 395,63
6 883 145,71
16 381 137,64
9 828 682,58
6 552 455,06
+2 273 246,55
+1 409 41286
+863 833,68
+1 844 989,62
+1 106 993,77
+737 995.84
+150 000,00




20 536 787,89
12 639 808,49
7 746 979,39
18 226 127,26
10 935 676,35
7 290 450,90
7 743 821 49
8 085 106,03
-341 284,54
6 402 153,70
5 563 119,87
839 033,83
5 320 574,94
6 675 693,17
-1 205 118,22
4 557 164,08
4 456 126,10
101 037,99
6,27
10,50
-0,73
5,99
8,68
1,96
4,31
8,67
-2,59
4,27
6,96
0,24

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
81     On tutkittava ensiksi, onko kantajan menettelyllisiä oikeuksia loukattu niiden tosiseikkojen osalta, joiden perusteella yhteisön
toimielimet ovat esittäneet toteamuksensa myynnistä tappiolla, toiseksi, ovatko yhteisön toimielimet tehneet ilmeisen arviointivirheen,
kun ne ovat katsoneet, että tappiolla tapahtuneen myynnin perusteella voidaan todeta, että kantaja ei toimi markkinataloudessa,
ja kolmanneksi, ovatko yhteisön toimielimet tehneet ilmeisen arviointivirheen, kun ne ovat katsoneet näiden seikkojen perusteella
että tappiollista myyntiä on esiintynyt.
82     Ensinnäkin kantajan menettelyllisten oikeuksien loukkaamista koskevan väitteen osalta riittää, kun viitataan edellä 40 kohtaan.
83     Toiseksi on todettava, että kantajan väite, jonka mukaan myös tietyt markkinataloudessa toimivat yritykset myyvät joskus tuotteitaan
tappiolla, ei sellaisenaan vaikuta siihen, että tällaista menettelytapaa voidaan pitää seikkana, jonka perusteella voidaan
– erityisesti, jos tätä tukevat muut tekijät, kuten yhdenmukaiset hinnat tai myynninrajoitukset – katsoa, ettei yritys on
osoittanut täyttäneensä perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa asetettua ensimmäistä edellytystä.
84     Kolmanneksi on huomautettava, että neuvosto on perustellut markkinataloudessa toimivan yrityksen aseman epäämistä sillä, että
”todisteista ilmeni lisäksi, että [kantajan Kiinan markkinoilla käyttämät] hinnat olivat olleet tappiollisia useita vuosia”.
On myös korostettava, että kantajan oli osoitettava, että se toimi markkinataloudessa. Sen jälkeen, kun komissio ilmoitti
kantajalle 17.12.1999 päivätyllä kirjeellä katsovansa, että kantaja oli systemaattisesti kärsinyt tappioita Kiinan markkinoilla,
kantaja ei kuitenkaan toimittanut päinvastaisen osoittavia todisteita, vaan ainoastaan totesi 27.12.1999 ja 11.1.2000 päivätyissä
kirjeissä, ettei komissio voinut todeta tällaista ilman tietoja, joita edellytettiin ainoastaan kyseessä olevan tutkimuksiin
sisältyvän kyselylomakkeen yrityksen kannattavuutta koskevaan C osaan annettavassa vastauksessa. Jos kantaja katsoi, että
komission toteamukset eivät pitäneet paikkaansa, mikään ei estänyt sitä esittämästä komissiolle merkityksellisiä todisteita,
jotka mahdollisesti osoittavat Kiinan markkinoilla kyseisinä vuosina saadut voitot. Kantaja ei ole kuitenkaan esittänyt tällaisia
todisteita.
85     Yhteisön toimielinten arviointinsa perustana käyttämistä todisteista on todettava aluksi, ettei se, että kantaja on myynyt
myös muita tuotteita kuin elektronisia vaakoja, käsiteltävänä olevassa asiassa merkitse sitä, että komissio olisi tehnyt ilmeisen
arviointivirheen, kun se on käyttänyt kantajan tuloslaskelman sisältämiä tietoja arvioidakseen sen tappioita ja voittoja ainoastaan
kyseessä olevan tuotteen osalta. Kantajan tutkimusten aikana toimittamien asiakirjojen pohjalta oli nimittäin mahdollista
määrittää elektronisten vaakojen myynnin määrä tosiasiallisena rahallisena arvona ilmaistuna. Tältä osin on todettava, että
kun myyntiä mitataan tosiasiallisena rahallisena arvona eikä yksikköinä ilmaistuna, voidaan havaita, että elektronisten vaakojen
myynti muodosti kolme neljäsosaa kantajan myynnistä Kiinan markkinoilla. Vuoden 1998 tuloslaskelman mukaan kantajan liikevaihto
Kiinan markkinoilla oli lähes 46,5 miljoonaa CNY (eli kokonaisliikevaihto vähennettynä viennin liikevaihdolla), kun taas kantajan
esittämän sen taulukon mukaan, joka sisältää Kiinan markkinoilla tutkimusajanjakson aikana myytyjen elektronisten vaakojen
myyntihintojen kuukausittaisen keskiarvon ja niiden kuukausittaiset myyntimäärät ja jota neuvosto ei ole riitauttanut, elektronisten
vaakojen myynnin määrä oli 34,1 miljoonaa CNY.
86     Tämän jälkeen on lausuttava kantajan sen laskelman pätevyydestä, jonka mukaan se sai Kiinan markkinoilla toteuttamastaan myynnistä
1,96 prosenttia voittoa tilikaudella 1997 ja 0,73 prosenttia tappiota tilikaudella 1998. Tältä osin neuvosto toteaa perustellusti,
että kantaja lisäsi vuosina 1997–1998 toteuttamastaan myynnistä saatuihin tuloihin yli 4 miljoonan CNY:n suuruiset tuet.
87     Tämän vuoksi kantajan laskelman arvo voidaan kyseenalaistaa. Vaikka markkinataloudessakin myönnetään tukia, ne ovat aina markkinoille
vieraita toimenpiteitä ja merkitsevät julkisen vallan vaikutusta, joka voi ohjata yritysten toimintaa eri suuntaan kuin mihin
markkinavoimat sitä ohjaisivat. On korostettava, että vaikka kyseessä olevat tuet ovat määrältään vähäisiä suhteessa kantajan
kokonaisliikevaihtoon näinä kahtena vuonna, niiden määrä on huomattava verrattuna Kiinan markkinoilta saatuihin pieniin ja
satunnaisiin voittoihin.
88     Kun kantajan saamista voitoista vähennetään kantajan saamat tuet, kuten neuvosto tekee (ks. edellä 80 kohta), voidaan todellakin
todeta – mikä vaikuttaa uskottavalta – että kantajan Kiinan markkinoilla kärsimät tappiot vuonna 1998 olivat 2,59 prosenttia,
kun taas vuonna 1997 sen tilanne oli lähes tasapainossa, kun se sai 0,24 prosenttia voittoa. Tällaisesta laskelmasta ilmenee
myös, että kantajan Kiinan markkinoilla kyseisenä kahtena vuonna kärsimät tappiot ovat saattaneet olla yli 1,1 miljoonaa CNY,
kun taas sen viennistä saama voitto on ollut yli 11,1 miljoonaa CNY.
89     Näissä olosuhteissa voidaan kyllä todeta, että riidanalaisen asetuksen perustelukappaleiden sanamuoto ylittää sen, mikä ilmenee
todisteista, joihin yhteisön toimielimet ovat tukeutuneet. Näiden todisteiden perusteella yhteisön toimielimet saattoivat
kuitenkin tekemättä ilmeistä virhettä todeta, että kantajan myynti Kiinassa ei kokonaisuutena tarkasteltuna ollut kannattavaa
ajanjaksolla, jolta tietoja oli saatavilla.
90     Tämä muodostaa aihetodisteen, jolla yhdessä muiden kyseessä olevien todisteiden kanssa voitiin perustella toteamusta, jonka
mukaan kantaja ei ollut osoittanut, että se toimi markkinataloudessa.
91     Koska tällainen aihetodiste oli olemassa, kantajan piti joko toimittaa hallinnollisen menettelyn aikana todisteet, jotka kumoavat
yhteisön toimielinten sitä koskevan toteamuksen, tai toimittaa konkreettiset todisteet osoittaakseen, että huolimatta Kiinassa
toteutetun myynnin yleisestä kannattamattomuudesta se vastaa markkinataloudessa toimivan yrityksen toimintaa.
92     Tältä osin kantaja väittää pelkästään, että Kiinan markkinoilla suurimmat voitot syntyivät SM‑80‑ ja SM‑90-mallisten elektronisten
vaakojen myynnistä. Sen perusteella, että kyseisten mallien myynnistä on saatu voittoa, vaikka on todettu, että kaikkien muiden
elektronisten vaakojen osalta kantaja kärsi tappiota Kiinan markkinoilla, on mahdollista todeta loogisesti, että muiden mallien,
erityisesti alempaan segmenttiin kuuluvan mallin DS‑685B kaltaisten mallien osalta tappiot olivat suurempia, mikä kumoaa kantajan
laskelman erityisesti vuoden 1998 osalta. Juuri näitä alemman segmentin malleja kantaja on vienyt Euroopan yhteisöön.
93     Näissä olosuhteissa on todettava, ettei kantaja ole osoittanut, että yhteisön toimielimet olisivat tehneet ilmeisen arviointivirheen,
kun ne ovat todenneet kantajan myyvän tuotteitaan Kiinassa tappiolla.
c)     Kiinan markkinoilla toteutetun myynnin ja viennin suhde
Asianosaisten lausumat
94     Kantaja riitauttaa riidanalaisessa asetuksessa esitetyn väitteen, jonka mukaan se ei voinut täysin vapaasti päättää Kiinan
markkinoilla toteutettavan myynnin ja vientimyynnin suhdetta.
95     Kantaja riitauttaa väitteen, jonka mukaan sille on määrätty viennin suhdeluku sen yhtiöjärjestyksen määräysten ja Kiinan ulkomaisten
sijoittajien kokonaan omistamia yhtiöitä koskevan lain yksityiskohtaisten täytäntöönpanosäännösten (jäljempänä yksityiskohtaiset
säännökset) 15 artiklan mukaisesti sen ja paikallisen sijoitusviranomaisen sopimuksella. Kantaja väittää, että siitä, että
tällaista suhdelukua ei ole, on osoituksena yhtäältä Jinshanin (Kiina) ulkoasiain taloudellisen komission 22.12.1999 myöntämä
todistus, jonka se toimitti tuomioistuimelle (jäljempänä Jinshanin todistus), ja toisaalta se, että sen myynnistä suurin osa
toteutui Kiinassa. Kantaja huomauttaa, että Jinshanin todistuksessa vahvistetaan nimenomaisesti, etteivät Kiinan viranomaiset
ole määrittäneet minkäänlaista sen vientimyyntiä koskevaa suhdelukua. Kantajan mukaan kyseinen todiste on ainoa, jolla on
merkitystä sen osoittamiseksi, ettei Kiinan hallitus määrännyt sille mitään suhdelukua.
96     Kantaja riitauttaa neuvoston väitteet, jotka koskevat Kiinan hallituksen asiassa noudattamaa politiikkaa. Kantajan mukaan
kiinalaisten elektronisia vaakoja valmistavien sellaisten julkisten yhtiöiden olemassaoloa, jotka ovat 80‑luvulta lähtien
myyneet kyseisiä vaakoja Kiinan markkinoilla, ei voida vakavasti kiistää.
97     Neuvosto väittää yhteisön toimielinten todenneen, että vuoden 1996 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana Shanghai Teraokan
harjoittaman vientimyynnin ja sen Kiinan markkinoilla toteuttaman myynnin välillä oli pysyvä suhdeluku ja ettei kantaja ole
selittänyt, miksi se oli Kiinan markkinoilla kärsimistään tappioista huolimatta ylläpitänyt tällaista prosenttiosuutta, jos
sille ei ollut määrätty mitään vientimyyntiä koskevaa suhdelukua.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
98     Jinshanin todistuksessa todetaan seuraavaa:
”Me, Jinshanin ulkoasiain taloudellinen komissio, olemme lupaviranomainen, joka hyväksyy japanilaisen Teraoka Seiko Co. Ltd:n
kokonaan omistaman Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd:n perustamisen Kiinassa. Kun otetaan huomioon yhtiön hallituksen puheenjohtajan
Kazuharu Teraokan ja meidän väliset heti alusta erinomaiset neuvottelut, emme ole vahvistaneet tämän yhtiön osalta vientimyyntiä
koskevaa suhdelukua. Meidän ei myöskään tarvinnut allekirjoittaa sopimusta, koska Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd on ulkomaalaisten
sijoittajien kokonaan omistama yhtiö.”
99     Sen selvittämiseksi, osoittaako tämä asiakirja sen, että kantaja saattoi vapaasti päättää markkinaolosuhteiden mukaisesti
tuotteidensa myynnistä Kiinan markkinoilla tai vientiin, on aluksi palautettava mieleen sellaisen Kiinan lainsäädännön sisältö,
jolla säännellään kantajan kaltaisen yrityksen perustamista.
100   Yksityiskohtaisten säännösten 15 artiklassa säädetään, että ulkomaalaisten sijoittajien kokonaan omistaman yrityksen perustamista
koskevassa hakemuksessa on esitettävä muun muassa Kiinan markkinoilla ja kansainvälisillä markkinoilla toteutettavan myynnin
suhdeluku. Kyseisten säännösten 45 artiklan nojalla ”kun ulkomaalaisten sijoittajien kokonaan omistama yritys myy tuotteitaan
Kiinan markkinoilla, sen on noudatettava hyväksyttyä myynnin suhdelukua” ja ”jos ulkomaalaisten sijoittajien kokonaan omistama
yritys aikoo myydä tuotteitaan Kiinan markkinoilla enemmän kuin hyväksytyn myynnin suhdeluvun mukaisen määrän, tämä edellyttää
tutkinta‑ ja lupaviranomaisen hyväksyntää”.
101   Yksityiskohtaisten säännösten 15 artiklan nojalla tehdyn ”sopimuksen” olemassaolosta on huomautettava, että kyse on tosiasiallisesti
”ulkomaalaisten sijoittajien kokonaan omistaman yrityksen perustamista koskevasta hakemuksesta”, jossa on mainittava muun
muassa tuotteiden Kiinan markkinoilla toteutettavan myynnin ja vientimyynnin suhdeluku. On todettava, että tämän asiakirjan
toimittamista koskevasta komission vaatimuksesta huolimatta tätä asiakirjaa ei ole kantajan tutkimusten aikana komissiolle
toimittamien tietojen joukossa.
102   Vastauksessaan kirjalliseen kysymykseen kantaja sen sijaan toimitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle sen perustamismenettelyyn
liittyviä asiakirjoja. Kolmesta tällaisesta asiakirjasta eli huipputarkkojen antureiden ja niiden sovellusten valmistamista
ja toimintaa koskevan yhdellä investoinnilla rahoitettavan hankkeen toteutettavuusselvityksestä, jonka kantaja esitti 8.8.1992,
Jinshanin maakunnan hankkeeseen 3.9.1992 antamasta virallisesta vastauksesta ja ulkomaalaisten sijoittajien omistaman yrityksen
perustamishanketta koskevasta lupahakemuksesta, joka on rekisteröity Jinshanin maakunnan ulkomaankaupan ja taloudellisen yhteistyön
komissiossa 4.9.1992, ilmenee, että 50 prosenttia tuotteista piti myydä ulkomailla. Muissa asiakirjoissa, erityisesti hiljattain
perustetun tai kehitetyn yrityksen hakemusasiakirjoissa, jotka on toimitettu Jinshanin maakunnan kehitys‑ ja suunnittelukomissioon
31.8.1992, toteutettavuusselvitykseen ja ulkomaalaisten sijoittajien omistaman yrityksen perussopimuksen säännöksiin liittyvässä
kertomuksessa, jonka Jinshanin maakunnan ulkomaankaupan ja taloudellisen yhteistyön komissio on laatinut 17.9.1992, ja toteutettavuusselvitykseen
ja ulkomaalaisten sijoittajien omistaman yrityksen perussopimuksen säännöksiin liittyvässä virallisessa vastauksessa, jonka
Jinshanin maakunta on antanut 17.9.1992, mainittiin ainoastaan se, että ”osa” tuotannosta menisi vientiin. Näissä asiakirjoissa
vahvistetaan yhtäältä, että kantajan piti mainita vientimyyntinsä prosenttiosuus jättäessään ulkomaalaisten sijoittajien omistaman
yrityksen perustamista koskevan hakemuksen, ja toisaalta, että Jinshanin maakunnan viranomaiset ovat hyväksyneet tämän prosenttiosuuden
kantajan perustamista koskevaan hakemukseen 3.9.1992 annetussa virallisessa vastauksessa. Näistä asiakirjoista ilmenee, että
kantajaa perustettaessa sen ei suunniteltu voivan täysin vapaasti päättää myyntinsä jakautumisesta. Ne ovat näin ollen ristiriidassa
Jinshanin todistuksen kanssa. Näin ollen tämä todistus ei ole riittävä osoitus kantajan vapaudesta päättää ilman Kiinan viranomaisten
vaikutusta, missä suhteessa sen tuotteita myydään Kiinan markkinoilla ja missä määrin niitä viedään ulkomaille.
103   Näin ollen on tarkastettava, onko kantaja muutoin toimittanut hallinnollisen menettelyn aikana todisteita, joiden perusteella
voitaisiin todeta, ettei sille ollut määrätty mitään suhdelukua, joka koskee sen myynnin jakamista Kiinan markkinoiden ja
viennin kesken, ja että sen taloudelliset päätökset tehtiin tarjontaa ja kysyntää heijastavien markkinasignaalien perusteella.
104   Tältä osin on esitettävä kantajan laatima taulukko, jonka sisältöä neuvosto ei ole riitauttanut ja jossa esitetään yhteenvetona
kantajan komissiolle vastauksessaan tutkimuksen sisältämään, markkinataloudessa toimivan yrityksen asemaa koskevaan kyselylomakkeeseen
esittämät tiedot.







TA *
Myynti Kiinassa
9 020
26 122
23 241
26 183
25 695
Myynti EY:ssä
2 070
9 045
4 407
7 597
5 552
Kokonaismyynti maailmassa
12 452
43 859
40 882
44 740
42 687
Kiinan myynnin prosentuaalinen osuus kokonaismyynnistä
72,44
59,56
56,85
58,52
60,19
* Tutkimusajanjakso.

105   Edellä esitetty taulukko osoittaa, että vuoden 1996 ja tutkimusajanjakson päättymisen välisenä aikana Kiinan markkinoilla
toteutettu myynti oli aina noin 57–60 prosenttia kaikesta myynnistä eli se vaihteli vain vähän. Kun otetaan huomioon tämä
vakaa prosenttiosuus, on todettava, että kantajan Kiinan markkinoilla toteutetun myynnin ja vientimyynnin välillä oli olemassa
tietty suhdeluku ja että tämä suhdeluku oli lähes muuttumaton. Sen osalta, että Kiinan markkinoilla toteutetun myynnin prosenttiosuus
oli vuonna 1995 noin 72 prosenttia, on huomautettava, että kantaja totesi itse paikan päällä toteutetun tarkastuksen aikana,
että se aloitti elektronisten vaakojen tuotannon vasta vuonna 1995 ja että se saavutti täyden tuotantokapasiteettinsa vasta
vuonna 1996. Tämän vuoksi vuonna 1995 todettua suhdelukua, joka poikkesi muiden vuosien suhdeluvusta, ei voida pitää edustavana
kyseisen vuoden erityisolosuhteiden vuoksi, koska vuoden 1995 kokonaismyynti oli ainoastaan noin kolmasosa muina vuosina toteutetusta
kokonaismyynnistä. Mikään ei näin ollen estä ainoastaan myöhempien vuosien huomioon ottamista ja muuttumattoman suhdeluvun
olemassaolon toteamista.
106   Pelkästään se, että kyseinen suhdeluku ei ole ollut 50 prosenttia, kuten kantajan perustamiseen liittyvissä määräyksissä ja
ehdoissa määrättiin, vaan noin 60 prosenttia, ei osoita tämän myynnin jakautumisen olevan seurausta kantajan itsenäisistä
päätöksistä, jotka on tehty markkinasignaalien perusteella ilman Kiinan viranomaisten puuttumista asiaan. On nimittäin korostettava,
että yksityiskohtaisissa säännöksissä säädettiin mahdollisuudesta korottaa yrityksen valtion sisäisen myynnin osuutta toimivaltaisen
viranomaisen luvalla.
107   Lisäksi on todettava, että tässä yhteydessä, jonka erityispiirteenä on kantajan Kiinan markkinoilla toteuttama tappiollinen
tai joka tapauksessa heikosti kannattava myynti sekä sille myönnetyt tuet, uskottavimmalta vaikuttaa toteamus, jonka mukaan
tämä muuttumaton suhdeluku ei johdu markkinavoimista, ja kantajan olisi pitänyt näyttää päinvastainen toteen.
108   Suullisessa käsittelyssä vastauksenaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kysymykseen, joka koski sitä, että Shanghai
Teraoka oli myynyt pysyvästi 60 prosenttia tuotteistaan Kiinan markkinoilla, vaikka tämä myynti oli tappiollista, kantaja
selitti, että sillä oli Yhdistyneessä kuningaskunnassa sisaryhtiö, joka valmisti suuren osan eurooppalaisille markkinoille
tarkoitetuista tuotteista, ja että tämän vuoksi sen ei tarvinnut harjoittaa vientiä Kiinasta näille markkinoille. Tämä peruste
ei kuitenkaan ole riittävä selittämään, miksi se myi tuotteitaan tappiolla Kiinan markkinoilla. Kuten neuvosto väittää, markkinataloudessa
kantaja pyrkisi joko korottamaan hintojaan Kiinan markkinoilla tai lopettamaan myynnin näillä markkinoilla keskittyäkseen
yksinomaan vientitoimintaan.
109   Näissä olosuhteissa on todettava, ettei kantaja ole toimittanut riittäviä todisteita osoittaakseen, että se saattoi vapaasti
päättää, myykö se tuotteitaan Kiinan markkinoilla ja missä määrin.
d)     Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa asetettua ensimmäistä edellytystä koskeva päätelmä
110   Ensiksi on todettava, kuten edellä 59–73 kohdasta ilmenee, ettei kantaja ole toimittanut tutkimusten aikana riittäviä todisteita
osoittaakseen, että se käytti eri hintoja eri asiakkaiden osalta ja että se teki taloudelliset päätöksensä tarjontaa ja kysyntää
heijastavien markkinasignaalien perusteella.
111   Toiseksi on todettava, kuten edellä 81–93 kohdasta ilmenee, ettei kantaja ole kyennyt osoittamaan, ettei se myynyt tuotteitaan
tappiolla Kiinassa tai että sen menettelylle oli puhtaasti kaupallisia syitä.
112   Kolmanneksi on todettava, kuten edellä 98–109 kohdasta ilmenee, ettei kantaja ole kyennyt osoittamaan, että se piti yllä Kiinan
markkinoilla toteutetun myyntinsä ja vientinsä välistä suhdelukua puhtaasti kaupallisista syistä ja ettei sille määrätty tätä
suhdelukua kyseessä olevissa Kiinan lakien säännöksissä. Se ei kyennyt toimittamaan varsinkaan mitään uskottavaa todistetta,
joka selittäisi, miksi se oli ylläpitänyt tätä suhdelukua sen Kiinan markkinoilla kärsimistä tappioista huolimatta, kun taas
sen vientimyynti oli voitollista.
113   Edellä esitetystä seuraa, etteivät yhteisön toimielimet ole tehneet ilmeistä arviointivirhettä, kun ne ovat todenneet kantajan
tutkimusten aikana toimittamien tietojen perusteella, ettei kantaja ollut osoittanut, että se täyttäisi perusasetuksen 2 artiklan
7 kohdan c alakohdassa asetetun ensimmäisen edellytyksen ja että se näin ollen toimisi markkinataloudessa.
114   Tämän vuoksi ensimmäinen kanneperuste on hylättävä perusteettomana.
B
Toinen kanneperuste, jonka mukaan vahinkoa määritettäessä on rikottu perusasetuksen 3 artiklan 2, 3, 5 ja 8 kohtaa sekä tehty
ilmeinen arviointivirhe
1.
Alustavat huomautukset
115   Kantaja väittää, että yhteisön toimielimet ovat rikkoneet perusasetuksen 3 artiklan 2, 3, 5 ja 8 kohtaa, kun ne ovat todenneet,
että yhteisön teollisuus oli kärsinyt huomattavaa vahinkoa. Tämä kanneperuste voidaan jakaa kuuteen osaan. Ensimmäinen koskee
perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan rikkomista, toinen sellaisen tuonnin, jota polkumyynti ei koske, huomioon ottamista vahinkoa
määritettäessä, kolmas väitettä, jonka mukaan yhteisön teollisuus oli kärsinyt huomattavaa vahinkoa, neljäs yhteisön toimielinten
ilmeistä virhettä todellisen polkumyyntimarginaalin suuruutta arvioitaessa, viides perusasetuksen 3 artiklan 2 ja 3 kohdan
rikkomista Euroopan yhteisöjen tilastotoimistolta (Eurostat) peräisin olevien lukujen huomioon ottamisen vuoksi ja kuudes
perusasetuksen 3 artiklan 2 ja 8 kohdan rikkomista arvioitaessa polkumyyntiä merkitsevän tuonnin vaikutuksia samankaltaisen
tuotteen osan tuotantoon yhteisössä.
116   Ennen näiden toisen kanneperusteen eri osien tutkimista on tutkittava kantajan vastauskirjelmässään mainitsema ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan väitetty rikkominen.
117   Kantaja väittää neuvoston rikkoneen työjärjestystä, kun se esitti vastineessaan uusia tosiseikkoja tai arvioita, joita ei
ollut toimitettu kantajalle hallinnollisen menettelyn aikana. Tämä koski sen mukaan erityisesti vastineeseen sisältynyttä
ilmoitusta, jonka mukaan ”myynnin jakautumisen kehitys johtui erityisesti hiljattain tapahtuneesta ylemmän segmentin elektronisten
vaakojen myynnin kasvusta”. On todettava, että viittauksella työjärjestyksen 48 artiklaan ei ole merkitystä, sillä nyt esillä
olevassa asiassa kantaja moittii neuvostoa lähinnä siitä, että se täydensi riidanalaisen asetuksen perusteluja vastineen antamisvaiheessa.
Tästä on riittävää todeta, että kantajan väite perustuu virheelliseen olettamaan. Kuten 21.9.2000 päivätystä tiedonannosta
ilmenee, komissio toimitti kantajalle tiedot kunkin eri segmentin myyntimäärän kehityksestä. Näin ollen tämä väite on hylättävä.
118   Toisen kanneperusteen aineellisesta kysymyksestä on aluksi huomautettava, että, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
on edellä 48 kohdassa todennut, monitahoisia taloudellisia kysymyksiä arvioidessaan toimielimillä on laaja harkintavalta.
119   Kantajan on esitettävä sellainen näyttö, jonka perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi todeta, että neuvosto
on tehnyt ilmeisen arviointivirheen vahinkoa arvioidessaan (asia T‑121/95, EFMA v. neuvosto, tuomio 17.12.1997, Kok. 1997,
s. II‑2391, 106 kohta; asia T‑210/95, EFMA v. neuvosto, tuomio 28.10.1999, Kok. 1999, s. II‑3291, 58 kohta ja asia T‑58/99,
Mukand ym. v. neuvosto, tuomio 19.9.2001, Kok. 2001, s. II‑2521, 41 kohta).
120   On syytä tutkia ensin kuudes osa.
2.
Kuudes osa: perusasetuksen 3 artiklan 2 ja 8 kohdan rikkominen arvioitaessa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutuksia
samankaltaisen tuotteen osan tuotantoon yhteisössä
a)     Asianosaisten lausumat
121   Kantaja väittää, että neuvosto on rikkonut perusasetuksen 3 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä 3 artiklan 8 kohdan kanssa,
koska se on arvioinut tuonnin vaikutuksia samankaltaisen tuotteen pelkkään osaan nähden. Kantajan mukaan kyseisen 8 kohdan
selkeä sanamuoto ei salli sitä, että tuontia arvioitaisiin suhteessa samankaltaisen tuotteen, tässä tapauksessa tuotevalikoiman
alimpaan ryhmään kuuluvien elektronisten vaakojen, osiin. Kantaja toteaa lisäksi, että neuvosto on hylännyt vahingon määrittämistä
koskevia hakemuksia, jotka ovat perustuneet samankaltaisen tuotteen pelkkää osaa koskevaan arviointiin. Se viittaa tältä osin
lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Japanista peräisin olevien suurten alumiinielektrolyyttikondensaattorien
tuonnissa yhteisöön ja väliaikaisen polkumyyntitullin lopullisesta kantamisesta 30 päivänä marraskuuta 1992 annettuun neuvoston
asetukseen (ETY) N:o 3482/92 (EYVL L 353, s. 1) ja erityisesti sen 12 perustelukappaleeseen.
122   Kantajan mukaan neuvosto on itsekin esittänyt toisistaan poikkeavia näkemyksiä todetessaan, että kyseisen tuotteen kolme segmenttiä
ovat vaihdettavissa keskenään ja sitten sulkenut keskitason ja ylempään segmenttiin liittyvät taloudelliset tekijät vahingon
määrittämistä koskevan tutkimuksensa ulkopuolelle.
123   Kantajan mukaan tuotevalikoiman yläpäähän kuuluvien mallien myynnin lisääntyminen tutkimusajanjakson aikana ei ole uusi tilanne
yhteisön toimielimille ja se huomauttaa, etteivät yhteisön toimielimet ole viime aikoina päätetyissä tutkimuksissa arvioineet
erikseen samankaltaisen tuotteen eri segmenttejä. Se perustaa väitteensä tältä osin lopullisen polkumyyntitullin käyttöön
ottamisesta tiettyjen Japanista peräisin olevien elektronisten vaakojen tuonnissa 6 päivänä maaliskuuta 2001 annetun neuvoston
asetuksen (EY) N:o 468/2001 (EYVL L 67, s. 24) 37–48 perustelukappaleeseen ja lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta
tiettyjen Singaporesta peräisin olevien elektronisten vaakojen tuonnissa 6 päivänä maaliskuuta 2001 annetun neuvoston asetuksen
(EY) N:o 469/2001 (EYVL L 67, s. 37) 47–58 perustelukappaleeseen.
124   ”Keskivertolaskelmaksi” kutsutusta menettelytavasta kantaja toteaa, että perusasetuksen 3 artiklan 8 kohdassa asetetaan yhteisön
toimielimille velvollisuus arvioida polkumyynnin kohteena olevan tuonnin vaikutusta suhteessa samankaltaisen tuotteen, tässä
tapauksessa elektronisten vaakojen, valmistukseen yhteisössä, ja korostaa tämän säännöksen tavoitetta. Se vaatii, että perusasetuksen
3 artiklan 5 kohdassa lueteltujen vahingon eri osatekijöiden arviointi ja tuonnin vaikutusten tutkinta, joka on suoritettu
ottaen huomioon kyseisen tuotteen pelkkä osa, julistettaisiin perusasetuksen 3 artiklan 8 kohdan vastaisiksi.
125   Neuvosto katsoo segmenttikohtaisen tutkimusmenetelmän olevan perusasetuksen 3 artiklan 8 kohdan mukainen. Se toteaa, että
tällainen menetelmä on pitänyt valita sen vuoksi, että ylimpään segmenttiin kuuluvien elektronisten vaakojen tuonnin määrä
oli merkittävästi kasvanut. Tämä seikka selittää sen eron, joka riidanalaisen asetuksen antamiseen johtaneen tutkimuksen ja
kantajan mainitsemien tutkimusten välillä on.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
126   On syytä muistuttaa riidanalaisen asetuksen 10 perustelukappaleesta ilmenevän, että elektronisten vaakojen markkinat on yleisesti
jaettu kolmeen erilliseen segmenttiin, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on edellä 66 kohdassa todennut, eli ylempään
segmenttiin, keskitason segmenttiin ja alempaan segmenttiin.
127   Ensinnäkin on syytä todeta, ettei perusasetuksen 3 artiklan 8 kohdasta ilmene, että segmenttikohtainen tutkimus olisi poissuljettu
ja että keskivertolaskelman tekemistä vaadittaisiin. Neuvoston tavoin on syytä todeta, että perusasetuksen 3 artiklan nojalla
toimitetussa vahingon määrittämisessä yhteisön toimielimet voivat suorittaa segmenttikohtaisen tutkimuksen arvioidakseen vahingon
eri osatekijät, muun muassa jos muuta menetelmää käyttäen saadut tulokset syystä tai toisesta osoittautuvat harhaanjohtaviksi,
kunhan vain kyseinen tuote otetaan kokonaisuudessaan asianmukaisesti huomioon.
128   Riidanalaisen asetuksen 11 perustelukappaleen mukaan kyseisellä tuotteella on kolme segmenttiä. Sen 12 perustelukappaleessa
todetaan, että yhteisössä tuotetut elektroniset vaa’at ovat samanlaisia kuin Kiinassa, Koreassa ja Taiwanissa tuotetut ja
yhteisöön viedyt vaa’at, ja että niitä on sen vuoksi pidettävä samankaltaisina tuotteina.
129   Koska tarkasteltavina olevista maista tutkimusajanjakson aikana peräisin olevasta tuonnista (ks. riidanalaisen asetuksen 63
perustelukappale) 97 prosenttia keskittyi alempaan segmenttiin, tutkimuksen oikean lopputuloksen kannalta katsoen on johdonmukaista
ja jopa välttämätöntä, että tässä tutkimuksessa arvioidaan erikseen kyseisen tuotteen alempaa segmenttiä. Näin ollen kyseisen
tuotteen määrittelyn ja vahingon arvioinnin välillä ei ole minkäänlaista ristiriitaa.
130   Toiseksi siitä kantajan väitteestä, jonka mukaan neuvosto on asian kannalta merkityksellisiä tekijöitä, kuten myyntihintaa,
markkinaosuutta ja muita alempaa segmenttiä koskevia seikkoja erikseen arvioidessaan perustanut arvionsa yksinomaan samankaltaisen
tuotteen pelkkään osaan, on syytä todeta, kuten riidanalaisen asetuksen vahinkoa koskevista perustelukappaleista ilmenee,
että neuvosto on aina ottanut huomioon kaikki elektroniset vaa’at eikä ainoastaan alempaan segmenttiin kuuluvia elektronisia
vaakoja (ks. riidanalaisen asetuksen 81 perustelukappale). Koska kokonaistarkastelu perustuu sellaiseen samankaltaisen tuotteen
käsitteeseen, joka pitää sisällään elektronisten vaakojen kolme segmenttiä eikä ainoastaan alempaa segmenttiä, on syytä katsoa,
ettei neuvosto ole rikkonut perusasetuksen 3 artiklan 8 kohtaa.
131   Toisen kanneperusteen kuudes osa on näin ollen hylättävä.
3.
Ensimmäinen osa: perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan rikkominen
a)     Asianosaisten lausumat
132   Kantaja moittii neuvostoa siitä, ettei se ole tutkinut kaikkia asian kannalta merkittäviä tekijöitä, muun muassa sitä, ettei
yhteisön tuotannonala ollut vielä kokonaan toipunut entisten polkumyynti‑ tai vientitukikäytäntöjen vaikutuksista, eikä tosiasiallisen
polkumyyntimarginaalin merkittävyyttä vahinkoa määrittäessään. Kantajan mukaan neuvoston tehtäviin kuuluu perusasetuksen 3
artiklan 5 kohdan nojalla ottaa vahinkoa määritettäessä huomioon kaikki kyseisessä artiklassa luetellut, asian kannalta merkittävät
taloudelliset tekijät ja seikat. Kantaja viittaa tältä osin maailman kauppajärjestön (WTO) riitojenratkaisuelimen päätöksiin
ja vetoaa erityisesti maailman kauppajärjestön erikoisryhmän selvitykseen, joka koskee Intiasta peräisin olevien puuvillalakanoiden
tuonnista kannettavia polkumyyntitulleja (jäljempänä puuvillalakanoita koskeva selvitys).
133   Kantaja toteaa, että yhtäältä perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan sanamuoto ja asiayhteys sekä toisaalta vuoden 1994 tullitariffeja
ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (EYVL L 336, s. 1) VI artiklan täytäntöönpanosta tehdyn sopimuksen (EYVL L 336, s. 103;
jäljempänä vuoden 1994 polkumyyntikoodi), joka on WTO:n perustamissopimuksen, joka on hyväksytty Uruguayn kierroksen monenvälisissä
neuvotteluissa tehtyjen sopimusten hyväksymisestä Euroopan yhteisöjen nimissä sen toimivaltaan kuuluvissa asioissa 22 päivänä
joulukuuta 1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY, liitteessä 1A, 3.4 artiklan sanamuoto ja asiayhteys ovat lähes samoja,
ja että perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdassa edellytetään, että yhteisön toimielimet arvioivat jokaisen kuudestatoista taloudellisesta
tekijästä. Se toteaa, että tämä kanta on samansuuntainen kuin puuvillalakanoita koskevassa selvityksessä esitetyt päätelmät.
Lisäksi kantaja katsoo, että tietyn tekijän merkityksettömyys on tarvittaessa tuotava esiin esittämällä ne syyt, jotka ovat
johtaneet tähän päätelmään ja että nämä syyt on selvästi mainittava perusteluosassa. Se korostaa, että jollei perusteluosassa
esitetä tietoja, jotka osoittavat, että yhteisön toimielimet ovat noudattaneet niille selvästi asetettuja edellytyksiä, yhteisöjen
tuomioistuimia estetään harjoittamasta valvontavaltaansa.
134   Kantaja korostaa, ettei riidanalaisen asetuksen 77 perustelukappaleessa ole mainintaa siitä, että neuvosto olisi tutkinut
kaikki perusasetuksessa säädetyt tekijät. Lisäksi kantaja väittää, etteivät yhteisön toimielimet ole arvioineet sitä seikkaa,
ettei ”yhteisön teollisuus ollut vielä kokonaan toipunut entisten polkumyynti‑ tai vientitukikäytäntöjen vaikutuksista”, eikä
”tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin merkittävyyttä”. Ensimmäisen kohdan osalta kantaja korostaa, että riidanalaisen asetuksen
59 perustelukappale, johon neuvosto on vedonnut puolustuksekseen, koskee perusasetuksen 4 artiklan 1 kohtaa, eikä sillä voida
osoittaa yhteisön toimielinten noudattaneen perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdassa asetettua velvollisuutta. Riidanalaisen asetuksen
88 ja 94 perustelukappaleessa mainitulla tuonnin vaikutuksen arvioinnilla, joka koskee kyseisen tuotteen pelkkää osaa, rikotaan
perusasetuksen 3 artiklan 8 kohtaa. Näin ollen näitä seikkoja ei kantajan mielestä voida pitää todisteina. Toisen kohdan osalta
kantaja katsoo, että vaikka perusasetuksen 3 artiklan 8 kohtaa ei olisikaan rikottu, kyseisillä seikoilla ei voida katsoa
arvioidun sellaisia taloudellisia tekijöitä, joihin ne liittyvät, sillä pelkkä viittaus polkumyynnin vastaisiin toimiin ei
merkitse sitä, että yhteisön toimielimet olisivat suorittaneet kyseisen tutkimuksen ja arvioineet muun muassa sitä, oliko
yhteisön teollisuus vielä kokonaan toipunut entisten polkumyyntikäytäntöjen vaikutuksista. Tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin
merkittävyydestä kantaja toteaa, että riidanalaisen asetuksen 90 perustelukappaleessa esitettyä toteamusta ei voida pitää
arviointina, koska siinä viitataan kyseisen tuonnin määrään ja tuontihintoihin, jotka jo sinänsä ovat sellaisia erillisiä
seikkoja, jotka yhteisön toimielimillä on myös velvollisuus tutkia.
135   Neuvosto väittää ensinnäkin, että puuvillalakanoita koskevaa selvitystä, johon kantaja tukeutuu, ei voida soveltaa suoraan
yhteisön oikeusjärjestyksessä. Lisäksi se toteaa, että kantaja tulkitsee virheellisesti tätä selvitystä, joka on täysin yhteensoveltuva
sen menetelmän kanssa, jota yhteisön toimielimet käyttävät vahinkoa määritettäessä. Neuvoston mukaan nyt käsiteltävänä olevalla
väitteellä tarkoitetaan, että EY 253 artiklassa määrätyt perustelut ovat riittämättömät. Neuvosto vetoaa yhdistetyissä asioissa
T‑33/98 ja T‑34/98, Petrotub ja Rebublica vastaan neuvosto, 15.12.1999 annettuun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioon
(Kok. 1999, s. II‑3837; tämä tuomio on kumottu asiassa C‑76/00 P, Petrotub ja Rebublica v. neuvosto, 9.1.2003 annetulla yhteisöjen
tuomioistuimen tuomiolla, Kok. 2003, s. I‑79) todetessaan, että yhteisön toimielimillä on lopulliset polkumyyntitoimenpiteet
käyttöön ottavassa asetuksessa ainoastaan velvollisuus tutkia ne tekijät, joka se on katsonut asian kannalta merkittäviksi.
136   Neuvosto väittää toisaalta vielä, että yhteisön toimielimet ovat toimineet perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti.
Se huomauttaa, että kantajan väite, jonka mukaan perusasetuksessa ei ole tutkittu kaikkia tekijöitä, on virheellinen ja näin
ollen asian kannalta merkityksetön.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
137   Aluksi on syytä todeta, että kantaja rajoittautuu lausumissaan moittimaan yhteisön toimielimiä siitä, etteivät ne ole soveltaneet
perusasetuksen 3 artiklan 5 kohtaa vuoden 1994 polkumyyntikoodin 3.4 artiklan valossa ja että ne ovat näin jättäneet noudattamatta
yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettua yhdenmukaisen tulkinnan periaatetta.
138   Tältä osin on muistutettava, että yhteisön oikeuden säädöksiä on tulkittava mahdollisuuksien mukaan kansainvälisen oikeuden
mukaisesti erityisesti silloin, kun yhteisön säädöksillä on tarkoitus nimenomaan panna täytäntöön yhteisön tekemä kansainvälinen
sopimus (ks. mm. asia C‑341/95, Bettati, tuomio 14.7.1998, Kok. 1998. s. I‑4355, 20 kohta ja edellä 135 kohdassa mainittu
asia Petrotub ja Republica v. neuvosto, tuomio 9.1.2003, 57 kohta), ja tämä koskee myös perusasetusta, joka on annettu vuoden
1994 polkumyyntikoodista aiheutuvien kansainvälisten velvoitteiden täyttämiseksi (edellä 135 kohdassa mainittu asia Petrotub
ja Republica v. neuvosto, tuomio 9.1.2003, 56 kohta).
139   Perusasetuksen 3 artiklan 5 kohta on sisällöltään pääasiallisesti sama kuin vuoden 1994 polkumyyntikoodin 3.4 artikla. Siinä
säädetään, että tutkittaessa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta kyseessä olevaan yhteisön tuotannonalaan on otettava
huomioon kaikki olennaiset taloudelliset tekijät ja seikat, jotka vaikuttavat kyseisen teollisuudenalan tilanteeseen. Se sisältää
luettelon niistä erilaisista tekijöistä, jotka voidaan ottaa huomioon ja täsmennetään, ettei tämä luettelo ole tyhjentävä
eikä yksi tai useampi näistä tekijöistä välttämättä ole ratkaiseva. Tämä kohta on sisällöltään lähes sama kuin vuoden 1994
polkumyyntikoodin 3.4 artikla, paitsi siltä osin kuin siinä mainitaan se seikka, ”että ala on edelleen toipumassa entisten
polkumyynti‑ tai vientitukikäytäntöjen vaikutuksista”, joka ei esiinny vuoden 1994 polkumyyntikoodin 3.4 artiklassa.
140   Näin ollen on syytä todeta, että perusasetuksen 3 artiklan 5 kohta on sinänsä vuoden 1994 polkumyyntikoodin mukainen. Kantaja
väittää kuitenkin, että yhteisön toimielimet eivät ole noudattaneet puuvillalakanoita koskevassa selvityksessä esitetystä,
vuoden 1994 polkumyyntikoodin 3.4 artiklan tulkinnasta johtuvaa velvollisuuttaan arvioida kaikki asian kannalta merkittävät
tekijät, kun se on jättänyt huomiotta kaksi perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdassa mainittua tekijää eli sen seikan, ettei kyseinen
yhteisön teollisuus ollut vielä kokonaan toipunut entisten polkumyynti‑ tai vientitukikäytäntöjen vaikutuksista, ja tosiasiallisen
polkumyyntimarginaalin merkittävyyden.
141   Näin ollen on tutkittava, ovatko yhteisön toimielimet arvioineet näitä kahta tekijää.
142   Neuvosto toteaa riidanalaisen asetuksen 77 perustelukappaleessa seuraavaa:
”Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta yhteisön tuotannonalaan tutkittaessa otettiin perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan
mukaisesti huomioon kaikki tuotannonalan tilanteen kannalta merkittävät taloudelliset tekijät ja seikat. Tiettyjä tekijöitä
ei kuitenkaan seuraavassa käsitellä yksityiskohtaisesti, koska voitiin todeta, että niillä ei ollut olennaista vaikutusta
yhteisön tuotannonalan tilanteeseen tämän tutkimuksen aikana. Olisi lisäksi huomattava, että mikään näistä tekijöistä ei välttämättä
anna ratkaisevaa valaistusta asiaan.”
143   Siihen seikkaan liittyvästä tekijästä, ettei yhteisön teollisuus ollut vielä kokonaan toipunut entisten polkumyynti‑ tai vientitukikäytäntöjen
vaikutuksista, on todettava, että nyt esillä olevassa asiassa on nimenomaisesti viitattu voimassaoleviin polkumyyntitoimenpiteisiin
riidanalaisen asetuksen osassa ”D Vahinko”. Riidanalaisen asetuksen 59 perustelukappaleessa neuvosto toteaa seuraavaa:
”Yhteisön tuotannonalan rakenne on muuttunut huomattavasti tarkastelujakson aikana. [Teollisuudessa on jatkettu] [l]okakuussa
1993 (eli kun Singaporesta ja [Etelä‑]Koreasta peräisin olevien vaakojen tuonnissa otettiin käyttöön lopulliset polkumyyntitoimenpiteet)
aloitet[tua] rakenneuudistus‑ ja vakautusohjelm[aa] – – .”
144   Tämän jälkeen riidanalaisen asetuksen 88 perustelukappaleessa todetaan, että ” – – [alemmasta] segmentistä aiheutuneet tappiot
ovat heikentäneet yhteisön tuotannonalan kokonaiskannattavuutta ja estäneet sitä hyötymästä täysimääräisesti euro-ilmiöstä
sekä Japanista ja Singaporesta peräisin olevaa tuontia koskevista polkumyyntitoimenpiteistä”.
145   Riidanalaisen asetuksen 94 perustelukappaleessa päätellään lopuksi, että ” – – alemman segmentin heikko taloudellinen tilanne
on erityisesti estänyt yhteisön tuotannonalaa saavuttamasta sitä kokonaiskannattavuuden tasoa, jonka se olisi voinut odottaa
saavuttavansa euro‑ilmiön ja voimassa olevien polkumyyntitoimenpiteiden seurauksena, etenkin kun otetaan huomioon ne uudelleenjärjestelytoimet,
joita se on toteuttanut”.
146   On todettava näiden kohtien osoittavan selvästi, että yhteisön toimielimet ovat polkumyynnin kohteena olevan tuonnin vaikutuksia
kyseiseen yhteisön teollisuudenalaan tutkiessaan ottaneet huomioon sen seikan, että kyseinen teollisuus ei ollut vielä kokonaan
toipunut entisten polkumyyntikäytäntöjen vaikutuksista.
147   Siitä kantajan väitteestä, jonka mukaan riidanalaisen asetuksen 88 ja 94 perustelukappaleessa esitetyt toteamukset olisivat
pätemättömiä eikä niillä voitaisi katsoa todistettavan sitä, että yhteisön toimielimet olisivat arvioineet tämän tekijän,
koska arviointi käsitti vain osan kyseisestä tuotteesta ja koska sillä näin rikottiin perusasetuksen 3 artiklan 8 kohtaa,
riittää kun todetaan, ettei tällä väitteellä ole tässä asiassa merkitystä. Edellä 129 kohdassa on jo todettu, että koska alempaan
segmenttiin kuuluvien elektronisten vaakojen tuonti oli 97 prosenttia kaikkien vaakojen tuonnista, alempaa segmenttiä voitiin
tutkia erikseen vahinkoa määritettäessä.
148   ”Tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin merkittävyyteen” liittyvää tekijää neuvosto on taas käsitellyt riidanalaisen asetuksen
90 perustelukappaleessa. Siinä se toteaa, että polkumyynnin ”[tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin] vaikutusta yhteisön tuotannonalaan
ei voida pitää vähäisenä, kun otetaan huomioon asianomaisista maista tulevan tuonnin määrä ja hinnat”.
149   Tästä syystä on todettava, ettei neuvosto ole jättänyt arvioimatta tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin merkittävyyteen liittyvää
tekijää. Vaikka komissio ei olekaan maininnut sitä 21.9.2000 päivätyssä tiedonannossaan, se on kuitenkin viitannut siihen
4.10. ja 23.10.2000 päivätyissä kirjeissään vastatessaan kantajan 29.9.2000 esittämiin huomautuksiin.
150   Näin ollen toisen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.
4.
Toinen osa: sellaisen tuonnin huomioon ottaminen vahingon määrittämistä koskevassa tutkimuksessa, joka ei ollut tapahtunut
polkumyynnillä
a)     Asianosaisten lausumat
151   Kantaja väittää yhteisön toimielinten selvästi rikkoneen perusasetuksen 3 artiklan 2, 3 ja 5 kohtaa, kun ne ovat vahinkoa
tutkiessaan ottaneet huomioon tuonnin, joka ei ollut tapahtunut polkumyynnillä, toisin sanoen CAS Corp:n, joka oli yksi niistä
korealaisista yhtiöistä, joka oli ollut tutkimuksen kohteena ja jonka osalta polkumyyntikäytännön puuttuminen oli todettu,
tuonnin.
152   Kantaja tulkitsee perusasetuksen 3 artiklassa olevaa viittausta ”polkumyynnillä tapahtuneeseen tuontiin” siten, että sillä
suljetaan pois mahdollisuus ottaa huomioon sellaisilta vientiä harjoittavilta tuottajilta peräisin oleva tuonti, jotka eivät
harjoita polkumyyntiä. Näin ollen kun tätä tuontia arvioidaan kumulatiivisesti perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuin
tavoin, huomioon ei voida ottaa sellaista tuontia, joka on peräisin sellaiselta vientiä harjoittavalta tuottajalta, jonka
polkumyyntimarginaali on nollan tai vähimmäismarginaalin suuruinen. Näin ollen se, että CAS Corp:sta peräisin olevat tuonti
oli otettu huomioon, aiheutti yhteisön toimielinten arvioinnin lainvastaisuuden ja vahingon koko määrityksen pätemättömyyden.
Kantaja viittaa tältä osin lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Egyptistä, Intiasta ja Pakistanista peräisin olevien
puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden tuonnissa annetun asetuksen (EY) N:o 2398/97 muuttamisesta ja sen Intiasta peräisin
olevaan tuontiin soveltamisen keskeyttämisestä 7 päivänä elokuuta 2001 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 1644/2001 (EYVL
L 219, s. 1), jonka neuvosto antoi puuvillalakanoita koskevan selvityksen johdosta.
153   Kantaja toteaa, ettei neuvosto ole esittänyt mitään perusteluita eikä muitakaan vakuuttavia seikkoja sen toteamuksensa tueksi,
jonka mukaan sillä seikalla, että eräältä korealaiselta tuottajalta peräisin oleva tuonti ei ollut tapahtunut polkumyynnillä,
ei ollut merkitystä sen kokonaisvaikutuksen kannalta katsoen, joka Koreasta peräisin olevalla tuonnilla oli yhteisön teollisuudenalaan.
154   Neuvosto kiistää sen tulkinnan, jonka kantaja on esittänyt perusasetuksen 3 artiklan 2, 3 ja 5 kohdasta. Neuvosto väittää,
että ”polkumyynnillä tapahtuvalla tuonnilla” tarkoitetaan sellaisesta maasta tapahtuvaa tuontia, jonka suhteen polkumyyntimarginaalin
on osoitettu olevan koko maan osalta vähimmäistasoa suurempi. Neuvoston mukaan tämä lähestymistapa heijastelee pitkäaikaista
yhteisön käytäntöä eikä ole ristiriidassa kyseisen artiklan sanamuodon kanssa.
155   Neuvosto väittää omaksuneensa edellä esitetyn lähestymistavan sen vuoksi, että ensinnäkin polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin
erottaminen ilman polkumyyntiä tapahtuvasta tuonnista on mahdollista vain tietyissä olosuhteissa ja tiettyjä lähestymistapoja
noudattaen, eikä niitä aina voida soveltaa. Toiseksi se toteaa, että polkumyynti on näytetty toteen vain tutkimusajanjakson
ajalta, mutta että vahingon osoittavien tekijöiden kehitystä on arvioitu pidemmältä ajanjaksolta. Yhteisön toimielinten on
mahdotonta päättää, onko tuonti, joka tutkimusajanjakson aikana on tapahtunut polkumyynnillä, tapahtunut polkumyynnillä myös
jäljellä olevan tarkasteluajanjakson ajan, ja päinvastoin. Neuvosto korostaa lisäksi sitä, että sen omaksuma lähestymistapa
voi olla viejien kannalta edullinen, kun taas kantajan ajama lähestymistapa voi olla niille vahingollinen. Lopuksi neuvosto
väittää toimineensa edellä 46 kohdassa mainitun, asiassa Thai Bicycle vastaan neuvosto annetulla tuomiolla tunnustetun laajan
harkintavaltansa rajoissa. Neuvosto toteaa, että toisin kuin kantaja väittää, asiassa 255/84, Nachi Fujikoshi vastaan neuvosto,
7.5.1987 annetussa tuomiossa (Kok. 1987, s. 1861) tehty päätelmä on yleisluonteinen ja että yhteisöjen tuomioistuin on siinä
todennut, ettei yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon sitä osaa, joka oli aiheutettu tietyn viejän suorittamalla tuonnilla,
ollut tarpeen yksilöidä.
156   Toissijaisesti neuvosto väittää, että vaikka yhteisön toimielimet olisivatkin tehneet virheen polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin
määrää vahvistaessaan siitä syystä, että ne sisällyttivät siihen CAS Corp:n tuonnin, tämä virhe ei ollut konkreettisesti vaikuttanut
itse vahingon määrittämiseen. Neuvosto toteaa, että kantaja oli selvästikin tiennyt CAS Corp:n polkumyyntimarginaalin kantajallekin
toimitetun tiedonannon sisällön vuoksi, ja väittää, että kantaja ei tuolloin ollut esittänyt vastalauseita. Lisäksi se väittää,
että vaikka yhteisön toimielimet eivät olisikaan arvioineet Etelä-Koreasta ja Kiinasta peräisin olevaa tuontia kumulatiivisesti,
ne olisivat tulleet samaan lopputulokseen Kiinasta tapahtuvan tuonnin osalta.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
157   Perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdassa annetaan ne yleiset säännöt, joita on noudatettava vahinkoa todettaessa, ja saman artiklan
seuraavissa säännöksissä annetaan tarkempia ohjeita tätä toteamista varten. Saman 3 artiklan 5 ja 6 kohdassa annetaan myös
polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin tutkintaa koskevat säännökset.
158   Toisen kanneperusteen toisen osan tutkimisen edellytyksenä on aluksi se, että tulkitaan perusasetuksen 3 artiklassa olevaa
ilmaisua ”polkumyynnillä tapahtuva tuonti”.
159   Aluksi on syytä todeta, että tämä käsite kattaa tietysti kaikki sellaiset liiketoimet, jotka tapahtuvat polkumyynnillä. Koska
kaikkien yksittäisten liiketoimien tutkiminen on kuitenkin mahdotonta, vahinkoa tutkittaessa on huomioon otettava kaikki sellainen
tuonti, joka on peräisin miltä tahansa vientiä harjoittavalta tuottajalta, jonka on havaittu harjoittavan polkumyyntiä. Sitä
vastoin sellaista tuontia, joka on peräisin vientiä harjoittavalta tuottajalta, jolle on myönnetty nollan tai vähimmäismäärän
suuruinen polkumyyntimarginaali, ei voida pitää ”polkumyynnillä tapahtuvana tuontina” vahinkoa määritettäessä.
160   Sitten on syytä muistuttaa, että perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdassa säädetään, että jos useammasta kuin yhdestä maasta tapahtuvaa
tuotteen tuontia tutkitaan samanaikaisesti polkumyynnin vuoksi, tällaisen tuonnin vaikutuksia voidaan arvioida kumulatiivisesti
vain, jos kustakin maasta tapahtuvan tuonnin suhteen osoitettu polkumyyntimarginaali on 9 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua
vähimmäistasoa suurempi, jos yhdestäkään maasta tapahtuvan tuonnin määrä ei ole vähäpätöinen ja jos tuonnin vaikutusten kumulatiivinen
arviointi on asianmukaista ottaen huomioon tuotavien tuotteiden väliset kilpailuedellytykset.
161   Tätä säännöstä on tulkittava siten, että sillä sallitaan tietystä maasta peräisin olevan tuonnin huomioon ottaminen vain siltä
osin, kuin se on peräisin sellaiselta vientiä harjoittavalta tuottajalta, jonka on todettu harjoittavan polkumyyntiä. Näin
ollen sellaisesta maasta peräisin oleva tuonti, jonka suhteen polkumyyntimarginaalin on osoitettu olevan vähimmäistasoa suurempi,
voidaan ottaa kokonaisuudessaan huomioon vain siinä tapauksessa, ettei viimeksi mainittuun sisälly yhtään sellaista vientiä
harjoittavaa tuottajaa, jolle on myönnetty nollan tai vähimmäistason suuruinen polkumyyntimarginaali.
162   Nyt esillä olevassa asiayhteydessä ja perusasetuksen 3 artiklan päämäärän ja tarkoituksen valossa on näin ollen syytä katsoa,
että käsite ”polkumyynnillä tapahtuva tuonti” ei kata sellaiselta vientiä harjoittavalta tuottajalta peräisin olevaa tuontia,
joka ei harjoita polkumyyntiä, siitäkään huolimatta, että se toimii maassa, jolle on myönnetty vähimmäistasoa suurempi polkumyyntimarginaali.
163   Tämä tulkinta ei ole millään tavoin ristiriidassa sen oikeuskäytännön kanssa, jonka mukaan yhteisön lainsäätäjä on valinnut
yhden tietyn maan tai useamman maan alueen vahingon toteamista varten viittaamalla yleisesti näistä maista polkumyynnillä
tapahtuvaan kokonaistuontiin (asia T‑171/97, Swedish Match Philippines v. neuvosto, tuomio 20.10.1999, Kok. 1999, s. II‑3241,
65 kohta). Tältä osin on katsottu, että polkumyyntihinnoilla toteutetun tuonnin yhteisön tuotannolle aiheuttamaa vahinkoa
on arvioitava kokonaisvaltaisesti eikä tällöin ole tarpeen eikä mahdollistakaan yksilöidä sellaista osaa tästä vahingosta,
joka voidaan lukea kunkin vastuussa olevan yhtiön syyksi (edellä 155 kohdassa mainittu asia Nachi Fujikoschi v. neuvosto,
tuomion 46 kohta; em. asia Swedish Match Philippines v. neuvosto, tuomion 66 kohta ja edellä 48 kohdassa mainittu asia Arne
Mathisen v. neuvosto, tuomion 123 kohta).
164   On syytä todeta, että noissa asioissa oli kyse yhtiöistä, jotka olivat vastuussa polkumyyntihintaan tapahtuneesta tuonnista.
Nyt esillä olevassa asiassa on sitä vastoin kyse yhtiöstä, jonka tuonti ei ole tapahtunut polkumyynnillä, mikä tarkoittaa
sitä, että kyse on sellaisen yhtiön tuonnista, joka ei ole vastuussa polkumyynnistä. Näin ollen edellisessä kohdassa mainittua
oikeuskäytäntöä ei voida sellaisenaan soveltaa nyt esillä olevassa asiassa eikä se vaikuta käsitteen ”polkumyynnillä tapahtuva
tuonti” tulkintaan.
165   Tämän tulkinta on lisäksi WTO:n sopimuksen tulkinnan mukainen, sellaisena kuin tämä tulkinta ilmenee puuvillalakanoita koskevasta
selvityksestä, ja on syytä korostaa, että neuvosto on hyväksynyt tässä esitetyt päätelmät. Asetuksen N:o 1644/2001 17 perustelukappaleessa
todetaan, että ”paneeli katsoi myös, että sellaista tuottajalle/viejälle kuuluvaa tuontia, jonka ei voitu katsoa tapahtuneen
polkumyynnillä, ei voida katsoa vahinkoa koskevan arvion yhteydessä polkumyynnillä tapahtuneeksi tuonniksi”. Tämän jälkeen
neuvosto arvioi uudelleen polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutukset jättäen huomiotta ne viejät, jotka eivät harjoittaneet
polkumyyntiä.
166   Kaikesta edellä esitetystä seuraa, ettei yhteisön toimielinten olisi pitänyt ottaa huomioon CAS Corp. ‑nimisestä korealaisesta
yhtiöstä peräisin olevaa tuontia, vaikka Etelä-Korealle olikin vahvistettu vähimmäistasoa korkeampi polkumyyntimarginaali,
koska tämä yhtiö ei harjoittanut polkumyyntiä.
167   Tämän jälkeen on tutkittava tällaisen virheen vaikutukset nyt esillä olevaan asiaan. Vaikutuksia on arvioitava ottaen huomioon
nyt käsiteltävänä oleva kanneperuste, jonka mukaan kantajalle on aiheutunut vahinkoa siitä, että CAS Corp. ‑nimisestä yhtiöstä
peräisin oleva tuonti on otettu huomioon polkumyynnillä tapahtuneena tuontina (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T‑163/94 ja
T‑165/94, NTN Corporation ja Koyo Seiko v. neuvosto, tuomio 2.5.1995, Kok. 1995, s. II‑1381, 112–115 kohta). Riidanalaisen
asetuksen kumoamiseen ei nimittäin riitä se, että neuvosto on tehnyt virheen, vaan lisäksi edellytetään, että tämä virhe on
vaikuttanut vahingon määrittämiseen ja siis asetuksen varsinaiseen sisältöön.
168   Neuvosto väittää, että se olisi voinut määrittää vahingon pelkästään Kiinasta peräisin olevan tuonnin perusteella. Se on tässä
tarkoituksessa laatinut vastaukseensa taulukon, josta ilmenevät vahingon pääasialliset osatekijät sellaisina kuin niitä arvioitaisiin
tilanteessa, jossa huomioon otettaisiin pelkästään Kiinasta peräisin oleva tuonti, ja se on verrannut niitä niihin osatekijöihin,
joiden nojalla se päätyi riidanalaisesta asetuksesta ilmeneviin päätelmiin. Eräs tähän taulukkoon sisältynyt laskuvirhe on
korjattu istunnossa.
Muutetut tiedot
Alkuperäiset tiedot (kaikki tarkasteltavina olleet maat)
Uudet tiedot (vain Kiina)
Tutkimuksen kohteena olevan tuonnin määrä
Kasvu: vuoden 1995 14 853 yksiköstä 33 063 yksikköön tutkimusajanjakson aikana
Kasvu: vuoden 1995 3 456 yksiköstä 16 827 yksikköön tutkimusajanjakson aikana
Tuonnin määrän kasvu
123 %
387 %
Tuonnin edustama markkinaosuus
Kasvu: vuoden 1995 9,2 %:sta 15,1 %:iin tutkimusajanjakson aikana
Kasvu: vuoden 1995 2,1 %:sta 7,7 %:iin tutkimusajanjakson aikana
Alihinnoittelun maakohtainen hajonta
Kiina 0–52 %
Taiwan 60–65 %
Etelä-Korea 30–50 %
0–52 %
Alemman segmentin tuonti (arvio)
Kasvu 14 407 yksiköstä 32 071 yksikköön
Kasvu 3 352 yksiköstä 16 322 yksikköön
Määrän kasvu (alempi segmentti)
123 %
387 %

169   Tästä taulukosta, jota kantaja ei ole kiistänyt ja jonka määrää ja viennin markkinaosuutta koskevat tiedot ilmenevät asiakirjoista,
ilmenee, että Kiinasta yhteisöön tapahtunut tuonti on kasvanut 387 prosentilla vuoden 1995 3 456 yksiköstä tutkimusajanjakson
aikaisiin 16 827 yksikköön. Etelä-Koreasta peräisin oleva tuonti on sitä vastoin saman ajanjakson aikana kasvanut vain 32
prosenttia (vuonna 1995 5 532 yksikköä ja vuonna 1999 7 301 yksikköä) ja Taiwanista peräisin oleva vain 52 prosenttia (vuona
1995 5 865 yksikköä ja vuonna 1999 8 935 yksikköä). Näistä kolmesta maasta peräisin olevan tuonnin kumuloitu kasvu oli 123
prosenttia (vuonna 1995 14 853 yksikköä ja vuonna 1999 33 063 yksikköä). Kiinasta peräisin oleva tuonti on näin ollen kasvanut
prosentuaalisesti paljon voimakkaammin kuin muista tarkasteltavina olleista maista peräisin oleva tuonti. On kuitenkin syytä
muistuttaa, että perusasetuksen 3 artiklan 3 kohta huomioon ottaen tärkeää on sen selvittäminen, onko määrätystä kolmannesta
maasta peräisin oleva tuonti kasvanut huomattavasti absoluuttisina määrinä eikä ainoastaan prosenttimäärinä tarkasteltaessa,
tai onko tuonnin edustama markkinaosuus suhteessa yhteisössä todettuun kulutukseen lisääntynyt merkittävästi. Tässä suhteessa
sitä seikkaa, että määrä on kasvanut vuoden 1995 3 456 yksiköstä tutkimusajanjakson aikaiseen 16 827 yksikköön, voidaan pitää
absoluuttisten määrien huomattavana lisääntymisenä. Tuonnin edustama markkinaosuus on kasvanut vuoden 1995 2,1 prosentista
tutkimusajanjakson aikaiseen 7,7 prosenttiin. On syytä todeta, että saman ajanjakson aikana yhteisön tuotannonalan hallussa
oleva markkinaosuus kaikista elektronisista vaaoista vähentyi 26,1 prosentista 24,9 prosenttiin, mikä vastaa 4,6 prosentin
suhteellista taantumaa. Nämä luvut osoittavat, että vahingon määrittämiseen olisi riittänyt jo pelkkä Kiinasta peräisin oleva
tuonti.
170   Lisäksi ja vaikka vahinko olisi voitu todeta pelkän Kiinasta peräisin olevan tuonnin perustella, on tutkittava ne vaikutukset,
jotka aiheutuivat CAS Corp:n viennin jättämisestä sen tuonnin kumuloidun määrän ulkopuolelle, joka oli peräisin tarkasteltavina
olleista kolmesta maasta. Neuvosto on vastaukseensa laatinut tästäkin taulukon ja vertailee siinä yhteisön tuontia jättäen
CAS Corp:n suorittaman tuonnin huomiotta. Vastatessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kirjalliseen kysymykseen
neuvosto on antanut CAS Corp:ia koskevia tietoja ja täydentänyt kyseistä taulukkoa tältä osin. Se on myös oikaissut sitä istunnossa.



Muutetut tiedot
Alkuperäiset tiedot (kaikki tarkasteltavina olleet maat)
Uudet tiedot (kaikki tarkasteltavina olleet maat kuitenkin siten, ettei Etelä-Korean osalta ole otettu huomioon CAS Corp:n
vientiä)
Tutkimuksen kohteena olevan tuonnin määrä
Kasvu: vuoden 1995 14 853 yksiköstä 33 063 yksikköön tutkimusajanjakson aikana
Kasvu: vuoden 1995 11 273 yksiköstä 29 248 yksikköön tutkimusajanjakson aikana
Tuonnin määrän kasvu
123 %
159 %
Tuonnin edustama markkinaosuus
Kasvu: vuoden 1995 9,2 %:sta 15,1 %:iin tutkimusajanjakson aikana
Kasvu: vuoden 1995 7,0 %:sta 13,4 %:iin tutkimusajanjakson aikana
Alihinnoittelun maakohtainen hajonta
Kiina 0–52 %
Taiwan 60–65 %
Etelä-Korea 30–50 %
Kiina 0–52 %
Taiwan 60–65 %
Etelä-Korea 30–32 %
Alemman segmentin tuonti (arvio)
Kasvu 14 407 yksiköstä 32 071 yksikköön
Kasvu 10 935 yksiköstä 28 671 yksikköön
Määrän kasvu (alempi segmentti)
123 %
162 %

171   Tästä taulukosta, johon sisältyviä tietoja kantaja ei ole kiistänyt ja jonka määrää ja viennin markkinaosuutta koskevat tiedot
ilmenevät asiakirjoista, ilmenee, että kaikkien tarkasteltavina olleiden maiden viennin määrä yhteisöön, kuitenkin siten,
ettei Etelä-Korean osalta ole otettu huomioon CAS Corp:n vientiä, kasvoi 159 prosenttia sen 123 prosentin sijasta, joka saatiin,
kun viimeksi mainitun yhtiön vienti otettiin huomioon, ja lisääntyi vuoden 1995 11 273 yksiköstä tutkimusajanjakson aikaisiin
29 248 yksikköön. On myös huomattava polkumyynnillä tapahtuneen viennin merkittävästi lisääntyneen sitä absoluuttisina määrinä
tarkasteltaessa, kun taas CAS Corp:n vienti on pysynyt melkein vakiona. Tarkasteltavina olleista maista tapahtuneen yhteisöön
tuonnin edustama markkinaosuus ilman CAS Corp:sta peräisin olevaa tuontia nousi 7 prosentista 13,4 prosenttiin, mitä on pidettävä
merkittävänä kasvuna. Koska CAS Corp:n viennin edustama markkinaosuus on vähennetty, muiden tuottajien markkinaosuuden lisääntyminen
oli sitäkin merkittävämpää.
172   Myöskään ei ole näytetty toteen sitä, että ne päätelmät, jotka neuvosto esitti polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutuksesta
yhteisön samanlaisten tuotteiden hintoihin ja ne päätelmät, jotka koskivat tämän tuonnin vaikutuksia yhteisön teollisuudenalalle,
olisivat voineet merkittävästi muuttua, jos neuvosto olisi jättänyt tutkimuksensa ulkopuolelle sellaiselta viejältä peräisin
olevan tuonnin, joka ei ollut harjoittanut polkumyyntiä.
173   Näin ollen on pääteltävä, että neuvoston menettely, kun se otti tarkasteltavina olleista kolmesta maasta peräisin olevan tuonnin
huomioon siten, että CAS Corp:sta peräisin oleva tuonti olisi jätetty huomiotta, olisi joka tapauksessa riittänyt näyttämään
toteen vahingon syntymisen. Tästä seuraa, että sen virheen, jonka yhteisön toimielimet ovat tehneet ottamalla huomion myös
CAS Corp:sta peräisin olevan tuonnin, ei voida katsoa ratkaisevasti vaikuttaneen neuvoston vahingon olemassaolosta tekemiin
päätelmiin.
174   Näin ollen tämän virheen toteaminen ei riitä aiheuttamaan riidanalaisen asetuksen kumoamista.
5.
Kolmas osa: päätelmä, jonka mukaan yhteisön teollisuudenalalle oli aiheutunut merkittävää vahinkoa
175   Ne perustelut, jotka kantaja on esittänyt toisen kanneperusteen kolmannen osan tueksi, voidaan jakaa neljään osaan, joita
kutakin tutkitaan seuraavassa erikseen.
a)     Alustavien ja lopullisten tietojen välinen ero
Asianosaisten lausumat
176   Kantaja väittää, että sille 4.10.2000 päivätyn kirjeen liitteellä tiedoksiannettujen vahinkoa koskevien tietojen, jotka oli
esitetty vuoden 2000 huhtikuussa laaditussa taulukossa (jäljempänä huhtikuussa 2000 laadittu asiakirja) ja 21.9.2000 päivätyssä
tiedonannossa sekä riidanalaisessa asetuksessa olevat tiedot ovat keskenään ristiriitaisia. Nämä tiedot koskevat sen mukaan
muun muassa myynnin määrää yhteisössä, markkinaosuutta, myyntihintaa yhteisössä ja yhteisön teollisuudenalan työllisyyttä,
ja tämän ristiriidan vuoksi ne eivät perustu sellaiseen selkeään ja vastaansanomattomaan näyttöön, jota perusasetuksen 3 artiklan
2 kohdassa vaaditaan.
177   Kantaja katsoo, että sen olisi pitänyt pystyä pitämään komission yhteisön tuotannonalalle ilmoittamia tietoja oikeina, koska
komissio yleensä tarkistaa alustavat päätelmät eikä yleensä salli tietojen muuttamista tarkistuksen jälkeen. Kantajan mukaan
kyseiset tiedot, jotka on ilmoitettu kantajalle useita kuukausia tutkimuksen aloittamisen jälkeen, ovat ratkaisevan tärkeitä
päätettäessä, ovatko yhteisön toimielimet asianmukaisesti näyttäneet toteen, että yhteisön teollisuudenalalle oli aiheutunut
merkittävää vahinkoa.
178   Neuvosto väittää ensinnäkin, ettei tätä perustetta voida ottaa tutkittavaksi, sillä se ei millään tavoin liity väitettyyn
ilmeiseen arviointivirheeseen. Kantaja pyrkii neuvoston mukaan kiertoteitse moittimaan yhteisön toimielimiä siitä, etteivät
nämä olleet antaneet sille riittävää lopullista ilmoitusta jättäessään vastaamatta kantajan esittämiin kysymyksiin, jotka
koskivat alustavien ja lopullisten tietojen välistä ristiriitaa. Toissijaisesti tämä väite on neuvoston mukaan perusteeton,
sillä ainoa asian kannalta merkityksellinen kysymys on se, onko riidanalaisesta asetuksesta ilmeneviä lopullisia tietoja tulkittaessa
tehty ilmeinen arviointivirhe.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
179   Väitteestä, jonka mukaan tätä kanneperusteen osaa ei voida ottaa tutkittavaksi, on riittävää todeta, että, toisin kuin neuvosto
väittää, se liittyy väitettyyn ilmeiseen arviointivirheeseen. Oletettaessa, että yhteisön toimielimet olisivat erheellisesti
nojautuneet virheellisiin tietoihin, ne olisivat tällöin tulkinneet tosiseikkoja epäasianmukaisesti ja näin ollen voineet
tehdä ilmeisen arviointivirheen. Näin ollen tämä kanneperusteen osa voidaan ottaa tutkittavaksi.
180   Aineellisen kysymyksen osalta on todettava, että komissio on 4.10.2000 päivätyllä kirjeellään antanut kantajalle tietoja eräästä
huhtikuussa 2000 laatimassaan asiakirjassa olleen taulukon ei-luottamuksellisesta versiosta, joka neuvoston mukaan sisälsi
vahinkoa koskevat alustavat päätelmät. Tietyt huhtikuussa 2000 laaditun asiakirjan tiedot erosivat 21.9.2000 päivätyssä tiedonannossa
ja riidanalaisessa asetuksessa olevista tiedoista. Nämä tiedot koskivat muun muassa myynnin määrää yhteisössä, markkinaosuutta,
myyntihintaa yhteisössä ja yhteisön tuotannonalan työllisyyttä.
181   Asiakirjoista ilmenee, että yhteisön tuottajat eivät olleet samaa mieltä huhtikuussa 2000 laadittuun asiakirjaan sisältyvistä
vahingon osatekijöitä koskevista tietyistä tiedoista. Yhteisön toimielimet ottivat tällöin yhteisön teollisuudenalan 6.4.2000
pidetyssä kokouksessa ja myöhemmässä kirjeenvaihdossaan esittämät huomautukset huomioon.
182   Tältä osin on riittävää todeta, että, kuten neuvosto perustellusti huomauttaa, polkumyyntitutkimus on todellisuudessa jatkuva
prosessi, jonka kuluessa lukuisia päätelmiä tarkistetaan koko ajan uudelleen. Näin ollen ei ole mahdotonta, että yhteisön
toimielinten lopulliset päätelmät eroavat jonakin tutkimuksen tiettynä ajankohtana esitetyistä päätelmistä. Alustavia tietoja
voidaan näet määritelmän mukaan muuttaa tutkimuksen kuluessa. Kantajan väite, jonka mukaan ristiriitaisuus ilmentäisi jollain
tavoin kyseisten tietojen objektiivisuuden ja luotettavuuden puuttumista, ei ole perusteltavissa. Lopuksi on syytä korostaa,
että vahingon on näytettävä syntyneen hetkellä, jolloin suojatoimenpiteiden käyttöönottamista koskeva toimi toteutettiin (yhdistetyt
asiat C‑121/86, Epicheiriseon Metalleftikon Viomichanikon Kai Naftiliakon ym. v. neuvosto, tuomio 28.11.1989, Kok. 1989, s.
3919, 34 ja 35 kohta).
183   Tähän oikeuskäytäntöön tukeutuen on syytä todeta, että alustavien ja lopullisten päätelmien välistä eroavuutta koskevilla
kantajan väitteillä ei ole tämän asian kannalta merkitystä.
184   Näin ollen ensimmäistä väitettä ei voida hyväksyä.
b)     Vahingon tiettyjen osatekijöiden arviointi
Asianosaisten lausumat
185   Kantaja väittää, että yhteisön toimielimet ovat tehneet ilmeisen arviointivirheen päätellessään, että markkinaosuuksiin, samankaltaisen
tuotteen myyntihintoihin ja kannattavuuteen liittyvät tiedot osoittivat huomattavan vahingon syntyneen. Viimeksi mainituilla
korostetaan niiden taloudellisten tekijöiden erilaista kehitystä, jotka liittyvät menettelyyn osallistuneiden yhteisön tuottajien
tilanteeseen vuoden 1995 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana.
186   Kantaja väittää markkinaosuudesta, että tiedoissa olleiden ristiriitaisuuksien vuoksi ei ole mahdollista katsoa, että niihin
liittyvät päätelmät perustuivat paikkansapitäviin seikkoihin.
187   Kantaja toteaa myyntihinnoista, että elektronisten vaakojen kolmen segmentin hintojen kehitykseen liittyvän tekijän poissulkemisella
on jätetty huomiotta kyseisen tuotteen käsite, sellaisena kuin se ilmenee riidanalaisen asetuksen 10 ja 11 perustelukappaleesta,
sekä näiden kolmen segmentin keskinäinen vaihdettavuus. Kantaja korostaa tältä osin, ettei aikaisempien polkumyyntimenettelyjen
aikana todettua segmenttikohtaista tutkimusta ole tehty. Se viittaa tällä lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta
tiettyjen Japanista peräisin olevien elektronisten vaakojen tuonnissa 26 päivänä huhtikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen
(ETY) N:o 993/93 (EYVL L 104, s. 4) 73 perustelukappaleeseen ja lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta tiettyjen
Singaporesta ja Etelä-Koreasta peräisin olevien elektronisten vaakojen tuonnissa 30 päivänä huhtikuuta 1993 annetun komission
asetuksen (ETY) N:o 1103/93 (EYVL L 112, s. 20) 36 perustelukappaleeseen. Neuvosto on sen mukaan joka tapauksessa rikkonut
perusasetuksen 3 artiklan 8 kohtaa segmenttikohtaisen tutkimuksen suorittaessaan, sillä kyseisellä artiklalla ei sallita sitä,
että samankaltaisen tuotteen eri segmentit arvioidaan erikseen.
188   Lisäksi kantaja huomauttaa, että viime aikoina annetuissa elektronisten vaakojen lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta
annetuissa asetuksissa huomioon on otettu hintojen painotettu keskiarvo pikemminkin kuin segmenttikohtaisesti määritetyt keskimääräiset
myyntihinnat. Se viittaa tältä osin asetuksen N:o 468/2001 42 perustelukappaleeseen ja asetuksen N:o 469/2001 52 perustelukappaleeseen.
189   Vielä kantaja kiistää neuvoston päätelmän, jonka mukaan myyntihinnat olisivat laskeneet ja neuvoston väitteen, jonka mukaan
tiedot, jotka osoittivat myyntihintojen nousseen 17 prosentilla, ovat virheellisiä. Se toteaa, että viimeksi mainittu toteamus
on ristiriidassa riidanalaisen asetuksen 83 perustelukappaleen kanssa, ja katsoo, että tämä ristiriita todistaa sen, ettei
vahingon toteaminen perustunut kiistattomaan näyttöön.
190   Neuvoston olisi pitänyt perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan perusteella tutkia keskimyyntihinnat yhdessä näihin hintoihin vaikuttavien
tekijöiden, kuten tuotantokustannusten alenevan kehityksen, joka kantajan mukaan mainitaan riidanalaisen asetuksen 122 perustelukappaleessa,
kanssa. Lisäksi kantaja toteaa yhteisön toimielinten viimeaikaisen käytännön osoittavan, että yhteisön hintoihin vaikuttavat
tekijät tutkitaan yhdessä varsinaisten hintojen kanssa sen määrittämiseksi, saattavatko tuotantokustannuksissa tapahtuvat
muutokset vaikuttaa yhteisön teollisuudenalan myyntihintoihin. Se viittaa väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Kiinan
kansantasavallasta peräisin olevan ferromolybdeenin tuonnissa 3 päivänä elokuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o
1612/2001 (EYVL L 214, s. 3) 80 ja 81 perustelukappaleeseen.
191   Kantaja katsoo myös, että kannattavuuden osalta on selvä ristiriita, joka rasittaa neuvoston vahinkoa tuottamattomasta hinnasta
esittämää määritelmää. Sen mukaan koska yhteisön teollisuudenalan saama voittomarginaali tutkimusajanjakson aikana oli noin
10 prosenttia, neuvoston olisi pitänyt päätellä, että kokonaiskannattavuus oli riittävä. Se katsoo, että 10 prosentin suuruinen
voittomarginaali on sellainen voittomarginaali, jonka yhteisön toimielinten mukaan yhteisön teollisuudenala voi luottaa saavansa
elektronisten vaakojen myynnistä Euroopan talousyhteisössä ilman polkumyynnillä tapahtuvaa tuontia. Kantaja katsoo, että voiton
lisääntyminen näyttää suureksi osaksi johtuvan tuotantokustannusten voimakkaasta alentumisesta.
192   Neuvosto kiistää, että markkinaosuuksia, myyntihintoja ja yhteisön teollisuudenalan kannattavuutta koskevien taloudellisten
tekijöiden arvioinnissa olisi tapahtunut ilmeinen arviointivirhe.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
193   Aluksi siitä seikasta, että kantaja perustaa lausumansa alustavien ja lopullisten tietojen väliselle erolle, on muistutettava,
että tämä peruste on hylätty edellistä perustetta tutkittaessa.
–       Samankaltaisen tuotteen myyntihinta
194   Neuvosto toteaa riidanalaisen asetuksen 83 perustelukappaleessa, että elektronisten vaakojen myyntihinnat laskivat ylemmässä
segmentissä 11 prosenttia, keskitason segmentissä 18 prosenttia ja alemmassa segmentissä 17 prosenttia. Vastatessaan erääseen
kantajan polkumyyntimenettelyn aikana esittämään huomautukseen, jonka mukaan keskimyyntihinnat kaikkien elektronisten vaakojen
osalta olivat nousseet tarkasteluajanjakson aikana, neuvosto toteaa riidanalaisen asetuksen 83 perustelukappaleessa, kuten
myös komissio oli toisin sanoin tehnyt 23.10.2000 päivätyssä kirjeessään, että ”tämä hintojen näennäinen nousu johtui kuitenkin
täysin tuotevalikoimassa tapahtuneista muutoksista (eli tuotesegmenttien myyntimäärien merkittävistä muutoksista vuoden 1995
ja tutkimusajanjakson välillä)”.
195   Neuvosto on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kirjalliseen kysymykseen antamassaan vastauksessa perustellut
sitä eroa, joka oli alustavan laskelman, joka huhtikuussa 2000 laaditussa asiakirjassa osoitti kaikkien elektronisten vaakojen
myyntihinnan nousseen 17 prosentilla, ja lopullisen laskelman, josta puolestaan ilmeni selvästi, että hinnat olivat laskeneet
kunkin erikseen tarkastellun segmentin osalta, välillä. Neuvoston vastauksesta ilmenee, että komissio muutti alustavaa laskelmaa
kolmella tavalla, jotka yhdessä selittävät hintakehityksestä saadut erilaiset tulokset. Huhtikuussa 2000 laaditussa asiakirjassa
esitetyssä laskutoimituksessa oli virhe, sillä siihen olisi pitänyt ottaa vain myynnit riippumattomille osapuolille, mikä
ei heijastanut taulukossa käytettyä laatimistapaa. Tästä syystä huhtikuussa 2000 laaditussa asiakirjassa mainittiin myyntihintojen
nousu, vaikka – siitä syystä että siinä tehty laskelma osoitti myyntimäärien lisääntyneen 35 prosentilla ja liikevaihdon kasvaneen
27 prosentilla – saadun tuloksen olisi pitänyt osoittaa myyntihintojen laskeneen 6 prosentilla, joka vastasi indeksilukua
94, kun tämä luku lasketaan hintakehityksen laskennassa yleisesti käytettävällä tavalla, jossa myynnin koko arvo kunakin vuonna
jaetaan sen kokonaismäärällä (127/135) ja jossa indeksiluku 100 vastaa tutkimusajanjakson alkua (1995). Komissio on myös hieman
tarkistanut myyntimäärän kehittymistä koskevaa laskemaa. Vaikka huhtikuussa 2000 laaditussa asiakirjassa esitetty laskelma
osoittaa myyntimäärien lisääntyneen 35 prosentilla, tämä lisäys oli sekä neuvoston että komission lopullisessa laskelmassa
enää 29 prosenttia (ks. riidanalaisen asetuksen 79 perustelukappale). Tämä muutos on tietenkin vaikuttanut hintakehityksestä
tehtyyn laskelmaan. Koska liikevaihto kaikkien elektronisten vaakojen osalta oli kasvanut 27 prosentilla (ks. 80 perustelukappale),
tämän kasvun ja kokonaismyyntimäärien kasvun välinen suhde oli 98 prosenttia (127/129), eli kokonaishinta oli laskenut noin
2 prosentilla. Komissio on laskenut hintakehityksen tuoteryhmittäin eikä kaikkien tuotteiden osalta, mikä selittää hintakehitystä
koskevan, jäljelle jäävän eron.
196   Lisäksi neuvoston vastauksesta ilmenee, että tilastotieteilijöiden hyvin tunteman ilmiön mukaan silloin kun tuotteeseen kuuluu
erilaisia ryhmiä, kokonaishintakehityksen laskenta (joka perustuu määrien ja myyntiarvojen kehittymiseen) vääristyy, jos myyntihinnat
ja myyntimäärän kehittyminen eroavat huomattavasti toisistaan eri ryhmissä. Koska näin oli asian laita nyt esillä olevassa
asiassa, komissio laski hintakehityksen kunkin tuoteryhmän osalta. Kuten edellä 127–131 kohdassa on katsottu, ryhmäkohtainen
tarkastelu ei ole perusasetuksen 3 artiklan 8 kohdan vastaista.
197   Näin ollen näissä olosuhteissa yhteisön toimielimiä ei voida moittia siitä, että ne olisivat tehneet ilmeisen arviointivirheen,
kun ne eivät ole käyttäneet laskentatapaa, jolla pyritään laskemaan hintojen painotettu keskiarvo. On joka tapauksessa pakko
todeta, ettei asiakirjoissa ole sellaisia seikkoja, jotka kumoaisivat sen laskelman, jonka mukaan myyntihinnat ovat kaikissa
tuoteryhmissä laskeneet noin 2 prosentilla vuoden 1995 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana sen sijaan että ne olisivat nousseet
alustavassa laskelmassa esitetyin tavoin 17 prosentilla.
198   Asian kannalta merkitystä ei ole sillä kantajan väitteellä, jonka mukaan hintakehitystä olisi pitänyt tutkia yhdessä hintaan
vaikuttavien tekijöiden, kuten tuotantokustannusten ja kyseisen tuotteen tuottavuuskustannusten kehittyminen yhteisössä, kanssa.
Vaikka yhteisön toimielimet ovatkin joskus voineet tutkia muitakin tekijöitä hintaa tutkiessaan, on syytä huomauttaa, että
tämä tutkinta on tapauskohtaista ja että näin ollen se voi olla erilainen eri tapauksissa. Joka tapauksessa ja kuten neuvosto
on todennut, tekijät, joihin kantaja vetoaa, on otettu huomioon, kun kannattavuutta on arvioitu ja kun neuvosto on tehnyt
vahinkoa koskevat loppupäätelmänsä. Näin ollen on todettava, että yhteisön toimielimet ovat kuin ovatkin perusasetuksen 3
artiklan 5 kohdassa edellytetyin tavoin tutkineet ”hintaan vaikuttavat tekijät yhteisössä”.
–       Kannattavuus ja euron käyttöönoton vaikutus
199   Neuvosto on riidanalaisen asetuksen 89 perustelukappaleessa todennut, että ”yhteisön tuotannonalan kokonaiskannattavuus ei
tutkimusajanjaksona ollut tasolla, jota se olisi voinut kohtuudella odottaa, koska polkumyynnillä tapahtuva tuonti vaikutti
hintoja alentavasti”. Kantajan mukaan tämä päätelmä on ristiriidassa riidanalaisen asetuksen 131 perustelukappaleen kanssa,
josta ilmenee, että yhteisön tuotannonalan elinkelpoisuuden varmistamiseen tarvittiin 10 prosentin voittomarginaali, ja sen
84 perustelukappaleen kanssa, jossa todetaan, että ”vaaoista saatu myyntitulos parani kokonaisuutena katsoen vuoden 1995 alhaisen
kannattavuuden tasolta noin 10 prosenttiin tutkimusajanjaksona”, kun sitä vastoin ”alemmassa segmentissä tulos sen sijaan
heikkeni vuoden 1995 alhaisen kannattavuuden tilanteesta merkittäviin tappioihin tutkimusajanjaksona (noin 20 %)”.
200   Neuvosto väittää siis perustellusti, että tämä myyntitulos oli kaikki asianhaarat huomioiden vain vähimmäisedellytys yhteisön
teollisuudenalan jatkumiselle, sillä se ei nyt esillä olevassa asiassa ollut riittävä ottaen huomioon se vaikutus, joka euron
käyttöönoton odotuksella oli. Komissio on 21.9.2000 päivätyn tiedonannon 4.4.7 kohdassa selittänyt, että yhteisön teollisuudenalan
normaalitulos oli 10 prosenttia. Yhteisön teollisuudenala ei kuitenkaan ollut saavuttanut tätä tasoa niinä vuosina, jotka
edelsivät euron käyttöönoton odotuksen aiheuttamaa vaikutusta. Tutkimusajanjakson aikana yhteisön teollisuudenalan kannattavuus
oli sitä vastoin tasolla, joka riitti takaamaan sen elinkelpoisuuden, sillä sen myyntimäärä kasvoi kyseisen vaikutuksen vuoksi.
201   Näin ollen on syytä todeta, että, kuten riidanalaisen asetuksen 85–88 perustelukappaleesta ilmenee, yhteisön toimielimet ovat
neutralisoineet euron käyttöönoton odotuksen aiheuttaman vaikutuksen kannattavuuteen katsomalla, ettei kannattavuus olisi
ollut riittävää ilman kyseistä vaikutusta. On syytä muistuttaa, että polkumyyntitullin käyttöönottaminen on toimenpide, jolla
on tulevaisuuteen kohdistuvia vaikutuksia. Näin ollen on syytä todeta, että yhteisön toimielimet ovat niillä olevan laajan
harkintavallan vuoksi voineet jättää huomiotta euron käyttöönoton vaikutukset yhteisön teollisuudenalan kannattavuutta koskevassa
tutkimuksessaan ilmeistä arviointivirhettä tekemättä.
202   Näin ollen tätä toista väitettä ei voida hyväksyä.
c)     Huomattavan vahingon syntyminen ja tosiseikkojen arviointi
Asianosaisten lausumat
203   Kantaja väittää, että kun neuvosto on tutkinut markkinoiden jakautumiseen ja keskiarvohintojen kehittymiseen liittyviä tekijöitä
kaikkiin kolmeen segmenttiin kuuluvien elektronisten vaakojen osalta ja katsonut, että yhteisön teollisuudenalalle aiheutuu
huomattavaa vahinkoa, se ei ole objektiivisesti arvioinut tosiseikkoja, jotka kantajan mukaan osoittavat, että yhteisön teollisuudenalan
markkinaosuudet olivat lisääntyneet vuoden 1995 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana ja että tuotantokustannukset olivat
samanaikaisesti alentuneet. Neuvosto on lisäksi rikkonut perusasetuksen 3 artiklan 8 kohtaa siitä syystä, ettei sen vahinkoa
koskevien päätelmien olisi pitänyt perustua näihin tietoihin.
204   Neuvosto huomauttaa, että kantaja toistaa tässä samat perustelut, jotka se on esittänyt toisen kanneperusteen toisen osan
yhteydessä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
205   Kantaja esittää tässä ne samat perustelut, jotka on jo käsitelty ja hylätty edellä 127–131, 180–184 ja 198 kohdassa.
206   Kolmatta väitettä ei näin ollen voida hyväksyä.
d)     Euron käyttöönoton odotuksen aiheuttaman vaikutuksen alkaminen ja sen huippukohta
Asianosaisten lausumat
207   Kantaja väittää, että neuvosto on tehnyt selvän arviointivirheen arvioidessaan euron käyttöönoton odotuksen aiheuttamaa vaikutusta
yhteisön teollisuudenalan tilanteeseen. Kantajan mukaan riidanalainen asetus ei perustu selkeään ja kiistattomaan näyttöön,
eikä siihen sisältyvä tutkinta ole objektiivista siitä syystä, että ne seikat, joiden nojalla yhteisön toimielimet ovat tutkineet
euron käyttöönoton odotuksen aiheuttamaa vaikutusta, ovat ristiriidassa toimielinten tekemien päätelmien kanssa. Lisäksi kantaja
huomauttaa kannattavuuden parantumisen ja euron käyttöönoton välisistä väitetyistä yhteyksistä, että kyseinen kasvu johtuu
alhaisemmista kustannuksista eikä euron käyttöönoton odotuksesta.
208   Neuvosto toteaa, ettei kantajan väitteellä ole merkitystä asian kannalta, koska se ei riitauta euron käyttöönoton vaikutuksen
olemassaoloa sellaisenaan, vaan ainoastaan sen ajallisen määrittämisen. Kantaja ei ole näyttänyt toteen, että yhteisön toimielinten
esittämä arviointi olisi virheellinen.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
209   On syytä todeta, ettei kantaja ole kiistänyt euron käyttöönoton vaikutusta sellaisinaan, vaan se on kiistänyt sen näytön pätevyyden,
joka on ollut neuvoston arvioinnin taustalla kun se on määrittänyt tämän vaikutuksen alkamiskohtaa ja sen huippukohtaa.
210   Euron käyttöönoton odotuksen aiheuttama vaikutus alkoi yhteisön toimielinten mukaan vuonna 1997, kun taas kantaja katsoo sen
alkaneen vuonna 1998, viitaten Bizerban tutkimuslomakkeeseen 17.11.1999 antaman vastauksen ei-luottamukselliseen lyhennelmään.
Tämän asiakirjan I.1 kohdassa todetaan, että ”euron käyttöönotto on onneksi aiheuttanut kysynnän väliaikaisen kasvun vuoden
1998 viimeisestä kolmanneksesta lähtien”. Bizerban 10.4.2000 päivätyssä kirjeessä todetaan, että ”yhteisön myynnin liikevaihto
on euron käyttöönottamisen vuoksi alkanut hieman kasvaa vuonna 1998 ja tutkimusajanjakson aikana”, ja että ”[elektronisten
vaakojen] yhteisön kokonaismarkkinat [olivat] kuitenkin valmistautuneet paljon suurempaan, vähintään 50 prosentin suuruiseen
kasvuun vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana siitä syystä, että [elektroniset] vaa’at [odotetusti] vaihdetaan
kun euro otetaan käyttöön”. Graafisesta esityksestä, jonka Bizerba on liittänyt 10.4.2000 päivättyyn kirjeeseensä, ilmenee,
että kaikkien elektronisten vaakojen myynti kasvoi vuodesta 1996 lähtien. Näin ollen on todettava, että Bizerban toimittamat
tiedot ovat osittain ristiriitaisia ja joka tapauksessa epävarmoja.
211   Koska yhteisön toimielinten on polkumyyntitutkimuksissa tutkittava kaikki ne seikat, jotka yhteisön teollisuudenala niille
esittää, on mahdollista, että riidanalaisessa asetuksessa olevat tiedot, jotka ilmentävät viimeisimpiä tietoja, eroavat jonkin
yrityksen tiettynä ajankohtana esittämistä tiedoista varsinkin silloin kun näissä tiedoissa on ristiriitaisuuksia tai epäjohdonmukaisuuksia,
kun otetaan huomioon yhteisön toimielimille tällä alalla kuuluva laaja harkintavalta. Kuten Bizerban 10.4.2000 päivätyistä
toteamuksista ilmenee, yhteisön elektronisten vaakojen markkinat ovat kokonaisuudessaan voimakkaasti kasvaneet vuoden 1997
ja tutkimusajanjakson välisenä aikana. Näin ollen on todettava, että neuvosto saattoi perustellusti katsoa, että euron käyttöönoton
odotuksen aiheuttaman vaikutuksen alkaminen oli havaittavissa jo vuonna 1997. Kantaja ei myöskään ole esittänyt näyttöä, joka
osoittaisi yhteisön toimielinten tässä suhteessa erehtyneen.
212   Yhteisön toimielimet katsovat, että euron käyttöönoton vaikutuksen huippukohta oli vuonna 1999, kun taas kantaja katsoo sen
olleen vuoden 2001 aikana, viitaten yhteisön tuotannonalan toimittamiin tietoihin.
213   Se seikka, etteivät yhteisön toimielinten esittämät päätelmät täysin vastaa kaikkia yhteisön tuotannonalan esittämiä huomautuksia,
ei merkitse sitä, että yhteisön toimielimet olisivat tehneet ilmeisen arviointivirheen. Komission 4.10.2000 päivätyn kirjeen
7.4 kohdasta ilmenee, että komissio oli perustanut ennusteensa niihin tietoihin, jotka yhteisön teollisuudenala oli esittänyt
euron käyttöönoton vaikutuksesta. Neuvosto muistuttaa vastineessaan, että yhteisön toimielimet olivat tämän tutkimuksen perusteella
ennakoineet euron käyttöönoton odotuksen aiheuttaman vaikutuksen olevan voimakkaimmillaan vuonna 1999. Lisäksi on syytä huomata,
että yhteisön tuottajien kantelusta ilmenee niiden todenneen, että euron käyttöönoton vaikutusten odotettiin häviävän vuosien
2000 ja 2003 välisenä aikana. Vaikka riidanalaisessa asetuksessa esitettiinkin, että euron käyttöönoton vaikutuksen huippukohta
olisi saavutettu vuonna 1999, siinä todetaan myös, että myynnin väliaikainen kasvu oli kestänyt vuoteen 2000 asti. Sen 64
perustelukappaleessa todetaan nimenomaisesti, että euron käyttöönoton vaikutuksesta tietty myynti oli siirtynyt yhdeltä ajanjaksolta
(2001–2004) toiselle (1997–2000). Riidanalaisen asetuksen mukaan euron käyttöönoton vaikutus ei siis vielä vuonna 1999 ollut
hävinnyt.
214   On syytä todeta, ettei kantaja ole esittänyt sellaista näyttöä, joka osoittaisi, että yhteisön toimielinten ennusteet olisivat
olleet selvästi virheellisiä ja etteivät ne olisi perustuneet selkeään näyttöön. Myöskin on syytä todeta, ettei kantaja ole
näyttänyt toteen sitä, miten se, että euron käyttöönoton aiheuttaman vaikutuksen olisi katsottu alkaneen vuoden 1998 lopulla
ja sen huippukohdan olleen vuonna 2001, olisi vaikuttanut neuvoston vahingosta tekemiin päätelmiin. Joka tapauksessa euron
käyttöönotto tuotti vaikutuksensa tutkimusajanjakson aikana.
215   Näin ollen neljättä väitettä ei voida hyväksyä.
216   Tästä syystä toisen kanneperusteen kolmas osa on hylättävä.
6.
Neljäs osa: yhteisön toimielinten tekemä selvä arviointivirhe niiden määrittäessä tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin määrää
a)     Asianosaisten lausumat
217   Kantaja väittää, että yhteisön toimielimet ovat perusasetuksen 3 artiklan 5 kohtaa rikkoen tehneet ilmeisen virheen määrittäessään
tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin määrää. Tutkimuksen kohteena olleista maista peräisin olevien elektronisten vaakojen
alihinnoittelumarginaali suhteessa yhteisön vaakoihin oli näet selvästi suurempi kuin tosiasiallinen polkumyyntimarginaali.
Polkumyyntikäytännön mahdollisella poistamisella ei olennaisesti muuteta alihinnoittelumarginaalia. Kantaja siis väittää,
että polkumyyntimarginaalia ja alihinnoittelumarginaalia on verrattava keskenään. Se katsoo, että tällainen vertailu saattaa
osoittaa vahingon aiheutuneen muista tekijöistä kuin polkumyynnistä.
218   Neuvosto kiistää, että yhteisön toimielimillä olisi velvollisuus toimittaa vertailu alihinnoittelumarginaalin ja polkumyyntimarginaalin
välillä, sillä nämä kaksi käsitettä ovat hankalasti verrattavissa. Polkumyyntimarginaalia jo sinänsä on aina pidettävä merkityksellisenä,
jos se ylittää perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun vähimmäistason, olipa tosiasiallinen alihinnoittelumarginaali
mikä hyvänsä.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
219   On huomautettava, ettei perusasetuksessa säädetä, että polkumyyntimarginaaleja pitäisi verrata alihinnoittelumarginaalien
kanssa, ja että tilanteessa, jossa polkumyyntimarginaali on pienempi kuin alihinnoittelumarginaali, tällainen vertailu osoittaisi,
ettei yhteisön teollisuudenalalle aiheutunut vahinko johdu polkumyynnistä, vaan muista tekijöistä, kuten viejien saamista
luonnollisista kustannuseduista.
220   Yhteisön toimielimiä ei näin ollen voida moittia siitä, etteivät ne tällaista vertailua ole toimittaneet. Perusasetuksen 3
artiklan 3 kohdan mukaan silloin kun alihinnoittelua tutkitaan suhteessa yhteisön teollisuudenalan samanlaisen tuotteen hintaan,
on harkittava, mikä vaikutus polkumyynnillä tapahtuvalla tuonnilla on hintoihin, kun taas perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan
mukaan tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin merkittävyyden kaltaisia tekijöitä tutkittaessa arvioidaan polkumyynnillä tapahtuvan
tuonnin vaikutusta yhteisön teollisuudenalaan. Neuvosto on esittänyt alihinnoittelua koskevan tutkimuksensa riidanalaisen
asetuksen 72–74 perustelukappaleessa, ja riidanalaisen asetuksen 90 perustelukappaleessa se on tutkinut tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin
merkittävyyden siten kuin edellä on todettu. Vahinkoa määrittäessään se on siis hyvinkin ottanut huomioon yhden perusasetuksen
3 artiklan 5 kohdassa säädetyistä tekijöistä, eikä sen ole ollut tarpeen verrata sitä tässä suhteessa alihinnoittelumarginaaliin.
221   Näin ollen toisen kanneperusteen neljäs osa on hylättävä perusteettomana.
7.
Viides osa: Eurostatin lukuja huomioon otettaessa tapahtunut perusasetuksen 3 artiklan 2 ja 3 kohdan rikkominen
a)     Asianosaisten lausumat
222   Kantaja väittää, että neuvoston päätelmä, jossa se on katsonut yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen merkittävää vahinkoa,
on tehty perusasetuksen 3 artiklan 3 kohtaa, kun sitä luetaan yhdessä perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdan kanssa, rikkoen,
koska neuvosto on vahingon määrää määrittäessään viitannut sellaisiin Eurostatin tilastoihin, jotka koskevat nyt kyseessä
olevasta tuotteesta eroavien tuotteiden tuontia.
223   CN-koodia 8423 8150 vastaava luokittelu käsittää tuotteet, jotka eivät kuulu menettelyn soveltamisalaan, sillä sovelletulla
liittymisperusteella tarkoitettiin kaikentyyppisiä vaakoja, joiden kuormitusraja oli alle 30 kiloa ja jotka oli tarkoitettu
vähittäiskaupan käytettäviksi. Kantaja huomauttaa neuvoston myöntäneen, että CN-koodi 8423 8150 kattaa muutkin kuin elektroniset
vaa’at.
224   Kantaja viittaa myöskin kantelun tehneiden yhteisön tuottajien toteuttamasta markkinatutkimuksesta ilmeneviin tietoihin, joiden
mukaan Kiinasta peräisin olevasta, edellä mainittuun CN-koodiin luokitellusta tuonnista vain 50 prosenttia koski riidanalaisen
asetuksen kohteena olevia elektronisia vaakoja.
225   Kantaja kiistää neuvoston toteamuksen, jonka mukaan kaikki saatu näyttö osoitti, että tutkimuksen kohteina olevista maista
vietiin vain elektronisia vaakoja. Kantajan mukaan tutkimuksen kuluessa eri osapuolet ovat esittäneet alustavaa näyttöä siitä,
ettei Eurostat ollut luotettava lähde elektronisten vaakojen tuonnin määrää määritettäessä. Kantaja toteaa CN-koodilla 8423 8150
tapahtuneesta tuonnista, että koska tutkimuksessa yhteistyössä toimineet viejät ja tuojat veivät ja toivat ainoastaan elektronisia
vaakoja, ne eivät voineet todistaa, että muiden tuotteiden tuonti oli sekin tapahtunut kyseisellä koodilla. Lisäksi kantajan
mukaan komissio oli selvillä, että Kiinassa oli muidenkin kuin elektronisten vaakojen valmistajia. Koska nämä muut vaa’at
eivät kuitenkaan olleet tutkimuksen kohteena, ei voitu olettaa, että kyseiset vientiä harjoittavat tuottajat olisivat tutkimuksen
aikana olleet yhteistyössä komission kanssa. Vielä kantaja huomauttaa, että Kiinasta peräisin olevan tuonnin määrä olisi pitänyt
määrittää suhteessa kolmea kiinalaista viejää koskeviin tarkistettuihin tietoihin. Kantajan mukaan kantelun liitteenä olevat
Eurostatin tiedot, jotka liittyvät keskimääräisiin tuontihintoihin, osoittavat selvästi, että Eurostat ei ollut luotettava
lähde Kiinankaan osalta. Kantaja huomauttaa, että useat tekijät osoittavat, ettei Eurostatin tietojen käyttäminen ollut asianmukaista.
226   Lopuksi kantaja huomauttaa, että neuvosto on useissa viimeaikaisissa polkumyyntimenettelyissä vahinkoa määrittäessään kiistänyt
Eurostatin tilastojen merkityksen, koska se CN-koodi, johon kyseinen tuote kuuluu, sisälsi tuotteita, jotka eivät olleet vireillä
olevan menettelyn kohteena. Se viittaa näin muun muassa lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta ja väliaikaisen tullin
lopullisesta kantamisesta tiettyjen Intiasta ja Korean tasavallasta peräisin olevien väritelevisiovastaanottimien katodisädekuvaputkien
tuonnissa ja polkumyyntimenettelyn päättämisestä Liettuasta, Malesiasta ja Kiinan kansantasavallasta peräisin olevan tuonnin
osalta 17 päivänä lokakuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2313/2000 (EYVL L 267, s. 1) 35 perustelukappaleeseen.
Kantajan mukaan yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut tämän lähestymistavan asiassa C‑315/90, Gimelec ym. vastaan komissio,
27.11.1991 antamallaan tuomiolla (Kok. 1991, s. I‑5589, 13 ja 14 kohta).
227   Neuvosto ei kiistä sitä, että CN‑koodia 8423 8150 sovelletaan myöskin muihin kuin tutkinnan kohteina oleviin vaakoihin ja
että Eurostat ei tee eroa kyseiseen koodiin kuuluvien eri mallien välillä. Neuvosto toteaa kuitenkin, että kaikki saatu näyttö,
tutkimuksessa yhteistyössä toimineiden viejien ja tuojien esittämä näyttö mukaan lukien, osoitti, että tutkimuksen kohteena
olevat maat veivät ainoastaan elektronisia vaakoja. Neuvosto toteaa lisäksi, että yhteisön toimielimet ovat saaneet tietoja
vain alle 50 prosentista kokonaistuontia, mikä oli johtunut viejien, erityisesti kiinalaisten viejien, äärimmäisen vähäisestä
yhteistyöstä. Sen seikan nojalla, että Kiinasta peräisin olevasta tuonnista oli ollut saatavilla ainoastaan rajoitettuja tietoja,
ei voida päätellä, että neuvosto olisi ylittänyt harkintavaltansa rajat perustaessaan arviointinsa Eurostatin antamiin tietoihin.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
228   Kantaja väittää, että kun yhteisön toimielimet ovat määrittäneet tuonnin määrän Eurostatin tilastojen perusteella, vaikka
ne olivat selvillä siitä, että CN-koodiin 8423 8150 sisältyi muitakin tavaroita kuin elektroniset vaa’at, ne eivät ole perustaneet
tuonnin määrää koskevia päätelmiään kiistattomaan näyttöön. Näin ollen tutkiessaan Eurostatin tietojen käyttämistä tuonnin
määrää määritettäessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin rajoittaa tutkimuksensa tähän erityiseen seikkaan.
229   Kantaja vetoaa tässä suhteessa edellä 226 kohdassa mainittuun asiassa Gimelec ym. vastaan komissio annettuun tuomioon (13
ja 14 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin on tuossa asiassa katsonut seuraavaa:
”Komissio oli oikeassa käyttäessään perustana tutkimuksestaan ilmeneviä erityisiä tietoja, vaikka nämä tiedot eivät vastanneetkaan
yhteisön tilastoja, joihin kantajat ovat nojautuneet. Komissio on todennut kantajien sitä kiistämättä, että yhteisön tilastot
eivät voi tarjota mitään näyttöä, koska niissä sähkömoottorit luokitellaan sellaiseen tariffiryhmään, johon kuuluu myös muita
tuotteita.
Tästä seuraa, että komissio on määrittänyt riidanalaisen tuonnin määrän nojautuen sellaisiin tietoihin, jotka kohtuudella
voivat olla sen käytettävissä.”
230   Tästä oikeustapauksesta ilmenee, että yhteisön toimielimet eivät tee ilmeistä arviointivirhettä, kun ne nojautuvat sellaisiin
tietoihin, jotka kohtuudella voivat olla niiden käytettävissä. Oikeuskäytännöstä ilmenee myös, etteivät niiden osapuolten,
joita asia koskee, antamat vastaukset sido yhteisön toimielimiä silloin kun tutkimukseen liittyvän yhteistyön määrä on vähäinen
ja kun yhden tai kahden sellaisen yrityksen, jota asia koskee, antamia tietoja ei voida pitää edustavina (ks. tämän suuntaisesti
asia T‑161/94, Sinochem Heilongjiang v. neuvosto, tuomio 11.7.1996, Kok. 1996, s. II‑695, 65 kohta).
231   Yhteisön toimielimet ovat nyt esillä olevassa asiassa katsoneet, että siitä huolimatta, että CN‑koodi 8423 8150 voi sisältää
myös muita tuotteita kuin elektronisia vaakoja, kuten myymälä‑ ja tarkistusvaakoja, tässä tutkimuksessa oli sopivaa käyttää
Eurostatin tietoja määritettäessä tarkasteltavina olleista maista peräisin olevan tuonnin määrää, sillä tutkimuksen aikana
komissiolle ei ollut toimitettu tietoja siitä, että tarkasteltavina olleista maista olisi tuotu yhteisöön muita kuin elektronisia
vaakoja.
232   Neuvosto on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kirjalliseen kysymykseen vastatessaan täsmentänyt, etteivät
yhteisön toimielimet olleet käyttäneet Eurostatin tietoja sellaisinaan. Komissio oli nimittäin todennut, että Eurostatin esittämä,
Kiinasta vuosina 1995 ja 1998 sekä koko tutkimusajanjakson aikana peräisin olleen tuonnin määrä oli aivan liian suuri ja että
Eurostatin esittämät hinnat olivat aivan liian alhaisia. Esimerkiksi vuodelta 1995 Eurostat oli ilmoittanut keskihinnaksi
7 euroa yksikköä kohden. Näin ollen oli selvää, etteivät nämä hinnat voineet vastata kokonaisia elektronisia vaakoja, vaan
ne koskivat osien tuontia. Tästä syystä komissio oikaisi Eurostatin tietoja. Neuvoston mukaan tuonnin määrä saatettiin näillä
komission oikaisuilla todennäköisemmille yksikkötasoille, jotka näyttivät kohtuullisilta kun otettiin huomioon tutkimuksessa
yhteistyössä toimineiden kiinalaisten viejien mainitsemat luvut, se, missä määrin Kiinan markkinat olivat osallistuneet yhteistyöhön
ja kantelun tehneen yhteisön tuotannonalan arviot. Komissio käytti tutkimuksessa tietoja, jotka kantajalle oli ilmoitettu
21.9.2000 päivätyllä tiedonannolla. Neuvoston mukaan kantaja oli ollut selvillä Eurostatin bruttotietojen oikaisemisesta,
mutta ei ollut sitä riitauttanut. Se oli vain väittänyt, ettei komissio ollut näyttänyt toteen, että Eurostatin tietoihin
ei sisältynyt muita tuotteita kuin elektronisia vaakoja.
233   Neuvosto on vastauksessaan myös ilmoittanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle Eurostatin tiedot, joiden nojalla oikaisu
oli tehty. On todettava, että nämä luvut eroavat niistä Eurostatin tiedoista, jotka yhteisön teollisuudenala oli liittänyt
kanteluunsa. Tämän ristiriitaisuuden selvittämiseksi neuvosto on istunnossa selittänyt, että koska Eurostatin lukuja tarkistetaan
jatkuvasti, Eurostatin bruttotiedot, joita käytettiin silloin kun komissio oli tutkimuksensa loppuvaiheessa, eivät ole samoja
kuin kantelun jättämisajankohtana käytettävissä olleet tiedot.
234   Neuvoston ilmoittamista Eurostatin tiedoista ilmenee, että Kiinasta peräisin olevan tuonnin määrä oli tutkimusajanjaksolta
47 658 yksikköä. Komission oikaisun jälkeen käyttämä luku oli 16 827 yksikköä. Näin ollen sen sijaan, että komissio olisi
käyttänyt lukuna 63 894 yksikköä, joka Eurostatin mukaan edusti tutkimuksen kohteena olleiden kolmen maan vientiä, se käytti
myös pienempää lukua, 33 063 yksikköä. Samalla tavoin vuoden 1995 osalta Eurostatin tiedoissa arvioitiin, että Kiinasta peräisin
oleva tuonti olisi 21 289 yksikköä, kun taas komissio käytti lukuna 3 456 yksikköä, ja kun Eurostat päätyi yhteensä 32 686
yksikköön tutkimuksen kohteena olleista kolmesta maasta peräisin olevan tuonnin osalta, komissio arvioi viimeksi mainittujen
määräksi 14 853 yksikköä.
235   Riidanalaisen asetuksen 63, 70 ja 71 perustelukappaleesta ilmenee, että Eurostatista peräisin olevia tietoja käytettiin arvioitaessa
yhteisön kulutusta, tuonnin määrää ja tämän jälkeen markkinaosuuksia. Neuvoston esittämien selitysten mukaan kyse on siis
oikaistuista tiedoista, joiden mukaan tuonnin kokonaismäärä oli 33 063 yksikköä tutkimusajanjakson aikana.
236   Riidanalaisen asetuksen 105 perustelukappaleesta ilmenee kuitenkin, että tutkimusajanjakson aikana yhteistyössä toimineet
vientiä harjoittavat tuottajat veivät yhteisöön lähes 15 000 yksikköä, josta 97 prosenttia kuului alempaan tuotesegmenttiin.
237   Näin ollen on syytä todeta, että tutkimuksessa yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien ja Eurostatin oikaistujen
tietojen välillä on huomattava ero. Neuvosto vetoaa tältä osin siihen, että viejien ja erityisesti kiinalaisten viejien yhteistyö
oli ollut vähäistä. Istunnossa se on täsmentänyt, että Kiinan vaa’antuottajien yhteenliittymän selvityksen, jota neuvosto
ei ole ehdottanut liitettäväksi asiakirjoihin, mukaan viisitoista yhtiötä jakoi markkinat. Näistä viidestätoista yhtiöstä
ainoastaan kolme toimi tutkimuksen kuluessa yhteistyössä. Neuvoston mukaan suurin osa näistä yhtiöistä ei siis ollut tutkimuksen
aikana toiminut yhteistyössä ja Eurostatin niiden tietojen valossa, jotka osoittivat erot tosiasiallisesti todetun ja kirjattujen
tietojen välillä, yhteisön toimielimillä oli hyvä syy ajatella, että suuri osa näistä yhtiöistä harjoitti vientiä ja etteivät
ne toimineet yhteistyössä.
238   Tässä suhteessa on syytä muistuttaa, että perusasetuksen 18 artiklassa säädetään, että jollei yhteistyötä ole, päätelmät voidaan
tehdä sellaisten ”käytettävissä olevien tietojen perusteella”, jotka on ollut tarkistettava, jos mahdollista, muista käytettävissä
olevista riippumattomista lähteistä, kuten tuontia koskevista virallisista tilastoista.
239   Myöskin on syytä muistuttaa, että nyt esillä olevassa asiassa, kuten riidanalaisen asetuksen viidennestä perustelukappaleesta
ilmenee, yhtä taiwanilaista vientiä harjoittavaa tuottajaa lukuun ottamatta kaikki vientiä harjoittavat tuottajat, jotka yhteisön
teollisuudenalan tuottajat olivat maininneet kantelussaan, näiden joukossa kolme kiinalaista yhtiöitä, ovat tosiasiallisesti
toimineet tutkimuksen aikana yhteistyössä. Se seikka, että yhteisön teollisuudenala oli maininnut vain nämä kolme kiinalaista
yhtiötä kantelussaan, ei merkitse sitä, ettei markkinoilla olisi ollut muita kiinalaisia vientiä harjoittavia tuottajia. Yhteisön
toimielimiä ei näin ollen voida moittia siitä, että ne katsoivat, että tietyt vientiä harjoittavat tuottajat eivät olleet
toimineet yhteistyössä. Tältä osin on todettava, että kantaja on istunnossa todennut, että Kiinan vaa’antuottajien yhteenliittymän
selvitys oli liitetty komission kyselylomakkeeseen annettuihin vastauksiin. Asiakirjoissa ei kuitenkaan ole tällaista selvitystä.
Vastatessaan kyselylomakkeen siihen kysymykseen, joka koskee markkinatalouden ehdoin toimivan yrityksen aseman myöntämistä,
kantaja on maininnut elektronisten vaakojen kuusi pääasiallista tuottajaa, näiden joukossa kolme yhteistyössä ollutta yhtiötä.
240   Siitä kantajan lausumasta, jonka mukaan kyseistä CN‑koodia sovelletaan myös muihin tuotteisiin kuin elektronisiin vaakoihin,
on todettava, että komissio on perustellusti oikaissut Eurostatin tietoja, sillä se katsoi, että tällä koodilla oli tuotu
muita tuotteita (toisin sanoen tässä tapauksessa varaosia), ja se on lopulta pitänyt oikeana lukuna 33 063 yksikköä. Tämän
jälkeen yhteisön toimielimet eivät ole saaneet sellaisia erityisiä tietoja, joiden mukaan tähän lukuun olisi sisältynyt muidenkin
tuotteiden kuin elektronisten vaakojen tuonti. Kantaja ei myöskään ole esittänyt tästä minkäänlaista näyttöä. Tällaisessa
tilanteessa komissiolla oli oikeus katsoa, että, vaikka kyseistä koodia sovellettiin muihin tuotteisiin, luku 33 063 yksikköä
edusti vain elektronisten vaakojen tuontia. Tältä osin on syytä muistuttaa siitä laajasta harkintavallasta, joka yhteisön
toimielimillä on, ja siitä, että kantajan tehtäviin kuuluu edellä 119 kohdassa mainituin tavoin esittää sellaista näyttöä,
jonka nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi todeta neuvoston tehneen ilmeisen arviointivirheen. Kantaja ei kuitenkaan
ole esittänyt tällaista näyttöä.
241   Nyt esillä olevan asian olosuhteissa on syytä katsoa, että yhteisön toimielimet eivät ole tehneet ilmeistä arviointivirhettä
käyttäessään Eurostatin oikaistuja tietoja tutkiessaan kulutusta yhteisössä ja määrittäessään tarkasteltavina olleista maista
peräisin olevan tuonnin kokonaismäärää sekä yhteisön ja tuojien markkinaosuutta.
242   Näin ollen toisen kanneperusteen viidettä osaa ei voida hyväksyä. Tästä syystä toinen kanneperuste hylätään kokonaisuudessaan.
C
Kolmas kanneperuste, jonka mukaan perusasetuksen 3 artiklan 6 kohtaa on rikottu
1.
Johdanto
243   Kantaja väittää, että neuvosto on rikkonut perusasetuksen 3 artiklan 6 kohtaa tekemällä ilmeisen arviointivirheen syy-yhteyttä
määrittäessään.
244   Syy-yhteyttä käsitellään riidanalaisen asetuksen 98–116 perustelukappaleessa. Riidanalaisen asetuksen 115 ja 116 perustelukappaleessa
todetaan seuraavaa:
”Todettu hinnan alittavuus ja asianomaisista maista polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin markkinaosuuden huomattava kasvu osuvat
ajallisesti yksiin yhteisön tuotannonalan markkinaosuuden menetysten ja sen myyntihintojen alenemisen kanssa, mistä syystä
on pääteltävä, että asianomaisista maista polkumyynnillä tapahtunut tuonti oli syynä yhteisön tuotannonalalle aiheutuneeseen
merkittävään vahinkoon.
Tämän perusteella pääteltiin, että asianomaisista maista polkumyynnillä tapahtunut tuonti on aiheuttanut merkittävää vahinkoa
yhteisön tuotannonalalle. Vaikka muutkin tekijät ovat voineet vaikuttaa tilanteeseen, ne eivät ole luonteeltaan sellaisia,
että ne poistaisivat polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon välisen syy-yhteyden.”
245   Kantaja esittää kolmannen kanneperusteensa tueksi useita perusteluita. Nämä perustelut ovat suurimmaksi osaksi samoja kuin
toisen kanneperusteen yhteydessä tutkitut vahingon määrittämistä koskevat perustelut. Näin ollen tarvittaessa viitataan edellä
oleviin kohtiin. Kantajan lausumat voidaan jakaa neljään osaan.
2.
Ensimmäinen osa: kannattavuus
a)     Asianosaisten lausumat
246   Kantaja katsoo sen, että yhteisön teollisuudenalan kannattavuus oli selvästi parantunut vuoden 1995 ja tutkimusajanjakson
välisenä aikana, todistavan, ettei polkumyynnillä tapahtuneella tuotteiden tuonnilla ole ollut vaikutusta. Neuvoston riidanalaisen
asetuksen 102 perustelukappaleessa esittämä toteamus kielteisistä vaikutuksista ”yhteisön tuotannonalan kannattavuuteen” oli
ristiriidassa riidanalaisen asetuksen 84 perustelukappaleessa olevan tiedon kanssa, jonka mukaan ”saatu myyntitulos parani
kokonaisuutena katsoen vuoden 1995 alhaisen kannattavuuden tasolta noin 10 prosenttiin tutkimusajanjaksona”.
247   Neuvosto kiistää kantajan väitteet.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
248   Riittää kun todetaan, että kantaja jättää ottamatta huomioon euron käyttöönotosta aiheutuvan vaikutuksen. Tältä osin viitataan
edellä oleviin 199–202 kohtaan, joissa on osoitettu, että tämä väite, joka liittyy pikemminkin vahinkoon kuin syy-yhteyteen,
on perusteeton.
3.
Toinen osa: myyntihintojen kehitys
a)     Asianosaisten lausumat
249   Kantaja väittää, ettei ylempään ja keskitason segmenttiin kuuluvien elektronisten vaakamallien hintojen lasku ole voinut johtua
tarkasteltavina olleista maista peräisin olevasta tuonnista. Neuvosto itsekin on katsonut, että keskitason ja ylempään segmenttiin
kuuluvien vaakojen tuonti yhteisöön oli määrältään vähäistä. Neuvosto oli unohtanut tutkia ja selittää sen, että keskitason
segmentin hinnat olivat laskeneet jopa enemmän kuin alemmassa segmentissä, ja että ylemmässä segmentissä hinnat olivat myös
laskeneet lähes samassa suhteessa.
250   Kantajan mukaan hintojen lasku johtui todellisuudessa siitä klassisesta ilmiöstä, jonka mukaan elektronisten tuotteiden hinnalla
on luonnollinen taipumus laskea teknologian edistyessä. Yhteisön toimielimet olivat jättäneet tutkimatta keskitason ja ylemmän
segmentin tuotantokustannusten kehittymisen arvioimalla tuonnin vaikutusta näihin segmentteihin kuuluvien elektronisten vaakojen
hintakehitykseen. Lisäksi kantaja väittää, että ylempään ja keskitason segmenttiin kuuluvien elektronisten vaakojen hintojen
lasku ei ole aiheuttanut näiden segmenttien kannattavuuden heikentymistä. Se huomauttaa, että kannattavuus on sitä vastoin
parantunut.
251   Kantaja toteaa, että yhteisön toimielimet eivät ole asianmukaisella tavalla ottaneet huomioon sitä seikkaa, että suurkäyttäjien
esiintulo on ostovoiman painopistettä siirtämällä vaikuttanut hintojen laskuun. Kantaja katsoo, että arviointivirhe on tehty
siinä, että yhteisön toimielimet ovat ottaneet huomioon sellaisten yhtiöiden rakenteissa tapahtuneet muutokset ja/tai fuusiot,
jotka eivät kuulu yhteisön teollisuudenalaan. Näin menetellessään yhteisön toimielimet eivät ole osoittaneet, että supermarketketjujen
ostovoiman kasvu ei ole aiheuttanut riidanalaisen asetuksen 113 ja 114 perustelukappaleessa mainittua huomattavaa vahinkoa.
252   Kantaja väittää lisäksi, että sen toteennäyttämiseksi, että kussakin kolmessa ryhmässä tapahtunut väitetty hintojen lasku
aiheuttaa tosiasiallisesti huomattavan vahingon samankaltaiselle tuotteelle, on tarpeen myös osoittaa, että nämä hinnan laskut
vaikuttavat kannattavuuteen kaikissa näissä kolmessa ryhmässä. Kantaja huomauttaa, että yhteisön teollisuudenala on kirjannut
huomattavia voittoja ja että, hintojen laskiessa mutta voittojen pysyessä riittävällä tasolla, tuonnin aiheuttamaa huomattavaa
vahinkoa ei ole olemassa. Kantajan mukaan yhteisön tuottajien saama oligopolistinen voitto on voinut vähentyä tuontikilpailun
olemassaolon vuoksi.
253   Neuvosto kiistää kantajan väitteet.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
254   Siitä väitteestä, jonka mukaan yhteisön toimielimet eivät ole ottaneet huomioon tuottavuuden kasvun vaikutusta myyntihintoihin,
on riittävää todeta, että tämä kysymys on jo käsitelty edellä 198 kohdassa, jossa on todettu, ettei tällä väitteellä ole tämän
asian kannalta merkitystä. Väite, jonka mukaan ylempään ja keskitason segmenttiin kuuluvien elektronisten vaakamallien hintojen
lasku on johtunut tuotantokustannusten merkittävästä alentumisesta, on sekin käsitelty edellä 198 kohdassa. Aiheuttamisvaikutuksesta,
jota kuvataan riidanalaisen asetuksen 88 perustelukappaleessa, jonka mukaan ”polkumyynnillä tapahtuva tuonti on vaikuttanut
hintoja alentavasti myös keskitason segmentissä ja ylemmässä segmentissä, koska kunkin tuotesegmentin hinnoilla on väistämättä
vaikutuksia muiden segmenttien hintoihin”, on syytä todeta, ettei kantaja ole esittänyt sellaisia seikkoja, joiden nojalla
neuvoston tutkimusta voitaisiin pitää vääränä. Kuten riidanalaisen asetuksen 114 perustelukappaleesta lisäksi ilmenee, yhteisön
toimielimet ovat tutkineet tuottavuuden kasvun vaikutuksen hintoihin muita tekijöitä tutkiessaan. Kantaja ei ole näyttänyt
toteen, miten yhteisön toimielimet olisivat tehneet ilmeisen arviointivirheen kun ne ovat todenneet, että tuottavuuden parantaminen
ei ollut poistanut kyseistä syy-yhteyttä.
255   Suurkäyttäjien esiintuloa koskevasta väitteestä on todettava, että, kuten kantaja itsekin on myöntänyt, neuvosto on tutkinut
tämän tekijän. Riidanalaisen asetuksen 113 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Suurkäyttäjien (eli suurten supermarketketjujen) markkinaosuus on kasvanut merkittävästi kaikkialla yhteisössä samalla, kun
pienten käyttäjien määrä on vähentynyt. Tämä rakennemuutos on lisännyt tuotetta käyttävän tuotannonalan ostovoimaa kokonaisuutena
katsoen ja on todennäköisesti painanut keskimääräisiä hintoja jossain määrin alaspäin.”
256   Neuvosto toteaa riidanalaisen asetuksen 114 perustelukappaleessa seuraavaa:
”Kuten johdanto-osan 59 [perustelu]kappaleessa todettiin, myös yhteisön tuotannonalan rakenne on muuttunut merkittävästi tarkastelujakson
aikana. Yritysten määrän vähentyminen ja – – 90 [perustelu]kappaleessa mainittu tuottavuuden parantaminen ovat olleet keinoja
sopeutua näihin muutoksiin. Todettiin, että yhteisön vähittäiskaupparakenteen muutoksista johtuva sisäinen kilpailu yhteisön
markkinoilla ei poista sitä syy-yhteyttä, joka vallitsee polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin ja yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen
vahingon välillä.”
257   Neuvosto on näin nyt esillä olevassa asiassa tutkinut suurkäyttäjien esiintulon. Väittäessään, että arviointivirhe on tehty
siinä, että yhteisön toimielimet ovat ottaneet huomion sellaisten yhtiöiden rakenteissa tapahtuneet muutokset ja/tai fuusiot,
jotka eivät kuulu yhteisön teollisuudenalaan, kantaja tulkitsee virheellisesti käsitettä ”yhteisön tuotannonala”. Sen mukaan
tämä käsite kattaa vain tutkimukseen osallistuneet yhteisön tuottajat. Kuitenkin perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaan
”yhteisön tuotannonalalla” tarkoitetaan samankaltaisten tuotteiden tuottajia yhteisössä kokonaisuutena tai niitä tuottajia,
joiden yhteinen tuotanto muodostaa pääosan kyseisten tuotteiden koko yhteisön tuotannosta.
258   Kantajan sen väitteen osalta, jonka mukaan yhteisön toimielinten on näytettävä toteen hintojen laskun vaikutus kannattavuuteen
jokaisessa kolmessa ryhmässä, viitataan edellä oleviin 127–131 kohtaan. On riittävää todeta, että, kuten neuvosto väittää,
yhteisön toimielimillä ei ollut minkäänlaista velvollisuutta tutkia vahinko ja syy-yhteys erikseen jokaisen tuotesegmentin
osalta. Kuten riidanalaisen asetuksen 84 perustelukappaleesta ilmenee, alemman segmentin malleille, jotka edustivat 97:ää
prosenttia kokonaistuonnista, on aiheutunut erityisen vakavia seurauksia siitä syystä, että yhteisön tuotannonalalle on alemmassa
segmentissä aiheutunut olennaisia tappioita tutkimusajanjakson aikana.
259   Näin ollen ei ole näytetty toteen, että yhteisön toimielimet olisivat tehneet ilmeisen arviointivirheen.
4.
Kolmas osa: alihinnan laskenta
a)     Asianosaisten lausumat
260   Kantaja väittää, että yhteisön toimielimet ovat laskeneet alihinnan vain alempaan segmenttiin kuuluvien elektronisten vaakamallien
osalta ja että tästä syystä ne yhteisön toimielinten esittämät toteamukset, jotka liittyvät syy-yhteyteen, eivät sovellu yhteen
samankaltaisen tuotteen määrittämisen kanssa.
261   Neuvosto kiistää kantajan väitteen.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
262   Riidanalaisen asetuksen 73 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Yhteistyössä toimineet vientiä harjoittavat tuottajat myivät yhteisöön pääasiassa alempaan tuotesegmenttiin kuuluvia malleja
(niiden osuus oli yli 97 prosenttia kokonaismäärästä). Tehdyissä laskelmissa ei siksi ole otettu huomioon keskitason segmenttiin
ja ylempään segmenttiin kuuluvien mallien pienehköjä myyntimääriä, koska niitä ei pidetty edustavina.”
263   Komissio on todennut 21.9.2000 päivätyssä tiedonannossa, että ”alihinnoittelumarginaalit ja ne marginaalit, jotka on laskettu
suhteessa kohtuullisella voitolla lisättyihin tuotantokustannuksiin, on lojaalin vertailun takaamiseksi laskettu käyttämällä
yhteisön tuotannonalan tuottamia ja myymiä samankaltaisen tuotevalikoiman alimpaan ryhmään kuuluvia malleja”. Koska alempaan
tuotesegmenttiin kuuluvien mallien osuus oli 97 prosenttia tarkasteltavina olleista maista peräisin olevan tuonnin kokonaismäärästä,
on katsottava, että yhteisön toimielimet saattoivat laskea alihinnan vain alemman segmentin osalta ilmeistä arviointivirhettä
tekemättä. Lisäksi on syytä todeta, että kaikki kantajalta peräisin oleva tuonti kuului alempaan segmenttiin ja että tästä
syystä muiden segmenttien alihintaa ei olisi voitu laskea kantajan osalta.
264   Näin ollen tämä väite on perusteeton.
5.
Neljäs osa: markkinaosuus
a)     Asianosaisten lausumat
265   Kantaja asettaa kyseenalaisiksi markkinaosuuden kehittymiseen liittyvät tiedot. Sen mukaan markkinaosuuden ja tuonnin määrän
kehittymistä olisi pitänyt tarkastella absoluuttisin termein. Se väittää, ettei tarkasteltavina olleista maista peräisin olevan
tuonnin määrän kasvu vaikuttanut yhteisön teollisuudenalan myynnin määrään ja että tämän saman tuonnin määrä oli laskenut
vuodesta 1997 lähtien. Kantaja vetoaa siihen, että yhteisön teollisuudenalan myynnin määrällinen kehitys oli hyvin suotuisaa.
Lisäksi muut yhteisössä toimivat toimijat näyttivät olevan yhteisön markkinoiden tärkeimpiä toimijoita. Kantaja huomauttaa
lisäksi, että yhteisön toimielimet eivät ole huomioineet sitä, että tuodut tuotteet on kulutettu progressiivisesti ja että
näin kulutusta koskevat tiedot eivät pidä paikkaansa. Kantaja huomauttaa yhteisön toimielinten esittämiin tietoihin tukeutumalla
osoittaneensa, että tarkasteltavina olleista maista peräisin olevien elektronisten vaakojen tuonti oli lisääntynyt vähemmän
kuin kulutus ja että niiden markkinaosuus alkoi pienentyä vuoden 1996 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana. Kantajan mukaan
yhteisön teollisuudenalalta peräisin olevien tuotteiden myynnin määrä on sitä vastoin kasvanut ja tämän teollisuudenalan markkinaosuus
on pysynyt muuttumattomana.
266   Neuvoston mukaan markkinaosuus on jo määritelmänkin mukaan suhteellinen käsite, joka perustuu myynnin ja kulutuksen vertailuun.
Neuvoston mukaan yhteisön teollisuudenalan myynnin kasvu johtui absoluuttisin luvuin ilmaistuna euron käyttöönoton vaikutuksesta.
Kantajan väitteestä, jonka mukaan tarkasteltavina olleista maista peräisin olevan tuonnin merkittävin lisääntyminen oli tapahtunut
vuosien 1995 ja 1996 aikana, neuvosto toteaa, että tämä oli aiheutunut varastointivaikutuksesta ja että vuonna 1996 tapahtunutta
tuontia ei heti sen saavuttua yhteisöön ollut välittömästi kulutettu. Se huomauttaa, että varastoista huolimatta tuonti ei
vähentynyt ja että tämä todistaa sen, että polkumyynnillä tapahtuva tuonti pystyy tunkeutumaan yhteisön markkinoille.
267   Neuvosto kiistää lisäksi väitteen, jonka mukaan vahinko olisi itse asiassa ollut muiden sellaisten yhteisön tuottajien aiheuttama,
jotka eivät olleet tukeneet kantelua. Se huomauttaa, että kaksi muista tärkeimmistä tuottajista tuki alussa kantelua eikä
eräs kiinalaisen tuottajan suuri tytäryhtiö, Mettler Toledo, voinut myötävaikuttaa vahingon syntymiseen siitä syystä, että
sillä oli kohtuulliset hinnat.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
268   Neuvosto esittää riidanalaisen asetuksen 81 perustelukappaleessa seuraavat seikat:
”Yhteisön tuotannonalan osuus yhteisön markkinoista pieneni 26,1 prosentista vuonna 1995 24,9 prosenttiin tutkimusajanjakson
aikana eli 4,6 prosenttia, kun huomioon otetaan kaikki vaakamallit. Yhteisön tuotannonalan osuus alempaan segmenttiin kuuluvien
vaakojen markkinoista pieneni puolestaan 21,8 prosentista vuonna 1995 17,1 prosenttiin tutkimusajanjakson aikana eli 22 prosenttia.”
269   Riidanalaisen asetuksen 100 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Yhteisön markkinoiden kulutus kasvoi tarkastelujakson aikana 35 prosenttia. Yhteisön tuotannonalan myynti kasvoi kuitenkin
vain 29 prosenttia, kun taas tuonti tarkasteltavina olevista maista kasvoi 123 prosenttia.”
270   Riidanalaisen asetuksen 101 perustelukappaleessa todetaan lopuksi seuraavaa:
”Kuten johdanto-osan 81 [perustelu]kappaleessa selostettiin, yhteisön tuotannonalan markkinaosuus pieneni 4,6 prosenttia tarkastelujaksolla.
Tarkasteltavina olevista maista tulevan tuonnin markkinaosuus sen sijaan kasvoi samana ajanjaksona 9,2 prosentista 15,1 prosenttiin.”
271   Kantajan kannekirjelmässä on kolme taulukkoa, jotka perustuvat 21.9.2000 päivätyssä tiedonannossa ja riidanalaisessa asetuksessa
oleviin tietoihin ja jotka liittyvät yhteisön teollisuudenalan myynnin määrään absoluuttisin luvuin ilmaistuna sekä yhteisön
teollisuudenalan ja tarkastelun kohteina olevien maiden markkinaosuuksiin. Jäljempänä on syytä esittää uusi taulukko, joka
sisältää näiden kolmen taulukon tiedot ja josta lisäksi ilmenee kunkin lajin tietojen suhteellinen kehitys. Tämä taulukko
on laadittava ottaen huomioon se, että CAS Corp:sta peräisin olevaa tuontia, joka ei ollut tapahtunut polkumyynnillä, ei olisi
pitänyt ottaa huomioon.








TA
Kehittyminen prosentteina
Yhteisön teollisuudenalan markkinaosuus
26,1 %
25,1 %
26,0 %
23,6 %
24,9 %
- 4,6
Kulutus yhteisössä
161 682
172 314
177 391
201 123
218 655
Yhteisön teollisuudenalan myynnin määrä
42 199
43 251
46 122
47 465
54 445
Muiden toimijoiden myynnin määrä yhteisössä
93 301
87 749
93 897
105 554
120 491
Kokonaistuonti
26 182
41 314
37 372
48 104
43 719
Kiinasta, Etelä-Koreasta ja Taiwanista peräisin oleva kokonaistuonti*
14 853
11 273
32 834
28 753
26 422
20 850
34 464
29 838
33 063
29 248
Kiinan, Etelä-Korean ja Taiwanin markkinaosuus*
9,2 %
7,0 %
19,1 %
16,7 %
14,9 %
11,8 %
17,1 %
14,8 %
15,1 %
13,4 %
Muu tuonti
11 329
8 480
10 950
13 640
10 656
- 6
* Toinen rivi osoittaa tilanteen ilman CAS Corp:sta peräisin olevaa tuontia.

272   Kantaja yrittää näillä tiedoilla osoittaa, että yhteisön teollisuudenalan myynnin määrä oli vakaasti ja merkittävästi kasvanut
koko tarkasteluajanjakson ajan, ja vaikka yhteisön teollisuudenala olisikin menettänyt osan markkinoistaan suhteellisin luvuin
ilmaistuna, tämä menetys ei ollut voinut aiheutua tarkasteltavina olevista maista peräisin olevasta tuonnista, sillä nämäkin
maat olivat menettäneet markkinaosuuksiaan.
273   On todettava, ettei kantajan väitteisiin voida yhtyä. Myynnin määrää suhteessa yhteisön kulutukseen ei näet voida ilmaista
absoluuttisesti, koska markkinaosuus on suhteellinen, prosenttilukuna ilmaistava käsite. Edellä olevista tiedoista ilmenee,
että yhteisön teollisuudenalan markkinaosuus oli vuonna 1995 26,1 prosenttia ja tutkimusajanjaksona 24,9 prosenttia, mikä
edustaa 4,6 prosentin suhteellista laskua. Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin markkinaosuus oli vuonna 1995 7 prosenttia ja
tutkimusajanjaksona 13,4 prosenttia, mikä edustaa 91 prosentin suhteellista lisäystä.
274   On todettava, että 13,4 prosentin suuruista markkinaosuutta voidaan pitää riittävän suurena osoittamaan, että tarkasteltavina
olevista maista peräisin olevalla tuonnilla on voinut olla vahingollinen vaikutus yhteisön teollisuudenalaan (ks. vastaavasti
asia T‑51/96, Miwon v. neuvosto, tuomio 30.3.2000, Kok. 2000, s. II‑1841, 106 kohta). Lisäksi vaikka yhteisön teollisuudenalan
myynnin määrä olikin tarkasteluajanjakson aikana noussut 29 prosentilla, tämä lisäys ei suhteellisesti vastaa kulutuksen kasvua,
joka oli 35 prosenttia samana ajanjaksona. Näistä luvuista ilmenee selvästi, että yhteisön teollisuudenalan markkinaosuus
taantui, kuten neuvosto väittää. Tarkasteltavina olevista maista peräisin olevien elektronisten vaakojen tuonti kasvoi noin
159 prosentilla tarkasteluajanjaksona. Kantaja väittää virheellisesti, että muut toimijat näyttävät yhteisön markkinoiden
tärkeimmiltä toimijoilta. Niiden myynnin määrä kasvoi vain 29 prosentilla saman ajanjakson aikana.
275   Kantajan väitteestä, jossa se katsoo, että jos vuotta 1996 ja tutkimusajanjaksoa verrattaisiin, lopputulos olisi erilainen
muun muassa siten, että polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin markkinaosuus olisi 4 prosenttia pienempi, on todettava, että vaikka
katsottaisiinkin, että tarkasteltavina olevista maista peräisin olevan tuonnin markkinaosuus olisi vähentynyt, voidaan todeta,
että otettaessa ajanjakson alkamiskohdaksi vuosi 1996, tämän tuonnin markkinaosuus, eli 13,4 prosenttia tutkimusajanjaksona,
pysyi merkittävänä (ks. vastaavasti edellä 274 kohdassa mainittu asia Miwon v. neuvosto, tuomion 106 kohta).
276   Lisäksi on syytä todeta, että tulokset vaihtelevat aina sen mukaan, mitkä ajanjaksot on valittu tietojen tutkimista varten.
Tutkinnan ajallinen kohde on nyt esillä olevassa asiassa valittu siten, että se kattoi vuoden 1995 ja tutkimuksen päättymisen
(vuosi 1999) välisen ajanjakson. Kuten neuvosto toteaa, parhaita ja luotettavimpia tietoja kulutukseen ja laajemminkin markkinaosuuksiin
liittyvän muuttujan määrittämiseksi ovat koko tutkittua ajanjaksoa koskevat kokonaistiedot. Näin on yhdyttävä neuvoston siihen
käsitykseen, jonka mukaan nämä tiedot vahvistavat, että yhteisön teollisuudenalan markkinaosuuksien menettämisen ja polkumyynnillä
tapahtuneen tuonnin markkinaosuuksien kasvun välillä oli selvä ja merkittävä keskinäinen yhteys syy-yhteyden kannalta tarkasteltuna.
277   Tältä osin on myöskin syytä muistuttaa, että yhteisön toimielimillä on laaja harkintavalta, kun ne polkumyyntimenettelyssä
päättävät, mikä ajanjakso otetaan huomioon vahinkoa määritettäessä (asia C‑69/89, Nakajima v. neuvosto, tuomio 7.5.1991, Kok.
1991, s. I‑2069, Kok. Ep. XI, s. I‑161, 86 kohta). Kantaja ei nyt esillä olevassa asiassa ole riitauttanut itse tarkasteluajanjakson
valintaa eikä osoittanut, että yhteisön toimielimet olisivat ylittäneet harkintavaltansa rajat ottamalla huomioon vuoden 1995
ja tutkimusajanjakson lopun välisen ajanjakson vahinkoa arvioidessaan.
278   Näin ollen kolmannen kanneperusteen neljättä osaa ei voida hyväksyä.
279   Kaikesta edellä esitetystä seuraa, ettei kantaja ole kyennyt näyttämään toteen, että yhteisön toimielimet olisivat tehneet
ilmeisen arviointivirheen syy-yhteyttä tutkiessaan. Näin ollen ne eivät ole rikkoneet perusasetuksen 3 artiklan 6 kohtaa.
280   Tästä syystä kolmas kanneperuste on hylättävä.
D
Neljäs kanneperuste, jonka mukaan perusasetuksessa säädettyjä menettelysääntöjä on rikottu
281   Neljäs kanneperuste sisältää pääasiallisesti kolme osaa, joissa vedotaan menettelyyn liittyviin säännönvastaisuuksiin.
1.
Ensimmäinen osa: perusasetuksen 20 artiklan 4 kohdan rikkominen
a)     Asianosaisten lausumat
282   Kantaja väittää, että yhteisön toimielimet ovat rikkoneet perusasetuksen 20 artiklan 4 kohtaa, koska komissio ei ole ilmoittanut
kantajalle tiettyjä tosiseikkoja ja asianhaaroja, joiden nojalla se aikoi ehdottaa neuvostolle lopullisten tullien käyttöönottoa.
283   Huolimatta kantajan esittämästä lisätietopyynnöstä komissio oli jättänyt vastaamatta kysymyksiin numerot 2, 3, 4, 6, 10, 11
ja 12, jotka kantaja oli sille esittänyt 29.9.2000 päivätyssä faksissaan, eikä näin ollut mahdollistanut sitä, että kantaja
olisi voinut tehokkaasti puolustaa etujaan. Kantaja väittää tutkimuksessa esitettyjä toteamuksia koskeviin kysymyksiin annetuista
komission vastauksista ilmenevän, että yhteisön toimielimet ovat tahallaan kieltäytyneet antamasta sille tietoja ja estäneet
kantajaa käyttämästä puolustautumisoikeuksiaan.
284   Neuvosto väittää, että komissiolla on velvollisuus ilmoittaa ne olennaiset tosiseikat ja asianhaarat, joiden perusteella se
aikoo ehdottaa neuvostolle lopullisten polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönottamista, koska näistä tiedoista on hyötyä osapuolille
näiden puolustaessa etujaan. Osapuolen, joka pitää näitä tietoja riittämättöminä, on, jatkaa neuvosto, kehotettava komissiota
selventämään niitä. Se huomauttaa, että jos komissio vastaa lisätietopyyntöön ja jos tämä osapuoli pitää vastausta riittämättömänä,
sen on tuotava tämä seikka selvästi esille. Lisäksi neuvosto huomauttaa, että vaikka komissio ei olisikaan toimittanut joitakin
sellaisen osapuolen, jota asia koskee, pyytämiä tietoja, tämä ei sinänsä aiheuta lopulta toteutettujen toimenpiteiden kumoamista,
sillä osapuolen, jota asia koskee, on toteennäytettävä, että tämä vaikuttaa tosiasiallisesti sen kykyyn puolustaa tehokkaasti
etujaan.
285   Neuvoston mukaan kantajan väitteet ovat perusteettomia, sillä se ei ole selittänyt, miksi se ei ollut kyennyt tehokkaasti
puolustamaan etujaan, joten näitä väitteitä ei voida ottaa tutkittaviksi. Toissijaisesti neuvosto väittää, että komissio on
vastannut näihin kysymyksiin asianmukaisesti ja niiden edellyttämin tavoin. Neuvosto väittää vielä, että kantajan vastauksessaan
esittämät selitykset eivät liity asiaan eikä suurinta osaa niistä voida tutkia, sillä ne sisältävät uusia tosiseikkoihin liittyviä
väitteitä, jotka olisi pitänyt esittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle kannekirjelmässä.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
286   Neljännen kanneperusteen ensimmäisen osan tutkimatta jättämistä koskevasta väitteestä on riittävää todeta, että kantajan väitteet
täyttävät työjärjestyksen 44 artiklan 2 kohdassa asetetut edellytykset, joten ne voidaan ottaa tutkittaviksi.
287   Komissiolle perusasetuksen 20 artiklan 4 kohdassa asetetulla velvollisuudella ilmoittaa yrityksille, joita polkumyyntimenettely
koskee, ne tosiseikat ja oleelliset asianhaarat, joiden perusteella se aikoo ehdottaa polkumyyntitullien käyttöönottamista,
pyritään takaamaan tällaisen menettelyn kohteina olevien yritysten puolustautumisoikeudet (asia T‑88/98, Kundan ja Tata v.
neuvosto, tuomio 21.11.2002, Kok. 2002, s. II‑4897, 131 kohta). Nyt esillä olevaa, tämän säännöksen rikkomiseen perustuvaa
kanneperustetta on siis tulkittava siten, että siinä väitetään pääasiallisesti, että kantajan puolustautumisoikeuksia on loukattu
riidanalaisen asetuksen antamiseen päättyneen hallinnollisen menettelyn aikana.
288   Aluksi on syytä todeta, että puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen on yhteisön oikeuden perusperiaate (asia C‑49/88, Al-Jubail
Fertilizer ja Saudi Arabian Fertilizer v. neuvosto, tuomio 27.6.1991, Kok. 1991, s. I‑3187, 15 kohta; yhdistetyt asiat T‑159/94
ja T‑160/94, Ajinomoto ja NutraSweet v. neuvosto, tuomio 18.12.1997, Kok. 1997, s. II‑2461, 81 kohta ja asia T‑147/97, Champion
Stationery ym. v. neuvosto, tuomio 19.11.1998, Kok. 1998, s. II‑4137, 55 kohta).
289   On syytä muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan puolustautumisoikeuksien kunnioittamista koskevan periaatteen
mukaan yrityksille, joita polkumyyntiasetusta edeltävä tutkimusmenettely koskee, on hallinnollisen menettelyn aikana annettava
mahdollisuus tehokkaasti esittää kantansa väitettyjen tosiseikkojen ja asianhaarojen todenmukaisuudesta ja merkityksellisyydestä
ja niistä todisteista, joita komissio on käyttänyt polkumyynnin ja siitä yhteisön teollisuudenalalle aiheutuvan vahingon olomassaoloa
koskevan väitteensä tukena (edellä 288 kohdassa mainittu asia Al-Jubail Fertilizer ja Saudi-Arabian Fertilizer v. neuvosto,
tuomion 17 kohta; edellä 288 kohdassa mainittu asia Ajinomoto ja NutraSweet v. neuvosto, tuomion 83 kohta; edellä 288 kohdassa
mainittu asia Champion Stationery ym. v. neuvosto, tuomion 55 kohta ja edellä 287 mainittu asia Kundan ja Tata v. neuvosto,
tuomion 132 kohta).
290   Nämä edellytykset on kirjattu perusasetuksen 20 artiklaan. Komissiolla on perusasetuksen 20 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla
velvollisuus toimittaa muun muassa polkumyyntitutkinnan kohteena olevan tuotteen viejälle lopullinen ilmoitus niistä tosiseikoista
ja oleellisista asianhaaroista, joiden perusteella se suunnittelee esittävänsä neuvostolle lopullisten toimenpiteiden käyttöön
ottamista. Perusasetuksen 20 artiklan 4 kohdassa säädetään, että lopullinen ilmoittaminen on tehtävä kirjallisesti. Se on
tehtävä mahdollisimman nopeasti ja tavallisesti viimeistään kuukautta ennen lopullista päätöstä tai lopullisia toimenpiteitä
koskevan komission ehdotuksen jättämistä 9 artiklan mukaisesti. Jos komissio ei voi välittää tiettyjä tosiseikkoja tai asianhaaroja
sillä hetkellä, se on tehtävä mahdollisimman pian. Ilmoittaminen ei ole esteenä komission tai neuvoston mahdollisesti myöhemmin
tekemälle päätökselle, ja jos kyseinen päätös perustuu eri tosiseikkoihin ja asianhaaroihin, näistä on ilmoitettava niin pian
kuin mahdollista.
291   Polkumyynnillä tai vientituella muista kuin Euroopan talousyhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta
11 päivänä heinäkuuta 1988 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2423/88 (EYVL L 209, s. 1; jäljempänä vanha perusasetus)
voimassaollessa yhteisön toimielinten toimittamien tietojen riittävyyttä oli arvioitava suhteessa pyydettyjen tietojen yksityiskohtaisuuteen
(ks. vastaavasti edellä 288 kohdassa mainittu asia Ajinomoto ja NutraSweet v. neuvosto, tuomion 93 kohta).
292   Lopullisen ilmoituksen, jolla pyritään mahdollistamaan se, että ne osapuolet, joita asia koskee, voisivat tehokkaasti esittää
kantansa hallinnollisessa menettelyssä, riittämättömyys aiheuttaa lopullisen polkumyyntitullin käyttöönottamisesta annetun
asetuksen pätemättömyyden vain silloin, kun nämä osapuolet eivät tämän laiminlyönnin vuoksi ole kyenneet tehokkaasti puolustamaan
etujaan (edellä 288 kohdassa mainittu asia Champion Stationery ym. v. neuvosto, tuomion 55 ja 73 sekä 81–84 kohta).
293   Näiden periaatteiden valossa on siis tutkittava, onko kantajan puolustautumisoikeuksia loukattu tutkimusmenettelyn aikana.
294   Nyt esillä olevassa asiassa komissio toimitti 21.9.2000 kantajille tiedonannon niistä tosiseikoista ja asianhaaroista, joiden
perusteella aikoi ehdottaa neuvostolle 13,1 prosentin suuruisen lopullisen polkumyyntitullin käyttöönottoa kantajan valmistamien
elektronisten vaakojen tuonnissa. Kantajalle annettu määräaika huomautusten esittämiseen päättyi 11.10.2000. Kantaja pyysi
29.9.2000 päivätyllä faksilla komissiolta lisätietoja. Komissio vastasi tähän pyyntöön kahdella kirjeellä, jotka oli päivätty
29.9.2000 (polkumyyntiin liittyvät kysymykset) ja 4.10.2000 (vahinkoa ja syy-yhteyttä koskevat kysymykset). Kantaja pyysi
4.10.2000 päivätyllä faksilla, kuitenkin ennen komission samana päivänä päivättyä kirjettä, sen määräajan pidentämistä, joka
sille oli annettu huomautusten esittämistä varten. Komissio kieltäytyi jatkamasta määräaikaa 5.10.2000 päivätyllä faksilla.
Kantaja esitti 10.10.2000 päivätyllä kirjeellä polkumyyntiä, vahinkoa ja syy-yhteyttä koskevat huomautuksensa. Komissio vastasi
10.10.2000 päivättyyn kirjeeseen 11.10.2000 polkumyyntiin liittyvien tiettyjen seikkojen osalta. Tuolloin se muun muassa hyväksyi
väitteet, jotka kantaja oli esittänyt myyjien palkoista, ja alensi polkumyyntimarginaalin 13,1 prosentista 12,8 prosenttiin.
Komissio esitti 23.10.2000 loput kommenttinsa 10.10.2000 päivätystä kirjeestä.
295   Jotta voitaisiin arvioida, onko kantaja voinut tehokkaasti puolustaa etujaan, on tutkittava ne vastaukset, jotka komissio
on antanut kuhunkin kysymykseen, johon se kantajan mukaan ei ole riittävästi vastannut.
296   Kysymyksellä nro 2 kantaja halusi selvittää ”voidakseen kommentoida normaaliarvon ja vientihintojen keskinäistä vertailtavuutta
– – mitä oikaisuja vientihintoihin ja indonesialaisen tuottajan kotimaan markkinoiden myyntihintoihin [oli] tehty”.
297   Komissio selitti vertailua 21.9.2000 toimittamassaan tiedonannossa (liitteessä A oleva 2.c kohta) seuraavasti:
”Normaaliarvon ja vientihinnan välinen vertailu perustuu arvoon vapaasti tehtaalla ja samassa kaupan portaassa (jakelija/jälleenmyyjä).
Tällöin olemme käyttäneet viitteenä yhtiöönne liittyviä tietoja sellaisina kuin ne on meille esitetty kyselylomakkeeseen antamassanne
vastauksessa. Komissio on ottanut erot huomioon yhtiönne ehdottamin tavoin oikaisuina; olemme oikaisseet 1 prosentilla hintaa,
joka on laskutettu kyseistä myyntiä varten myönnetystä luotosta aiheutuneiden kustannusten erojen perusteella perusasetuksen
2 artiklan 10 kohdan g alakohdan mukaisesti.”
298   Komissio antoi 29.9.2000 päivätyssä kirjeessään lisätietoja käytettyjen indonesialaisten mallien teknisistä ominaisuuksista.
Lisäksi komissio selitti, ettei fyysisten ominaisuuksien eroavuuksien nojalla ollut tehty oikaisevia korotuksia; tämä koski
kotimaanmyyntiä ja viitemallin, eli mallin TEC SL‑2200, myyntiä vientiin. Komissio selitti myös, että mallin TEC SL‑2200 koko
myynti oli laskutettu käyttäen perustana arvoa vapaasti tehtaalla. Komissio selitti 11.10.2000 päivätyssä vastauskirjeessään
10.10.2000 päivättyyn kirjeeseen, jossa kantaja väitti, ettei komissio ollut onnistunut ottamaan huomioon fyysisiä eroja normaaliarvon
määrittämisessä käytetyn mallin ja kantajan viemien erilaisten mallien välillä, seuraavaa:
”On huomautettava, että, kuten [kantajan] toimenpidekohtaisesta luettelosta ilmenee, ei ole varmaa, että markkina-arvossa
olisi väitetyin tavoin virhe, joka mahdollisesti edellyttäisi fluoroivalla näytöllä varustetun [elektronisen vaa’an] ja toisen
digitaalinäytöllä (LCD) varustetun mallin välisen normaaliarvon oikaisemista. Olemme huomanneet, että samaa fluoroivalla näytöllä
varustettua mallia on myyty alhaisempaan hintaan kuin malleja, joilla ei ole tätä ominaisuutta. Kantelunne siis hylätään.”
299   Komissio jatkoi tuon kirjeen 2 kohdassa todeten seuraavaa:
”Muistutamme teitä lisäksi, että, kuten olemme 29.9.2000 päivätyssä kirjeessämme jo todenneet, normaaliarvoihin ei fyysisten
ominaisuuksien, kuten paristokäyttöisyyden, suoran ’PLU’-avaimen, ’fold-up’-näytön jne., joita on [kantajan] vientimalleissa
mutta ei TEC:n mallissa SL‑2200, eroavuuksien nojalla ole tähän mennessä tehty oikaisevia korotuksia. Näiden olemassa olevien
erojen vuoksi polkumyyntitulli voitaisiin määrätä korkeammaksi.”
300   Tuon saman kirjeen 3 kohdassa komissio on vielä selittänyt, että jos se olisi noudattanut kantajan ehdottamaa lähestymistapaa
polkumyyntimarginaalia laskiessaan, se olisi päätynyt suurempaan marginaaliin kuin omaa lähestymistapaansa soveltaessaan.
301   Kantaja on nyt esillä olevassa asiassa vedonnut kyseistä myyntiä varten myönnetystä luotosta aiheutuneiden kustannusten eroihin.
Tämä tekijä on hyväksytty, kuten 21.9.2000 päivätyn tiedonannon liitteessä A olevasta 2.c kohdasta ilmenee. Tiedonannon antamisen
jälkeen kantaja on esittänyt kysymyksiä tuotteiden fyysisistä ominaisuuksista. Kuten edellisessä kohdassa on osoitettu, komissio
on riittävästi selittänyt, miksi se ei ollut tehnyt oikaisua fyysisten ominaisuuksien erojen vuoksi.
302   Näin ollen on katsottava, että kantaja tiesi, mitä malleja komissio oli käyttänyt normaaliarvoa määrittäessään. Sille oli
myös riittävästi ilmoitettu niistä syistä, joiden vuoksi fyysisissä ominaisuuksissa olevien erojen takia ei ollut tehty oikaisuja.
Komissio pidättäytyi nimittäin tietoisesti tekemästä korottavia oikaisuja, jotka olisivat aiheuttaneet suuremman marginaalin.
Kantaja tiesi myös, että hintoja oli verrattu samassa kaupan portaassa. Kantaja ei myöskään ole vaatinut muita oikaisuja.
Se kykeni näin ollen tehokkaasti puolustamaan etujaan 29.9.2000 päivätystä faksistaan ilmenevän kysymyksen nro 2 osalta.
303   Kysymykset nro 3 ja 4 koskevat myyjien palkkojen oikaisua, jonka komissio teki alun perin kantajan vientihintaan ja jonka
vaikutuksesta vientihinta laski kasvattaen näin polkumyyntimarginaalia.
304   Kuten 29.9.2000 ja 11.10.2000 päivätyistä kirjeistä ilmenee, komissio ei tehnyt myyjien palkkoihin perustuvaa oikaisua polkumyyntitullin
lopullisessa laskennassa. Se nimittäin pienensi polkumyyntimarginaalia 11.10.2000 päivätyssä kirjeessä 13,1 prosentista 12,8
prosenttiin. Näin se siis teki kantajalle edullisemman päätöksen ja hyväksyi täysin sen tältä osin esittämät lausumat. Näin
ollen ei enää ole syytä tutkia, vastasiko komissio asianmukaisesti kantajan kysymyksiin nro 3 ja 4.
305   Kysymyksessään nro 6 kantaja esitti seuraavat seikat:
”JKM Consultingin komissiolle 14.4.2000 osoittamassa kirjeessä todetaan seuraavaa: ’Kuten tässä kokouksessa [sovittiin], Bizerba
ja Avery Berkel tulevat täydentämään yhtiönsä erillistä vastausta luottamuksellisessa ja ei-luottamuksellisessa muodossa,
ja ilmoitan siitä teille komission toimipaikkaan.’ [Kantaja] haluaisi tietää, mitä seikkoja Bizerba ja Avery Berkel tuolloin
oikein esittivät yhtiönsä erillisessä vastauksessa.”
306   Komissio vastasi 4.10.2000 päivätyssä kirjeessään seuraavaa:
”Komission yksiköt ovat keskustelleet yhteisön teollisuudenalan kanssa oheen liitetyistä vahingon syntymistä osoittavista
seikoista. Yhteisön teollisuudenala on tuolloin lähettänyt huomautuksia, joista olette saaneet jäljennökset ei-luottamuksellisten
asiakirjojen mukana.”
307   Kantajan kannekirjelmään liittämien asiakirjojen joukossa on eräs Bizerban 10.4.2000 päivätty, 14.4.2000 saatu kirje, jossa
se esittää vahinkoa koskevat kommenttinsa. Tässä kirjeessä Bizerba antaa lisätiedot, joihin JKM Consultingin 14.4.2000 päivätyssä
kirjeessä viitataan. Avery Berkeliltä peräisin olevista tiedoista on todettava, ettei tuon yhtiön kirjettä ole niissä asiakirjoissa,
jotka kantaja on liittänyt kannekirjelmäänsä, vaikka asiakirjoista ilmenee, että kantaja on tiennyt siitä. Tämä asiakirja,
joka on jätetty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle neuvoston vastauksen liitteessä, oli nimittäin saatavilla ei-luottamuksellisissa
asiakirjoissa, joista kantaja otti jäljennökset. Neuvosto on vastauksensa liitteenä jättänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle
tältä osin kaksi pöytäkirjaa, jotka osoittavat, että kantajan laillinen edustaja oli tutustunut ei-luottamuksellisiin asiakirjoihin
14.9. ja 1.12.2000. 14.9.2000 päivätyn pöytäkirjan 12 kohdasta ilmenee kantajan laillisen edustajan ottaneen jäljennökset
Avery Berkelin 14.4.2000 päivätystä ja 17.4.2000 saapuneesta kirjeestä. Näin ollen kantajan väite, jonka mukaan ”ei-luottamuksellisissa
asiakirjoissa ei [ollut] Bizerban ja Avery Berkelin tuon 14.4.2000 päivätyn kirjeen jälkeen tekemiä huomautuksia, joilla olisi
täydennetty ’näiden yhtiöiden antamia, kumpaakin erityisesti koskevia vastauksia’”, ja jonka mukaan ”niissä oli vain yksi
Bizerban 10.4.2000 esittämä huomautus, mutta ei yhtään Avery Berkelin esittämää”, ei ole totuudenmukainen. Sekä Bizerba että
Avery Berkel lähettivät nimittäin komissiolle kirjeet vuoden 2000 huhtikuun alussa pidetyn kokouksen jälkeen ja täydensivät
näin vastauksiaan. Kuten edellä on osoitettu, kantaja sai tiedon näistä kirjeistä.
308   Näin ollen on todettava, että kantaja sai tiedon yhteisön teollisuudenalan jättämiä kaikkia huomautuksia koskevista ei-luottamuksellisista
yhteenvedoista kokonaisuudessaan. Näin ollen kantaja kykeni tehokkaasti puolustamaan etujaan 29.9.2000 päivätystä faksistaan
ilmenevän kysymyksen nro 6 osalta.
309   Kantaja kysyi kysymyksessä nro 10 komissiolta, oliko se tutkinut, missä määrin punnan korkea vaihtokurssi suhteessa euroon
oli vaikuttanut Avery Berkelin kilpailukykyyn euroalueella tapahtuneen myynnin osalta.
310   Komissio vastasi 4.10.2000 päivätyssä kirjeessään seuraavasti:
”Edellä kysymykseen nro 9 annetusta vastauksesta ilmenevistä syistä – – ei ole ollut mahdollista laatia yksityiskohtaista
katsausta sellaisista vahinkoa koskevista tiedoista, jotka ilmaisisivat euroalueen ja [sen ulkopuolisen alueen] luvut. [Tietojen
kehittyminen, jota oli pyydetty, ei ollut saatavilla, sillä taulukko 4.2.2 oli laadittu yhteistyössä toimineiden yhteisön
tuottajien toimittamien luetteloiden perusteella toimenpide toimenpiteeltä. Komission yleinen käytäntö on se, että se pyytää
toimenpidekohtaiset luettelot vain tutkimusajanjaksolta.] Saatavilla olevien tietojen mukaan on kuitenkin selvää, että vahinkoa
on aiheutunut yhteistyössä toimineiden yhteisön tuottajien myynnille sekä euroalueella että sen ulkopuolella oleville asiakkaille.”
311   Näin ollen komissio selitti, ettei sillä ollut vahingosta sellaisia tietoja, jotka olisi jaettu euroalueen ja sen ulkopuolisen
alueen kesken. Se selitti lisäksi päätelleensä, että vahinkoa oli aiheutunut yhteistyössä olleiden tuottajien (siis myöskin
Avery Berkelin) myynnille sekä euroalueella että sen ulkopuolella oleville asiakkaille. Näin ollen se selitti kantajalle,
millaisen tutkimuksen se oli tältä osin toimittanut.
312   On katsottava, että komissio on vastannut asianmukaisesti kantajan esittämään kysymykseen ja että se on antanut kantajalle
kaikki ne tiedot, jotka viimeksi mainittu tarvitsi voidakseen tehokkaasti puolustaa etujaan. Sitä vastoin kysymys siitä, onko
komissio huomioinut tämän tekijän asianmukaisesti, ei liity kantajan puolustautumisoikeuksien noudattamiseen, kuten neuvosto
toteaa.
313   Kantaja tiedusteli kysymyksessä nro 11, ”miten komissio – – kykeni määrittämään, että alempaan, keskitason ja ylempään segmenttiin
kuuluvien [elektronisten vaakojen] välillä oli selvä ero siten kuin se [oli] tehnyt vahinkoa koskevassa tutkimuksessaan”,
koska ”tiedonannon 2.1 kohdassa mainittiin, että ’tutkimus [oli] osoittanut, ettei näiden kolmen segmentin välillä voitu tehdä
selkeää eroa sen vuoksi, että lähisegmenttien mallit olivat usein keskenään vaihdettavissa’”.
314   Komissio vastasi tähän 4.10.2000 päivätyllä kirjeellään seuraavasti:
”Tässä tutkimuksessa kyseessä oleva tuote on sama kuin aiemmissa tai vireillä olevissa tutkimuksissa käytetty tuote. Kaikki
tässä tutkimuksessa vertaillut mallit ovat niiden yhteistyössä toimineiden yhtiöiden, joita asia koskee, määrittämiä (olivatpa
ne vientiä harjoittavia tai yhteisön tuottajia) ja ne on tarpeellisin osin tarkistettu.”
315   Komissio on näin selittänyt, miten se oli jakanut tuotteen alemman, keskitason ja ylemmän segmentin kesken. Näin ollen on
syytä katsoa, että komission vastaus on ollut riittävä takaamaan, että kantaja on voinut tehokkaasti puolustaa etujaan.
316   Lisäksi ja kuten neuvosto perustellusti väittää, alempaan segmenttiin kuuluvat elektroniset vaa’at on erotettu muista elektronisista
vaaoista vain tiedottamistarkoituksessa ja vahingon tarkastelu on kattanut koko tuotevalikoiman (ks. edellä 127–131 kohta).
317   Kantaja on kysymyksessä nro 12 esittänyt polkumyynnin merkittävyyttä koskevat seuraavat huomautukset:
”Tiedonannon 4.4.1 kohdassa todetaan, että ’tutkimus on sisältänyt kaikki perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdassa erikseen mainitut
tekijät’. [Kyseisen asetuksen] 3 artiklan 5 kohdassa mainittua todellisen polkumyyntimarginaalin määrää ei kuitenkaan näytetä
tutkitun. Onko katsottu, että tällä tekijällä ei ole ollut tutkimuksen kannalta merkitystä? Kun otetaan huomioon, että komission
osoittamat alihinnoittelumarginaalit ovat olleet huomattavia, miten komissio on päätynyt katsomaan, että vahinko on aiheutunut
polkumyynnin vaikutuksesta? Onko komissio ottanut huomioon sen, että sellaisella hinnalla tapahtunut tuonti, joka ei ole polkumyyntiä,
olisi aiheuttanut saman vahingon, sillä alihinnoittelu oli väitetyn polkumyynnin poistamisenkin jälkeen vielä huomattavaa
ja oli pysynyt lähes muuttumattomana useimmilla yhteistyössä toimineilla tuottajilla?”
318   Komissio vastasi tähän 4.10.2000 päivätyssä kirjeessään seuraavasti:
”Kysymyksenne koskee erittäin teoreettista kysymystä, sillä te pyydätte komission yksiköitä kuvittelemaan sellaisen tilanteen,
jossa vientiä harjoittavien tuottajien myynti ei olisi tapahtunut polkumyyntihinnalla. Näin ei selvästikään ole asian laita
tässä tutkimuksessa. Komission yksiköt ovat kuitenkin tutkineet kaikki ne asian kannalta merkitykselliset tekijät, jotka ovat
voineet vaikuttaa yhteisön teollisuudenalalle aiheutuneeseen vahinkoon. Tiedonannon kappaleessa ’Syy-yhteys’ on vahvistettu
tarkasteltavina olevista maista peräisin olevan, polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja yhteisön teollisuudenalalle aiheutuneen
vahingon välinen syy-yhteys.”
319   On todettava, että komissio on vastannut asianmukaisesti kantajan kysymykseen nro 12.
320   Edellä esitetyistä syistä neljännen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.
2.
Toinen osa: perusasetuksen 20 artiklan 5 kohdan rikkominen
a)     Asianosaisten lausumat
321   Kantaja väittää, että yhteisön toimielimet ovat rikkoneet perusasetuksen 20 artiklan 5 kohtaa, koska ne eivät ole myöntäneet
sille kymmenen päivän pituista vähimmäisaikaa tiedonantoa koskevien huomautusten valmistelua varten. Koska komission lopullinen
vastaus lisätietopyyntöön toimitettiin 4.10.2000 ja koska kantajalle huomautusten esittämistä varten asetettu aika määrättiin
päättymään 11.10.2000, viimeksi mainittu ei ole saanut hyväkseen edellä mainitussa säännöksessä säädettyä määräaikaa.
322   Kantaja huomauttaa ensinnäkin, että neuvosto on jättänyt täsmentämättä sen syyn, jonka vuoksi kantaja oli väärässä väittäessään,
että määräaika olisi pitänyt laskea siitä päivästä, jona selvitys saatiin. Toiseksi kantaja kiistää neuvoston tulkinnan, jonka
mukaan lopullista lisäilmoitusta olisi pidettävä selvennyksenä ja jonka mukaan osapuolille ei ollut syytä myöntää huomautusten
esittämisen kannalta oleellista vähimmäismääräaikaa. Kantajan mukaan tällä tulkinnalla ei oikein oteta huomioon puolustautumisoikeuksia
polkumyyntimenettelyssä. Kolmanneksi kantaja väittää, että sen on riittävää näyttää toteen, ettei perusasetuksessa säädettyä
pakottavaa määräaikaa ole noudatettu. Lopuksi kantaja väittää, että koska lopullinen ilmoitus vahinkoa koskevista kysymyksistä
on annettu 4.10.2000 ja kun Kiinan lakisääteiset vapaapäivät otetaan huomioon, kantaja oli 7.10.2000 asti estynyt esittämästä
huomautuksiaan, sillä 7. ja 8.10. oli viikonloppu; sen mukaan sille jäi vain yksi päivä kyseisten huomautusten valmisteluun.
Se olisi halunnut tarkistaa muun muassa komission väitteen siitä, että euroalueella myytyjen mallien ja tämän alueen ulkopuolella
myytyjen mallien fyysiset ominaisuudet eivät millään tavoin eronneet toisistaan ja että olemassa oli keskenään verrattavissa
olevia malleja, samoin kuin 4.10.2000 päivätyn kirjeen liitteessä ilmoitetut kulutukseen liittyvät luvut sekä elektronisista
vaaoista eroavien, mutta Eurostatin mukaan samaan koodiin kuuluvien tuotteiden vientiä koskevan näytön. Se toteaa olevan oleellista,
että polkumyyntimenettelyssä annetaan ehdottomat vähimmäistakeet puolustautumisoikeuksista säätämällä muun muassa, että osapuolilla
on vähintään kymmenen päivää etujensa puolustamiseen.
323   Neuvosto kiistää kantajan väitteet ja toteaa aluksi, että lopullinen ilmoitus annettiin tiedoksi 21.9.2000 päivätyllä kirjeellä
ja että määräajan päättymispäiväksi määrättiin 11.10.2000. Neuvoston mukaan määräaika oli näin pidempi kuin kymmenen päivää.
324   Toiseksi neuvosto huomauttaa, että vaikka kantajan tulkinta määräajan alkamisajankohdasta olisikin oikea, se seikka, ettei
sillä olisi ollut kymmentä päivää huomautustensa laatimiseen ei kuitenkaan aiheuta riidanalaisen asetuksen kumoamista. Neuvosto
väittää, että kantajan on näytettävä toteen, että se seikka, ettei sillä ole ollut kymmentä päivää selvennyksiä koskevien
huomautustensa laatimiseen, on estänyt sitä tehokkaasti puolustamasta etujaan. Neuvosto väittää, että 21.9.2000 päivätty kirje
sisälsi kaikki ne tiedot, joita kantaja tarvitsi puolustaakseen tehokkaasti etujaan.
325   Neuvosto väittää lisäksi, että tosiseikkoja koskevat uudet väitteet, eli että kantaja ei ollut voinut kerätä todisteita euroalueella
myytyjen mallien ja tämän alueen ulkopuolella myytyjen mallien fyysisten ominaisuuksien eroista eikä kulutusluvuista, on esitetty
vasta vastauksen antamisvaiheessa, ja ettei niitä tästä syystä voida ottaa tutkittaviksi. Joka tapauksessa ne ovat sen mukaan
perusteettomia.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
326   Perusasetuksen 20 artiklan 5 kohdassa säädetään, että ”lopullisen ilmoittamisen jälkeen tehdyt havainnot voidaan ottaa huomioon
ainoastaan, jos ne saadaan määräajassa, jonka komissio vahvistaa kunkin tapauksen yhteydessä, ottaen asianmukaisesti huomioon
asian kiireellisyys, mutta joka on vähintään kymmenen päivää”.
327   Komissio on nyt esillä olevassa asiassa antanut tiedonannon tiedoksi 21.9.2000 päivätyllä kirjeellä. Määräaika huomautusten
esittämiselle määrättiin päättyväksi 11.10.2000 ja se oli näin ollen pidempi kuin kymmenen päivää. Kantaja pyysi 29.9.2000
päivätyllä faksilla komissiolta lisätietoja. Komissio vastasi pyyntöön kahdella erillisellä kirjeellä, jotka oli päivätty
29.9.2000 ja 4.10.2000. Kantaja pyysi 4.10.2000 päivätyllä faksilla määräajan pidentämistä esittääkseen kommenttinsa. Komissio
kieltäytyi tästä 5.10.2000 päivätyllä faksilla. Kantaja esitti 10.10.2000 päivätyllä kirjeellä kommenttinsa niistä tiedoista,
jotka se oli saanut komissiolta.
328   Kantaja vetoaa pääasiallisesti siihen, että sillä olisi pitänyt olla kymmenen päivän pituinen määräaika komission 4.10.2000
päivätystä kirjeestä lukien. Neuvosto puolestaan katsoo, että määräajan on alettava lopullisen ilmoituksen antamisesta, eli
21.9.2000.
329   Ennen kuin tutkitaan, onko neuvosto oikeassa väittäessään, että lopullinen ilmoitus annettiin jo 21.9.2000 päivätyllä kirjeellä
ja että myöhemmät kirjeet olivat vain pelkkiä selvennyksiä, on tutkittava, mitä seurauksia nyt esillä olevassa asiassa aiheutuisi
katsottaessa, että lopullinen ilmoitus annettiin myös 29.9.2000 ja 4.10.2000 päivätyillä kirjeillä.
330   Oikeuskäytännöstä ilmenee, että jos tietyt seikat jätetään mainitsematta lopullisessa ilmoituksessa, tällä ei loukata kantajan
puolustautumisoikeuksia, jos on näytetty toteen, että kantaja on saanut tiedon näistä seikoista muussa yhteydessä sellaisena
ajankohtana, että sen on vielä ollut mahdollista tehokkaasti esittää näkemyksensä tältä osin ennen kuin komissio on tehnyt
ehdotuksensa riidanalaisen asetuksen antamiseksi (ks. vastaavasti edellä 288 kohdassa mainittu asia Champion Stationery ym.
v. neuvosto, tuomion 83 kohta).
331   Vaikka kantajalla olisikin pitänyt olla kymmenen päivän vähimmäismääräaika sellaisten mahdollisten huomautusten jättämistä
varten, jotka koskivat seikkoja, joita ei mainittu sille 21.9.2000 toimitetussa tiedonannossa, ja vaikka tätä määräaikaa ei
olisikaan noudatettu, tämä asianhaara ei sinänsä voi aiheuttaa riidanalaisen asetuksen kumoamista. On nimittäin vielä selvitettävä,
vaikuttaako se seikka, etteivät yhteisön toimielimet ole myöntäneet kantajalle perusasetuksen 20 artiklan 5 kohdassa säädettyä
määräaikaa edellä mainittuja lisätietoja koskevien mahdollisten huomautusten esittämistä varten, konkreettisesti puolustautumisoikeuksiin
kyseisessä menettelyssä.
332   Tältä osin on syytä todeta, että kantaja on vastatessaan komission sille 21.9.2000 toimittamaan tiedonantoon kiistänyt useita
kohtia, näiden joukossa myös edellä mainitut seikat, joiden osalta se on riitauttanut komission vastaukset. Komission 29.9.2000
ja 4.10.2000 päivätyt kirjeet olivat vastauksia kysymyksiin, jotka kantaja oli esittänyt 29.9.2000 päivätyssä faksissaan.
Kuten edellä 295–320 kohdassa on osoitettu, kantajan puolustautumisoikeuksia ei näiden kysymysten osalta ole loukattu. Kantaja
on lisäksi kyennyt esittämään huomautuksensa niin tiedonannosta kuin komission 10.10.2000 päivätyssä kirjeessään antamista
lisävastauksistakin.
333   Kantaja väittää muun muassa, ettei se siinä lyhyessä määräajassa, joka sille oli annettu sen jälkeen kun se oli saanut lisätietoja
vahingosta komission 4.10.2000 päivätyllä kirjeellä, voinut koota todisteita siitä, että muitakin tuotteita kuin CN-koodiin
8423 8150 kuuluvia elektronisia vaakoja oli viety Kiinasta ja muista tarkasteltavina olevista maista.
334   Tätä väitettä ei ole syytä hyväksyä. Kantaja näet sai 21.9.2000 päivättyä tiedonantoa lukiessaan tiedon siitä, että komissio
oli katsonut, että tälle CN-koodille rekisteröity vienti käsitti vain elektronisia vaakoja. Näin ollen kyse ei ole uudesta
”lopullisesta ilmoituksesta”.
335   Siitä väitteestä, jonka mukaan kantajalla ei ollut aikaa tarkistaa komission 4.10.2000 ilmoittamaa väitettä, jonka mukaan
euroalueella myytyjen mallien ja tämän alueen ulkopuolella myytyjen mallien fyysiset ominaisuudet eivät millään tavoin eronneet
toisistaan ja että olemassa oli toisiinsa verrattavissa olevia malleja, on todettava, että 21.9.2000 päivätyssä tiedonannossa
olevassa taulukossa 4.2.2 komissio on ilmoittanut keskimääräiset hinnat (indeksin huomioiden) jokaiselta segmentiltä euroalueella
ja tämän alueen ulkopuolella tukeakseen euron käyttöönoton vaikutuksista esittämäänsä näkemystä. Kantaja on 29.9.2000 päivätyn
faksin 8 kohdassa kysynyt seuraavaa: ”[kantaja] haluaisi tietää taulukosta 4.2.2, eroavatko yhteisön teollisuudenalan euroalueella
tai tämän alueen ulkopuolella myymien niiden mallien fyysiset ominaisuudet toisistaan, joiden nojalla hintavertailu on tehty.”
Komissio vastasi tähän 4.10.2000 päivätyssä kirjeessään todeten, että ”taulukossa 4.2.2 on käytetty toisiinsa verrattavissa
olevia malleja eikä oikaisuja tarvitse tehdä fyysisten ominaisuuksien perusteella”. Kantaja toteaa 10.10.2000 päivätyssä kirjeessään
vain, että ”euroalueella ja [tämän alueen] ulkopuolella tapahtuneen kantelun tehneiden yhteisön yhtiöiden myynnin suuri hintaero,
sellaisena kuin se ilmenee komission asiakirjoista, osoittaa selvästi, että kantelijat ovat menetelleet kilpailunvastaisesti
ja että ne ovat estäneet rinnakkaistuonnin yhteismarkkinoille”.
336   Komission annettua 4.10.2000 päivättyyn kirjeeseen sisältyneen vastauksensa, kantaja ei ole edes yrittänyt väittää, että sillä
oli ollut epäilyksiä, jotka koskivat euroalueella myytyjen mallien ja tämän alueen ulkopuolella myytyjen mallien fyysisten
ominaisuuksien välisiä eroavuuksia ja näiden mallien keskinäistä vertailukelpoisuutta. Näin ollen on syytä katsoa, ettei puolustautumisoikeuksia
ole loukattu.
337   Huhtikuussa 2000 laadittuun asiakirjaan sisältyvistä luvuista, jotka ilmoitettiin kantajalle 4.10.2000 päivätyllä kirjeellä,
on riittävää todeta, että kyse oli alustavista tiedoista ja että ainoastaan 21.9.2000 päivättyyn tiedonantoon sisältyneillä
tiedoilla oli merkitystä. Tällä väitteellä ei näin ollen ole merkitystä.
338   Näin ollen kantaja kykeni 10.10.2000 päivätyssä kirjeessään ilmaisemaan näkemyksensä sen ja komission välisiin erimielisyyksiin
liittyvistä kysymyksistä ja esittämään kaikki ne lausumat, joita se on sittemmin kehitellyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.
339   Näin ollen kantaja ei voi väittää, että sen puolustautumisoikeuksia olisi loukattu tutkimusmenettelyssä.
340   On myös syytä todeta, että kantaja vetoaa virheellisesti perusasetuksen 20 artiklan 3 kohtaan, jonka mukaan ”jos väliaikaista
tullia ei ole otettu käyttöön, osapuolilla on oltava mahdollisuus pyytää lopullista ilmoittamista komission vahvistamassa
määräajassa”. Määräaika, joka vahvistettiin 21.9.2000 päivätyssä kirjeessä, koski esitettäviä huomautuksia eikä sitä sovellettu
lopullista ilmoitusta koskevaan pyyntöön.
341   Tästä syystä neljännen kanneperusteen toinen osa on hylättävä.
3.
Kolmas osa: perusasetuksen 6 artiklan 9 kohdan ja EY 253 artiklan rikkominen
a)     Asianosaisten lausumat
342   Kantaja väittää neuvoston rikkoneen perusasetuksen 6 artiklan 9 kohtaa, koska se ei päättänyt tutkimusta vuoden pituisen määräajan
kuluessa. Lisäksi sillä, ettei määräajan ylittämistä ollut perusteltu alalla, joka oli jo aiemmin ollut useiden menettelyjen
kohteena, rikottiin EY 253 artiklaa. Kantaja vetoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön (edellä 167 kohdassa
mainitussa asiassa NTN Corporation ja Koyo Seiko v. neuvosto annetun tuomion 119–125 kohta ja asia T‑164/94, Ferchimex v.
neuvosto, tuomio 28.9.1995, Kok. 1995, s. II‑2681, 166 kohta).
343   Kantaja väittää, että yhden vuoden pituinen määräaika on yleinen sääntö. Jollei tätä määräaikaa ole mahdollista noudattaa,
tutkimus on päätettävä viidentoista kuukauden kuluessa. Tämä velvollisuus on olemassa erityisesti silloin kun on näytetty
toteen, ettei yhden vuoden pituisen määräajan noudattaminen ole mahdollista.
344   Neuvosto kiistää kantajan väitteen ja toteaa, että sen tulkinta on ristiriidassa perusasetuksen 6 artiklan 9 kohdan selvän
sanamuodon kanssa. Yhteisön toimielimillä on ehdoton velvollisuus päättää tutkimukset viidentoista kuukauden kuluessa.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
345   Kantajan esille tuomasta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jonka mukaan polkumyyntimenettelyn ei
pidä kestää pidempään kuin on kohtuullista, mitä on arvioitava suhteessa kunkin tapauksen erityispiirteisiin (edellä 342 kohdassa
mainittu asia Ferchimex v. neuvosto, tuomion 166 kohta), on aluksi muistutettava, että tämä oikeuskäytäntö koski vanhan perusasetuksen
7 artiklan 9 kohdan a alakohta.
346   On huomautettava, että perusasetuksen 6 artiklan 9 kohta ei vastaa vanhan perusasetuksen 7 artiklan 9 kohdan a alakohtaa,
jossa säädettiin seuraavaa:
”Tutkimus lopetetaan joko sen päätökseen saattamisella tai lopullisella toimenpiteellä. Tutkimus on tavallisesti lopetettava
vuoden kuluessa menettelyn aloittamisesta.”
347   Nyt esillä olevassa asiassa sovellettavassa perusasetuksen 6 artiklan 9 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Edellä 5 artiklan 9 kohdan mukaisesti aloitettujen menettelyjen osalta tutkimus päätetään, jos mahdollista, yhden vuoden
määräajassa. Joka tapauksessa tutkimukset päätetään aina 15 kuukauden kuluessa niiden vireillepanosta [perusasetuksen] 8 artiklassa
esitettyjen toteamusten mukaisesti sitoumusten osalta ja [perusasetuksen] 9 artiklassa esitettyjen toteamusten mukaisesti
lopullisten toimien osalta.”
348   Toisin kuin vanhassa säännöksessä, perusasetuksen 6 artiklan 9 kohdassa säädetään ohjeellisesta määräajasta, jonka pituus
on yksi vuosi, ja pakottavasta määräajasta, jonka pituus on viisitoista kuukautta. Nämä kaksi määräaikaa tarkoittavat sitä,
että jos yhteisön toimielimet eivät ole päättäneet tutkimusta yhden vuoden pituisen ohjeellisen määräajan kuluessa, perusasetuksella
annettujen menettelysääntöjen noudattamiseksi riittää se, että tutkimus päätetään pakottavan, viidentoista kuukauden pituisen
määräajan kuluessa, eikä tällöin ole tarpeen tutkia, onko tämä ohjeellisen määräajan ylittävä mutta pakottavaa määräaikaa
lyhyempi aika kohtuullinen suhteessa käsiteltävänä olevan asian asianhaaroihin. Näin ollen on todettava, että sitä oikeuskäytäntöä,
johon kantaja vetoaa, ei voida soveltaa tapauksissa, joissa viidentoista kuukauden pituista velvoittavaa määräaikaa on noudatettu.
349   Toiseksi on syytä todeta, että menettely on nyt esillä olevassa asiassa aloitettu 16.9.1999 virallisessa lehdessä samana päivänä
julkaistulla aloittamisilmoituksella ja että se on päätetty 27.11.2000 neuvoston antamalla riidanalaisella asetuksella. Tutkimusta
ei näin ole päätetty vuoden pituisen ohjeellisen määräajan kuluessa. On kuitenkin selvää, että se on päätetty selvästi ennen
viidentoista kuukauden pituisen pakottavan määräajan päättymistä. Yhteisön toimielimiä ei näin ollen voida moittia siitä,
että ne olisivat rikkoneet perusasetuksen 6 artiklan 9 kohtaa.
350   Kolmanneksi on todettava, ettei yhteisön toimielimillä tällöin ollut velvollisuutta mainita niitä syitä, joiden vuoksi ne
olivat ylittäneet yhden vuoden pituisen ohjeellisen määräajan. Näin ollen ne eivät ole rikkoneet myöskään EY 253 artiklaa.
351   Tästä seuraa, että myös neljännen kanneperusteen kolmas osa on hylättävä.
352   Kaikesta edellä lausutusta seuraa, että kanne on hylättävä kokonaisuudessaan.

Oikeudenkäyntikulut
353   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan
vastaajan oikeudenkäyntikulut, koska tämä on sitä vaatinut.
354   Komissio, joka on asiassa väliintulijana, vastaa työjärjestyksen 87 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti omista
oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (laajennettu neljäs jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan vastaajan oikeudenkäyntikulut.
3)
Väliintulija vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Tiili
Pirrung
Mengozzi
Meij

Vilaras
Julistettiin Luxemburgissa 28 päivänä lokakuuta 2004.
H. Jung

V. Tiili
kirjaaja

jaoston puheenjohtaja
Sisällys
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Tosiseikat
Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Aineellinen kysymys
A Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan perusasetuksen 2 artiklan 7 kohtaa sovellettaessa on tehty ilmeinen arviointivirhe
1. Johdanto
2. Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan systematiikka
a) Asianosaisten lausumat
b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
3. Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa asetettu ensimmäinen edellytys
a) Yhdenmukaisten hintojen käyttäminen
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
b) Myynti tappiolla
Asianosasten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
c) Kiinan markkinoilla toteutetun myynnin ja viennin suhde
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
d) Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa asetettua ensimmäistä edellytystä koskeva päätelmä
B Toinen kanneperuste, jonka mukaan vahinkoa määritettäessä on rikottu perusasetuksen 3 artiklan 2, 3, 5 ja 8 kohtaa sekä
tehty ilmeinen arviointivirhe
1. Alustavat huomautukset
2. Kuudes osa: perusasetuksen 3 artiklan 2 ja 8 kohdan rikkominen arvioitaessa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutuksia
samankaltaisen tuotteen osan tuotantoon yhteisössä
a) Asianosaisten lausumat
b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
3. Ensimmäinen osa: perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan rikkominen
a) Asianosaisten lausumat
b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
4. Toinen osa: sellaisen tuonnin huomioon ottaminen vahingon määrittämistä koskevassa tutkimuksessa, joka ei ollut tapahtunut
polkumyynnillä
a) Asianosaisten lausumat
b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
5. Kolmas osa: päätelmä, jonka mukaan yhteisön teollisuudenalalle oli aiheutunut merkittävää vahinkoa
a) Alustavien ja lopullisten tietojen välinen ero
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
b) Vahingon tiettyjen osatekijöiden arviointi
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
– Samankaltaisen tuotteen myyntihinta
– Kannattavuus ja euron käyttöönoton vaikutus
c) Huomattavan vahingon syntyminen ja tosiseikkojen arviointi
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
d) Euron käyttöönoton odotuksen aiheuttaman vaikutuksen alkaminen ja sen huippukohta
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
6. Neljäs osa: yhteisön toimielinten tekemä selvä arviointivirhe niiden määrittäessä tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin
määrää
a) Asianosaisten lausumat
b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
7. Viides osa: Eurostatin lukuja huomioon otettaessa tapahtunut perusasetuksen 3 artiklan 2 ja 3 kohdan rikkominen
a) Asianosaisten lausumat
b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
C Kolmas kanneperuste, jonka mukaan perusasetuksen 3 artiklan 6 kohtaa on rikottu
1. Johdanto
2. Ensimmäinen osa: kannattavuus
a) Asianosaisten lausumat
b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
3. Toinen osa: myyntihintojen kehitys
a) Asianosaisten lausumat
b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
4. Kolmas osa: alihinnan laskenta
a) Asianosaisten lausumat
b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
5. Neljäs osa: markkinaosuus
a) Asianosaisten lausumat
b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
D Neljäs kanneperuste, jonka mukaan perusasetuksessa säädettyjä menettelysääntöjä on rikottu
1. Ensimmäinen osa: perusasetuksen 20 artiklan 4 kohdan rikkominen
a) Asianosaisten lausumat
b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
2. Toinen osa: perusasetuksen 20 artiklan 5 kohdan rikkominen
a) Asianosaisten lausumat
b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
3. Kolmas osa: perusasetuksen 6 artiklan 9 kohdan ja EY 253 artiklan rikkominen
a) Asianosaisten lausumat
b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Oikeudenkäyntikulut
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.