CELEX: 62007TJ0019
Mimozmluvná zodpovednosť
Verejné obstarávanie na uskutočnenie projektu týkajúceho sa údržby a lingvistického posilnenia systému automatického prekladu Komisie
Zdrojové kódy počítačového programu uvádzaného na trh
Porušovanie autorského práva
Neoprávnené sprístupnenie know-how
Žaloba o náhradu škody
Spor nevyplývajúci zo zmluvy
Prípustnosť
Skutočná a určitá škoda
Príčinná súvislosť
Paušálne stanovenie výšky škody

Skutkové okolnosti
I –
O rôznych verziách softvéru Systran
Je potrebné rozlišovať štyri verzie softvéru automatického prekladu Systran (ďalej tiež „systém Systran“):
–        pôvodná verzia (ďalej len „Systran Mainframe“) vytvorená v roku 1968 pánom Tomom a uvedená na trh kalifornskou spoločnosťou
World Translation Center, Inc. (WTC) a inými spriaznenými spoločnosťami (ďalej len spoločne „skupina WTC“),
–        verzia pôvodne používaná Európskou komisiou (ďalej len „EC‑Systran Mainframe“), ktorá bola predmetom viacerých zmlúv uzatvorených
od roku 1975 do roku 1987 medzi skupinou WTC a Komisiou, viacerých zmlúv medzi Komisiou a poskytovateľmi služieb, a viacerých
zmlúv medzi skupinou Systran (právny nástupca skupiny WTC) a Komisiou,
–        nová verzia (ďalej len „Systran Unix“), ktorá bola vytvorená prvou žalobkyňou, Systran SA (ďalej len „Systran“), v nadväznosti
na nadobudnutie skupiny WTC v roku 1986, na účely fungovania v prostrediach Unix a Windows; táto verzia bola vyvíjaná skupinou
Systran od roku 1993,
–        nová verzia používaná Komisiou (ďalej len „EC‑Systran Unix“), ktorá bola predmetom zmluvy uzatvorenej v roku 1997 medzi druhou
žalobkyňou, Systran Luxembourg SA (ďalej len „Systran Luxembourg“), a Komisiou.
II –
História vzťahov medzi stranami
História zmluvných vzťahov medzi stranami, teda skupinou WTC, neskôr jej právnym nástupcom, skupinou Systran, na jednej strane,
a Komisiou na druhej strane, je potrebná na účely definovania rozsahu vlastníckych a užívacích práv týkajúcich sa jednotlivých
verzií softvéru Systran používaných Komisiou, teda EC‑Systran Mainframe a potom EC‑Systran Unix. Komisia sa odvoláva na túto
históriu a tvrdí, že táto žaloba má zmluvný základ, zatiaľ čo žalobkyne tvrdia, že žiadna z týchto zmlúv, ktorých sa mimochodom
nedovolávajú, nemá vplyv na ich práva duševného vlastníctva a na žalobu.
A –
Prvé obdobie: od Systran Mainframe po EC‑Systran Mainframe
Účastníci konania spoločne uznávajú, že tvorca softvéru automatického prekladu Systran je pán Toma a že spoločnosti skupiny
WTC boli výlučnými vlastníkmi verzie Systran Mainframe tohto softvéru.
1.     Pôvodné zmluvy medzi WTC (a inými spoločnosťami) a Komisiou
Dňa 22. decembra 1975 WTC a Komisia podpísali zmluvu, ktorá sa týkala, na jednej strane, nainštalovania a vývoja anglicko-francúzskeho
systému automatického prekladu Systran a, na druhej strane, počiatočného vývoja automatického francúzsko-anglického prekladu
Systran (ďalej len „počiatočná zmluva“).
Článok 1 prvý odsek počiatočnej zmluvy s názvom „Predmet“ znie takto:
„Zmluvný partner sa zaväzuje, že zaistí pre Komisiu ďalší vývoj jej systému automatického anglicko-francúzskeho prekladu SYSTRAN
(ďalej len ,Základný systém‘) a počiatočný vývoj systému automatického francúzsko-anglického prekladu SYSTRAN“.
Článok 3 počiatočnej zmluvy s názvom „Odmena“ uvádza:
„Za úlohy vykonané na základe tejto zmluvy Komisia zaplatí Zmluvnému partnerovi sumu vo výške 161 800 USD za týchto podmienok:
…
Táto suma zahŕňa náhradu za postúpenie práva užívať Základný systém počas celej doby platnosti zmluvy. Táto suma musí pokrývať
všetky výdavky Zmluvného partnera vynaložené pri výkone tejto zmluvy, vrátane nákladov na zamestnancov, prácu na počítači,
cestovné náklady a náklady na dodávku.“
Článok 4 počiatočnej zmluvy s názvom „Používanie systému po ukončení zmluvy“ znie takto:
a)      Zmluvné strany sa dohodli, že práva k systému v stave, v akom bude existovať k dátumu skončenia zmluvy (ďalej len ,Zmenený
systém‘), a k súvisiacej dokumentácii, poskytne Zmluvný partner Komisii v obmedzenom rozsahu, to znamená výhradne na vlastné
potreby Komisie a na rovnaké potreby verejnej správy členských štátov Spoločenstva a jedine na účely prekladu z angličtiny
do francúzštiny a z francúzštiny do angličtiny, ale bez časového obmedzenia. …
b)      Ak po vykonaní tejto zmluvy bude mať Komisia záujem pokračovať vo vývoji Zmeneného systému, či už interne alebo prostredníctvom
tretej osoby, použitím iných dvojíc jazykov Spoločenstva, zaplatí Zmluvnému partnerovi paušálnu sumu neprevyšujúcu 100 000 USD
za prvú dvojicu jazykov a 80 000 USD za každú ďalšiu dvojicu, alebo 200 000 USD za každú kombináciu obsahujúcu nový jazyk.
Tieto sumy zahŕňajú právo Komisie používať výhradne a voľne rozvinutý Zmenený systém bez časového obmedzenia.
Okrem toho, ak bude mať po vykonaní tejto zmluvy Komisia záujem požiadať Zmluvného partnera o ďalší vývoj Zmeneného systému
použitím inej dvojice jazykov, zaplatí mu paušálnu sumu neprevyšujúcu 25 000 USD za prvú dvojicu a 20 000 USD za každú ďalšiu
dvojicu, alebo 50 000 USD za každú kombináciu zahŕňajúcu nový jazyk.
c)      Zmluvný partner má pravo užívať vo svojom mene a na svoje vlastné účely Zmenený systém v stave, v akom bol vyvinutý v rámci
tejto zmluvy a zmlúv o ďalšom vývoji použitím iných dvojíc jazykov, ako je spresnené v písm. b) druhom odseku, s výnimkou
slovníkov špeciálne vyvinutých pre Komisiu. Prístup k slovníkom bude Zmluvnému partnerovi udelený z prípadu na prípad za ročný
poplatok za prenájom neprevyšujúci 20 % nákladov; zadarmo budú slovníky dané k dispozícii Zmluvnému partnerovi iba na účely
prezentácie.“
Podľa článku 5 písm. f) počiatočnej zmluvy sa na zmluvu uplatňovalo luxemburské právo a v prípade sporu boli príslušnými súdmi
súdy v Luxembursku.
Komisia v nadväznosti na počiatočnú zmluvu uzatvorila v rokoch 1976 až 1987 množstvo zmlúv so spoločnosťami skupiny WTC, jednak,
na účely zlepšenia systému Systran a, jednak, na účely vyvinutia nových dvojíc jazykov (teda spolu deväť dvojíc jazykov).
Komisia okrem toho uzatvorila s rôznymi spoločnosťami, ktoré nepatrili do skupiny WTC a neboli zmluvnými stranami zmluvy,
zmluvy oprávňujúce tieto spoločnosti používať systém Systran v prospech vládnych orgánov členských štátov a inštitúcií Spoločenstiev.
V jednej z týchto zmlúv s názvom „Dohoda o technickej spolupráci“ uzatvorenej 18. januára 1985 s francúzskou spoločnosťou
Gachot SA Komisia uviedla, že „systém Systran, softvéry a slovníky zostanú vlastníctvom Komisie“ (článok 4 s názvom „Užívacie
práva“). Na základe tejto dohody Komisia povolila spoločnosti Gachot využívať „jej systém automatického prekladu Systran v prospech
orgánov európskeho verejného sektora“ a spoločnosť Gachot za to poskytovala Komisii informácie o kvalite vytváraných prekladov,
ktoré jej umožňovali zlepšovať výkonnosť systému (článok 1 s názvom „Predmet“). Spolupráca medzi Komisiou a spoločnosťou Gachot
prebiehala bez finančného vkladu (článok 3 s názvom „Výdavky“).
2.     Zmluva o spolupráci medzi skupinou Systran a Komisiou
Viacerými zmluvami uzatvorenými od septembra 1985 spoločnosť Gachot nadobudla spoločnosti skupiny WTC, ktoré vlastnili technológiu
Systran a verziu Systran Mainframe, a v nadväznosti na túto akvizíciu sa stala Systran.
Listom z 2. februára 1987 adresovaným spoločnosti Gachot generálnym riaditeľom generálneho riaditeľstva (GR) „Telekomunikácie,
informačný priemysel a inovácie“ Komisia požiadala o odpoveď na viaceré otázky, k čomu došlo listom z 5. februára 1987:
„Otázka č. 1: Môže pán Gachot preukázať, že je skutočne (on alebo spoločnosť Gachot…) vlastníkom alebo väčšinovým akcionárom
spoločností WTC a Systran Institut, a že akceptuje všetky záväzky svojich spoločností voči Komisii?“
„Odpoveď: Naša spoločnosť skutočne nadobudla jednak všetky akcie [pána] Toma vo WTC a jednak 76 % akcií Systran Institut.
Sme teda plne spôsobilí konať v mene celej Skupiny a zastupovať ju voči Komisii.“
„Otázka č. 2: Čo sa stane s týmito záväzkami, ak pán Gachot (alebo [spoločnosť] Gachot) prestane byť vlastníkom (alebo väčšinovým
akcionárom) týchto spoločností? Zaväzuje sa pán Gachot, že zaistí, aby prípadní kupujúci dodržali tieto záväzky?“
„Odpoveď: Žiaden prevod sa neplánuje. Práve naopak, naša Skupina sleduje v tejto oblasti politiku neustáleho rozvoja. Okrem
toho, Komisia sa nemusí v tejto oblasti ničoho obávať, pretože zmluvy sú uzatvorené medzi WTC a Komisiou, teda právnickými
osobami, a akákoľvek zmena, ktorá by mohla nastať vo vlastníctve akcií týchto spoločností, nemôže v žiadnom prípade spochybniť
uzatvorené zmluvy.“
„Otázka č. 3: Môže pán Gachot potvrdiť, že Komisia v nadväznosti na uzatvorenie rôznych zmlúv s WTC a Systran Institut má
nevýhradné užívacie práva pre európsky verejný sektor vzťahujúce sa na [deväť] jazykových verzií Systran?“
„Odpoveď: Je zrejmé zo zmlúv uzatvorených medzi WTC a Komisiou…, že Komisia má nevýhradné užívacie práva pre potreby vládnych
agentúr členských štátov Spoločenstva, a to pre jazykové verzie Systran II v [dvojiciach] jazykov, ktoré nadobudla…“
„Otázka č. 8: Naďalej pán Gachot súhlasí s tým, že medzivládne orgány, ktorých územie prekračuje územie Spoločenstva, sú oprávnené
používať [softvér] Systran, ak mu za to zaplatia licenčné poplatky?“
„Odpoveď: Spoločnosť Gachot samozrejme plánuje poskytnúť systém Systran k dispozícii medzinárodným organizáciám, ktorých územie
prekračuje územie Spoločenstva, a to v závislosti od rôznych zmlúv, ktoré budú uzatvorené medzi spoločnosťou Gachot a týmito
organizáciami…“
„Otázka č. 14: Je spoločnosť WTC pripravená previesť na Komisiu užívacie práva za rovnakých podmienok ako predtým pre španielsko-anglický
systém Systran? Bude cena na úhradu podobná ako cena ponúknutá za nemecko-anglický systém?“
„Odpoveď: Spoločnosť WTC plne súhlasí s prevodom licencie na nevýhradné užívanie pre dvojicu španielčina – angličtina na Komisiu,
prípade tiež pre dvojicu taliančina – angličtina a portugalčina – angličtina. Cena a podmienky budú závisieť predovšetkým
od stavu napredovania systémov v okamihu ich nadobudnutia Komisiou.“
„Otázka 15: Je spoločnosť WTC pripravená vyvinúť nové systémy obsahujúce dánčinu a gréčtinu ako cieľové jazyky a previesť
ich na Komisiu s (nevýhradnými) užívacími právami pre verejný a súkromný sektor?“
„Odpoveď: WTC plne súhlasí s vývojom každého systému obsahujúceho páry európskych jazykov ako aj iných systémov, ktoré by
mohla Komisia potrebovať.“
„Otázka 16: Mal by pán Gachot záujem o konverziu systému Systran do jazyka C v Unix, čím by sa zvýšila jeho použiteľnosť v informatike?
Je pripravený čiastočne alebo v celom rozsahu financovať požadovanú investíciu (ktorá je možno rádovo v miliónoch eku)?“
„Odpoveď: Konverzia systému Systran do jazyka C v Unix je projekt, ktorý sme plánovali. V prvom rade sa nám ale zdalo byť
oveľa dôležitejšie sústrediť naše úsilie na zlepšenie kvality prekladu a zjednotenie rôznych verzií [systému] Systran. Konverzia
[systému] Systran v Unix, akokoľvek je zaujímavá, zostáva spojená s konkretizáciou finančných prostriedkov…“
Faxom z 5. marca 1987 adresovaným úradníkom GR „Telekomunikácie, informačný priemysel a inovácie“ spoločnosti Gachot Komisia
takto popísala obsah „dohody Systran“, o ktorej prebiehalo rokovanie:
„Práva, ciele a povinnosti
V rámci Dohody sú práva nadobudnuté obidvoma stranami plne vyvážené.
Skupina Systran je vlastníkom základných softvérov a užívacie práva Komisie týkajúce sa deviatich [dvojíc] jazykov sa vzťahujú
iba na inštitúcie Spoločenstva a oficiálne orgány členských štátov.
Naproti tomu, Komisia je vlastníkom lexikónov, ktoré vytvára od roku 1975.
Každá zo zmluvných strán investovala približne 8 miliónov eku na nadobudnutie svojich práv a snaží sa teda o zhodnotenie svojich
investícií.
Komisia má morálnu povinnosť zaistiť, aby hospodárstvo Spoločenstva malo prospech z investície zaplatenej jej daňovými poplatníkmi,
zatiaľ čo Skupina Systran si želá urýchlene začať s uvádzaním systému na trh v Európe.
Tieto dva ciele sú plne konvergentné a zlučiteľné v rámci navrhnutej Dohody.
Navyše, Komisia a Skupina Systran majú záujem urobiť [zo softvéru] Systran účinný nástroj prostredníctvom harmonizácie softvérov
a lexikónov…“
Dňa 4. augusta 1987 skupina Systran a Komisia podpísali zmluvu o spoločnej organizácii vývoja a zlepšovania systému prekladu
Systran pre súčasné a budúce úradné jazyky Spoločenstva ako aj jeho používanie (ďalej len „zmluva o spolupráci“).
Zmluva o spolupráci uvádzala v rámci „úvodných ustanovení“ toto:
„1.      Systém Systran, vytvorený spoločnosťou WTC, je systém automatického prekladu, ktorý zahŕňa základný softvér, lingvistické
a periférne softvéry a rôzne bilingválne slovníky.
2.      Dňa 22. septembra 1975 Komisia uzavrela so spoločnosťou WTC zmluvu o používaní systému Systran Komisiou a o počiatočnom vývoji
tohto systému WTC.
Komisia a spoločnosť WTC uzatvorili následne ďalšie zmluvy týkajúce sa jednak zlepšenia existujúceho systému a jednak vývoja
systémov pre [nové dvojice] jazykov.
Tieto zmluvy uzatvorené v rokoch 1976 a 1985 mali za cieľ rozvíjať a zlepšovať prekladové softvéry a základné slovníky pre
dotknuté jazyky.
3.      Údržba a ďalší vývoj systémov boli zabezpečené inou sériou zmlúv medzi Komisiou a servisnými spoločnosťami. Tieto zmluvy sa
týkali potrieb a cieľov vlastných Komisii.
4.      Od roku 1985 Komisia uzavrela s rôznymi spoločnosťami zmluvy, ktoré ich oprávňovali používať systém Systran v prospech vládnych
orgánov členských štátov a inštitúcií Európskych spoločenstiev, za protihodnotu poskytnutia informácií, ktoré Komisii umožnia
zlepšiť výkonnosť systému.
5.      Strany teda konštatujú, že Komisia disponuje licenciou na užívanie Základného systému a zlepšení… vykonaných WTC, ktorá je
obmedzená na užívanie na území Európskych spoločenstiev v sektoroch špecifikovaných v [odseku] 4 vyššie.
6.      Zlepšenia a vývoj vykonané na systéme Systran Komisiou a jej zmluvnými partnermi [uvedenými v odseku 3 vyššie], osobitne slovníky,
sú výlučným vlastníctvom Komisie.
7.      Strany zastávajú názor, že ich záujem a záujem užívateľov Systran je, aby bol tento systém neustále zlepšovaný. Rozhodli sa
uzatvoriť túto zmluvu o spolupráci, aby zjednotili svoje úsilie a pracovali tak na zlepšovaní.
Strany si v tomto duchu uznávajú navzájom právo užívať systém Systran, ktorý sa môže vyvíjať prostredníctvom zavádzania vylepšení,
ktoré sa budú vykonávať vďaka používaniu systému tak v súkromnom ako aj vo verejnom sektore.“
Článok 4 zmluvy o spolupráci, ktorý sa týka „vlastníckych práv“, uvádza:
„Rôzne jazykové verzie Systran a ich komponenty zostávajú vo vlastníctve partnerov, ktorým prináležali ku dňu podpisu.
Spoločnosti Skupiny Systran sa zaväzujú, že svoje vlastnícke práva prevedú až po predchádzajúcom informovaní a súhlase útvarov
Komisie. Postupník musí súhlasiť s prevzatím práv a povinností vyplývajúcich pre tieto spoločnosti z tejto zmluvy o spolupráci.“
Úvod prílohy I zmluvy o spolupráci uvádza:
„Zatiaľ čo Komisia bola vždy vlastníkom lexikónov a iných komponentov, ktoré vyvinula pre rôzne verzie Systran, vlastnícke
práva k základnému softvéru boli rozdelené medzi viaceré spoločnosti a Komisia uzatvorila zmluvy a dohody týkajúce sa používania
systému a jeho zlepšení a rozvoja, najmä s [WTC] a Systran Institut.
Keďže spoločnosť Gachot… je od začiatku roku 1986 hlavným akcionárom týchto spoločností, táto globálna zmluva na rozvoj a používanie
Systran sa uzatvorila medzi všetkými dotknutými stranami…“
Článok 4a zmluvy o spolupráci, ktorý sa týka „zlepšení a poplatkov“, uvádza:
„Akýkoľvek vývoj a akékoľvek zlepšenie systému vyplývajúce z jeho používania skupinou Systran bude okamžite oznámené a dané
k dispozícii Komisii.
Akýkoľvek vývoj a akékoľvek zlepšenie systému vyplývajúce z jeho používania Komisiou bude okamžite oznámené a dané k dispozícii
skupine Systran.
Akákoľvek zmena systému, ktorá nepochádza z jeho používania v pravom zmysle, bude predmetom rokovaní medzi stranami.
Počas úvodného obdobia dvoch rokov bude môcť každá strana využívať vývoj a zlepšenia vykonané druhou stranou bez toho, aby
bola povinná platiť z tohto dôvodu akékoľvek poplatky.
Na konci tohto obdobia Komisia a Skupina Systran zadefinujú v nadväznosti na nadobudnutú skúsenosť zmluvné podmienky ich budúcej
spolupráce.“
Článok 5 zmluvy o spolupráci, ktorý sa týka „užívacích práv“, uvádza:
„a)      Komisia má právo užívať vo verejnom sektore na území Spoločenstva spoločný systém v jeho najrozvinutejšej verzii a prevádzať
licencie na užívanie tohto systému vnútroštátnym a medzinárodným organizáciám usadeným na území Spoločenstva, ako je definované
v [odseku] 4 úvodných ustanovení.
b)      …
c)      Spoločnosti skupiny Systran sa zaväzujú, že umožnia každej súkromnej organizácii používať systém za podmienok zodpovedajúcich
obchodným zvyklostiam.“
Podľa článkov 11 a 12 zmluvy o spolupráci sa na zmluvu uplatňuje belgické právo a akýkoľvek spor medzi stranami týkajúci sa
výkladu, plnenia alebo neplnenia zmluvy bude predložený rozhodcovskému súdu.
V rokoch 1988 a 1989 Komisia uzatvorila štyri zmluvy so spoločnosťou Gachot na účely získania licencie na užívanie softvéru
Systran pre dvojice jazykov nemčina – angličtina, nemčina – francúzština, angličtina – gréčtina, španielčina – angličtina
a španielčina – francúzština.
Doporučeným listom z 11. decembra 1991 Komisia ukončila zmluvu o spolupráci v súlade s jej článkom 8 výpoveďou s výpovednou
lehotou šesť mesiacov. Na základe uplatnenia tohto ustanovenia sa stanovilo, že po uplynutí trojročného obdobia bude každá
strana disponovať systémom Systran v stave dosiahnutom každou z nich. Podľa Komisie bolo toto vypovedanie zmluvy odôvodnené
skutočnosťou, že Systran nedodržala svoje zmluvné povinnosti a plánovala vymáhať platbu za vývoj týkajúci sa dvoch dvojíc
jazykov (francúzština – taliančina a francúzština – španielčina), ktorý vytvorila Komisia a dala k dispozícii Systran na základe
zmluvy o spolupráci. K dátumu ukončenia zmluvy o spolupráci zahŕňala verzia EC‑Systran Mainframe šestnásť jazykových verzií.
V nadväznosti na to skupina Systran vytvorila a uviedla na trh novú verziu softvéru Systran fungujúcu aj v operačných systémoch
Unix a Windows (Systran Unix), zatiaľ čo Komisia rozvíjala verziu EC‑Systran Mainframe v súvislosti so šestnástimi vyššie
uvedenými dvojicami jazykov, ku ktorým sa pridala dvojica jazykov gréčtina – francúzština vyvinutá s pomocou externého zmluvného
partnera, ktorá fungovala v operačnom systéme Mainframe nezlučiteľnom s operačnými systémami Unix a Windows.
B –
Druhé obdobie: od Systran Unix po EC‑Systran Unix
Aby sa umožnilo verzii EC‑Systran Mainframe fungovať v prostrediach Unix a Windows, uzatvorili sa štyri zmluvy medzi Systran
Luxembourg a Komisiou (ďalej len „zmluvy o migrácii“).
Dňa 19. decembra 1997, pred podpisom prvej zmluvy o migrácii, Komisia požiadala listom Systran o odsúhlasenie viacerých bodov,
medzi ktoré patrili aj tieto dva:
„1.      Používanie mena Systran
Pri prezentáciách ako aj v dokumentácii alebo v korešpondencii sa často odvolávame na ‚systém automatického prekladu Komisie‘.
Keďže tento systém vychádza zo systému Systran, bolo by logickejšie používať pri týchto príležitostiach meno Systran alebo…
Verzia CE Systran.
2.      Zásada recipročného používania systémov [spoločnosti] Systran… a Komisie.
Komisia môže používať produkty spoločnosti Systran… na svojom serveri. Spoločnosť Systran môže používať systém Komisie.
Spoločnosť Systran… a jej dcérske spoločnosti sa zaväzujú, že si nebudú uplatňovať žiaden finančný nárok vyplývajúci zo zmlúv
uzatvorených v minulosti medzi ‚skupinou Systran‘ a Komisiou.“
Dňa 22. decembra 1997, v deň podpisu prvej zmluvy o migrácii, Systran odpovedala na túto žiadosť Komisie takto:
„1.      Používanie mena Systran
Súhlasíme s tým, že Komisia môže používať ochrannú známku SYSTRAN. Toto používanie musí byť systematické pre každý systém
automatického prekladu odvodený z pôvodného systému Systran. V dôsledku toho na vás prevádzame právo užívať ochrannú známku
SYSTRAN jedine na účely šírenia alebo poskytovania systému automatického prekladu Systran.
2.      Zásada recipročného používania systémov [spoločnosti] Systran… a Komisie.
Súhlasíme s tým, že Komisia môže používať produkty Systran v prostrediach Unix a/alebo Windows na svoje interné potreby.
Spoločnosť Systran sa zaväzuje, že si neuplatní žiaden finančný nárok vyplývajúci z plnenia zmlúv uzatvorených v minulosti
medzi skupinou Systran a Komisiou.“
Článok 2 prvej zmluvy o migrácii uzatvorenej medzi Systran Luxembourg a Komisiou takto definuje „systém automatického prekladu
Komisie“:
„Systém automatického prekladu Komisie nazývaný ‚Systran EC version‘ označuje osobitnú verziu systému automatického prekladu
Systran pôvodne vyvinutého ‚World Translation Center‘, La Jolla, USA, ktorý Európska Komisia následne rozvíjala na interné
účely od roku 1976. Systém automatického prekladu Komisie je odlišný od ‚Systran Original Version‘ [originálna verzia systému
Systran], teda systému automatického prekladu, ktorý vyvíjala a uvádzala na trh Systran SA France a jej dcérske spoločnosti.“
(The Commission’s machine translation system, or ‚Systran EC version‘, designates a specific version of the Systran machine
translation system originally developed by the World Translation Center, La Jolla, USA, which since 1976 has been further
developed by the European Commission for internal purposes. The Commission’s machine translation system is distinct from the
‚Systran Original Version‘, which refers to the machine translation system developed and commercialised by Systran S.A. of
France and its subsidiaries.)
Článok 13 prvej zmluvy o migrácii s názvom „Patenty, certifikáty o využiteľnosti (úžitkové vzory), ochranné známky, dizajny
a priemyselné vzory, práva priemyselného a duševného vlastníctva“ uvádza:
„1.      Komisia je bezodkladne informovaná o akomkoľvek výsledku alebo akomkoľvek patentne získanom Zmluvným partnerom [teda Systran
Luxembourg] pri plnení tejto zmluvy; tento výsledok alebo patent prináleží Európskym spoločenstvám, ktoré s ním môžu voľne
nakladať s výnimkou prípadov, kedy už práva priemyselného alebo duševného vlastníctva existujú.
2.      Systém automatického prekladu Komisie, vrátane jeho komponentov, bez ohľadu na to, či boli v priebehu plnenia zmluvy zmenené,
zostáva vo vlastníctve Komisie s výnimkou prípadov, kedy už práva priemyselného alebo duševného vlastníctva existujú.
…
5.      V prípade začatia konania tretími osobami, najmä pokiaľ ide o vymáhanie práva, aj po splnení zmluvy, dotknutá strana o tom
informuje čo najskôr druhú stranu; obidve strany konajú spoločne a vzájomne si oznamujú všetky informácie a dôkazy, ktorými
disponujú alebo ktoré získajú.“
(1.      Any results or patent obtained by the Contractor [Systran Luxembourg] in performance of this contract shall be immediately
reported to the Commission and shall be the property of the European Communities, which may use them as they see fit, except
where industrial or intellectual property rights already exist.
2.      The Commission’s machine translation system, together with all its components shall, whether modified or not in the course
of the contract, remain the property of the Commission, except where industrial or intellectual property rights already exist.
…
5.      At the first sign of proceedings by a third party, in particular of a claim, even after completion of the contract, the party
involved shall notify the other party as soon as possible and the two parties shall then act in unison and provide each other
with all the information and evidence that they possess or obtain.)
Podľa článkov 15 a 16 prvej zmluvy o migrácii sa na zmluvu uplatňovalo luxemburské právo a akýkoľvek spor medzi Komisiou a Systran
Luxembourg týkajúci sa tejto zmluvy patril do právomoci luxemburských súdov.
Okrem iného, prvý dodatok k štvrtej zmluve o migrácii stanovil koniec tejto zmluvy na 15. marec 2002 a upresnil, že k tomuto
dátumu „sa Zmluvný partner zaväzuje vykonať do 15. marca 2002 všetky úlohy, ktoré boli predmetom zmluvy, najmä: aktualizovaný
dôkaz o všetkých právach (ochranné známky, patenty, práva duševného a priemyselného vlastníctva, autorské právo, atď.), ktorých
sa domáha skupina Systran a ktoré sú spojené so systémom automatického prekladu Systran“. Podľa Komisie jej Systran Luxembourg
tieto informácie neposkytla.
C –
Tretie obdobie: od verejného obstarávania do 4. októbra 2003
Dňa 4. októbra 2003 Komisia vyhlásila verejné obstarávanie na údržbu a lingvistické posilnenie systému automatického prekladu
Komisie. V nadväznosti na toto verejné obstarávanie boli dve časti z desiatich, ktoré obsahovala zákazka, zadané spoločnosti
Gosselies. Ide o časti, ktoré používajú angličtinu alebo francúzštinu ako zdrojový jazyk.
Listom z 31. októbra 2003 spoločnosť Systran oznámila Komisii:
„Dozvedeli sme sa o verejnom obstarávaní vyhlásenom 4. októbra 2003… Po prečítaní tohto dokumentu sa nám zdá, že práce, ktoré
hodláte realizovať, môžu porušovať práva duševného vlastníctva našej spoločnosti. Keďže sa usilujeme o zachovanie atmosféry
konštruktívnej spolupráce medzi našou spoločnosťou a Komisiou, chceli by sme poznať Váš názor v tejto veci. Z vyššie uvedených
dôvodov je pochopiteľné, že sa nemôžeme tohto verejného obstarávania zúčastniť.“
Komisia vo svojej odpovedi zo 17. novembra 2003 uviedla:
„Oboznámili sme sa s Vaším listom z 31. októbra 2003. Práce, ktoré hodláme realizovať, sa nám nezdajú byť takej povahy, aby
mohli porušiť práva duševného vlastníctva. Zdieľame Vašu snahu zachovať dobré pracovné vzťahy v rámci dodržania postupov Komisie.“
V nadväznosti na túto výmenu korešpondencie si spoločnosť Systran a Komisia vymenili ďalšie listy a Komisia zorganizovala
stretnutia s cieľom upresniť požiadavky tejto spoločnosti.
V rámci uvedených kontaktov sa žalobkyne dovolávali týchto skutočností:
–        skupina Systran vlastní softvér automatického prekladu nazývaný „Systran“ (alebo „systém Systran“) a vyvíja z neho rôzne verzie,
–        v nadväznosti na radu zmlúv uzatvorených medzi skupinou Systran a Komisiou, Systran adaptovala svoj softvér na účely vytvorenia
verzie nazývanej „EC‑Systran“,
–        v období od roku 1999 do roku 2002 skupina Systran zaistila migráciu verzie EC‑Systran, aby jej umožnila fungovať v Unix;
na tieto účely skupina Systran použila už existujúce práva Systran k pôvodnému softvéru a k jadru systému Systran v Unix,
ktorý bol úplne prepísaný skupinou Systran v roku 1993 na jej vlastné potreby.
Komisia v odpovedi uviedla, že tieto okolnosti, rovnako ako technická dokumentácia predložená znalcom žalobkýň v oblasti informatiky
6. januára 2005, nepredstavujú „dôkaz o právach duševného vlastníctva“, ktorých sa domáha skupina Systran v súvislosti so
softvérom Systran. Vzhľadom na neexistenciu „dôkazných dokumentov“ v tejto súvislosti sa Komisia domnievala, že skupina Systran
nie je oprávnená vznášať námietky proti prácam realizovaným spoločnosťou, ktorá bola úspešná v spornom verejnom obstarávaní.
Súhrnne, skupina Systran sa nemohla dovolávať práv, ktoré mala k softvéru Systran, ktorého verziu Systran Unix uvádza na trh,
aby sa zakázalo to, čo považuje za porušovanie práv k tomuto softvéru Komisiou.

Konanie a návrhy účastníkov konania
Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 25. januára 2007 žalobkyne podali túto žalobu.
V rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania boli účastníci konania 1. decembra 2008 vyzvaní, aby odpovedali na súbor
otázok týkajúcich sa zmluvného alebo mimozmluvného základu žaloby (ďalej len „prvý súbor otázok“).
Účastníci konania odpovedali na prvý súbor otázok 30. januára 2009 a 2. februára 2009.
Na základe správy sudcu spravodajcu Všeobecný súd (tretia komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania a v rámci opatrení
na zabezpečenie priebehu konania vyzval účastníkov konania, aby odpovedali na nový súbor otázok týkajúcich sa verzie Systran
Unix, práv užívateľa, povahy zásahov požadovaných na základe spornej zákazky a činností spoločnosti Gosselies v súvislosti
s navrhnutím a uvádzaním prekladateľských softvérov na trh (ďalej len „druhý súbor otázok“).
Účastníci konania odpovedali na druhý súbor otázok 14. októbra 2009.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im položil Všeobecný súd, boli vypočuté počas pojednávania 27. októbra
2009.
Počas tohto pojednávania boli účastníci konania zvolaní Všeobecným súdom na neformálne stretnutie na účely zmieru. Na záver
tohto stretnutia účastníci konania uviedli, že oznámia Všeobecnému súdu obsah svojej dohody o urovnaní, ak by bola takáto
dohoda uzatvorená pred vyhlásením tohto rozsudku. Všeobecnému súdu nebolo v tomto zmysle nič oznámené.
V zápisnici z pojednávania sa pripomenuli základné okolnosti vyplývajúce z pojednávania v súvislosti so zmluvnou alebo mimozmluvnou
povahou žaloby, s nezákonným konaním vytýkaným Komisii a vyčíslením škody, ktorej sa dovolávajú žalobkyne. Táto zápisnica
ako aj zápisnica z neformálneho stretnutia boli oznámené účastníkom konania.
Uznesením z 26. marca 2010 Všeobecný súd (tretia komora) rozhodol o opätovnom otvorení ústneho konania s cieľom vyzvať účastníkov
konania, aby odpovedali v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania na súbor otázok o okolnostiach, ktoré treba zohľadniť
na účely vyčíslenia škody (ďalej len „tretí súbor otázok“).
Účastníci konania odpovedali na tretí súbor otázok 4. a 5. mája 2010.
Vzhľadom na tieto odpovede a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania boli žalobkyne a Komisia vyzvaní, aby predložili
svoje pripomienky k odpovediam protistrany na tretí súbor otázok. Všeobecný súd chcel tiež získať určité spresnenia o niektorých
okolnostiach uvedených účastníkmi konania v ich odpovediach (ďalej len „štvrtý súbor otázok“).
Účastníci konania predložili svoje pripomienky a odpovedali na štvrtý súbor otázok 11. júna 2010. Ústna časť konania bola
potom ukončená.
Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:
–        nariadil okamžité zastavenie úkonov porušujúcich práva a neoprávneného šírenia know-how Komisiou,
–        nariadil zabavenie všetkých nosičov v držbe Komisie a spoločnosti Gosselies, na ktorých je zaznamenaný informatický vývoj
zrealizovaný spoločnosťou Gosselies na základe verzií EC‑Systran Unix a Systran Unix za porušenia ich práv, a ich odovzdanie
spoločnosti Systran alebo prinajmenšom ich zničenie pod dohľadom,
–        zaviazal Komisiu na zaplatenie minimálnej sumy vo výške 1 170 328 eur spoločnosti Systran Luxembourg a spoločnosti Systran aspoň
sumu vo výške 48 804 000 eur,
–        nariadil na náklady Komisie uverejnenie rozhodnutia Všeobecného súdu, ktoré sa prijme, v špecializovaných novinách, v špecializovaných
časopisoch a na špecializovaných webových stránkach podľa výberu Systran,
–        v každom prípade zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        vyhlásil žalobu za neprípustnú,
–        v prípade, ak nevyhlási žalobu za neprípustnú, zamietol žalobu ako nedôvodnú,
–        zaviazal žalobkyne na náhradu trov konania.

Právny stav
I –
O prípustnosti
A –
O žalobnom návrhu smerujúcom k tomu, aby Všeobecný súd zaviazal Komisiu na náhradu údajnej škody
Komisia uvádza tri dôvody neprípustnosti pokiaľ ide o tretí žalobný návrh, ktorý smeruje k tomu, aby jej bola uložená povinnosť
nahradiť škodu, ktorej sa dovolávajú žalobkyne. Po prvé, táto žaloba o náhradu škody je neprípustná v dôsledku jej zmluvného
základu, pretože Všeobecný súd môže posúdiť tvrdenia o porušovaní práv a sprístupnení know-how iba na základe jednotlivých
zmlúv uzatvorených medzi skupinou Systran a Komisiou, ktoré neobsahujú arbitrážnu doložku označujúcu Všeobecný súd za príslušný
súd. Po druhé, žaloba o náhradu škody je neprípustná tiež z dôvodu nejasnosti žaloby, pretože táto žaloba neupresňuje právne
predpisy, ktoré mala Komisia porušiť, a poskytuje málo podrobností o porušovaní práv a sprístupnení know-how, na ktoré poukazujú
žalobkyne. Po tretie, Všeobecný súd nemá právomoc na rozhodovanie v oblasti porušovania práv v rámci žaloby na náhradu škody,
ako to vyplýva z uznesenia z 5. septembra 2007, Document Security Systems/BCE (T‑295/05, Zb. s. II‑2835, ďalej len „uznesenie
Document Security Systems“).
1.     O veci samej
a)     Tvrdenia účastníkov konania
Komisia tvrdí, že Všeobecný súd nemôže posúdiť existenciu porušovania práv a nedovoleného šírenia know-how bez toho, aby vychádzal
z jednotlivých zmlúv upravujúcich vzťahy medzi skupinou Systran a Komisiou od roku 1975 do roku 2002. Prípadná zodpovednosť,
ktorá by mohla Spoločenstvu vzniknúť v dôsledku používania verzií EC‑Systran Unix a Systran Unix softvéru Systran, je zmluvnej
povahy. V tejto súvislosti treba poukázať na článok 288 prvý odsek ES podľa ktorého „zmluvná zodpovednosť Spoločenstva sa
spravuje právom, ktorým sa spravuje príslušná zmluva“. V prípade neexistencie arbitrážnej doložky v zmysle článku 238 ES teda
Všeobecný súd zjavne nemá právomoc rozhodovať.
V odpovedi na otázku Všeobecného súdu, ktorou Komisiu požiadal uviesť, na základe akých zmluvných ustanovení sa domnieva,
že bola oprávnená postupovať tak, ako postupovala v rámci spornej zákazky bez toho, aby získala súhlas žalobkýň, Komisia tvrdí,
že jednak má pochybnosti o tom, či sú žalobkyne nositeľkami práv duševného vlastníctva k verzii Systran Unix softvéru Systran
a jednak že „formálne spochybňuje, že žalobkyne sú nositeľkami práv k softvéru EC‑Systran Unix“. Komisia najmä tvrdí, že má
„výhradné vlastnícke práva“ pokiaľ ide o „zdrojové kódy lingvistických častí softvéru“ na základe jednotlivých zmlúv uzatvorených
v období medzi 1975 a 2002 a práce jej útvarov v oblasti vývoja týchto častí. Na základe týchto zmlúv má Komisia právo vyvíjať
verziu EC‑Systran Unix v spolupráci s tretími zmluvnými partnermi pred aj po migrácii. V tejto súvislosti Komisia cituje článok
4 dohody o technickej spolupráci, odsek 6 úvodných ustanovení zmluvy o spolupráci a článok 13 ods. 1 a 2 zmlúv o migrácii
uzatvorených so Systran Luxembourg, podľa ktorých systém automatického prekladu Komisie zostáva vo vlastníctve Komisie.
Žalobkyne v podstate zdôrazňujú, že Všeobecný súd je príslušný na základe článku 288 druhého odseku ES. V prejednávanej veci
je základom žaloby skutočnosť, že Komisia vykonala alebo nechala vykonať nepovolené, a teda mimozmluvné, zmeny softvéru Systran
Unix alebo jeho verzie EC‑Systran Unix, hoci nemala právo, ktoré by jej umožňovalo ho zmeniť a ešte menej ho nechať zmeniť
bez povolenia žalobkýň.
Žalobkyne v ich odpovedi na otázky položené Všeobecným súdom zdôrazňujú, že Komisia nebola nikdy oprávnená poskytnúť sporné
náležitosti akejkoľvek tretej osobe. Keďže neexistuje zmluvné ustanovenie oprávňujúce Komisiu na užívanie a sprístupnenie
know-how, ktoré sa vykonalo, Komisia tým, že konala nad rámec stanovený zmluvami, založila svoju mimozmluvnú zodpovednosť,
ktorá patrí do výlučnej právomoci Všeobecného súdu.
b)     Posúdenie Všeobecným súdom
Poznámky k právomoci v zmluvnej a mimozmluvnej oblasti
Právomoc Všeobecného súdu rozhodovať o žalobe na náhradu škody sa odlišuje v závislosti od zmluvnej a mimozmluvnej povahy
dotknutej zodpovednosti. V oblasti zmluvnej zodpovednosti článok 238 ES stanovuje, že Súdny dvor má právomoc rozhodovať na
základe arbitrážnej doložky pripojenej k verejnoprávnej alebo súkromnoprávnej zmluve uzavretej Spoločenstvom alebo v mene
Spoločenstva. V oblasti mimozmluvnej zodpovednosti článok 235 ES upresňuje, že Súdny dvor má právomoc rozhodovať spory o náhrade
škody podľa článku 288 ods. 2 ES, ktorý predpokladá škodu spôsobenú inštitúciami alebo pracovníkmi pri výkone ich funkcií.
V oblasti zmluvnej zodpovednosti má teda Všeobecný súd právomoc rozhodovať iba v prípade existencie arbitrážnej doložky v zmysle
článku 238 ES. V prípade absencie takejto doložky Všeobecný súd nemôže na základe článku 235 ES v skutočnosti rozhodovať o žalobe
na náhradu škody zmluvného pôvodu. V opačnom prípade by Všeobecný súd rozšíril svoju právomoc nad rámec sporov, o ktorých
mu v taxatívne stanovených prípadoch umožňuje rozhodovať článok 240 ES, keďže toto ustanovenie zveruje všeobecnú právomoc
rozhodovať o sporoch, v ktorých je stranou Spoločenstvo, vnútroštátnym súdom (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora
z 20. mája 2009, Guigard/Komisia, C‑214/08 P, Zb. s. I‑91, uverejnenie abstraktu, body 35 až 41; uznesenie Všeobecného súdu
z 18. júla 1997, Oleifici Italiani/Komisia, T‑44/96, Zb. s. II‑1331, body 35 a 38, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 25. mája
2004, Distilleria Palma/Komisia, T‑154/01, Zb. s. II‑1493, bod 50).
Naproti tomu v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti má Súdny dvor právomoc rozhodovať bez toho, aby bol potrebný prejav súhlasu
strán sporu. Právomoc Súdneho dvora totiž vyplýva priamo z článku 235 ES a z článku 288 druhého odseku ES v prípade žalôb
smerujúcich k tomu, aby sa Spoločenstvu uložila povinnosť nahradiť škodu mimozmluvnej povahy spôsobenú Komisiou.
Na účely stanovenia svojej právomoci podľa článku 235 ES musí Všeobecný súd preskúmať z hľadiska rôznych relevantných náležitostí
spisu, či žaloba o náhradu škody predložená žalobkyňami objektívne a vcelku spočíva na zmluvných alebo mimozmluvných povinnostiach
umožňujúcich charakterizovať zmluvný alebo mimozmluvný základ sporu. Tieto náležitosti môžu byť vyvodené najmä z preskúmania
nárokov strán, zo skutočností, ktoré viedli k vzniku škody, ktorej náhrada sa požaduje, a z obsahu zmluvných alebo mimozmluvných
ustanovení uvádzaných na účely vyriešenia spornej otázky (pozri v tomto zmysle rozsudok Guigard/Komisia, už citovaný v bode
58 vyššie, body 35 až 38).
V tejto súvislosti je dôležité zdôrazniť, že právomoc Všeobecného súdu v zmluvnej oblasti je odchýlkou od všeobecného práva,
a preto sa musí vykladať reštriktívne tak, že Všeobecný súd môže rozhodovať iba o návrhoch, ktoré sú odvodené od zmluvy alebo
ktoré majú priamy vzťah s povinnosťami, ktoré z nej vyplývajú (pozri rozsudok Súdneho dvora z 20. februára 1997, IDE/Komisia,
C‑114/94, Zb. s. I‑803, bod 82 a tam citovanú judikatúru). Bolo by to tak najmä v prípade, ak by zo skutkového rámca vyplývalo,
že Komisia bola oprávnená na základe zmluvy zveriť tretej osobe práce, ktorých sa týkalo verejné obstarávanie, a ak by predmet
sporu, vzhľadom na to, že tieto práce boli uvedené v jednom alebo vo viacerých zmluvných ustanoveniach, v skutočnosti spočíval
v žalobe o náhradu škody, ktorá má zmluvný pôvod (pozri v tomto zmysle rozsudok Guigard/Komisia, už citovaný v bode 58 vyššie,
body 35 a 36, pokiaľ ide o zohľadnenie skutkového rámca, a bod 38, pokiaľ ide o reálny predmet žaloby o náhradu škody).
Treba tiež zdôrazniť, že hoci na posúdenie dôvodnosti tejto argumentácie musí Všeobecný súd preskúmať jednotlivé zmluvy uzatvorené
medzi skupinou WTC/Systran a Komisiou v rokoch 1975 až 2002, ktorých sa Komisia dovoláva na podporu svojej argumentácie, takéto
preskúmanie patrí do preskúmania právomoci a nemôže mať – ako také – za následok zmenu povahy sporu tým, že sa mu prizná zmluvný
základ. V opačnom prípade by bolo možné zmeniť povahu sporu, a v dôsledku toho aj oprávnený súd, iba na základe jednoduchej
skutočnosti, že žalovaný účastník konania by poukazoval na existenciu akéhokoľvek zmluvného vzťahu so žalujúcim účastníkom
konania, hoci samotné preskúmanie spomínaných zmlúv by umožnilo skonštatovať, že v tejto súvislosti nemajú vplyv. Všeobecný
súd teda môže v rámci rozhodovania v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti preskúmať obsah zmluvy tak, ako to robí v súvislosti
s akýmkoľvek dokumentom, ktorého sa určitá strana domáha na podporu svojej argumentácie, aby zistil, či táto zmluva môže spochybniť
právomoc, ktorá mu je výslovne zverená článkom 235 ES. Toto preskúmanie spadá pod posúdenie skutkových okolností uvádzaných
na účely stanovenia právomoci Všeobecného súdu, ktorej absencia je prekážkou konania z dôvodu verejného záujmu v zmysle článku
113 rokovacieho poriadku.
Pre porovnanie, vo veci týkajúcej sa návrhu na obnovenie zmluvy, v ktorej sa žalobca dovolával porušenia povinností zmluvného
a mimozmluvného pôvodu, Súdny dvor rozhodol, že samotné odvolanie sa na právne pravidlá, ktoré nevyplývajú z tejto zmluvy,
ale ktoré zaväzujú strany, nemôže mať za následok zmenu zmluvnej povahy sporu a jeho odňatie súdu, ktorý má právomoc rozhodovať
(rozsudok Guigard/Komisia, už citovaný v bode 58 vyššie, bod 43). Preto vo veci týkajúcej sa následkov verejného obstarávania,
v ktorej sa žalobkyne opierajú iba o porušenie povinností mimozmluvného pôvodu, nemôže mať samotné odvolanie sa ich zmluvného
partnera na povinnosti zmluvného pôvodu, ktoré sa netýkajú sporného konania, za následok zmenu mimozmluvnej povahy sporu a jeho
odňatie súdu, ktorý má právomoc rozhodovať.
Okrem toho, účastníkovi konania, ktorý sa dovoláva porušenia určitej povinnosti, vo všeobecnosti prináleží preukázať jej obsah
a jej uplatnenie na skutkové okolnosti veci. Z tohto dôvodu treba tvrdenia týkajúce sa žaloby o náhradu škody uvádzané žalobkyňami
preskúmať pred tvrdeniami Komisie týkajúcimi sa existencie zmluvného povolenia sprístupniť tretej osobe informácie, ktoré
môžu byť chránené na základe autorského práva a know-how.
Preskúmanie žaloby o náhradu škody podanej žalobkyňami
V prejednávanom prípade je žaloba žalobkýň o náhradu škody predložená jedine na základe článku 235 ES a článku 288 druhého
odseku ES. Žalobkyne ani neuvádzajú ani nevychádzajú zo zmluvných ustanovení uzatvorených s Komisiou. Na tieto zmluvné ustanovenia
sa odvoláva iba Komisia na podporu tvrdenia, podľa ktorého je oprávnená uskutočňovať to, čo sa jej vytýka v prejednávanej
veci.
Na podporu svojej žaloby o náhradu škody žalobkyne uvádzajú dve sporné a poškodzujúce konania mimozmluvnej povahy. V prvom
rade Komisia protiprávne sprístupnila know-how spoločnosti Systran tretej osobe, pretože realizácia plnení popísaných v oznámení
o vyhlásení verejného obstarávania nevyhnutne viedla k nepovolenému sprístupneniu a zmene zdrojového kódu softvéru Systran,
ktorého jedinými vlastníkmi boli žalobkyne. V druhom rade, Komisia sa dopustila úkonov porušujúcich práva v prípade realizácie
nepovoleného vývoja spoločnosťou Gosselies verzie EC‑Systran Unix, verzie softvéru Systran, ktorá je takmer identická s verziou
Systran Unix, a teda závislá, vyvinutá a uvádzaná na trh skupinou Systran, jedinou vlastníčkou zodpovedajúcich práv duševného
vlastníctva.
V prejednávanom prípade skutočnosť vedúca ku vzniku škody, ktorej náhrada sa požaduje, teda údajne protiprávne konanie, ktoré
žalobkyne poškodilo, predstavuje nepovolené sprístupnenie zdrojových kódov, ktorých vlastníctvo a ochranu si nárokuje skupina
Systran z titulu všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov týkajúcich sa autorského práva a know-how,
Komisiou tretej osobe, konkrétne spoločnosti Gosselies.
Žalobkyne konkrétne tvrdia, že ako autor softvéru Systran a verzie Systran Unix môžu brániť akémukoľvek využívaniu, zmene,
prispôsobovaniu alebo vylepšeniu odvodeného diela, ktoré predstavuje EC‑Systran Unix, ktoré nie je povolené nositeľom práv
k pôvodnému softvéru. Žalobkyne teda majú legálne „právo námietky“, ktoré je určené na zabezpečenie ochrany niektorých údajov,
ktoré vlastnia, proti používaniu Komisiou alebo transmisii tretej osobe, ktorú nepovolili.
Na podporu tohto práva sa žalobkyne domáhajú z titulu všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov Bernského
dohovoru o ochrane literárnych a umeleckých diel z 9. septembra 1886 v znení zmien a doplnkov (ďalej len „Bernský dohovor“),
smernice Rady [91/250/EHS] zo 14. mája 1991 o právnej ochrane počítačových programov (Ú. v. ES L 122, s. 42; Mim. vyd. 17/001,
s. 114) a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/48/ES z 29. apríla 2004 o vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva (opravené
v Ú. v. ES L 195, s. 16; Mim. vyd. 17/002, s. 32). Tieto ustanovenia, ktoré prípadne môžu tvoriť povinnosti mimozmluvnej povahy,
ako to uznala Komisia v odpovedi na otázku Všeobecného súdu v tejto súvislosti na pojednávaní, sú prevzaté v právnych poriadkoch
členských štátov. V podstate tieto ustanovenia stanovujú tieto všeobecné zásady: už samotným vytvorením počítačového programu
jeho autor disponuje výhradným právom duševného vlastníctva k tomuto programu, ktorého sa môže dovolávať voči všetkým; ak
sa nepreukáže opak, autorstvo patrí osobe alebo osobám, pod ktorých menom sa počítačový program sprístupňuje; autor počítačového
programu má s výhradou určitých výnimiek výhradné právo tento počítačový program reprodukovať, upravovať alebo šíriť alebo
povoliť jeho reprodukciu, upravovanie alebo šírenie.
Treba prijať názor, že žalobkyne týmto predložili dostatočné dôkazy na to, aby bolo možné v tomto štádiu posúdenia vyvodiť
záver, že skupina Systran sa môže domáhať autorských práv k verzii Systran Unix softvéru Systran, ktorý vyvíjala a uvádzala
na trh pod svojím menom.
Naproti tomu, vzhľadom na nedostatok dôkazov o skutočnosti, že žalobkyne nie sú nositeľkami dotknutých práv, Komisii sa zjavne
nepodarilo spochybniť právomoc Všeobecného súdu tým, že spochybňovala autorské práva k tejto verzii softvéru Systran, ktorých
sa domáha skupina Systran.
V prvom rade, v tejto súvislosti sú samotné pochybnosti vyslovené Komisiou pokiaľ ide o postavenie žalobkýň ako nositeliek
práv duševného vlastníctva k verzii Systran Unix softvéru Systran nedostatočné (pozri bod 54 vyššie). Takáto argumentácia
nedosahuje požadovanú úroveň dôkazov na účely spochybnenia možnosti skupiny Systran dovolávať sa autorských práv k verzii
Systran Unix softvéru Systran z hľadiska už citovaných všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov,
pretože spočíva na všeobecných a nedostatočne presných tvrdeniach vzhľadom na vlastnosti dotknutého softvéru a na právne a technické
znalecké posudky predložené žalobkyňami.
V druhom rade treba uviesť, bez prejudikovania výsledku diskusie týkajúcej sa merita sporu, že Všeobecný súd požiadal Komisiu,
aby vysvetlila obsah svojich pochybností pokiaľ ide o vlastnícke práva, ktorých sa domáhajú žalobkyne, a žalobkyne, aby sa
v tejto súvislosti vyjadrili. Znalci povolaní žalobkyňami predložili sériu právnych a technických argumentov na podporu existencie
autorských práv skupiny Systran tak k prepísanému softvéru ako aj k verziám tohto softvéru, ktoré používajú jeho zdrojový
kód (posudok P. Sirinelliho, profesora na univerzite Panthéon-Sorbonne Paris-I o ochrane autorského práva k prepísanému softvéru,
ďalej len „druhý posudok Sirinelli“; technické vyjadrenie H. Bitana o novej a odlišnej povahe zloženia a štruktúry softvéru
Systran Unix z hľadiska záznamu v porovnaní so softvérom Systran Mainframe a softvérom EC‑Systran Mainframe, ďalej len „druhé
technické vyjadrenie Bitan“). Predovšetkým z nich vyplýva, že verzia Systran Unix nie je jednoduchým prenesením už existujúcej
verzie Systran Mainframe, ako sa snaží tvrdiť Komisia, ale skutočne prepis všetkých programov napísaných pôvodne v jazyku
Asembler do jazyka C, a že tieto verzie sú od základu odlišné. Tiež nie je sporné, že verzia Systran Unix nahradila verziu
Systran Mainframe, ktorá sa stala v priebehu času zastaranou.
Napriek výslovnej žiadosti Všeobecného súdu v tomto zmysle Komisia nebola schopná predložiť technické dôkazy, ktoré by priamo
spochybnili existenciu autorských práv skupiny Systran k verzii Systran Unix softvéru Systran alebo k informatickým prvkom,
ktoré program tvoria alebo ktoré predstavujú jeho operačný zdrojový kód, najmä pokiaľ ide o časti týkajúce sa základného jadra
a lingvistických programov softvéru, pričom žalobkyne nespochybňujú vlastnícke práva Komisie k slovníkom vytvoreným jej útvarmi
na účely zohľadnenia špecifickosti jazyka používaného touto inštitúciou.
V treťom rade, v priebehu súdneho konania musela Komisia pripustiť, že skupina Systran skutočne v tomto kontexte disponuje
právami duševného vlastníctva. Komisia teda uznala v štádiu dupliky, že nespochybňuje skutočnosť, že Systran je nositeľkou
práv k softvéru Systran Unix, ktoré uvádza na trh, a zároveň uviedla, že je pravdepodobné, že skupina Systran použila vývoj
vykonaný pre Komisiu v rámci verzií EC‑Systran Mainframe a EC‑Systran Unix na účely jeho integrácie do verzie Systran Unix.
Presnejšie, Komisia na pojednávaní zdôraznila, že skutočne nespochybňuje, že Systran je nositeľkou práv k týmto softvérom,
či už ide o verziu Mainframe alebo samozrejme o verziu Unix, pričom však urobila malú výhradu pokiaľ ide o prvky, ktoré boli
protiprávnym spôsobom integrované do pôvodnej verzie Systran Unix v nadväznosti na zmluvy, ktoré s ňou boli skôr uzatvorené.
Ako však uviedol Všeobecný súd v rámci druhého súboru otázok a opätovne na pojednávaní, treba skonštatovať, že verzia Systran
Unix bola o niekoľko rokov staršia ako verzia EC‑Systran Unix. Je preto málo pravdepodobné, že skupina Systran mohla integrovať
do verzie Systran Unix, ktorú vyvinula a uviedla na trh, neskôr vykonaný vývoj v rámci verzie EC‑Systran Unix na účely uspokojenia
vlastných potrieb Komisie z lingvistického a terminologického hľadiska. Komisia nebola schopná v tejto súvislosti svoje tvrdenie
podoprieť.
Takisto žiaden vecný dôkaz neumožňuje podporiť tvrdenie Komisie, podľa ktorého je pravdepodobné, že prvky verzie EC‑Systran
Mainframe, vyvinutej na základe verzie Systran Mainframe žalobkýň, boli integrované protiprávnym spôsobom do pôvodnej verzie
Systran Unix. Toto tvrdenie, pokiaľ ide o zdrojový kód softvéru, konkrétne v prípade jadra a lingvistických programov, ktoré
sú s ním spojené, je ostatne vyvrátené vysvetleniami technického znalca žalobkyne, podľa ktorých sa program napísaný v Asembler
značne odlišuje od programu napísaného v jazyku C (pozri druhé technické vyjadrenie Bitan, najmä príklad spracovania reťazca
znakov „Hello world!“ v Asembler a v jazyku C). Toto technické vysvetlenie Komisia nespochybňuje.
Pokiaľ ide o ochranu uvádzanú z titulu know-how, žalobkyne tvrdia, že know‑how sa vo všeobecnosti definuje ako „súbor technických
informácií, ktoré sú tajné, podstatné a označené akoukoľvek primeranou formou“. V tejto súvislosti sa domnievajú, že sprístupnenie
týchto informácií Komisiou tretej osobe pri absencii akéhokoľvek povolenia z ich strany predstavuje protiprávne konanie, ktoré
môže založiť mimozmluvnú zodpovednosť Spoločenstva na základe článku 288 druhého odseku ES.
Na podporu tohto tvrdenia sa žalobkyne oprávnene odvolávajú na rozsudok Súdneho dvora zo 7. decembra 1985, Adams/Komisia (145/83,
Zb. s. 3539, bod 34), ktorý uznal, že povinnosť mlčanlivosti, ktorou je viazaná Komisia a jej zamestnanci na základe článku
287 ES, predstavuje všeobecnú zásadu práva. Všeobecná zásada, na základe ktorej majú podniky právo na ochranu ich obchodného
tajomstva, ktorej výrazom je článok 287 ES, bola znovu potvrdená v rozsudku Súdneho dvora z 19. mája 1994, SEP/Komisia (C‑36/92 P,
Zb. s I‑1911, bod 36). Článok 41 Charty základných práv Európskej únie vyhlásenej 7. decembra 2000 v Nice (Ú. v. ES C 364,
s. 1) tiež stanovuje povinnosť administratívy rešpektovať „oprávnen[é] záujm[y] dôvernosti a služobného a obchodného tajomstva“.
Obchodné tajomstvá obsahujú technické informácie týkajúce sa know‑how, ktorých nielen sprístupnenie verejnosti, ale aj samotné
poskytnutie právnemu subjektu odlišnému od subjektu, ktorý informáciu poskytol, môže vážne poškodiť jeho záujmy (pozri v tomto
zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 18. septembra 1996, Postbank/Komisia, T‑353/94, Zb. s. II‑921, bod 87). Na to, aby technické
informácie svojou povahou spadali do pôsobnosti článku 287 ES, je predovšetkým potrebné, aby s nimi bol oboznámený iba obmedzený
počet osôb. Ďalej musí ísť o informácie, ktorých sprístupnenie môže spôsobiť vážnu škodu osobe, ktorá ich poskytla, alebo
tretím osobám. Napokon je potrebné, aby záujmy, ktoré môžu byť poškodené sprístupnením informácie, boli objektívne hodné ochrany
(rozsudky Súdu prvého stupňa z 30. mája 2006, Bank Austria Creditanstalt/Komisia, T‑198/03, Zb. s. II‑1429, bod 71, a z 12. októbra
2007, Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse/Komisia, T‑474/04, Zb. s. II‑4225, bod 65).
V prejednávanej veci je opodstatnené prijať názor, že technická informácia, na ktorú sa vzťahuje obchodné tajomstvo podniku
a ktorá bola Komisii poskytnutá na presné účely, nemôže byť sprístupnená tretej osobe na iné účely bez povolenia dotknutého
podniku.
Treba vyvodiť záver, že žalobkyne tvrdia, z právneho hľadiska dostatočne na založenie právomoci zverenej Všeobecnému súdu
z titulu článku 235 ES, že Komisia porušila mimozmluvné povinnosti týkajúce sa autorského práva a know‑how k verzii Systran
Unix softvéru Systran.
Komisia nebola schopná spochybniť tento záver a je opodstatnené preskúmať druhú časť jej argumentácie, podľa ktorej disponovala
povolením zmluvnej povahy, ktoré jej umožňovalo konať spôsobom, ktorý sa jej vytýka v tejto veci.
Preskúmanie okolností uvádzaných Komisiou na podporu existencie zmluvného povolenia sprístupniť tretej osobe informácie, ktoré
môžu podliehať ochrane z titulu autorského práva a know‑how
V prejednávanej veci spočívajú sporné a poškodzujúce konania Komisie najmä v údajnom sprístupnení tretej osobe, spoločnosti
Gosselies, informácií, ktoré môžu podliehať ochrane z titulu autorských práv a know-how skupiny Systran, bez súhlasu žalobkýň.
Žiadna zložka spisu neumožňuje konštatovať, že Komisia bola zmluvne oprávnená poskytnúť spoločnosti Gosselies informácie a know-how
týkajúce sa verzie Systran Unix.
V prvom rade, žiadna zmluva uzatvorená medzi stranami sa výslovne netýka otázky prípadného zadania určitých prác týkajúcich
sa verzie EC‑Systran Unix tretej osobe. Keď Systran skontaktovala v tejto otázke Komisiu, Komisia sa v skutočnosti obmedzila
iba na popretie práv Systran k verzii Systran Unix softvéru Systran a na názor, že skupina Systran nie je oprávnená brániť
prácam zadaným spoločnosti Gosselies (pozri body 31 až 37 vyššie).
V druhom rade, Komisia v odpovedi na otázku Všeobecného súdu v tejto súvislosti uvádza tri zmluvné ustanovenia na podporu
tvrdenia, že sa mohla obrátiť na spoločnosť Gosselies na účely vývoja verzie EC‑Systran Unix softvéru Systran bez toho, aby
tomu skupina Systran mohla brániť odvolávajúc sa na autorské práva a know-how týkajúce sa verzie Systran Unix a tohto softvéru
(pozri bod 53 vyššie).
Po prvé, Komisia uvádza článok 4 s názvom „Užívacie práva“ dohody o technickej spolupráci uzatvorenej 18. januára 1985 Komisiou
so spoločnosťou Gachot predtým, ako táto spoločnosť prevzala skupinu WTC a stala sa Systran, ktorá najmä stanovuje, že „systém
Systran, softvéry a slovníky, zostávajú vo vlastníctve Komisie“.
Treba skonštatovať, že toto ustanovenie nie je spôsobilé založiť zmluvnú povahu tohto sporu. Vyššie citované ustanovenie v prvom
rade nie je uplatniteľné na žalobkyne, ktorých vlastnícke práva k softvéru Systran, a najmä verzii Systran Mainframe, nie
sú založené na dohode podpísanej 18. januára 1985 Komisiou so spoločnosťou Gachot (pozri bod 10 vyššie). Vlastnícke práva
skupiny Systran k softvéru Systran a jeho verzie Systran Mainframe totiž vznikli prevzatím skupiny WTC spoločnosťou Gachot
k neskoršiemu dátumu (pozri bod 11 vyššie a dokumenty predložené v prílohách 5 až 7 repliky). Ďalej, hoci nikto nespochybňuje,
že k 18. januáru 1985 spoločnosť Gachot nedisponovala vlastníckym právom k systému Systran, z citovaného ustanovenia nie je
možné vyvodiť ani to, že Komisia by si mohla od tohto dátumu a v dôsledku tejto dohody nárokovať úplné vlastníctvo systému
Systran a jeho softvérov, vrátane jeho základného jadra a jeho zdrojových kódov. Takýto záver zasahuje do vlastníckych práv,
ktoré patrili skupine WTC k systému Systran, a najmä k verzii Systran Mainframe, ktoré Komisia nespochybňuje (pozri bod 3
vyššie), teda práv následne prevedených na spoločnosť Gachot, ktorá sa stala spoločnosťou Systran. Napokon treba v každom
prípade zdôrazniť, že prejednávaná vec sa netýka práv spoločnosti Systran k verzii Systran Mainframe, teda verzii, ktorá sa
stala zastaranou, ale práv skupiny Systran k verzii Systran Unix, ktorá nasledovala po tejto verzii a ktorá je napísaná v odlišnom
jazyku na účely fungovania v novom informatickom prostredí.
Po druhé, Komisia poukazuje na odsek 6 úvodných ustanovení zmluvy o spolupráci uzatvorenej Komisiou a skupinou Systran (teda
v danom období so spoločnosťou WTC, spoločnosťou Latsec, spoločnosťou Systran Institut a spoločnosťou Gachot), ktorý stanovuje,
že „zlepšenia a vývoj vykonané na systéme Systran Komisiou a jej zmluvnými partnermi [uvedenými v odseku 3 vyššie], osobitne
slovníky, sú výlučným vlastníctvom Komisie“. Toto ustanovenie treba teda vykladať v spojení s odsekom 3 týchto úvodných ustanovení,
podľa ktorého:
„Údržba a ďalší vývoj systémov boli zabezpečené inou sériou zmlúv medzi Komisiou a servisnými spoločnosťami. Tieto zmluvy
sa týkali potrieb a cieľov vlastných Komisii.“
Ani tieto ustanovenia neumožňujú založiť zmluvnú povahu tohto sporu. Podľa týchto dvoch odsekov úvodných ustanovení totiž
zlepšenia a vývoj systému Systran Komisiou a jej externými zmluvnými partnermi pred podpisom zmluvy o spolupráci 4. augusta
1987, najmä pokiaľ ide o slovníky, sú výlučným vlastníctvom Komisie. Toto výlučné vlastníctvo nie je spochybnené žalobkyňami,
ktoré sa v písomných vyjadreniach nedomáhajú vlastníckeho práva k slovníkom, k osobitným zlepšeniam a k vývoju realizovaným
Komisiou alebo v mene Komisie na účely naplnenia jej terminologických potrieb. Práva, ktorých sa žalobkyne domáhajú, sa vzťahujú
na základný systém, teda na podstatu jadra a lingvistické rutiny, ktorých autorom je skupina Systran a ku ktorým disponuje
know-how.
Okrem toho, iné odseky tých istých úvodných ustanovení umožňujú upresniť vzťah medzi Komisiou a spoločnosťami skupiny Systran
a posúdiť práva, ktoré si mohla táto skupina nárokovať k systému Systran v okamihu, kedy ešte neexistovali verzie kompatibilné
s prostredím Mainframe. Podľa úvodných ustanovení teda:
„1.      Systém Systran, vytvorený spoločnosťou WTC, je systém automatického prekladu, ktorý zahŕňa základný softvér, jazykové a periférne
softvéry a rôzne bilingválne slovníky.
2.      Dňa 22. septembra 1975 Komisia uzatvorila so spoločnosťou WTC zmluvu o používaní systému Systran Komisiou a o počiatočnom
vývoji tohto systému WTC.
Komisia a spoločnosť WTC uzavreli následne ďalšie zmluvy týkajúce sa jednak zlepšenia existujúceho systému a jednak vývoja
systémov pre [nové dvojice] jazykov.
Tieto zmluvy uzatvorené v rokoch 1976 a 1985 mali za cieľ rozvíjať a zlepšovať prekladové softvéry a základné slovníky pre
dotknuté jazyky.
…
5.      Strany teda konštatujú, že Komisia disponuje licenciou na užívanie Základného systému a zlepšení… vykonaných WTC, ktorá je
obmedzená na užívanie na území Európskych spoločenstiev v sektoroch špecifikovaných v [odseku] 4 vyššie.
…
7.      Strany zastávajú názor, že ich záujem a záujem užívateľov Systran je, aby bol tento systém neustále zlepšovaný. Rozhodli sa
uzatvoriť túto zmluvu o spolupráci, aby zjednotili svoje úsilie a pracovali tak na zlepšovaní.
Strany si v tomto duchu uznávajú navzájom právo užívať systém Systran, ktorý sa môže vyvíjať prostredníctvom zavádzania vylepšení,
ktoré sa budú vykonávať vďaka používaniu systému tak v súkromnom sektore ako aj vo verejnom sektore.“
Z týchto ustanovení, ktoré predpokladajú zmluvný vzťah existujúci v danom období medzi Komisiou a skupinou Systran, jednak
vyplýva, že sa výslovne uznáva úloha skupiny Systran pri vytvorení systému Systran a jeho počiatočnom a následnom vývoji pre
Komisiu a jednak že sa spomínajú jedine užívacie práva poskytnuté skupinou Systran Komisii a nie vlastnícke práva,
a fortiori
výhradné, k celému tomuto systému. V každom prípade nie je v týchto ustanoveniach žiaden odkaz na zásah tretej osoby na účely
vykonania zmien v tomto systéme bez ich predchádzajúceho povolenia skupinou Systran.
Napokon, tak ako v článku 4 dohody o technickej spolupráci, je opodstatnené zdôrazniť, že prejednávaná vec sa netýka práv
skupiny Systran k verzii Systran Mainframe, teda verzii, ktorá sa stala zastaranou, ale práv tejto skupiny k verzii Systran
Unix, ktorá po nej nasledovala a ktorá je napísaná v odlišnom jazyku na účely fungovania v novom informatickom prostredí.
Po tretie, Komisia poukazuje na odseky 1 a 2 článku 13 zmlúv o migrácii s názvom „Patenty, certifikáty o využiteľnosti (úžitkové
vzory), ochranné známky, dizajny a priemyselné vzory, práva priemyselného a duševného vlastníctva“, podľa ktorých zostáva
systém automatického prekladu Komisie v jej vlastníctve. V prejednávanom prípade je dôležité zdôrazniť, že uvedené dva odseky
v prvej zmluve o migrácii stanovujú toto:
„1.      Komisia je bezodkladne informovaná o akomkoľvek výsledku alebo akomkoľvek patentne získanom Zmluvným partnerom [teda Systran
Luxembourg] pri plnení tejto zmluvy; tento výsledok alebo patent prináleží Európskym spoločenstvám, ktoré s ním môžu voľne
nakladať s výnimkou prípadov, kedy už práva priemyselného alebo duševného vlastníctva existujú.
2.      Systém automatického prekladu Komisie, vrátane jeho komponentov, bez ohľadu na to, či boli v priebehu plnenia zmluvy zmenené,
zostáva vo vlastníctve Komisie s výnimkou prípadov, kedy už práva priemyselného alebo duševného vlastníctva existujú.“
Článok 13 ods. 1 a 2 prvej zmluvy o migrácii teda výslovne upravuje otázku už existujúcich práv duševného alebo priemyselného
vlastníctva. Komisia sa teda nemôže na toto ustanovenie odvolávať na účely tvrdenia, že je zjavné, že žalobkyne sa vzdali
nárokov na ich autorské práva a know-how týkajúce sa systému Systran. Tieto práva, a konkrétne práva, ktoré sa týkajú verzie
Systran Unix softvéru Systran, už existovali v okamihu podpísania zmlúv o migrácii, ktoré sa uzatvorili v čase, kedy sa verzia
EC‑Systran Mainframe používaná Komisiou stala zastaraná.
Navyše, z článku 13 prvej zmluvy o migrácii jasne vyplýva – ako to uviedli žalobkyne v priebehu pojednávania – že odsek 1
sa týka iba časti nazývanej „EC“ vytvorenia verzie EC‑Systran Unix softvéru Systran, teda všetkých výsledkov a patentov, ktoré
môžu byť získané Systran Luxembourg, dotknutým zmluvným partnerom, v rámci plnenia zmlúv o migrácii. Vlastníctvo všetkého,
čo predchádzalo týmto prípadným výsledkom a patentom, teda verzia Systran Unix, z ktorej je verzia EC‑Systran Unix odvodená,
je vylúčené z pôsobnosti zmluvy. Tieto zmluvy teda nespochybňujú práva k časti základného jadra verzie Systran Unix nezmenené
vo verzii EC‑Systran Unix. Pokiaľ ide o odsek 2 tohto ustanovenia, tento výslovne uvádza „systém automatického prekladu Komisie“,
konkrétne verziu EC‑Systran Mainframe softvéru Systran (pozri definíciu stanovenú v článku 2 prvej zmluvy o migrácii zopakovanú
v bode 27 vyššie), a teda výslovne upravuje otázku práv k verzii Systran Mainframe, pričom jedna aj druhá z týchto verzií
sa stali zastarané v dôsledku verzie Systran Unix.
Okrem toho treba skonštatovať, že spoločnosť Systran nie je signatárom zmluvy o migrácii, a nemohla teda na Komisiu postúpiť
žiadne práva týkajúce sa verzie Systran Unix softvéru Systran, ktorý vyvinula a uviedla na trh. Na základe zásady relatívneho
účinku zmlúv, ktorú možno považovať za všeobecnú zásadu spoločnú pre právne poriadky členských štátov v zmluvnej oblasti,
nemožno sa voči spoločnosti Systran domáhať uplatnenia zmlúv o migrácii. Za týchto okolností, aj za predpokladu, že spoločnosť
Systran Luxembourg by Komisii k 15. marcu 2002 neposkytla „aktualizovaný dôkaz o všetkých právach…, ktorých sa domáha skupina
Systran a ktoré sú spojené so systémom automatického prekladu Systran“ (pozri bod 30 vyššie), nemôže to mať za následok, že
spoločnosť Systran by bola pozbavená možnosti domáhať sa voči Komisii práv, ktoré jej prináležia v dôsledku nadobudnutia spoločností
skupiny WTC alebo, a predovšetkým, vytvorenia a uvedenia na trh verzie Systran Unix, známych Komisii. Treba tiež zdôrazniť,
ako žalobkyne tvrdili na pojednávaní bez toho, aby ich Komisia v tomto bode spochybnila, že spoločnosť Systran Luxembourg
nebola v čase podpisu zmluvy o migrácii spoločnosťou plne integrovanou v skupine Systran, ale spoločným podnikom spájajúcim
záujmy podnikov, ktoré predtým pracovali s Komisiou na účely zaistenia údržby verzie EC‑Systran Mainframe, a zároveň záujmov
skupiny Systran v Luxemburgu.
Napokon a v každom prípade, v oblasti práva duševného vlastníctva platí zásada, že ustanovenie o prevode vlastníckych práv
nemožno prezumovať. Už zo zásady nemôže byť takéto ustanovenie implicitné, ale musí byť výslovné. V prejednávanej veci nevyplýva
z dokumentov predložených účastníkmi konania Všeobecnému súdu žiadne zmluvné ustanovenie týkajúce sa prevodu práv duševného
vlastníctva spoločnosti Systran, či dokonca podniku skupiny Systran, ktorých by bolo možné dovolávať sa v súvislosti s verziou
Systran Unix softvéru Systran.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že žiadne zo zmluvných ustanovení citovaných Komisiou neumožňuje podložiť tvrdenie, podľa ktorého
má prejednávaný spor nevyhnutne zmluvnú povahu. Tieto zmluvné ustanovenia, ktoré odkazujú na uplynulé, či dokonca preklenuté
obdobie pokiaľ ide o zmluvy týkajúce sa verzie Systran Mainframe, ktorá sa stala zastaranou v 90-tych rokoch v dôsledku vývoja
informatického prostredia, neumožňujú určiť, že Komisia bola alebo je oprávnená skupinou Systran sprístupniť tretej osobe
informácie, ktoré môžu podliehať ochrane z titulu uvádzaných autorských práv a know-how pokiaľ ide o verziu Systran Unix softvéru
Systran, vyvinutú a uvádzanú na trh touto skupinou.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené skutočnosti treba vyvodiť záver, že z obsahu žaloby o náhradu škody žalobkýň a zo všeobecných
zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov uvádzaných na účely preukázania práv žalobkýň k verzii Systran Unix
softvéru Systran a povinnosti získať predchádzajúci súhlas jej autora pred sprístupnením jej obsahu, ktorý je prevzatý v odvodenej
verzii EC‑Systran Unix, tretej osobe, vyplýva, že žalobkyne z právneho a faktického hľadiska dostatočne preukázali skutočnosti
potrebné na to, aby Všeobecný súd mohol vykonať právomoc v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti, ktorú mu zveruje Zmluva.
Okrem toho, preskúmanie rôznych zmluvných ustanovení uvádzaných Komisiou na účely preukázania zmluvného základu žaloby o náhradu
škody umožňuje konštatovať absenciu prevodu autorského práva alebo povolenia sprístupniť tretej osobe informácie týkajúce
sa verzie Systran Unix skupinou Systran.
Z tohto celkového posúdenia vyplýva, že dotknutý spor má mimozmluvnú povahu. Ide totiž o posúdenie údajne nesprávneho a poškodzujúceho
sprístupnenia informácií podliehajúcich vlastníckemu právu alebo know-how Komisiou tretej osobe bez výslovného povolenia ich
nositeľa z hľadiska všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov, ktoré sú v tejto oblasti uplatniteľné,
a nie zmluvných ustanovení stanovených zmluvami uzatvorenými v minulosti o otázkach, ktoré sa netýkajú autorského a know-how
spoločnosti Systran k verzii Systran Unix.
Tvrdenia Komisie týkajúce sa neprípustnosti žaloby v dôsledku jej údajného zmluvného základu musia byť teda zamietnuté.
2.     O absencii jasnosti žaloby
a)     Tvrdenia účastníkov konania
Komisia tvrdí, že žaloba je neprípustná, pretože nespĺňa podmienku uvedenú v článku 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku,
podľa ktorého musí návrh obsahovať „predmet konania a zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený“. Žaloba neupresňuje
zákonné ustanovenia, ktoré mala Komisia porušiť, a neposkytuje spresnenia ohľadom porušovania práv a poskytovania know-how,
na ktoré poukazujú žalobkyne.
Žalobkyne v podstate tvrdia, že žaloba je dostatočne presná na to, aby Komisii umožnila pripraviť si svoju obranu a Všeobecnému
súdu rozhodnúť vo veci.
b)     Posúdenie Všeobecným súdom
Podľa článku 21 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora, uplatniteľného na konanie pred Všeobecným súdom podľa článku 53 prvého
odseku toho istého štatútu, a článku 44 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu, musí každý návrh na začatie
konania uvádzať predmet konania a obsahovať stručné vysvetlenie uvádzaných dôvodov. Toto vysvetlenie dôvodov musí byť dostatočne
jasné a presné, aby umožnilo žalovanému pripraviť si obranu a Všeobecnému súdu vykonávať súdne preskúmavanie. S cieľom zaručiť
právnu istotu a riadny výkon spravodlivosti je potrebné, aby hlavné skutkové a právne okolnosti, na ktorých sa žaloba zakladá,
vyplývali aspoň stručne, ale koherentne a zrozumiteľne, zo znenia samotnej žaloby (uznesenia Súdu prvého stupňa z 28. apríla
1993, De Hoe/Komisia, T‑85/92, Zb. s. II‑523, bod 20, a z 11. júla 2005, Internationaler Hilfsfonds/Komisia, T‑294/04, Zb.
s. II‑2719, bod 23).
Na účely splnenia týchto požiadaviek musí žaloba smerujúca k náhrade škody spôsobenej inštitúciou obsahovať údaje umožňujúce
identifikovať konanie, ktoré žalobkyňa inštitúcii vytýka (uznesenie Internationaler Hilfsfonds/Komisia, už citovaný v bode
107 vyššie, bod 24).
V prejednávanej veci žalobkyne vo svojej žalobe uvádzajú, že Komisia protiprávne poskytla know-how spoločnosti Systran tretej
osobe v nadväznosti na zadanie zákazky a že sa pri tejto príležitosti dopustila úkonu porušujúceho ich autorské práva. Ide
o dve protiprávne a poškodzujúce konania, ktorých sa Komisia dopustila (pozri bod 66 vyššie). Na základe týchto údajov mohla
Komisia pripraviť svoju obranu.
Tvrdenia Komisie týkajúce sa neprípustnosti žaloby v dôsledku absencie jasnosti žaloby musia byť preto zamietnuté.
3.     O nedostatku právomoci Všeobecného súdu na účely konštatovania porušovania práv v rámci žaloby na určenie mimozmluvnej zodpovednosti
a)     Tvrdenia účastníkov konania
Komisia tvrdí, že žaloba je neprípustná z dôvodu, že Všeobecný súd nemá právomoc rozhodovať vo veci porušovania práv v rámci
žaloby na určenie mimozmluvnej zodpovednosti, ako sa stanovilo v uznesení Document Security Systems, už citovanom v bode 52
vyššie. V tejto súvislosti Komisia zdôrazňuje, že na rozdiel od celkovej harmonizácie na úrovni Spoločenstva, ktorá nastala
v oblasti práva ochranných známok, autorské právo bolo iba predmetom čiastočnej harmonizácie, ktorá sa však týka ochrany softvérov
(smernica 91/250). Nič to však nemení na skutočnosti, že v prípade autorského práva, rovnako ako v prípade patentového práva,
nepatrí žaloba pre porušovanie práv medzi prostriedky nápravy, pri ktorých je priznaná právomoc súdom Spoločenstva. To isté
platí aj v prípade know-how, ktoré nebolo predmetom žiadnej harmonizácie na úrovni Spoločenstva. Komisia v tomto prípade odmieta
akúkoľvek analógiu s riešením vyvodeným v rozsudku Adams/Komisia, už citovanom v bode 79 vyššie, z dôvodu, že žalobkyne netvrdia,
že bol porušený článok 287 ES, ale poukazujú iba na protiprávne sprístupnenie know-how bez ďalšieho spresnenia alebo dôkazu.
Navyše, na rozdiel od veci, ktorá viedla k vydaniu už citovaného rozsudku Adams/Komisia, informácie boli v prejednávanej veci
zhromaždené v rámci zmluvných vzťahov a nie v rámci poskytnutia dokumentov, ktoré by boli odovzdané ako predmet obchodného
tajomstva.
Žalobkyne tvrdia, že vzhľadom na harmonizáciu na úrovni Spoločenstva, ktorá existuje v prípade ochrany softvéru z titulu autorského
práva (smernica 91/250), má Všeobecný súd právomoc posúdiť porušenie autorského práva k softvéru Komisiou. Táto žaloba teda
nemôže byť podmienená využitím vnútroštátneho prostriedku nápravy, ktorý by na rozdiel od veci vedúcej k vydaniu uznesenia
Document Security Systems, už citovaného v bode 52 vyššie, týkajúcej sa ochrany patentov, neumožnil dosiahnutie náhrady škody.
Ide o zaistenie účinnej súdnej ochrany žalobkýň. Pokiaľ ide o protiprávne sprístupnenie know-how, žalobkyne zdôrazňujú význam
rozsudku Adams/Komisia, už citovaného v bode 79 vyššie, ktorý povinnosť Komisie a jej zamestnancov zachovávať mlčanlivosť
stanovenú v článku 287 ES ustanovil za všeobecnú zásadu práva.
b)     Posúdenie Všeobecným súdom
Komisia sa odvoláva na uznesenie Document Security Systems, už citované v bode 52 vyššie, na podporu tvrdenia, že Všeobecný
súd nemá právomoc na rozhodovanie v oblasti porušovania práv v rámci žaloby o náhrade škody.
Treba však zdôrazniť, že vo veci, ktorá viedla k vydaniu tohto uznesenia, Všeobecný súd rozlišoval medzi žalobou o porušovaní
patentových práv podanou žalobkyňou a žalobou o náhradu škody v pravom slova zmysle. Žalobkyňa vo svojich návrhoch totiž navrhovala,
aby Všeobecný súd rozhodol, že Európska centrálna banka (ECB) porušila práva priznané týmto patentom a zaviazal ju na náhradu
škody za porušenie práv priznaných sporným patentom (uznesenie Document Security Systems, už citované v bode 52 vyššie, bod
25). Všeobecný súd v odpovedi najskôr zdôraznil, že nemá právomoc rozhodovať o žalobe o porušovaní patentových práv (uznesenie
Document Security Systems, už citované v bode 52 vyššie, body 50 až 75). Pokiaľ ide o žalobu o náhradu škody v pravom slova
zmysle, Všeobecný súd výslovne uviedol, že má právomoc o nej rozhodovať na základe ustanovení článku 235 ES v spojení s ustanoveniami
článku 288 druhého odseku ES (uznesenie Document Security Systems, už citované v bode 52 vyššie, bod 76). Táto žaloba o náhradu
škody však bola vyhlásená za zjavne neopodstatnenú, pretože žalobkyňa nepredložila v tejto veci žiaden dôkaz preukazujúci
protiprávnosť konania vytýkaného žalovanej (uznesenie Document Security Systems, už citované v bode 52 vyššie, body 80 až
82).
V prejednávanej veci treba zdôrazniť, že pojem porušovanie autorského práva sa uvádza spolu s pojmom ochrana dôvernosti know-how
jedine na účely kvalifikovania konania Komisie za protiprávne v rámci žaloby na určenie mimozmluvnej zodpovednosti. Uvedené
posúdenie protiprávnej povahy dotknutého konania sa vykonáva z hľadiska všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských
štátov a nevyžaduje predbežné rozhodnutie príslušného vnútroštátneho orgánu, ako to bolo v prípade rôznych sporných patentov
vo veci, ktorá viedla k vydaniu uznesenia Document Security Systems, už citovaného v bode 52 vyššie. ECB tak podala žaloby
o neplatnosť vo viacerých členských štátoch a niektoré súdy, na ktoré boli podané žaloby, rozhodli o týchto žalobách na prvom
stupni a proti týmto rozhodnutiam – odporujúcim si v závislosti od súdu, ktorý rozhodoval – boli podané odvolania (uznesenie
Document Security Systems, už citované v bode 52 vyššie, body 21 až 24), čo rozhodne nie je prípad prejednávanej veci.
V dôsledku toho vzhľadom na právomoc zverenú Všeobecnému súdu článkom 235 ES a článkom 288 druhým odsekom ES v oblasti mimozmluvnej
zodpovednosti a absenciu vnútroštátneho prostriedku nápravy, ktorý by umožnil dospieť k náhrade škody Komisiou, ktorú údajne
utrpeli žalobkyne v dôsledku údajného porušovania práv, nič nebráni tomu, aby mohol byť pojem porušovanie práv používaný žalobkyňami
zohľadnený na účely kvalifikácie konania Komisie za protiprávne v rámci žaloby o náhradu škody.
Pojem porušovanie práv používaný žalobkyňami v rámci tejto žaloby o náhradu škody treba vykladať jedine z hľadiska všeobecných
zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov, ktoré sú, pokiaľ ide o počítačové programy, prevzaté alebo stanovené
viacerými harmonizačnými smernicami. Treba preto zamietnuť tvrdenia Komisie týkajúce sa neprípustnosti žaloby v dôsledku nedostatku
právomoci Všeobecného súdu na účely konštatovania porušovania práv v zmysle, ktorý by tomuto pojmu mohol pripísať príslušný
vnútroštátny orgán členského štátu na základe právneho poriadku tohto štátu.
B –
O ostatných žalobných návrhoch
Komisia tvrdí, že viaceré žalobné návrhy predložené žalobkyňami sú neprípustné. Ide o návrhy smerujúce k tomu, aby Všeobecný
súd nariadil okamžité zastavenie porušovania práv a protiprávne sprístupňovanie know-how Komisiou, zabavenie alebo zničenie
niektorých informatických údajov v rámci Komisie a spoločnosti Gosselies a uverejnenie rozhodnutia Všeobecného súdu na náklady
Komisie v špecializovaných novinách, v špecializovaných časopisoch a na špecializovaných webových stránkach.
V tejto súvislosti sa Komisia odvoláva na ustálenú judikatúru, podľa ktorej ani v rámci konania o náhradu škody nemôže súd
Spoločenstva bez prekročenia výsad správneho orgánu vydať príkazy inštitúcii (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 10. mája
2006, Galileo International Technology a i./Komisia, T‑279/03, Zb. s. II‑1291, ďalej len „rozsudok Galileo“, bod 60 a tam
citovanú judikatúru).
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 288 druhého odseku ES „v prípade mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstvo,
v súlade so všeobecnými zásadami spoločnými pre právne poriadky členských štátov, napraví akékoľvek škody spôsobené vlastnými
orgánmi alebo pracovníkmi pri výkone ich funkcií“. Toto ustanovenie sa týka tak podmienok mimozmluvnej zodpovednosti, ako
aj spôsobov a rozsahu práva na náhradu škody. Okrem toho článok 235 ES priznáva Súdnemu dvoru právomoc rozhodovať spory o náhrade
škody podľa článku 288 druhého odseku ES.
Z týchto dvoch ustanovení – ktoré v rozpore s článkom 40 prvým odsekom Zmluvy o ESUO upravujúcej len finančnú náhradu nevylučujú
priznanie náhrady v naturálnej forme – vyplýva, že Súdny dvor má právomoc uložiť Spoločenstvu akúkoľvek formu náhrady škody,
ktorá je v súlade so všeobecnými zásadami spoločnými pre právne poriadky členských štátov v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti,
vrátane, ak sa to javí v súlade s týmito zásadami, náhradu v naturálnej forme a v prípade potreby tiež formou príkazu tak
urobiť alebo neurobiť (rozsudok Galileo, už citovaný v bode 119 vyššie, bod 63).
V dôsledku toho Spoločenstvo v zásade nemôže upustiť od príslušného procesného opatrenia náležiaceho Súdnemu dvoru, keď ten
má výlučnú právomoc vysloviť sa o žalobe o náhradu škody pripísanej Spoločenstvu (pozri v tejto súvislosti uloženie príkazu
v oblasti ochranných známok, rozsudok Galileo, už citovaný v bode 119 vyššie, bod 67).
Integrálna náhrada údajne spôsobenej škody v prejednávanom prípade vyžaduje, aby sa právo nositeľa autorského práva uviedlo
do pôvodného stavu, pričom takéto uvedenie do pôvodného stavu prinajmenšom vyžaduje, nezávisle od prípadnej vyčíslenej náhrady
škody, okamžité zastavenie zásahu do jeho práva. To je práve príkaz navrhovaný v prejednávanom prípade, ktorým sa žalobkyne
usilujú dosiahnuť zastavenie zásahu, ktorý Komisia údajne spôsobila ich autorským právam z ochrannej známky (pozri v tomto
zmysle rozsudok Galileo, už citovaný v bode 119 vyššie, bod 71). Integrálna náhrada škody môže mať tiež formu zabavenia alebo
zničenia výsledku porušovania práv, alebo uverejnenie rozhodnutia Všeobecného súdu na náklady Komisie.
V dôsledku toho treba zamietnuť tvrdenia Komisie týkajúce sa neprípustnosti žalobných návrhov, ktoré sa netýkajú žaloby o náhradu
údajnej škody.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že všetky prekážky konania z dôvodu verejného záujmu vznesené proti tejto žalobe musia byť zamietnuté.
II –
O veci samej
Vznik mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva podľa článku 288 druhého odseku ES je podmienený splnením niekoľkých podmienok,
pokiaľ ide o protiprávnosť konania, ktoré sa vytýka inštitúcii, skutočnosť škody a existenciu príčinnej súvislosti medzi namietaným
konaním a údajnou škodou (rozsudky Súdneho dvora z 29. septembra 1982, Oleifici Mediterranei/EHS, 26/81, Zb. s. 3057, bod
16, a z 9. septembra 2006, Agraz a i./Komisia, C‑243/05 P, Zb. s. I‑10833, bod 26).
A –
O právach, ktorých sa žalobkyne domáhajú, a protiprávnosti konania Komisie
Protiprávne konanie vytýkané inštitúcii musí spočívať v dostatočne závažnom porušení právnej normy, ktorá priznáva práva jednotlivcom
(rozsudok Súdneho dvora zo 4. júla 2000, Bergaderm a Goupil/Komisia C‑352/98 P, Zb. s. I‑5291, bod 42). Pokiaľ táto inštitúcia
disponuje len veľmi obmedzenou mierou voľnej úvahy, prípadne žiadnou, jednoduché porušenie práva Spoločenstva môže stačiť
na preukázanie existencie dostatočne závažného porušenia (už citovaný rozsudok Bergaderm a Goupil/Komisia, bod 44).
Žalobkyne v podstate tvrdia, že existuje podstatná podobnosť medzi verziou Systran Unix, vyvíjanou skupinou Systran od roku
1993, a verziou EC‑Systran Unix, vyvíjanou Systran Luxembourg na účely naplnenia potrieb Komisie od 22. decembra 1997. Takáto
značná podobnosť umožňuje žalobkyniam brániť tomu, aby sa obsah verzie EC‑Systran Unix sprístupnil tretej osobe bez ich predchádzajúceho
súhlasu z dôvodu autorských práv a know-how týkajúcich sa verzie Systran Unix. Uskutočnenie sporného verejného obstarávania
teda viedlo k porušeniu autorských práv a k protiprávnemu sprístupneniu know-how skupiny Systran, ktoré môžu založiť mimozmluvnú
zodpovednosť Spoločenstva.
Komisia spochybňuje existenciu práv, ktoré si skupina Systran nárokuje k softvéru Systran. Tvrdí, že je nositeľkou práv duševného
vlastníctva potrebných na úkony, ktoré vykonala, a že jej nie je možné vytýkať, že sa dopustila porušovania práv alebo sprístupnenia
know-how, ktoré by zakladali pochybenie v zmysle článku 288 druhého odseku ES.
1.     O porovnaní rôznych verzií softvéru Systran
a)     Tvrdenia účastníkov konania
Žalobkyne rozlišujú tri časti softvéru Systran, ktoré sú vzájomne interaktívne, konkrétne jadro, lingvistické programy – tiež
nazývané „lingvistické rutiny“ – a slovníky. Žalobkyne v tomto kontexte tvrdia, že verzia Systran Unix je primárne dielo a že
verzia EC‑Systran Unix je odvodené dielo od tohto primárneho diela. Porovnanie týchto dvoch verzií totiž umožňuje konštatovať
ich takmer úplnú totožnosť alebo prinajmenšom ich podstatnú podobnosť. Nemôže to byť ani inak, pretože na účely vytvorenia
verzie EC‑Systran Unix od 22. decembra 1997 prevzala spoločnosť Systran Luxembourg verziu Systran Unix vyvíjanú Systran od
roku 1993, aby do nej začlenila slovníky verzie EC‑Systran Mainframe.
Komisia preberá štruktúru softvéru Systran prezentovanú žalobkyňami a dopĺňa ju o utility, ktoré združujú najmä rozhrania
a nástroje pre správu slovníkov. Upresňuje, že jadro, lingvistické programy a slovníky majú zdrojový kód, ktorý musí byť kompilovaný
do strojového jazyka. Po zásahu do lingvistických programov musia byť tieto programy, ako aj jadro, znovu kompilované, jadro
však touto operáciou nie je zmenené. Podľa Komisie nevyžaduje obohatenie lingvistických programov žiadnu zmenu jadra, štruktúry
dát alebo prípravného koncepčného materiálu. Implikuje iba zmenu lingvistickej časti zdrojového kódu. Rovnako zakódovanie
slovníkov nevyžaduje žiadnu zmenu jadra alebo štruktúry dát systému, takže zdrojový kód a prípravný koncepčný materiál nemusia
byť zmenené. Okrem toho utilitami sú vo všeobecnosti skripty, ktoré sú použiteľné ako také bez zmeny.
Komisia v odpovedi na tvrdenie založené na takmer úplnej totožnosti verzií Systran Unix a EC‑Systran Unix tvrdí, že verzia
EC‑Systran Unix nebola vypracovaná na základe verzie Systran Unix ako to tvrdia žalobkyne, ale na základe predchádzajúcej
verzie EC‑Systran Mainframe. Pojem „migrácia“ použitý v zmluvách o migrácii uzatvorených so Systran Luxembourg tak znamená,
že sa mení iba informatické prostredie softvéru, zatiaľ čo jeho logické štruktúry zostávajú zachované. Skupina Systran teda
neposkytla „úplne novú verziu systému Systran pre Unix“, ako to tvrdia žalobkyne. V tomto kontexte Komisia zdôrazňuje, že
stále disponuje právami nadobudnutými na základe zmlúv týkajúcich sa EC‑Systran Mainframe.
V tejto súvislosti Komisia tvrdí, že zmeny vykonané vo verzii Systran Mainframe vytvorenej WTC vo verzii EC‑Systran Mainframe,
ktorú používa, sa netýkali iba slovníkov, pravidelne dopĺňaných zamestnancami Komisie, ale tiež jadra a najmä lingvistických
rutín. Podľa Komisie boli lingvistické rutiny verzie Systran Mainframe vytvorenej WTC v 70-tych rokoch iba v začiatkoch a investovala
veľké množstvo času a značné finančné prostriedky na zlepšenie týchto procesov tak, aby zodpovedali jej špecifickým požiadavkám
vo verzii EC‑Systran Mainframe. Verzia EC‑Systran Mainframe tiež zahŕňa lingvistické rutiny vyvinuté osobitne Komisiou a pre
Komisiu [pozri technické vyjadrenie zo 16. januára 2008 generálneho riaditeľstva prekladu Komisie (ďalej len „GRP“), týkajúce
sa „spojitosti medzi EC‑Systran Unix a EC‑Systran Mainframe“, ďalej len „prvé vyjadrenie GRP“].
Komisia tiež zdôrazňuje, že ak by sa aj migrácia uskutočnila použitím lingvistických programov verzie Systran Unix vo verzii
EC‑Systran Unix, žiaden výsledok sa nemohol dosiahnuť pre dvojice jazykov gréčtina – francúzština, angličtina – gréčtina,
španielčina – francúzština, francúzština – nemčina, španielčina – taliančina – holandčina, pretože tieto dvojice jazykov vo
verzii Systran Unix neexistovali (pozri správu Atos zo 4. mája 1998 „Realizovateľnosť migrácie z EC‑Systran a spojenia EC‑Systran
so systémom Systran“, ďalej len „správa zo 4. mája 1998“, s. 32). Okrem toho, keďže kódy slovníkov verzie EC‑Systran Mainframe
boli vo veľkej miere nezlučiteľné s lingvistickými programami verzie Systran Unix, aj lingvistické programy ostatných dvojíc
jazykov museli byť predmetom migrácie, aby zodpovedali špecifikáciám Komisie. V dôsledku toho boli všetky lingvistické programy
verzie EC‑Systran Mainframe konvertované spoločnosťou Systran Luxembourg prostredníctvom konverzného programu Eurot a nie
nahradené príslušnými prvkami verzie Systran Unix. Vo všetkých prípadoch vyžadovali slovníky používané Komisiou súvisiace
lingvistické programy, a nemohli byť teda znovu použité jednoduchou integráciou do verzie Systran Unix.
Komisia v tomto kontexte tvrdí, že verzia EC‑Systran Unix bola vyvinutá Systran Luxembourg na základe migrácie systému EC‑Systran
Mainframe, ktorého jadro bolo vytvorené WTC, ale ktorého množstvo prvkov bolo zmenených na základe požiadavky Komisie v rámci
rôznych zmlúv upresňujúcich, že vývoj vytvorený pre Komisiu je jej vlastníctvom. Migrácia verzie EC‑Systran Mainframe k verzii
EC‑Systran Unix implikuje, že táto posledná verzia nie je iba jednoduchou verziou softvéru Systran Unix.
Okrem toho Komisia tvrdí, pokiaľ ide o jednotlivé podobné prvky verzií Systran Unix a EC‑Systran Unix, ktoré vyplývajú z porovnania
vykonaného v posudku znalca v oblasti informatiky žalobkýň, H. Bitana (ďalej len „posudok Bitan“), že tieto podobné prvky
nepreukazujú existenciu pochybenia alebo porušovania práv z jej strany. Podľa názoru Komisie táto takmer úplná totožnosť dvoch
dotknutých verzií softvéru Systran umožňuje iba vyvodiť záver, že skupina Systran jednak použila prvky svojho staršieho systému,
a treba si potom položiť otázku, prečo boli potrebné štyri roky práce a státisíce eur na to, aby sa dospelo k takejto podobnosti,
a jednak že je pravdepodobné, že skupina Systran použila vývoj vykonaný pre Komisiu spôsobom, že ho integrovala do svojho
vlastného systému uvedeného na trh, hoci podľa rôznych uzatvorených zmlúv o migrácii nedisponovala právami k týmto prvkom.
Vykonané porovnanie je v dôsledku toho postihnuté vadou už od počiatku, pretože porovnávanými verziami neboli verzie, ktoré
vlastnila skupina Systran, ale tie, ktoré Systran vyvinula pre Komisiu v rámci zmlúv o migrácii. Komisia si vyhradzuje možnosť
brániť v tejto súvislosti svoje práva.
b)     Posúdenie Všeobecným súdom
Na účely preukázania protiprávnosti konania Komisie žalobkyne tvrdia, že verzia Systran Unix je primárne dielo a že verzia
EC‑Systran Unix, v súvislosti s ktorou malo dôjsť k porušovaniu práv vyplývajúcich z autorského práva a sprístupneniu know-how,
je odvodené dielo od tejto verzie softvéru Systran. Tento dôkaz je založený predovšetkým na porovnaní obsahu verzií Systran
Unix a EC‑Systran Unix vykonaného H. Bitanom, znalcom v oblasti informatiky žalobkýň, ktorý je doktorom práv, inžinierom v oblasti
telekomunikácií a informatiky, znalcom v oblasti informatiky schváleným Cour de cassation (Francúzsko), znalcom pri tribunal
administratif a cour d’appel de Paris (Francúzsko) a vyučujúcim na univerzite Panthéon-Assas Paris-II.
Preskúmanie údajov predložených žalobkyňami v tejto súvislosti, ku ktorým mohla Komisia predložiť svoje pripomienky, umožňuje
dospieť k trom skupinám skutkových zistení.
V prvom rade treba zdôrazniť, že účastníci konania sa zhodujú v tom, že štruktúra softvéru Systran, či ide o verziu Systran
Unix alebo verziu EC‑Systran Unix, môže byť rozčlenená na viaceré časti (pozri posudok Bitan, technické vyjadrenie vypracované
H. Bitanom, ďalej len „prvé technické vyjadrenie Bitan“, a druhé technické vyjadrenie Bitan):
–        jadro, hlavná časť softvéru, ktorá riadi celý proces prekladu za pomoci ostatných zložiek softvéru, ktorých činnosť kontroluje;
jadro zahŕňa mechanizmus riadenia procesu prekladu, štruktúr dát zlučiteľných s lingvistickými rutinami a slovníkmi ako aj
moduly zavedené počas procesu prekladu; integruje algoritmy riadenia slovníkov, interpretačné algoritmy pre „makrá“ používané
v slovníkoch, filtre pre rôzne formáty dokumentov a vetné členenie,
–        lingvistické programy (tiež nazývané „lingvistické rutiny“), ktoré spočívajú v analýze homografických a lexikálnych rutín
vo viacerých po sebe nasledujúcich fázach, v transfere zo zdrojového jazyka do cieľového jazyka a v syntéze; tieto rutiny
sú tvorené súborom lingvistických pravidiel používaných v preddefinovanom poradí počas procesu prekladu; ich úlohou je modifikovať
informácie obsiahnuté v analytickej zóne vytvorenej jadrom pri procese prekladu,
–        slovníky, ktoré sú databázami používanými jadrom a lingvistickými programami, a utility, ktoré združujú najmä rozhrania a nástroje
pre správu slovníkov; štruktúry dát používané v slovníkoch boli definované v pravidlách prekladu ako aj v príručkách pre kódovanie.
Tiež treba zdôrazniť, že proces prekladu riadený jadrom prebieha v troch veľkých etapách, ide konkrétne o predbežné spracovanie,
ktoré zahŕňa filtráciu zdrojového dokumentu určeného na preklad, rozdelenie do viet, konzultácie slovníkov, rôzne lingvistické
predbežné spracovania a vytvorenie „počiatočnej analytickej zóny“; o uplatnenie lingvistických rutín na analytickú zónu usporiadanú
vo fázach (analýza, transfer a syntéza), a o konečné spracovanie umožňujúce rekonštrukciu viet a obnovenie prekladaného dokumentu
za dodržania jeho pôvodného formátu.
Tieto vysvetlenia týkajúce sa štruktúry a fungovania softvéru Systran sa týkajú verzie Systran Unix ako aj verzie EC‑Systran
Unix. Z toho vyplýva, že jednotlivé časti softvéru, hoci sú súčasťou celku, majú však v rámci tohto celku osobitnú úlohu.
Treba predovšetkým zdôrazniť osobitosť a význam jadra, ktoré pripravuje zdrojový text tým, že ho filtruje, člení na vety a potom
vytvára pre každú vetu na základe informácií zo slovníka analytickú zónu. Práve v rámci tejto zóny sa vykonávajú lingvistické
rutiny.
Práve vzhľadom na túto štruktúru softvéru Systran, ktorú preukázali žalobkyne a ktorú Komisia ako takú nespochybnila, je potrebné
preskúmať práva k jednotlivým verziám softvéru Systran dotknutého v prejednávanej veci, ktorých sa účastníci konania domáhajú.
V druhom rade, údaje predložené žalobkyňami pokiaľ ide o výsledky porovnania verzie Systran Unix s verziou EC‑Systran Unix,
ktoré predstavujú jediné verzie uvádzané na účely tvrdenia o protiprávnosti konania vytýkaného Komisii, umožňujú preukázať
podstatnú podobnosť medzi dvoma verziami softvéru Systran.
Podstatné zistenia uvedené v posudku Bitan na účely preukázania existencie určitej totožnosti, alebo prinajmenšom podstatnej
podobnosti, verzií Systran Unix a EC‑Systran Unix softvéru Systran sú totiž tieto:
–        pokiaľ ide štruktúry dát, aspoň 72 % štruktúr dát verzie Systran Unix a verzie EC‑Systran Unix je identických alebo len málo
odlišných (pozri bod 5 „Syntézy“ a bod 3.1 „Komparatívnej analýzy opisov štruktúr údajov“),
–        pokiaľ ide o príručky pre kódovanie, väčšina kódov uvedených v príručke pre kódovanie verzie Systran Unix je prevzatá do verzie
EC‑Systran Unix (pozri bod 5 „Syntézy“ a bod 3.2 „Komparatívnej analýzy príručiek pre kódovanie“),
–        pokiaľ ide o zdrojové kódy, podobnosť medzi jadrami dvoch verzií softvéru Systran, ktoré predstavujú podstatnú časť softvéru,
dosahuje 80 až 95 %; ostatné podobné prvky existujú na úrovni lingvistických rutín, pričom značná časť rutín verzie Systran
Unix je obsiahnutá aj vo verzii EC‑Systran Unix (pozri bod 5 „Syntézy“ a bod 4 „Komparatívnej analýzy zdrojových kódov“).
Tieto skutkové zistenia ako také Komisia nespochybňuje a tvrdí, že jednak verzia EC‑Systran Unix je odvodené dielo od verzie
EC‑Systran Mainframe a jednak že verzia Systran Unix je dielo, ktoré zahŕňa vývoj, ktorý jej prináleží na základe verzie EC‑Systran
Mainframe, ktorá sama bola odvodená od Systran Mainframe alebo verzie EC‑Systran Unix (pozri body 132 až 136 vyššie a 150
až 157 nižšie).
Komisia tak počas pojednávania uviedla, že nie je schopná poprieť tvrdenia H. Bitana, ktorý poukázal na podobné prvky verzie
Systran Unix a verzie EC‑Systran Unix v dokumentoch priložených k žalobe.
V dôsledku toho je preto opodstatnené domnievať sa, vzhľadom na dôkazy predložené žalobkyňami a pripomienky predložené v tejto
súvislosti počas konania (pozri body 137 až 146 vyššie), že žalobkyne dostatočným spôsobom preukázali, že v prejednávanom
prípade existuje podstatná podobnosť medzi verziami Systran Unix a EC‑Systran Unix, a že sa tak môžu domáhať práv skupiny
Systran k verzii Systran Unix, vyvíjanej od roku 1993 Systran, aby tak bránili sprístupneniu odvodenej verzie EC‑Systran Unix,
prispôsobovanej Systran Luxembourg od 22. decembra 1997 na účely naplnenia potrieb Komisie, tretej osobe bez ich súhlasu.
Tento záver nespochybňuje práva, ktoré môže mať Komisia k odvodenej verzii EC‑Systran Unix na základe zmlúv o migrácii alebo
skutočnosti, že vytvorila a vyvíjala slovníky, ktoré zodpovedajú jej lingvistickým potrebám. Smeruje iba k uznaniu skutočnosti,
že žalobkyne predložili dôkaz, že niektoré prvky softvéru Systran, najmä 80 až 95 % jadra a veľká časť lingvistických rutín,
boli vytvorené spoločnosťou Systran a sú obsiahnuté aj vo verzii Systran Unix uvádzanej na trh týmto podnikom bez toho, aby
zo spisu vyplýval akýmkoľvek prevod vlastníckeho práva k týmto prvkom na Komisiu.
Možno sa teda domnievať, ako sa okrem iného uvádza v posudku Bitan, že na účely vytvorenia verzie EC‑Systran Unix prevzala
spoločnosť Systran Luxembourg veľmi veľkú časť verzie Systran Unix uvádzanej na trh spoločnosťou Systran a začlenila do nej
slovníky verzie EC‑Systran Mainframe.
Na spochybnenie tohto záveru Komisia tvrdí, že verzia EC‑Systran Unix je v skutočnosti iba výsledkom migrácie predchádzajúcej
verzie EC‑Systran Mainframe z určitého informatického prostredia do druhého. Toto tvrdenie Komisia rozvíja v prvom vyjadrení
GRP, ktorého závery sú v podstate tieto:
–        „správy o činnosti preukazujú, že EC‑Systran Unix bol vypracovaný na základe EC‑Systran Mainframe, [a teda] tento softvér
bol od svojho úplného začiatku vytvorený z prostriedkov Komisie“,
–        „pôvodný systém [verzia Systran Mainframe] navrhnutý WTC bol relatívne veľmi jednoduchý vzhľadom na extrémne vysoký počet
modulov [a] programov, ktoré musela dať Komisia vyvinúť svojimi vlastnými prostriedkami, aby naplnila svoje kvalitatívne očakávania“,
–        „pre spoločnosť Systran bolo o to jednoduchšie… navrhnúť Komisii jej migrovaný základný systém [teda verziu Systran Unix,],
že tento migrovaný systém už obsahoval určité osobitné prvky EC‑Systran Mainframe vyplývajúce zo spolupráce a vývoja pred
obdobím 1993/1994, odkedy Systran SI zahájila migráciu EC‑Systran Mainframe pre Komisiu“.
Podľa Komisie jej teda vzhľadom na údajnú spojitosť medzi verziami zostali práva nadobudnuté na základe zmlúv týkajúcich sa
EC‑Systran. Navyše, pokiaľ ide o podobné prvky konštatované H. Bitanom v súvislosti s verziami Systran Unix a EC‑Systran Unix,
Komisia tvrdí, že tieto podobné prvky v podstate iba preukazujú, že je pravdepodobné, že skupina Systran použila vývoj vykonaný
pre Komisiu v rámci verzií EC‑Systran Mainframe a EC‑Systran Unix na účely jeho integrácie do verzie Systran Unix.
Táto argumentácia Komisie znamená popieranie akéhokoľvek práva skupiny Systran k softvéru Systran, či ide o verziu Systran
Mainframe nadobudnutú od skupiny WTC a jej autora alebo o verziu Systran Unix, vyvinutú a uvedenú na trh skupinou Systran
niekoľko rokov predtým, ako skupina Systran vytvorila verziu EC‑Systran Unix na účely naplnenia potrieb Komisie, ktorá sa
musela vysporiadať so zastaraním verzie EC‑Systran Mainframe.
Ako už bolo uvedené pri preskúmaní právomoci Všeobecného súdu na rozhodovanie o tejto žalobe (pozri body 70 až 77 vyššie),
argumentácia Komisie spočíva na všeobecných a nedostatočne presných tvrdeniach vzhľadom na vlastnosti softvéru a na právne
a technické znalecké posudky predložené žalobkyňami.
Komisia vo svojej argumentácii hlavne poukazuje na úlohu, ktorú zohrávali jej útvary pri vytváraní slovníkov používaných verziou
EC‑Systran Mainframe a verziou EC‑Systran Unix, ktorú žalobkyne nespochybňujú, a v menšej miere na vplyv, ktorý tieto útvary
mohli mať na vytváranie niektorých lingvistických rutín verzie EC‑Systran Unix. Význam prác vykonaných Systran pokiaľ ide
o jadro a podstatnú časť lingvistických rutín Komisia zahmlieva, pričom nikdy nepoukazuje na práva, ktoré by k nim mohli vzniknúť
skupine Systran. Ako sa však zdôraznilo v bode 147 vyššie, žalobkyne dostatočným spôsobom preukázali, z akého titulu sa môžu
domáhať práv k verzii EC‑Systran Unix z dôvodu vývoja a uvedenia na trh predchádzajúcej verzie Systran Unix.
Okrem toho Komisia nebola schopná predložiť, napriek výslovnej žiadosti Všeobecného súdu v tomto zmysle, technické dôkazy,
ktoré by preukázali, prečo by sa skupina Systran nemohla domáhať autorských práv k verzii Systran Unix softvéru Systran alebo
k niektorému z informatických prvkov, z ktorých sa skladá program alebo ktoré tvoria operačný zdrojový kód (a osobitne k častiam
týkajúcim sa základného jadra a lingvistickým programom softvéru). Počas pojednávania Komisia tiež uznala, že nie je schopná
predložiť dôkazy, ktoré by umožnili identifikovať, ku ktorým prvkom Systran Unix by sa mohla domáhať vlastníckeho práva z dôvodu
zmlúv uzatvorených so skupinou Systran v súvislosti s verziou Systran Mainframe. Argumentáciu Komisie v tejto súvislosti (pozri
bod 136 vyššie) preto Všeobecný súd nemôže prijať.
Okrem toho H. Bitan na pojednávaní a v nadväznosti na druhý posudok Sirinelli a druhé technické vyjadrenie Bitan zdôraznil,
že v každom prípade sú verzie Systran Unix a Systran Mainframe úplne odlišné, pretože jednoducho používajú odlišný jazyk.
Okrem skutočnosti, že spojitosť, na ktorú poukazuje prvé vyjadrenie GRP, neumožňuje preukázať, prečo by sa žalobkyne nemohli
domáhať práv k verzii EC‑Systran Mainframe z titulu práv k verzii Systran Mainframe, čo je otázka, ktorá nie je predmetom
tejto žaloby, túto údajnú spojitosť popierajú značné rozdiely, ktoré existujú z informatického hľadiska medzi verziami softvéru
Systran fungujúceho v prostredí Mainframe, ktorý sa stal v priebehu času zastaraný, a verziami tohto softvéru adaptovaného
na nové informatické prostredia Unix a Windows, o ktorých je nesporné, že autorom pôvodnej verzie Systran Unix je skupina
Systran. Táto verzia okrem iného predchádza verziu EC‑Systran Unix vytvorenú Systran Luxembourg pre potreby Komisie od 22. decembra
1997, na rozdiel od toho, čo mohlo byť vyvodené z prvého vyjadrenia GRP, ktoré sa nesprávne odvoláva na roky „1993/1994, odkedy
Systran [Software, Inc.] zahájila migráciu EC‑Systran Mainframe pre Komisiu“ (pozri bod 150 vyššie).
V dôsledku toho nie je záver uvedený v bode 147 nijakým spôsobom spochybnený argumentáciou Komisie založenou na spojitosti
verzie EC‑Systran Unix s verziou EC‑Systran Mainframe alebo údajných úpravách realizovaných vo verzii Systran Unix v nadväznosti
na vytvorenie verzie EC‑Systran Mainframe.
2.     O protiprávnosti konania Komisie
Protiprávne konanie vytýkané Komisii spočíva v skutočnosti, že si prisvojila právo dať vykonať práce uvedené v oznámení o vyhlásení
verejného obstarávania, ktoré môžu zmeniť prvky verzie Systran Unix prevzatej vo verzii EC‑Systran Unix softvéru Systran,
ktoré sú chránené autorským právom alebo know-how skupiny Systran, alebo viesť k ich sprístupneniu, bez toho, aby skupina
Systran previedla na Komisiu vlastnícke práva k týmto prvkom zmluvou alebo jej udelila svoje povolenie na uskutočnenie takých
prác.
a)     Tvrdenia účastníkov konania
O porušovaní autorského práva
Pokiaľ ide o porušovanie autorského práva, žalobkyne tvrdia, že totožné alebo podobné prvky uvedené v znaleckom posudku Bitan
sa týkajú prvkov chránených z tohto titulu, teda štruktúry a zdrojových kódov softvéru Systran. Verzia EC‑Systran Unix je
teda dielo odvodené od verzie Systran Unix, to znamená dielo závislé od systému Systran. To má za následok, že autor prvého
diela, skupina Systran, môže brániť akejkoľvek zmene odvodeného diela, ktorá nebola povolená. Komisia sa tým, že zadala tretej
osobe práce, ktorými sa mala zmeniť verzia EC‑Systran Unix vytvorená Systran Luxembourg, dopustila úkonu porušujúceho práva,
pretože nemala právo zmeniť tento softvér bez predchádzajúceho povolenia skupiny Systran. Žalobkyne na účely preukázania všeobecných
zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov uplatniteľných v tejto oblasti zdôrazňujú, že porušovanie práv sankcionujú
všetky právne poriadky členských štátov a je uznané ako trestný čin alebo priestupok alebo prinajmenšom pochybenie, ktoré
môže viesť k náhrade škody spôsobenej inštitúciami.
Podľa článku 4 smernice 91/250, ktorý mali členské štáty povinnosť prebrať pred 1. januárom 1993, má autor softvéru „právo
robiť alebo povoľovať: a) trvalé alebo dočasné rozmnoženiny počítačového programu akýmikoľvek prostriedkami a v akejkoľvek
forme, čiastočne alebo v celku… b) preklad, spracovanie, úpravu a každú inú zmenu počítačového programu a rozmnožovanie takto
vzniknutých programov“. Vykonanie niektorého z týchto úkonov bez povolenia autora predstavuje porušovanie práv k softvéru.
Táto smernica tiež zdôrazňuje, že počítačové programy sú chránené autorským právom ako dielo v zmysle Bernského dohovoru.
Odkaz na Bernský dohovor, ktorého stranami bolo v čase prijatia smernice 91/250 všetkých pätnásť členských štátov, umožňuje
takto definovať autorské právo odkazom na už existujúce spoločné zásady.
Vo francúzskom práve, teda práve uplatniteľnom na spoločnosť Systran, ktorá vyvíja a uvádza na trh verziu Systran Unix, bola
smernica 91/250 prebratá zákonom č. 94-361 z 10. mája 1994 o zavedení smernice 91/250 a zmene a doplnení zákonníka o duševnom
vlastníctve (JORF z 11. mája 1994, s. 6863), kodifikovaným vo francúzskom zákonníku o duševnom vlastníctve. Autor softvéru
má autorské práva súvisiace s týmto softvérom pod podmienkou jeho originality a môže svoj softvér chrániť v rámci žaloby pre
porušovanie práv. Článok L 122-6 tohto zákonníka stanovuje, že „užívacie právo autora softvéru zahŕňa právo realizovať a povoľovať
[po prvé] trvalé alebo dočasné rozmnoženiny softvéru čiastočne alebo v celku akýmikoľvek prostriedkami v akejkoľvek forme,
[po druhé] preklad, spracovanie, úpravu a každú inú zmenu softvéru a rozmnožovanie takto vzniknutého softvéru“. Úkony, ktoré
podliehajú povoleniu autora softvéru, a sú vykonané bez jeho povolenia, predstavujú preto porušovanie práv k softvéru. Smernica
91/250 bola tiež prebratá v ostatných členských štátoch, vrátane Luxemburska (zákon z 18. apríla 2001 o autorských právach,
právach príbuzných s autorským právom a databázach,
Mémorial
A 2001, s. 1042, ďalej len „luxemburský zákon o autorských právach“, najmä článok 3) a Belgicka (zákon z 30. júna 1994, ktorým
sa preberá do belgického práva európska smernica zo 14. mája 1991 o právnej ochrane počítačových programov,
Moniteur belge
z 27. júla 1994, s. 19315, ďalej len „belgický zákon o počítačových programoch“).
Žalobkyne v odpovedi na tvrdenie založené na potrebe preukázať, že skupina Systran je nositeľom uvádzaných práv, zdôrazňujú,
že Komisia požaduje takýto dôkaz napriek množstvu zmlúv, ktoré uzatvorila, v ktorých sa pripomína, že jedine spoločnosti skupiny
Systran sú nositeľkami týchto práv, a napriek všeobecným zásadám spoločným pre právne poriadky členských štátov uplatniteľných
v tejto oblasti – ktoré sú spomenuté v posudku profesora Sirinelliho s názvom „Analýza podmienok týkajúcich sa prípustnosti
žaloby pre porušovanie práv právnickej osoby“ (ďalej len „prvý posudok Sirinelli“) a „Prístup k ochrane prepísaného softvéru
autorským právom“ (druhý posudok Sirinelli) –, najmä pokiaľ ide o teóriu zdanlivosti, ktorá umožňuje zdanlivému nositeľovi
práv začať súdne konanie bez toho, aby sa porušovateľ práv mohol domáhať predloženia reťazca zmlúv o prevode alebo neprípustnosti
založenej na akejkoľvek pochybnosti pokiaľ ide o nositeľa práv. Komisia teda požaduje dôkaz o vlastníctve softvérov v zlej
viere, aby sa tak vyhla odsudzujúcemu rozsudku za porušovanie práv.
Argument, ktorý v prejednávanom prípade prevzala Komisia, obvykle uplatňujú porušovatelia práv, pričom zámerom Komisie je
zbaviť sa svojej zodpovednosti tvrdením, že skupina Systran nepredložila dôkaz o tom, že má postavenie nositeľa práv k verzii
Systran Unix softvéru Systran a k verzii EC‑Systran Unix, ktorá je z nej odvodená. Avšak vo francúzskom práve, ktoré sa uplatňuje
na Systran, a v belgickom práve, na ktoré sa odvoláva Komisia, spočíva obrana autorských práv na domnienke postavenia nositeľa
autorských práv, ktorá predpokladá, že osoba, ktorá používa dielo, sa považuje za vlastníka diela. Francúzska judikatúra v tejto
oblasti z uvedenej domnienky vyvodila záver, že právnická osoba, ktorá podá žalobu pre porušovanie práv, je v praxi oslobodená
od predloženia úplného reťazca zmlúv o prevode počnúc autorom, fyzickou osobou, teda pôvodným nositeľom práva, až po posledného
nositeľa práva, zatiaľ čo porušovateľ práv sa v nijakom prípade nemôže brániť odvolávaním sa na absenciu predloženia reťazca
zmlúv o prevode. Veľmi podobné riešenie sa uplatňuje v belgickom práve, podľa ktorého sa môže výhody vyplývajúcej z domnienky
uvedenej v článku 6 druhého odseku zákona z 30. júna 1994 o autorskom práve a právach príbuzných s autorským právom (
Moniteur belge
z 27. júla 1994, s. 19297, ďalej len „belgický zákon o autorskom práve“), podľa ktorého „sa za autora považuje, ak nie je
preukázaný opak, ktokoľvek, kto je ako autor označený na diele prostredníctvom uvedenia svojho mena alebo označenia, ktoré
ho umožňuje identifikovať“, domáhať právnická osoba, ktorej meno je uvedené na diele. Právo Spoločenstva zakladá rovnakú domnienku.
Článok 5 smernice 2004/48 s názvom „Domnienka autorstva alebo vlastníctva [postavenia nositeľa autorských práv –
neoficiálny preklad
]“ totiž uvádza:
„Na účely uplatňovania opatrení, postupov a prostriedkov právnej nápravy ustanovených v tejto smernici:
a)      ak sa nepreukáže opak, na to, aby sa niekto považoval za autora literárneho alebo umeleckého diela a [v dôsledku toho bol
oprávnený začať konanie proti porušovateľom práv –
neoficiálny preklad
], stačí, ak jeho meno obvyklým spôsobom uvedené na diele;
b)      [ustanovenie písmena] a) sa primerane uplatní na vlastníkov [nositeľov –
neoficiálny preklad
] práv príbuzných autorskému právu so zreteľom na chránený predmet ochrany.“
Systran je teda oprávnená podať návrh na začatie konania, pokiaľ Komisia nepredloží dôkaz o tom, že nemá postavenie nositeľa
práv. Komisia sa však doteraz obmedzila iba na snahu preniesť dôkazné bremeno na žalobkyne a je už teraz možné tvrdiť, že
Komisia tento dôkaz nepredloží, pretože Systran je nesporná užívateľka dotknutého diela a Komisia ju za takúto užívateľku
vždy považovala. Právnická osoba, ktorá využíva dielo, sa teda považuje za nositeľa práv, čo jej umožňuje podať žalobu vo
veci samej proti porušovateľom. Táto domnienka sa uplatňuje bez ohľadu na povahu dotknutého diela alebo počet jeho autorov.
Dôležité je jedine užívanie diela navrhovateľom, pokiaľ nie je spochybnené autorom alebo autormi diela. Profesor Sirinelli
upresňuje, že existuje „skutočné hmotnoprávne pravidlo, podľa ktorého ten, kto užíva dielo, si zaslúži ochranu už z dôvodu
tohto samotného užívania“. O vlastníctve verzie Systran Unix softvéru Systran spoločnosťou Systran nie sú pochybnosti: Systran
poskytla licencie k tejto verzii softvéru Systran Unix hlavným internetovým portálom a predáva ju množstvu nadnárodných podnikov,
veľkým obchodom a v katalógoch zásielkového predaja. Systran je tiež majiteľkou ochranných známok SYSTRAN a doménových mien
„systran“, ktoré využíva všade vo svete. Verejne potvrdené a preukázané vlastníctvo skupiny Systran preukazuje aj množstvo
článkov a reklám. Žalobkyne poukazujú najmä na odovzdanie „European IST Prize“ Systran v Haagu (Holandsko) v roku 2005 členom
Komisie povereným informatickou spoločnosťou. Skupina Systran, ktorá sa správa ako vlastník diela a zároveň jeho názvu, je
teda oprávnená podať žalobu proti porušovateľovi na Všeobecnom súde. Navyše, softvér používaný Komisiou je identifikovaný
pod názvom „EC‑Systran Unix“, čo umožňuje preukázať rolu, ktorú v tejto súvislosti zohráva Systran.
Žalobkyne bez ohľadu na predchádzajúce tvrdenia a na účely vylúčenia akejkoľvek prípadnej pochybnosti majú zámer pre úplnosť
dokázať, že skupina Systran je nespochybniteľnou nositeľkou práv duševného vlastníctva k verziám Systran Mainframe a Systran
Unix softvéru Systran a historicky ju ako takú uznáva Komisia.
Pokiaľ ide o verziu Systran Mainframe, žalobkyne tvrdia, že skupina Systran je nositeľkou práv k tejto verzii, pretože ich
nadobudla od spoločnosti Gachot, ktorá je právnym nástupcom pána Toma, vynálezcu a autora pôvodného softvéru, a spoločností,
ktoré využívali tento softvér. Navyše, Systran je nespochybniteľne nositeľkou práv duševného vlastníctva ku všetkým verziám
softvéru Systran Mainframe, vrátane EC‑Systran Mainframe. Prevod a postúpenie práv duševného vlastníctva sa totiž môže uskutočniť
iba písomne a v prípade pochybností sa vykladá vždy v prospech autora na základe reštriktívneho výkladového pravidla. Ak by
sa aj preukázalo, že Systran nadobudla autorské práva od samotného autora softvéru, pána Toma, nikdy by ich nepreviedla na
Komisiu, bez ohľadu na zmluvy, na ktoré Komisia poukazuje jedine s cieľom, aby sa nejavila ako porušovateľ. Žalobkyne nerozumejú,
z akého dôvodu Komisia poukazuje na zmluvy týkajúce sa používania softvéru uzatvorené s tretími spoločnosťami, ktorých sa
nemožno dovolávať proti Systran a ktoré v dôsledku toho nemôžu viesť k žiadnemu prevodu práva duševného vlastníctva v prospech
Komisie. Pokiaľ ide o zmluvy uzatvorené so Systran alebo so spoločnosťami, ktorých právnym nástupcom sa stala, ide výlučne
o licenčné zmluvy na užívanie alebo o zmluvy na poskytovanie služieb. Žiadna zo zmlúv neimplikuje prevod alebo postúpenie
práv duševného vlastníctva v prospech Komisie.
Počiatočná zmluva napríklad priznávala Komisii iba užívacie právo (článok 4) tak pre existujúci systém ako aj pre prípadný
nový vývoj. Podľa luxemburského práva, ktoré sa na túto zmluvu uplatňuje, a v tomto je zhodné s francúzskym a belgickým právom,
sa totiž prevod a postup majetkových práv preukazuje voči autorovi písomne a vykladá sa reštriktívne v jeho prospech. Táto
zmluva však neobsahuje žiadne ustanovenie, ktoré by mohlo byť viac či menej vykladané ako prevod práv. V dôsledku toho nepriznáva
Komisii žiadne právo duševného vlastníctva k softvéru Systran, vrátane jeho verzie EC‑Systran Mainframe s výnimkou slovníkov
vyvinutých Komisiou.
Takisto zmluva o spolupráci nestanovovala žiadny prevod práva duševného vlastníctva v prospech Komisie. Zdá sa, že táto zmluva
má pre Komisiu osobitný význam, hoci ju sama ukončila v roku 1991. Na rozdiel od tvrdenia Komisie, ktorá z tejto zmluvy odvodzuje
svoje údajné práva duševného vlastníctva k softvéru Systran Mainframe, táto zmluva uvádzala, že Komisia požívala licenciu
na užívanie a upresňovala, bez toho, aby stanovovala prevod akéhokoľvek práva, že práva každého k dátumu uzatvorenia zmlúv
sú zachované a chránené. Úvodné ustanovenia tejto zmluvu o spolupráci totiž uvádzajú:
„2.      Komisia 22. septembra 1975 uzatvorila so spoločnosťou WTC zmluvu o využívaní systému Systran Komisiou a o počiatočnom vývoji
tohto systému WTC.
…
5.      Zmluvné strany teda konštatujú, že Komisia má licenciu na užívanie Základného systému…“
Článok 4 zmluvy o spolupráci tiež pripomína, že práva každej zmluvnej strany k dátumu uzatvorenia sú chránené. Komisia však
nemala práva k softvéru Systran Mainframe. Komisia sa preto nemôže odvolávať na žiadne postúpenie práv duševného vlastníctva
k softvéru Systran Mainframe vo svoj prospech, hoci sa uznávajú jej práva k slovníkom, ktoré vyvinula (odsek 6 úvodných ustanovení
zmluvy o spolupráci). Tieto práva nijako nezasahujú do autorstva Systran, ani práva, ktoré má k softvéru Systran Mainframe
(alebo verzii EC‑Systran Mainframe) a osobitne k jeho jadru. Príloha I zmluvy o spolupráci výslovne uznáva autorstvo WTC,
Gachot a Systran. Po skončení zmluvy, ako mimochodom väčšiny zmlúv, na Komisiu prešlo právo užívať softvér v jeho najviac
vyvinutej verzii a ďalej k nemu poskytovať licenciu, a to iba na území Spoločenstva (pozri článok 5 zmluvy o spolupráci, ktorá
výslovne uvádza, že Komisia má „užívacie právo“). Komisia sa teda márne dovoláva ustanovenia o ukončení zmluvy o spolupráci.
Aj v tomto prípade, pri použití všeobecných zásad záväzkového práva uplatňovaných v celom Spoločenstve, sa zmluvné ustanovenia
nemôžu vykladať nad rámec toho, čo stanovujú. Štruktúra dotknutého ustanovenia je jasná: počas troch rokov je užívacie právo
zaručené tak, ako je uvedené v článku 5. V priebehu týchto troch rokov môže Komisia uskutočňovať vývoj a/alebo zlepšenia (článok
4 zmluvy o spolupráci). Po uplynutí týchto troch rokov môže Komisia používať softvér EC‑Systran Mainframe v stave, ktorý dosiahol
k tomuto dátumu. Komisia teda môže po uplynutí tohto obdobia disponovať iba užívacím právom. Navyše, reštriktívny výklad prevodu
majetkových práv, rovnako aj v belgickom právnom poriadku, umožňuje konštatovať, že Komisia po skončení zmluvy o spolupráci
nenadobudla žiadne právo duševného vlastníctva k softvéru Systran Mainframe.
V prospech Komisie sa teda nevykonal žiaden prevod práv duševného vlastníctva, ani k softvéru Systran Mainframe, ani k pôvodnej
myšlienke a prepisu, na ktorých je založený, ani k prípravnému koncepčnému materiálu, ani k dátovej štruktúre, a už vôbec
nie k jadru. Žalobkyne upresňujú, že vyššie uvedené tvrdenia, ktoré smerujú k preukázaniu, že Systran je nositeľkou práv duševného
vlastníctva k verzii Systran Mainframe softvéru Systran, majú iba jediný cieľ, a to odpovedať na argumentáciu Komisie, ktorá
nie je vôbec relevantná z hľadiska výsledku sporu, pretože porušovanie práv sa týka verzie Systran Unix a nie verzie Systran
Mainframe.
Pokiaľ ide o verziu Systran Unix, žalobkyne tvrdia, že Komisia sa nemôže domáhať žiadneho práva duševného vlastníctva k tejto
verzii softvéru Systran. Verzia Systran Unix totiž bola vytvorená na žiadosť Systran jej 100 % dcérskou spoločnosťou, Systran
Software (odpoveď Systran na verejné obstarávanie). Verzia Systran Unix je novou verziou softvéru Systran odlišnou od verzie
Systran Mainframe, ktorá sa stala zastaraná. Skupina Systran je jediným nositeľom práv k verzii Systran Mainframe a k jej
jadru a disponuje, ako iniciátor verzie Systran Unix, plným vlastníctvom tohto nového softvéru a jeho jadra, ako to preukázal
profesor Sirinelli.
Zmluvy o migrácii uzatvorila Systran Luxembourg s Komisiou až po vytvorení a uvedení nového softvéru Systran Unix na trh.
Tieto zmluvy stanovujú nahradenie verzie EC‑Systran Mainframe verziou Systran Unix, ktorej originálnosť a novosť sa preukázali,
a migráciu slovníkov Komisie, aby mohli fungovať s touto novou verziou. To okrem iného vyplýva z posudku Bitan, pretože verzia
EC‑Systran Unix mala rovnaké jadro ako softvér Systran Unix, obidve jadrá vykazovali 85 % podobnosť. Na rozdiel od tvrdenia
Komisie je teda verzia EC‑Systran Unix iba verziou softvéru Systran Unix zahŕňajúcou slovníky vyvinuté Komisiou, ktorá bola
predmetom migrácie v rámci zmlúv o migrácii, a nie výsledok migrácie softvéru EC‑Systran Mainframe, ktorá sa stala zastaraná.
Ak aj teda Komisia má práva k slovníkom, ktoré vyvinula, nemá žiadne právo k softvéru Systran Unix, ktorý existoval pred zmluvami
o migrácii.
Navyše, tieto zmluvy, tak ako tie predchádzajúce, neviedli k žiadnemu prevodu práv duševného vlastníctva k softvéru Systran
Unix v prospech Komisie. Okrem toho boli uzatvorené so Systran Luxembourg, ktorá nedisponovala žiadnym právom k softvéru Systran
Unix, a nie so Systran, jedinou nositeľkou týchto práv. Navyše výslovne stanovovali zachovanie už existujúcich práv duševného
vlastníctva, čím sa zjavne rozumeli autorské práva Systran k softvéru Systran Unix. Ak by sa aj prijalo tvrdenie Komisie týkajúce
sa migrácie verzie EC‑Systran Mainframe, Komisia by mala odvodené právo, ktoré by jej v žiadnom prípade neumožnilo zmeniť
softvér EC‑Systran Unix bez povolenia Systran. Komisia by sa teda aj za tohto predpokladu dopustila porušovania práv tým,
že uskutočnila alebo dala uskutočniť práce stanovené v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania.
Žalobkyne tvrdia, že sú prekvapené a šokované pozíciou Komisie predovšetkým preto, že inštitúcie si urobili z boja proti porušovaniu
práv svoj cieľ a prioritu tým, že zaviedli rôzne druhy iniciatív, opatrení a právnych úprav umožňujúcich účinne bojovať proti
tomuto negatívnemu javu, a ďalej tiež preto, pokiaľ ide o prejednávaný prípad, že Komisia vždy presne vedela, že skupina Systran
bola nesporne nositeľkou práv k softvérom Systran, a najmä k softvéru Systran Unix. Tiež uzatvorila množstvo licenčných zmlúv,
ktoré preukazujú, že bola presvedčená o tom, že Systran je nositeľkou práv. Okrem toho bola vždy informovaná o tom, že Systran
je nositeľkou práv duševného vlastníctva tak k softvéru Systran Mainframe ako aj k softvéru Systran Unix, a o tom, že tento
posledne uvedený softvér už existoval, ako to vyplýva z:
–        korešpondencie z 27. januára a 5. februára 1987 medzi riaditeľom GR „Telekomunikácie, informačný priemysel a inovácie“ a pánom
Gachot,
–        správy zo 4. mája 1998, ktorá zdôrazňuje inovatívnu povahu softvéru Systran Unix vyvinutého Systran; pokiaľ ide konkrétne
o jadro, správa zo 4. mája 1998 stanovuje, že „programy systému boli vždy znovu vytvorené alebo prepísané v jazyku C“,
–        odpovede na verejné obstarávanie zahájené Komisiou v roku 1997 s cieľom uzatvorenia zmlúv o migrácii, ktorá preukazuje, že
Komisia bola plne informovaná o pôvode práv Systran, ktorý v tom období nespochybňovala, a o časovom prvenstve Systran Unix.
Okrem toho Komisia opakovane uznala vlastníctvo Systran tak k verzii Systran Mainframe ako aj k verzii Systran Unix, ako aj
skutočnosť, že táto verzia existovala skôr ako verzia EC‑Systran Unix, ako to vyplýva:
–        z faxu adresovanému spoločnosti 5 marca 1987, v ktorom Komisia píše:
„Skupina Systran je vlastníkom základných softvérov a užívacie práva Komisie týkajúce sa deviatich [dvojíc] jazykov sa vzťahujú
iba na inštitúcie Spoločenstva a oficiálne orgány členských štátov. Naproti tomu Komisia je vlastníkom lexikónov, ktoré vytvára
od roku 1975“,
–        zo správy pána Carpentier pre poradný výbor pre nákupy a zmluvy,
–        zo správy pána J. Beaven, ktorá preukazuje, že softvér Systran Unix existoval pred verziou EC‑Systran Unix, a že Komisia chcela
obnoviť obchodné vzťahy so Systran preto, aby využila inovácie, ktoré priniesol softvér Systran Unix, a dostala sa zo situácie
zastaranosti, v ktorej sa ocitla,
–        z technickej prílohy v prílohe II druhej, tretej a štvrtej zmluvy o migrácii, ktorá stanovuje všeobecný prístup migrácie,
a ktorá potvrdzuje, že Komisia vedela, že softvér Systran Unix už existoval a že to bol softvér, ktorý umožnil vypracovať
verziu EC‑Systran Unix,
–        z transakcie, ktorú Komisia uzatvorila so Systran, v rámci ktorej treba poukázať na tieto skutočnosti: po prvé, Komisia porušujúc
počiatočnú zmluvu, pretože neuhradila Systran žiaden poplatok, hoci mala takú povinnosť, považovala za nutné obrátiť sa na
Systran a uzatvoriť s ňou transakciu, o ktorej svedčí výmena listov z 19. decembra 1997 a 22. decembra 1997, v ktorých generálny
riaditeľ GRP upresňuje, že ide o „maximálne zhodnotenie práce, ktorú Komisia už 20 rokov venuje príprave slovníkov špeciálne
prispôsobených administratívnemu a technickému jazyku Komisie“, nárokovať si je možné jedine túto prácu vykonávanú počas 20
predchádzajúcich rokov, pretože jej práva k samotnému softvéru Systran Mainframe neexistujú; po druhé, generálny riaditeľ
GRP žiada od Systran, aby sa zaviazala, že „nevznesie žiaden finančný nárok vyplývajúci z plnenia zmlúv uzatvorených so skupinou
Systran a Komisiou“; pritom práve finančné nároky Systran spočívali v danom období v poplatkoch dlžných z titulu jej autorského
práva k verziám Systran Mainframe; po tretie, generálny riaditeľ GRP dokonca požiadal o povolenie používať meno Systran, čím
uznal autorstvo Systran; Systran Komisii poskytla svoj súhlas s používaním mena Systran pre „systém automatického prekladu
odvodeného od pôvodného systému Systran“, potvrdila svoj súhlas s tým, aby Komisia používala svoj softvér, vzdala sa finančných
nárokov týkajúcich sa porušenia skorších zmlúv a spresnila:
„v zásade nebránime uverejneniu niektorých častí slovníkov verzie Systran používanej Komisiou. Treba však dbať na to, aby
vlastnícke prvky systému Systran neboli sprístupnené verejnosti.“
Žalobkyne teda tvrdia, že Komisia v súčasnosti nemôže predstierať, že nepozná rozsah ich práv, a že veľmi dobre vie, že nikdy
nebola oprávnená zmeniť softvér Systran Unix, a predovšetkým jeho jadro. Akákoľvek zmena vykonaná bez povolenia je totiž porušovanie
práv, pretože pravidlom v tejto oblasti je, že sa uplatňuje zákaz, a nie naopak.
Komisia zdôrazňuje, že ochrana softvérov je zabezpečená vo všetkých členských štátoch právnymi úpravami o autorskom práve.
Poukazuje na situáciu v Belgicku, kde ide o belgický zákon o počítačových programoch a belgický zákon o autorskom práve, ako
aj v Luxembursku, kde ide o zákon z 24. apríla 1995, ktorým sa mení a dopĺňa zákon z 29. marca 1972 o autorskom práve pokiaľ
ide o právnu ochranu počítačových programov (
Mémorial
A 1995, s. 944, ďalej len „luxemburský zákon o počítačových programoch“), o zákon z 8. septembra 1997, ktorým sa mení a dopĺňa
zákon zmenený a doplnený 29. marca 1972 o autorskom práve (
Mémorial
A 1997, p. 2662) a luxemburský zákon o autorskom práve.
V prvom rade, Komisia tvrdí, že neexistuje žiaden dôkaz o právach k softvéru Systran, na ktoré poukazuje Systran. V prejednávanej
veci žalobkyne nevysvetlili, akým spôsobom nadobudli práva, o ktorých tvrdia, že sú ich nositeľkami.
Pokiaľ ide o verzie Systran Mainframe a EC‑Systran Mainframe, Komisia zdôrazňuje, že žalobkyne tvrdia, že autor softvéru Systran
je jasne identifikovaný v počiatočnej zmluve ako WTC; že tvrdia, že ku koncu 80-tych rokov boli v rámci čiastočného vkladu
aktív vložené do spoločnosti Systran aktíva týkajúce sa celej vetvy činnosti „Automatického prekladu“ spoločnosti Gachot,
ktorá sa sama stala právnym nástupcom spoločností WTC, Latsec, Systran USA a Systran Institut (Nemecku), ktoré vytvorili systém
automatického prekladu Systran stále označovaného ako „softvér Systran“ alebo „systém Systran“, a že tvrdia, že všetky zmluvy
uzatvorené s Komisiou v období medzi 1975 a 1987 boli
de jure
prevzaté a ďalej realizované Systran. Avšak napriek týmto tvrdeniam a konkrétnym žiadostiam Komisie (pozri listy adresované
Systran 15. februára 2005 a 28. apríla 2005, ktorými ich požiadala o identifikovanie právneho a zmluvného základu ich nárokov)
žalobkyne, a najmä Systran Luxembourg, nepredložili žiaden dôkaz o tom (zmluvu o prevode práv a pod.), že sa skutočne stali
nositeľkami práv, ktorých porušenie uvádzajú, a neupresňujú tiež, pre ktoré územia a na akú dobu tieto práva majú. Článok
5 písm. c) počiatočnej zmluvy uzatvorenej s WTC stanovoval, že žiaden prevod práv alebo povinností vyplývajúcich zo zmluvy
sa nesmie vykonať bez predchádzajúceho súhlasu Komisie. Komisia sa odvoláva na toto ustanovenie a tvrdí, že nikdy jej neoblo
vopred doručené oznámenie o vklade alebo prevode, na ktorý poukazujú žalobkyne, a teda nikdy neudelila súhlas s prevodom WTC
na žalobkyne.
Pokiaľ ide o domnienku, podľa ktorej sa za autora považuje, ak sa nepreukáže opak, ten alebo tí pod ktorých menom sa dielo
sprístupňuje, Komisia spochybňuje uplatniteľnosť francúzskeho práva v tejto súvislosti. Túto domnienku, ktorú stanovuje zákon
č. 94-361 vo Francúzsku, nemožno v prejednávanom prípade uplatniť a je kritizovaná belgickou a francúzskou doktrínou. Komisia
tiež zdôrazňuje, že táto domnienka platí iba v prípade, ak sa nepreukáže opak, a že je zjavné, že túto domnienku vyvrátila
pokiaľ ide o verziu EC‑Systran Unix z dôvodu, že táto verzia nie je uvádzaná na trh v obale, na ktorom by bolo uvedené meno
autora, a že táto verzia sa niekedy označuje „Commission’s MT system“ alebo „ECMT“.
V druhom rade Komisia tvrdí, že zmluvné vzťahy medzi stranami sa musia analyzovať ako sled „príkazných zmlúv“, ktorých cieľom
je priznať jej vlastnícke právo k verziám EC‑Systran Mainframe a EC‑Systran Unix bez toho, aby si skupina Systran mohla uplatňovať
práva v tejto súvislosti. V jednotlivých zmluvách uzatvorených stranami od roku 1975 sa spoločnosti skupiny Systran vo všeobecnosti
zaviazali, že vytvoria pre Komisiu všetky alebo niektoré prvky programu EC‑Systran, ktorý bude zodpovedať špecifickým potrebám
vyplývajúcim z činnosti Komisie, či už ide o verziu EC‑Systran Mainframe alebo verziu EC‑Systran Unix. Systran v tejto súvislosti
nepreukázala, že nadobudla práva k takto vyvinutému programu pre Komisiu. Tieto programy boli už zo svojej povahy vytvorené
a rozvíjané fyzickými osobami. Aby sa Systran mohla domáhať práv, ktoré z nich vyplývajú, musela by preukázať, že ich nadobudla
od ich tvorcov. Komisia v tejto súvislosti uvádza, že z belgickej právnej úpravy, na ktorú poukazuje Systran, vyplýva, že
počítačový program sa nadobúda od jeho autora iba v prípade, ak sa prevod vykonal v písomnej forme, a to aj vtedy, ak je autor
zadávateľom. Rovnako to je aj v luxemburskom zákone o autorských právach. Belgický zákon o počítačových programoch obsahuje
totiž iba jediné ustanovenie, ktoré umožňuje odchýliť sa od všeobecného režimu stanoveného článku 3 belgického zákona o autorskom
práve (ktoré vyžaduje písomnú formu zo strany tvorcu tak ako luxemburský zákon). Táto výnimka sa týka prípadu, kedy bol program
vytvorený zamestnancom alebo štatutárnym zástupcom. Stanovuje sa tak domnienka prevodu majetkových práv v prospech zamestnávateľa,
ak zmluvná alebo štatutárna dohoda neustanovuje inak. Okrem tohto prípadu, ktorý žalobkyne nepreukázali, bude „príkazná zmluva“,
ktorou osoba poverí inú osobu, ktorá jej nie je podriadená, aby vytvorila časť alebo celý počítačový program, podliehať vyššie
uvedeným pravidlám belgického zákona o autorskom práve. Okrem toho Komisia zdôrazňuje, že v belgickom práve žalobkyne, právnické
osoby, nemôžu byť považované za autorky. Pôvodný nositeľ autorského práva je totiž fyzická osoba, ktorá vytvorila dielo, a autorské
právo môže v Belgicku vzniknúť iba v prospech fyzickej osoby. Komisia, opierajúc sa o belgickú judikatúru, zdôrazňuje, že
právnické osoby musia preukázať, od ktorých osôb a akým spôsobom nadobudli práva (rozsudok Cour d’appel de Gand z 27. októbra
1993, Ing. Cons., 1993, s. 366). Komisia tvrdí, že žalobkyne neuvádzajú, na základe čoho sa môžu ako právnické osoby domáhať
práv k verzii Systran Unix alebo k verzii EC‑Systran Unix, ktorá je z nej odvodená.
Subsidiárne, ak by sa aj pripustilo, že žalobkyne sú nositeľkami určitých práv k softvéru Systran, Komisia v každom prípade
tvrdí, že je tiež nositeľkou práv duševného vlastníctva potrebných na úkony, ktoré vykonala tým, že určité práce týkajúce
sa verzie EC‑Systran Mainframe zverila tretím osobám. V tejto súvislosti sa odvoláva na obsah počiatočnej zmluvy, na dohodu
o technickej spolupráci, na zmluvu o spolupráci, ktoré sa týkajú verzie EC‑Systran Mainframe, a na zmluvy o migrácii uzatvorené
so Systran Luxembourg v rokoch 1998 až 2002 v súvislosti s verziou EC‑Systran Unix. Tieto zmluvy umožňujú Komisii spochybniť
tvrdenie žalobkýň, podľa ktorého na ňu nebolo prevedené žiadne právo duševného vlastníctva týkajúce sa verzie Systran Unix.
Na účely spochybnenia tvrdenia žalobkýň, podľa ktorého údajná takmer úplná totožnosť medzi verziou Systran Unix a verziou
EC‑Systran Unix softvéru Systran umožňuje prijať názor, že nepovolené užívanie softvérov Systran Komisiou predstavuje úkon
porušujúci práva, a v dôsledku toho protiprávne konanie, sa Komisia dovoláva existencie viacerých práv.
Po prvé, Komisia sa považuje za nositeľa vlastníckych práv k vývoju a zlepšeniam softvéru Systran, ktoré financovali jej útvary
bez ohľadu na to, o ktorú časť dotknutého systému išlo (jadro, lingvistické programy a slovníky). Okrem toho disponuje výlučným
vlastníckym právom k lexikónom a slovníkom, ktoré vyvinula a zlepšila na svoje vlastné potreby [pozri článok 4 písm. a) počiatočnej
zmluvy, článok 4 dohody o technickej spolupráci, odsek 6 úvodných ustanovení zmluvy o spolupráci a článok 4 tejto zmluvy ako
aj jej prílohu I, ktorá upresňuje, že „zatiaľ čo Komisia bola vždy vlastníkom lexikónov a iných komponentov, ktoré vyvinula
pre rôzne verzie Systran, vlastnícke práva k základnému softvéru boli rozdelené medzi viaceré“. Komisia zdôrazňuje, že veľký
počet osobitných zlepšení vyvinutých na účely migrácie zo systému Mainframe do systémov Unix sú vlastníctvom Komisie (pozri
článok 13 ods. 2 zmlúv o migrácii a prílohu 2 prílohy dodatku č. 4 k prvej zmluve o migrácii).
Po druhé, Komisia tvrdí, že je nositeľkou užívateľských práv. V tejto súvislosti je tvrdenie žalobkýň, podľa ktorého Komisia,
ktorá nevytvorila pôvodný softvér Systran, nemôže byť nositeľkou žiadneho práva spojeného s týmto softvérom alebo akýmkoľvek
vývojom, ktorý sa vykonal, a navyše bez povolenia, na základe softvéru Systran, v rozpore s článkom 13 zmlúv o migrácii. V tejto
súvislosti je výklad obmedzenia obsiahnutého v tomto ustanovení, konkrétne „s výnimkou prípadov, kedy už práva priemyselného
alebo duševného vlastníctva existujú“ zo strany žalobkýň v rozpore so zásadou výkladu zmlúv v dobrej viere. Podľa Komisie
totiž zmluvy o migrácii, na jednej strane, zdôrazňujú rozdiel medzi systémom Systran uvádzaným na trh skupinou Systran a verziami
EC‑Systran používanými Komisiou a, na druhej strane, výslovne stanovujú, že systém s názvom „systém automatického prekladu
Komisie“ zostáva vo vlastníctve Komisie so všetkými jeho komponentmi bez ohľadu na to, či boli v priebehu plnenia zmluvy zmenené
alebo nie. Obmedzenie, podľa ktorého tieto práva existujú „bez toho, aby boli dotknuté už existujúce práva priemyselného alebo
duševného vlastníctva“, preto možno vnímať iba ako ochranu
statu quo ante
existujúceho pred ukončením migrácie systému, a vylučuje akékoľvek nadobudnutie práv k verzii EC‑Systran Unix žalobkyňami
prostredníctvom migrácie. Tento záväzok uzatvorený so Systran Luxembourg, ktorá podpísala zmluvy o migrácii, možno rozšíriť
na Systran, pretože v táto spoločnosť sa v písomnom záväzku z 12. marca 2001 (príloha V štvrtej zmluvy o migrácii) zaručila,
že jej dcérska Systran Luxembourg bude riadne plniť štvrtú zmluvu o migrácii v celom rozsahu.
V dôsledku toho Komisia tvrdí, že zo zmlúv uvedených vyššie a už z počiatočnej zmluvy z 22. septembra 1975 vyplýva, že úmyslom
zmluvných strán bolo skutočne dať Komisii k dispozícii systém prekladu Systran a že disponovala vlastníckymi právami alebo
v každom prípade užívacími právami k verziám EC‑Systran. Tieto verzie softvéru Systran boli totiž vyvinuté na náklady Komisie
(za rozpočet približne 45 miliónov eur, z ktorých približne 14 miliónov bolo v prospech spoločností skupiny Systran) a mohli
byť mimochodom vyvinuté Komisiou autonómnym spôsobom. Neexistuje žiadna pochybnosť o možnostiach používania softvéru Systran
Spoločenstvom pre verejný sektor v širšom slova zmysle na území Spoločenstva. Okrem toho, počiatočná zmluva už stanovovala,
že Spoločenstvo môže voľne používať systém na akékoľvek účely, a teda tiež mimo územia Spoločenstva, vrátane súkromného sektora,
za platbu dodatočného poplatku WTC. Podľa Komisie spočívala „filozofia“ tohto riešenia v domnienke, že partner WTC, ktorý
systém vyvinul a ktorý bol tiež sám oprávnený ho užívať, získal po ukončení viacerých zmlúv dostatočnú odmenu na to, aby sa
domnieval, že Spoločenstvo nadobudlo právo úplnej a voľnej dispozície, teda vlastnícke právo.
Komisia nesporne uvádza, že toto riešenie nie je ako také výslovne stanovené v zmluve o spolupráci z roku 1987, ale túto zmluvu
možno vykladať iba týmto spôsobom. Akýkoľvek iný výklad ako ten, ktorý vedie k priznaniu vlastníckych práv k verzii EC‑Systran
Mainframe softvéru Systran Komisii bez možnosti žalobkýň uplatniť si právo námietky, totiž neumožňuje vysvetliť spojitosť
medzi článkami 4, 4a, 5 a 8 tejto zmluvy. Podľa Komisie sa táto zmluva teda javí ako „riešenie spočívajúce v urovnaní“, ktoré
umožňuje vylúčiť akúkoľvek diskusiu medzi zmluvnými stranami v otázkach vlastníctva týkajúcich sa jednotlivých komponentov
systému Systran, vrátane slovníkov.
V treťom rade, aj za predpokladu, že Komisia užíva verziu EC‑Systran Unix softvéru Systran v pozmenenej forme v porovnaní
s verziou Systran Unix, ako to vyplýva z posudku Bitan, žalobkyne nepreukázali, že Komisia porušila belgické právo alebo luxemburské
právo. Komisia sa odvoláva na jednotlivé ustanovenia belgického a luxemburského práva, na základe ktorých je možné rozmnožovať
alebo upravovať počítačový program bez súhlasu jeho autora, ak je to nevyhnutné na to, aby sa užívateľovi umožnilo používať
program spôsobom, na ktorý je určený, vrátane opravy chýb (pozri článok 6 belgického zákona o počítačových programoch, článok
28 ods. 4 luxemburského zákona o počítačových programoch a článok 34 luxemburského zákona o autorských právach).
Napokon Komisia popiera, že formálne poskytla zdrojové kódy verzie EC‑Systran Unix spoločnosti Gosselies v rámci prác, ktoré
sa majú vykonať na základe spornej zákazky. Na rozdiel od tvrdení obsiahnutých v posudku Bitan, práce zverené tejto spoločnosti
si nevyžadujú zásah na úrovni jadra softvéru. V nadväznosti na zadanie spornej zákazky mala Gosselies prístup iba k zdrojovým
kódom lingvistických častí verzie EC‑Systran Unix, ku ktorým mala Komisia výhradné vlastnícke práva v dôsledku zmlúv uzatvorených
medzi zmluvnými stranami a príspevku jej útvarov k vývoju týchto častí.
V dôsledku toho, ak aj existujú podobnosti medzi verziou Systran Unix a verziou EC‑Systran Unix softvéru Systran, nepreukazuje
to, že Komisia sa dopustila porušovania práv. Právne závery, ktoré žalobkyne vyvodzujú z tejto podobnosti, nie sú presné.
Komisia je plne v práve zmeniť alebo prispôsobiť softvér a zveriť tretej spoločnosti prispôsobenie alebo zmenu bez predchádzajúceho
povolenia žalobkýň.
O právach uvádzaných z titulu know-how
Žalobkyne tvrdia, že know-how je definované ako „súbor technických informácií, ktoré sú tajné, podstatné a označené akoukoľvek
primeranou formou“. V tejto súvislosti uvádzajú definíciu stanovenú článkom 10 nariadenia Komisie (ES) č. 240/96 z 31. januára
1996 o uplatňovaní článku [81] odsek 3 [ES] na niektoré kategórie zmlúv o prevode technológií (Ú. v. ES L 31, s. 2; Mim. vyd.
03/031, s. 226). Upresňujú tiež, že z tohto textu a zo všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov vyplýva,
že know-how je aktívum chránené buď v rámci zmlúv o prevode know-how alebo dohôd o zachovávaní mlčanlivosti, alebo v rámci
žalôb na náhradu škody v prípade sprístupnenia tohto know-how bez povolenia jeho nositeľa. V prejednávanom prípade sa žalobkyne
dovolávajú know-how, ktoré majú k softvéru Systran, či už ide o verziu Systran Unix, vyvinutú a uvádzanú na trh skupinou Systran,
alebo o jeho odvodenú a takmer totožnú verziu EC‑Systran Unix, vyvinutú Systran Luxembourg na účely užívania Komisiou. Toto
know-how, ktoré žalobkyne chránia a utajujú, vyplýva zo súboru technických, informatických a lingvistických znalostí, ktorý
sa materializoval jadrom, lingvistickými rutinami a slovníkmi ako aj súvisiacou dokumentáciou (pozri posudok Bitan a prvé
technické vyjadrenie Bitan). Realizácia plnení popísaných vo verejnom obstarávaní uverejnenom Komisiou však vyžadovala zmenu
zdrojového kódu softvéru Systran, a teda sprístupnenie tohto zdrojového kódu úspešnému účastníkovi verejného obstarávania.
Komisia tým, že zadala realizáciu takej zákazky tretej osobe, sprístupnila know-how Systran bez jej povolenia. Takéto sprístupnenie
know-how predstavuje pochybenie, ktoré môže založiť zodpovednosť Spoločenstva.
V odpovedi na tvrdenie, podľa ktorého pojem know-how nie je definovaný a know-how nemožno ako také chrániť, žalobkyne uvádzajú,
že sama Komisia definovala pojem know-how vo svojich nariadeniach a že z týchto textov vyplýva, že hodnota know-how spočíva
v značnom náskoku, ktoré môže priniesť jeho sprístupnenie, čo znamená, že musí zostať dôverné, nesmie byť známe a nesmie byť
možné ho získať. Nemožno spochybňovať, že verzia Systran Unix softvéru Systran je veľmi dôležitou inováciou zrealizovanou
skupinou Systran, ktorá preukazuje skutočné technické znalosti a existenciu know-how, ktoré je výsledkom výskumu a skúseností,
ako to preukazuje prepis do jazyka C++ systému Systran napísaného pôvodne v jazyku Asembler. Prístup k týmto prvkom by umožnil
najmä odhalenie výrobného tajomstva softvéru a umožnil by akejkoľvek spoločnosti, ktorá by k nemu mala prístup, vyrobiť konkurenčný
softvér.
V odpovedi na tvrdenia, podľa ktorých, na jednej strane, Komisia nemôže byť povinná nahradiť škodu uvádzanú z titulu protiprávneho
sprístupnenia know-how, pretože zásah do know-how umožňuje napraviť jedine žaloba na nekalú súťaž, a na druhej strane, Komisia
nie je obchodníkom a konkurentom žalobkýň, ale inštitúciou Spoločenstva, žalobkyne tvrdia, že táto žaloba na nekalú súťaž
zostáva predovšetkým žalobou na určenie mimozmluvnej zodpovednosti, ktorá je založená na trojici prvkov, a to pochybenie,
škoda a príčinná súvislosť, čo je prípad prejednávanej veci. V každom prípade žalobkyne zdôrazňujú, že francúzska judikatúra,
ktorá je v tejto súvislosti v súlade s judikatúrou veľkého množstva európskych štátov, spresnila, že „už samotné sprístupnenie
know-how mimo podnik je poškodzujúce bez ohľadu na to, ako mohlo byť použité“ a že „zadávateľ, ktorý poskytne subdodávateľovi
plány vypracované treťou osobou sa dopustí pochybenia zakladajúceho občiansko-právnu zodpovednosť“ (rozsudok Cour d’appel
de Paris z 31. mája 1995; rozsudky Cour de cassation, obchodno-právneho senátu, z 28. januára 1982 a 8. novembra 1994).
V odpovedi na tvrdenie, podľa ktorého je to práve Komisia, ktorá je držiteľkou know-how, a spoločnosť Systran, ktorá z neho
mala prospech, žalobkyne uvádzajú, že toto tvrdenie preukazuje správanie Komisie spočívajúce v protiprávnom privlastnení si
verzií softvéru Systran určených na fungovanie v prostredí Unix. Komisia opakovane výslovne uznala know-how spoločnosti Systran
v tejto oblasti.
Pokiaľ ide o tvrdenie založené na ustanovení o zachovaní mlčanlivosti stanovenej pre zadanie zákazky spoločnosti Gosselies,
žalobkyne uvádzajú, že Komisia nemôže tvrdiť, že by mohla utajiť know-how skupiny Systran, ak by takéto porušenie zostalo
dôverné. Takéto uvažovanie Komisie, ktoré by znamenalo, že držiteľ licencie, ktorému by nebolo výslovne zakázané dopúšťať
sa úkonov porušujúcich práva, by tak mohol bez obáv postupovať, a mohol by slobodne sprístupniť tretím osobám, bez povolenia
nositeľa práv, diela chránené ustanovením o zachovaní mlčanlivosti, je absurdné.
Komisia poznamenáva, že hoci sa žalobkyne odvolávajú na definíciu know-how prevzatú v nariadení č. 240/96, neuvádzajú právny
základ pochybenia, ktoré jej pripisujú. V tejto súvislosti tvrdí, že know-how nie je chránené, prinajmenšom nie ako také.
Žiadne ustanovenie práva totiž neustanovuje definíciu alebo ochranu takéhoto know-how. Podľa Komisie je ochrana know-how tradične
priznaná iba na základe právnej úpravy týkajúcej sa nekalej súťaže. V tejto súvislosti, pokiaľ ide o Belgicko, poukazuje na
zákon zo 14. júla 1991 o obchodných praktikách a o informovaní a ochrane spotrebiteľov (
Moniteur belge
z 29. augusta 1991, s. 18712) a, pokiaľ ide o Luxembursko, na zákon z 27. novembra 1986 o úprave niektorých obchodných praktík
a sankciách za nekalú súťaž (
Mémorial
A 1986, s. 2214), a na zákon z 30. júla 2002 o úprave niektorých obchodných praktík, sankciách za nekalú súťaž a prevzatí
smernice 97/55/ES Európskeho Parlamentu a Rady, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 84/450/EHS týkajúca sa klamlivej reklamy
tak, aby zahŕňala porovnávaciu reklamu (
Mémorial
A 2002, s. 1630). Na základe týchto právnych ustanovení nemôžu byť podmienky nevyhnutné na ochranu údajného know-how žalobkýň
z titulu nekalej súťaže splnené, pretože Komisia a žalobkyne nie sú konkurentmi, Komisia nie je obchodník, ani priemyselný
podnik, ani remeselník, a sídlo Komisie sa nachádza v Belgicku a nie vo Francúzsku, čo spôsobuje nemožnosť uplatniť francúzsky
zákon.
Komisia tvrdí, že nikdy nedisponovala zdrojovými kódmi verzie Unix, ale iba kódmi týkajúcimi sa verzie EC‑Systran Unix, ku
ktorými si uplatňuje niektoré vlastnícke práva a užívacie práva tým, že poukazuje na rôzne zmluvy uzatvorené so skupinou Systran
v súvislosti s verziou EC‑Systran Mainframe a migráciou tejto verzie do prostredia Unix. Komisia tiež tvrdí, že zmluvy, ktoré
uzatvorila so skupinou Systran neobsahovali v tejto súvislosti ustanovenie o zachovaní dôvernosti. Navyše, žiadna z týchto
zmlúv neodkazuje na vklad know-how zo strany skupiny Systran ani na jeho ochranu. Okrem toho Komisia zdôrazňuje, že tak jej
útvary ako aj spoločnosti nepatriace do skupiny Systran, ale pracujúce v rovnakom odvetví, vo veľkej miere rozvinuli softvér
Systran a jeho aplikácie. Žalobkyne takto získali výhodu z know-how Komisie alebo tretích osôb a mohli uvádzať na trh produkty
Komisie a týchto tretích osôb vo svoj prospech. Komisia uvádza, že niektoré osoby, ktoré pracujú s verziou EC‑Systran Unix
pre spoločnosť Gosselies, predtým pracovali pre spoločnosť Telindus a následne Systran Luxembourg. Spoločnosť Telindus, s ktorou
sa Systran spojila a vytvorila Systran Luxembourg, uzatvorila od roku 1990 s Komisiou zmluvy v oblasti prekladu, čo preukazuje,
že Systran si nemôže nárokovať práva a know-how k verzii EC‑Systran Unix.
Okrem toho, vzhľadom na článok 4 písm. a) počiatočnej zmluvy, odsek 6 úvodných ustanovení zmluvy o spolupráci a jej článok
4 ako aj článok 1 prílohy 1 prílohy II druhej zmluvy o migrácii, nemohlo zadanie zákazky spoločnosti Gosselies založiť žiadne
pochybenie zo strany Komisie.
Komisia tiež upresňuje, že verejné obstarávanie obsahuje ustanovenie o zachovaní dôvernosti, podľa ktorého uchádzač, ktorému
bola zákazka udelená, nemôže použiť alebo sprístupniť tretej osobe informácie poskytnuté Komisiou (pozri článok II.9 prílohy
1 verejného obstarávania zo 4. októbra 2003). Na základe tohto ustanovenia o zachovaní mlčanlivosti, a teda v každom prípade,
spoločnosť Gosselies nemôže sprístupniť dôverné informácie, ktoré by jej prípadne Komisia poskytla. Sprístupnenie takýchto
informácií uvedenému podniku teda nemôže spôsobiť žalobkyniam škodu. Komisia napokon zdôrazňuje, že programy a slovníky verzie
EC‑Systran Unix sú uložené výlučne na jej počítačoch.
b)     Posúdenie Všeobecným súdom
Protiprávne konanie namietané v tejto veci spočíva v skutočnosti, že Komisia si bez súhlasu žalobkýň prisvojila právo dať
zrealizovať práce uvedené v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania, ktoré mohli zmeniť alebo viesť k sprístupneniu prvkov
verzie Systran Unix prevzatej vo verzii EC‑Systran Unix softvéru Systran, ktoré sú chránené autorským právom alebo sa na ne
vzťahuje know-how skupiny Systran, tretím osobám.
Na účely určenia, či je také konanie protiprávne, treba predovšetkým stanoviť, či sa žalobkyne môžu dovolávať vzhľadom na
všeobecné zásady spoločné pre právne poriadky členských štátov práva namietať skutočnosť, že Komisia bez ich súhlasu zadala
práce týkajúce sa niektorých aspektov verzie EC‑Systran Unix tretím osobám. Toto právo, ktoré žalobkyne zakladajú na autorskom
práve a know-how, ktoré sa vzťahujú na pôvodnú a staršiu verziu Systran Unix, Komisia spochybňuje a tvrdí, že žalobkyne nepredložili
dôkaz o právach, ktorých sa dovolávajú k tejto verzii softvéru (pozri body 178 až 179 vyššie).
Ak sa ukáže, že žalobkyne sa môžu domáhať takýchto práv, bude ďalej potrebné preskúmať tvrdenie Komisie, podľa ktorého ju
skupina Systran oprávnila zadať práce definované v spornej zákazke tretej osobe. Komisia sa totiž v podstate domnieva, že
jednotlivé zmluvy uzatvorené so skupinou Systran od roku 1975 a financovanie poskytnuté na tejto účel jej priznávajú užívacie
práva a vlastnícke práva týkajúce sa rôznych prvkov verzie EC‑Systran Unix dostatočne na to, aby nemusela zohľadniť právo
námietky, ktorého sa žalobkyne domáhajú z titulu práv k verzii Systran Unix (pozri body 181 až 187 vyššie).
Ak sa ukáže, že Komisia musí právo námietky uvádzané žalobkyňami zohľadniť, napokon bude potrebné preskúmať obsah prác, ktoré
sa majú vykonať v súvislosti s verziou EC‑Systran Unix, uvedených v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania, aby sa zistilo,
či môžu spôsobiť zmenu alebo sprístupnenie prvkov alebo informácií chránených autorským právom a know-how, ktoré si nárokujú
žalobkyne, čo Komisia v konečnom dôsledku popiera (pozri bod 189 vyššie).
O právach uvádzaných žalobkyňami pokiaľ ide o verziu Systran Unix softvéru Systran
Na účely definovania všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov v oblasti autorského práva žalobkyne
poukazujú na Bernský dohovor, smernicu 91/250 a smernicu 2004/48. Spomínajú tiež právne poriadky členských štátov a predkladajú
dva posudky profesora Sirinelliho, ktoré sa týkajú otázky prípustnosti žaloby na porušovanie práv podanej právnickou osobou
a prístupu k ochrane prepísaného softvéru autorským pravom, ako aj druhé technické vyjadrenie Bitan.
Ako sa uviedlo pri preskúmaní právomoci Všeobecného súdu (pozri body 68 až 73 vyššie), skupina Systran má právo domáhať sa
autorských práv k verzii Systran Unix softvéru Systran, ktorú vyvíjala a uvádzala na trh pod svojím menom bez toho, aby musela
predložiť ďalšie dôkazy.
Vo všeobecnosti je nesporné, ako tvrdí Komisia, že v prípade sporu ohľadom existencie práva je na tom, kto sa domáha existencie
alebo neexistencie práva, aby to preukázal (
actori incumbit probatio
). Avšak v oblasti autorského práva existuje právna domnienka, ktorá umožňuje preniesť dôkazné bremeno. Právo Spoločenstva
stanovuje takúto domnienku v článku 5 smernice 2004/48 s názvom „Domnienka autorstva alebo vlastníctva [postavenia nositeľa
autorských práv –
neoficiálny preklad
]“, podľa ktorého „na účely uplatňovania opatrení, postupov a prostriedkov právnej nápravy ustanovených v tejto smernici…
ak sa nepreukáže opak, na to, aby sa niekto považoval za autora literárneho alebo umeleckého diela a [v dôsledku toho bol
oprávnený začať konanie proti porušovateľom práv –
neoficiálny preklad
], stačí, ak jeho meno obvyklým spôsobom uvedené na diele“. Žalobkyne tiež uviedli dva príklady takejto domnienky v právnych
poriadkoch členských štátov bez toho, aby Komisia predložila protichodné príklady vychádzajúce z právnych poriadkov iných
členských štátov. Vo francúzskom práve, teda v práve miesta sídla spoločnosti Systran, ktorá sa v prejednávanom prípade dovoláva
autorských práv k verzii Systran Unix softvéru Systran, ktorú uvádza na trh, článok L 113-1 francúzskeho zákonníka o duševnom
vlastníctve ustanovuje, že „za autora sa považuje, ak sa nepreukáže opak, ten alebo tí, pod ktorých menom sa dielo sprístupňuje“.
V belgickom práve, teda v práve miesta sídla Komisie, je takáto domnienka stanovená v článku 6 druhom odseku belgického zákona
o autorskom práve, podľa ktorého „sa za autora považuje, ak nie je preukázaný opak, ktokoľvek, kto je ako autor označený na
diele prostredníctvom uvedenia svojho mena alebo označenia, ktoré ho umožňuje identifikovať“. Tieto jednotlivé ustanovenia
boli uvedené ako príklady všeobecnej zásady spoločnej pre právne poriadky členských štátov.
Ako príklad ustanovení prevzatých v podstate vo všetkých členských štátoch žalobkyne tvrdia, že dielo je chránené vo francúzskom
práve už v dôsledku jeho samotného vytvorenia. Článok L 111-1 zákonníka o duševnom vlastníctve ustanovuje, že „autor výsledku
duševnej činnosti má k tomuto výsledku výhradné nehmotné vlastnícke právo, ktorého sa možno dovolávať voči všetkým, už v dôsledku
jeho samotného vytvorenia“. Pokiaľ ide o definíciu pojmu „výsledok duševnej činnosti“, z článku L 112-2 francúzskeho zákonníka
o duševnom vlastníctve vyplýva, že „za výsledky duševnej činnosti v zmysle tohto zákonníka sa považujú: softvéry, vrátane
prípravných koncepčných materiálov“. Žiaden dôkaz predložený Komisiou nevyvrátil tento príklad predložený žalobkyňami.
Hneď po vytvorení diela sa predpokladá jeho pôvodnosť. Problém, ktorý vzniká v súvislosti s dôkazom, sa najčastejšie týka
prvenstva určitého diela v porovnaní s iným. V prejednávanom prípade dôkaz o prvenstve verzie Systran Unix v porovnaní s verziou
EC‑Systran Unix vyplýva zo samotnej skutočnosti, že druhá verzia bola vyvinutá v nadväznosti na prvú verziu, a že Komisia
sa na účely jej vyvinutia obrátila na skupinu Systran a jej verziu Systran Unix. Je dôležité v tejto súvislosti zdôrazniť,
že Komisia, ako tvrdí v duplike, nespochybňuje, že Systran je nositeľkou práv k softvéru Systran Unix, ktorý uvádza na trh.
Okrem toho treba zdôrazniť, že podľa údajov predložených žalobkyňami v súvislosti s francúzskym právom a belgickým právom,
je autorstvo podniku stanovené judikatúrou týchto členských štátov. V prípade Francúzska ide o rozsudok prvého občiansko-právneho
senátu Cour de cassation z 24. marca 1993, podľa ktorého právnická osoba na to, aby bola prípustná jej žaloba na porušovanie
práv, musí iba preukázať, že využíva dielo, pričom nemusí preukazovať pôvod svojich práv, a v prípade Belgicka ide o rozsudok
Cour de cassation z 12. júna 1998 (pozri prvý posudok Sirinelli, s. 18 a 26). S cieľom vyvrátiť tento podrobný právny názor
sa Komisia obmedzuje iba na vágne a stručné tvrdenia založené na kritike vyššie uvedeného riešenia časťou právnej náuky a rozsudku
z roku 1993 Cour d’appel de Gand, ktorý predchádzal vyššie uvedenému rozsudku belgického Cour de cassation. Otázka obsahu
právnych poriadkov iných členských štátov ako tých, ktoré boli citované ako príklady profesorom Sirinellim, nebola účastníkmi
konania ani nastolená ani diskutovaná.
Vyššie uvedené súdne riešenie predstavuje záujem obmedziť možnosti porušovateľa práv namietať neprípustnosť žaloby a umožňuje
právnickej osobe vyhnúť sa predloženiu úplného reťazca zmlúv o prevode počnúc autorom fyzickou osobou, ktorý je pôvodný nositeľ
práva. V oblasti dokazovania tak má prednosť skutočné vlastníctvo v deň podania žaloby pred históriou nadobudnutia.
V odpovedi na tvrdenie Komisie, podľa ktorej je domnienka týkajúca sa autorského práva vyvrátená v súvislosti s verziou EC‑Systran
Unix z dôvodu, že táto verzia nie je uvádzaná na trh v obale, na ktorom by bolo uvedené meno autora, a že táto verzia sa niekedy
označuje „Commission’s MT system“ alebo „ECMT“, treba zdôrazniť, že žalobkyne sa na účely odôvodnenia ich žaloby na určenie
mimozmluvnej zodpovednosti odvolávajú na verziu Systran Unix a následne porovnávajú túto verziu s verziou EC‑Systran Unix
aby preukázali, že časť tejto odvodenej verzie pochádza zo staršej a pôvodnej verzie. Z vyššie uvedeného vyplýva, že vo verzii
EC‑Systran Unix skutočne existuje časť nazývaná „Systran“ (konkrétne najmä podstatná časť jadra), tak ako v tejto verzii existuje
a nie je spochybnená časť nazývaná „EC“ (konkrétne najmä slovníky, ktoré boli vytvorené Komisiou). Diskusia sa teda netýka
verzie EC‑Systran Unix, ale práv, ktorých sa môžu žalobkyne dovolávať v prípade prác týkajúcich sa verzie EC‑Systran Unix
v dôsledku práv k pôvodnej a skoršej verzii Systran Unix. Okrem toho treba tiež zdôrazniť, že z definícií uvedených vo vzorovej
zmluve priloženej k oznámeniu o vyhlásení verejného obstarávania vyplýva, že názov „Služba (alebo systém) automatického prekladu
Komisie“, na ktorý sa odvoláva Komisia, je definovaný takto: „Systém automatického prekladu Komisie je založený na EC Systran,
osobitnej verzii systému automatického prekladu Systran pôvodne vyvinutého ‚World Translation Center‘, La Jolla, USA, ktorá
bola ďalej rozvíjaná Európskou komisiou od roku 1976“ (The Commission’s machine translation service is built around EC Systran,
a specific version of the Systran machine translation system originally developed by the World Translation Center, La Jolla,
USA, which since 1976 has been further developed by the European Commission.) A teda, podľa samotných slov Komisie použitých
voči tretím, má služba alebo systém automatického prekladu Komisie pôvod v systéme automatického prekladu, ktorý vytvorila
a rozvíjala skupina WTC/Systran.
Na záver, žalobkyne sa teda môžu dovolávať ako skupina Systran autorských práv k verzii Systran Unix softvéru Systran, uvádzaného
na trh Systran už niekoľko rokov a ešte pred vytvorením verzie EC‑Systran Unix spoločnosťou Systran Luxembourg na účely naplnenia
špecifických potrieb Komisie.
V každom prípade, zmluvné ustanovenia uvádzané Komisiou neumožňujú založiť údajné právo na kontrolu nadobudnutia skupiny WTC
skupinou Systran (pozri bod 179 vyššie). Komisia v tejto súvislosti poukazuje na článok 5 písm. c) počiatočnej zmluvy uzatvorenej
s WTC 22. decembra 1975 a tvrdí, že žiaden prevod práv alebo povinností vyplývajúcich zo zmluvy nemohol nastať bez jej predchádzajúceho
súhlasu. Toto ustanovenie pritom iba stanovuje: „Zmluvný partner nemôže bez predchádzajúceho a výslovného povolenia Komisie
previesť ani postúpiť práva a povinnosti vyplývajúce zo zmluvy v celom rozsahu alebo sčasti, ani zadať tretej osobe plnenie
úloh, ktoré mu boli zverené, ani sa nechať zastúpiť na rovnaké účely tretími osobami.“ Platí iba počas doby trvania zmluvy,
teda niekoľko mesiacov, a povinnosti, ktorých prevod alebo postúpenie boli spomenuté, sa týkali iba používania systému Systran
a nie s tým súvisiacich vlastníckych práv. Toto ustanovenie teda nemohlo spoločnosť WTC pozbaviť práva disponovať so svojím
vlastníctvom tým, že sa nechala kúpiť koncom roku 1985 spoločnosťou Gachot, ktorá sa stala Systran, ako to vyplýva zo zmlúv
predložených žalobkyňami v prílohe repliky. Rovnako treba zamietnuť tvrdenie Komisie, podľa ktorého sa mal identifikovať právny
a zmluvný základ autorských práv žalobkýň. Vyššie uvedené právne ustanovenia totiž neukladajú autorom povinnosť zaregistrovať
alebo uložiť ich diela, ako to môže byť v prípade patentov.
Treba tiež skonštatovať, že Komisia bola plne informovaná o skutočnosti, že skupina Systran a spoločnosti nadobudnuté touto
skupinou, najmä spoločnosť WTC, boli nositeľkami práv duševného vlastníctva k jednotlivým verziám softvéru Systran, ktoré
sa obchodne využívali od 70-tych rokov, predovšetkým s Komisiou. Žalobkyne predložili množstvo dôkazov umožňujúcich preukázať
existenciu výsledku duševnej činnosti v danej oblasti a skutočnosť, že tento výsledok duševnej činnosti bol vytvorený pánom
Toma, potom prevzatý spoločnosťami skupiny WTC a spoločnosťami skupiny Systran (pozri body 174 a 175 vyššie).
Pokiaľ ide o ochranu, ktorej sa žalobkyne dovolávajú z titulu know-how, žalobkyne tvrdia, že sprístupnenie technických a utajených
informácií týkajúcich sa prvkov verzie Systran Unix, ktoré sú obsiahnuté aj vo verzii EC‑Systran Unix, Komisiou tretej osobe
predstavuje protiprávne konanie, ktoré môže založiť mimozmluvnú zodpovednosť Spoločenstva na základe článku 288 druhého odseku
ES. Ako sa uviedlo pri preskúmaní právomoci Všeobecného súdu (pozri body 78 až 81 vyššie), je tiež možné domnievať sa, že
skupina Systran je oprávnená dovolávať sa tejto ochrany technických a utajených informácií týkajúcich sa verzie Systran Unix
softvéru Systran.
O tvrdení, podľa ktorého práva, ktoré má Komisia, jej umožňujú nezohľadniť právo námietky žalobkýň
Komisia na účely tvrdenia, že nie je povinná zohľadniť právo žalobkýň namietať, aby niektoré práce týkajúce sa verzie EC‑Systran
Unix boli zadané tretej osobe na základe práv k verzii Systran Unix, uvádza, že má potrebné povolenia z dôvodu práv prevedených
na základe zmlúv uzatvorených so skupinou Systran od roku 1975 a financovania poskytnutého v tejto súvislosti.
Táto argumentácia musí byť zamietnutá. Ako totiž správne tvrdia žalobkyne, prevod práva nemožno prezumovať. Skutočnosť, že
bol financovaný informatický rozvoj, neznamená, že sa k nemu nadobudlo vlastnícke právo. Takýto právny dôsledok musí byť výslovne
uvedený v dotknutej zmluve. Prevody práv sa vykladajú reštriktívne a v prospech autora.
V tejto súvislosti pritom žalobkyne formálne popierajú, že by previedli na Komisiu akékoľvek právo duševného vlastníctva,
a to ani k verzii Systran Mainframe, ani k verzii Systran Unix, ani k pôvodnej myšlienke a prepisu, na ktorých sú založené,
ani k prípravnému koncepčnému materiálu, dátovým štruktúram a už vôbec nie k jadru. Jediné práva, ktoré žalobkyne uznávajú
Komisii, sa týkajú slovníkov, ktoré boli vyvinuté útvarmi Komisie bez zásahu Systran.
Navyše, zmluvné ustanovenia uvádzané Komisiou, či už sa týkajú verzie EC‑Systran Mainframe alebo verzie EC‑Systran Unix, výslovne
upravujú otázku už existujúcich práv duševného alebo priemyselného vlastníctva bez ohľadu na to, či ide o verziu Systran Mainframe
alebo verziu Systran Unix. Okrem toho treba skonštatovať, že ustanovenia uvádzané Komisiou neumožňujú založiť prevod autorských
práv, ktoré má zmluvná strana (WTC alebo spoločnosti skupiny Systran) k jednotlivých verziám softvéru Systran, na ktoré sa
tieto zmluvy vzťahujú. Treba najmä zdôrazniť, že jediné zmluvné ustanovenie týkajúce sa verzie EC‑Systran Unix, ktoré Komisia
uvádza na účely odôvodnenia svojho konania, je článok 13 ods. 1 a 2 zmlúv o migrácii, ktorý podmieňuje vlastníctvo nárokované
Komisiou absenciu skôr existujúcich práv duševného vlastníctva (pozri body 95 až 97 vyššie). Pokiaľ ide o pasáž článku 1 prílohy
1 prílohy II druhej zmluva o migrácii citovaný Komisiou, tento článok stanovuje: „Migračné práce popísané v tejto technickej
prílohe ako aj sprístupnenie častí systému, ľudských zdrojov a know-how [Systran Software] a [Systran] nezakladajú nárok na
žiadnu dodatočnú platbu, ani na žiaden finančný nárok z titulu akéhokoľvek vlastníckeho práva“. Okrem skutočnosti, že toto
ustanovenie výslovne uznáva know-how Systran, možno tiež konštatovať, že platí iba pre finančné nároky z titulu migračných
prác vykonaných spoločnosťou Systran Luxembourg pre Komisiu. Táto žaloba sa však týka prác zverených Komisiou tretej osobe
v nadväznosti na verejné obstarávanie.
Okrem toho treba zdôrazniť, že Komisia sama tvrdí, že téza „príkazných zmlúv“, ktorá by jej umožnila vykladať zmluvy uzatvorené
medzi spoločnosťami skupiny WTC a potom spoločnosťami skupiny Systran ako zmluvy, ktorými mali tieto spoločnosti v úmysle
previesť na ňu ich autorské práva, nevyplýva výslovne zo zmlúv, na ktoré poukazuje. Žiadne zmluvné ustanovenie citované Komisiou
totiž nemožno vykladať v tomto zmysle, pretože tieto jednotlivé ustanovenia odkazujú na užívacie právo a nie na vlastnícke
právo alebo výslovne vyhradzujú skôr existujúce práva duševného vlastníctva.
Napokon treba zamietnuť tvrdenie Komisie založené na „filozofii“ týchto zmlúv, pretože filozofia zmlúv v oblasti poskytnutia
informatického softvéru spočíva práve v obmedzení práv užívateľa na samotnú licenciu na užívanie bez toho, aby sa mu umožnilo
softvér nadobudnúť.
Na záver, Komisia nebola schopná preukázať, že bola zmluvne oprávnená žalobkyňami na užívanie a sprístupňovanie vykonané v nadväznosti
na zadanie spornej verejnej zákazky z titulu vlastníctva, ktoré by si mohla nárokovať k verzii EC‑Systran Unix softvéru Systran.
Subsidiárne Komisia tvrdí, že môže vykonať zmeny verzie EC‑Systran Unix bez toho, aby porušila prípadné autorské práva skupiny
Systran k verzii Systran Unix, keďže tieto zmluvy sú povolené zo zákona akejkoľvek osobe, ktorá má licenciu na užívanie.
Komisia v tejto súvislosti poukazuje na článok 6 belgického zákona o počítačových programoch, ktorý uvádza, že rozmnožovanie
alebo upravovanie počítačového programu uvedené v článku 5 písm. a) a b) tohto zákona nepodlieha povoleniu nositeľa práv,
ak je nevyhnutné na to, aby sa umožnilo osobe, ktorá má právo užívať program, používať ho spôsobom, na ktorý je určený, vrátane
opravy chýb. Tiež poukazuje na článok 28 ods. 4 luxemburského zákona o počítačových programoch s názvom „Výnimky z úkonov
podliehajúcich obmedzeniam“, ktorý stanovuje, že „pokiaľ neexistujú osobitné zmluvné ustanovenia, povoleniu nositeľa práv
nepodliehajú úkony stanovené v článku 28 [ods. 3 písm.] a) a b), ak sú tieto úkony nevyhnutné na to, aby sa legitímnemu nadobúdateľovi
umožnilo používať počítačový program spôsobom, na ktorý je určený, vrátane opravy chýb“. Takisto podľa článku 34 luxemburského
zákona o autorských právach s názvom „Výnimky z úkonov podliehajúcich obmedzeniam“: „pokiaľ neexistujú osobitné zmluvné ustanovenia,
povoleniu nositeľa práv nepodliehajú úkony stanovené v článku 33, ak sú tieto úkony nevyhnutné na to, aby sa legitímnemu nadobúdateľovi
umožnilo používať počítačový program spôsobom, na ktorý je určený, vrátane opravy chýb, a integrovať ho do databázy, ktorej
fungovanie má zabezpečiť“.
Je však potrebné zdôrazniť, že táto zákonná výnimka z úkonov podliehajúcich obmedzeniam, teda z úkonov vyžadujúcich súhlas
autora, sa musí vykladať reštriktívne. Táto zákonná výnimka stanovená v článku 5 smernice 91/250 z úkonov spadajúcich do výhradného
práva autora programu definovaných článkom 4 tejto smernice sa má uplatňovať iba na práce vykonané legitímnym nadobúdateľom
počítačového programu a nie na práce zadané tretej osobe týmto nadobúdateľom (pozri posudok profesora Sirinelliho o rozsahu
práva legitímneho užívateľa počítačového programu zmeniť tento program a tretie technické vyjadrenie H. Bitan o povahe prác
zadaných spoločnosti Gosselies; pozri tiež odpovede účastníkov konania na otázky položené Všeobecným súdom pokiaľ ide o práva
užívateľa). Táto výnimka tiež zostáva obmedzená na úkony nevyhnutné na to, aby sa umožnilo legitímnemu nadobúdateľovi používať
počítačový program spôsobom, na ktorý je určený, vrátane opravy chýb. V prejednávanej veci Komisia neuviedla, prečo mohli
byť požadované zmeny zadané tretej osobe a v čom boli nevyhnutné na účely opravy chýb alebo na to, aby umožnili používanie
programu spôsobom, na ktorý bol určený. Žiadna zložka spisu neumožňuje porozumieť tomu, z akého titulu by táto výnimka mala
umožniť zadanie vykonania vylepšení, úprav alebo doplnení počítačového programu používaného Komisiou (o povahe prác zadaných
Komisiou tretej osobe pozri body 227 až 250 nižšie). Tieto práce totiž spadajú pod úkony podliehajúce obmedzeniu v rozsahu,
v akom sa týkajú spracovania, úpravy a každej inej zmeny počítačového programu v zmysle článku 4 smernice 91/250. Na pojednávaní
tak žalobkyne uviedli, v rozpore s tým, čo tvrdí Komisia, že ich iní zákazníci ich žiadajú o povolenie na vykonanie zmien
takej povahy, ako boli zmeny požadované od spoločnosti Gosselies.
Na záver, Komisia teda nebola spôsobilá v prejednávanej veci preukázať, z akých dôvodov sa mohla dovolávať zákonnej výnimky
z úkonov podliehajúcich obmedzeniu na účely zadanie prác, ktoré sa mali vykonať v rámci spornej zákazky, tretej osobe. Okrem
toho treba zdôrazniť, že Komisia v každom prípade tvrdí, že na úkony, ktoré sa jej vytýkajú, teda podľa nej opravu a zlepšenie
slovníkov, sa prinajmenšom čiastočne vzťahuje výnimka stanovená v článku 5 smernice 91/250 (pozri odpoveď Komisie na tretí
súbor otázok, pripomienky k cene licencie na užívanie softvéru Systran, bod 23), čo implicitne znamená, že uznáva, že na niektoré
práce požadované v rámci sporného verejného obstarávania sa nemusí vzťahovať výnimka a môžu predstavovať úkon podliehajúci
obmedzeniu v zmysle definovanom v článku 4 smernice 91/250.
Je preto opodstatnené domnievať sa, po prvé, že žalobkyne sa môžu dovolávať autorských práv a ochrany v súvislosti s know-how
ohľadom informácií a prvkov týkajúcich sa pôvodnej a skoršej verzie Systran Unix, ktoré sú obsiahnuté aj v odvodenej verzii
EC‑Systran Unix, po druhé, že Komisia nebola spôsobilá preukázať, že žalobkyne nedisponujú právami, ktoré si nárokujú v súvislosti
s verziou Systran Unix, že tieto práva na ňu boli výslovne alebo implicitne prevedené v dôsledku zmlúv uzatvorených so skupinou
Systran alebo financovania poskytnutého v súvislosti s verziami EC‑Systran Mainframe a EC‑Systran Unix a, po tretie, že Komisia
tiež nebola spôsobilá preukázať, že mohla dať zrealizovať požadované práce tretej osobe bez toho, aby získala predchádzajúci
súhlas skupiny Systran.
O povahe prác zadaných Komisiou tretej osobe
Na to, aby žalobkyne preukázali porušenie práva námietky, ktoré si nárokujú, musia dokázať, že práce uvedené v oznámení o vyhlásení
verejného obstarávania, a v súvislosti s ktorými skupina Systran nemohla udeliť svoj súhlas, mohli spôsobiť zmenu alebo transmisiu
informácií alebo prvkov týkajúcich sa verzie Systran Unix, ktoré sú obsiahnuté aj vo verzii EC‑Systran Unix.
Na účely preukázania takejto zmeny alebo protiprávneho sprístupnenia v prejednávanom prípade treba predovšetkým dokázať, že
verejné obstarávanie Komisie sa týkalo údržby a lingvistického posilnenia systém automatického prekladu Komisie. Toto oznámenie
o vyhlásení verejného obstarávania zahŕňalo tieto plnenia:
„3.1      Kódovanie slovníkov: kódovanie slovníkov založené na spätnej väzbe, glosároch a textoch zaradených do automatickému prekladu
užívateľmi, vrátane zaradenia slovníkov medzi dvojice jazykov. Na pomoc s kódovaním sa poskytne úžitkový program… Táto úloha
tiež zahŕňa:
Revíziu a zakódovanie súboru slovníkov automatického prekladu, ktoré boli pripravené pre služby automatického prekladu Komisie
prostredníctvom iných zdrojov.
Zber súboru slovníkov užívateľov – na požiadanie zmluvný partner preskúma vstupy užívateľov, a ak ide o obvykle používané
výrazy, zahrnie ich do hlavných slovníkov, pričom zabezpečí, že nebude existovať konflikt s existujúcimi výrazmi.
3.2      Zlepšenia, prispôsobenia a doplnenia lingvistických rutín: špecifické zlepšenia programov analýzy, transferu a syntézy založenej
na spätnej väzbe, glosároch a textoch zaradených do automatickému prekladu užívateľmi. Napríklad: spracovanie slov rozdelených
na konci riadku v zdrojových a cieľových výstupoch, písanie veľkých písmen, anglický genitív so ‚s‘, homografie a dodržiavanie
dohovorov Komisie (najmä písanie čísiel).
3.3      Aktualizácie systému: aktualizácia slovníkov a programov sa vykoná na žiadosť Komisie. Zmluvný partner úzko spolupracuje s Komisiou,
aby sa zaistila plynulá integrácia aktualizácií.
3.4      Aktualizácie dokumentácie: zmluvný partner vykoná požadované aktualizácie dokumentácie (napríklad príručiek pre kódovanie)
týkajúcej sa častí systému, za ktoré je zodpovedný, a zachová zrevidované dokumenty v dátovom stredisku. Aktualizované verzie
budú obsahovať opis a vysvetlenie zlepšení a zmien vykonaných v rámci zmluvy…“
(3.1      Dictionary coding: Dictionary coding based on feedback, glossaries and texts submitted to MT by users, including the „levelling-up“
of dictionaries between language pairs. A utility will be provided to help with coding… This task also includes:
The revision and encoding of MT dictionary files which have been prepared for the Commission’s MT service by other sources.
The harvesting of users’ custom dictionary files – if requested, the contractor will review user entries, and where terms
are of general use, include them in the main dictionaries, ensuring that there is no conflict with existing terms.
3.2      Enhancements, Adaptations and Additions to Linguistic Routines: Specific improvements to Analysis, Transfer and Synthesis
programs based on feedback, glossaries and texts submitted to MT by users. For example: the treatment of hyphenated words
in source and target output, capitalisation, the English genitive
s
, homographs, and respect of Commission conventions (amongst others, for the writing of numbers).
3.3      System updates: Updates to dictionaries and programs will take place as required by the Commission. The contractor will work
closely with the Commission to ensure the smooth integration of updates.
3.4      Documentation updates: The contractor shall update as required any documentation (e.g. coding manuals) on parts of the system
for which he is responsible and shall store revised documents at the Data Centre. The updated versions shall include a description
of, and explanation for, improvements and changes made under contract…)
Podľa žalobkýň realizácia týchto úloh vyžaduje zmenu a prispôsobenie jadra systému, lingvistických programov a štruktúry dát
softvéru Systran (verzia EC‑Systran Unix), čo predpokladá zmenu zdrojového kódu tohto softvéru a prípravného koncepčného materiálu.
Nutnosť disponovať zdrojovými kódmi a zmeniť ich na účely realizácie úloh zadaných vo verejnom obstarávaní podporuje odsek
3.7.5 oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania, podľa ktorého je jednou z povinností zmluvného partnera zabezpečiť, aby
boli posledné verzie zdrojových kódov, slovníkov a programov riadne nainštalované a zostavené na serveroch Komisie.
Okrem toho prvé technické vyjadrenie Bitan uvádza bez toho, aby bolo Komisiou spochybnené, prečo realizácia prác zverených
spoločnosti Gosselies z titulu zdanej zákazky vyžadovala zásah do aspektov verzie EC‑Systran Unix, ktoré boli prevzaté z verzie
Systran Unix.
Vo funkčnom opise prvkov softvéru Systran sa v prvom technickom vyjadrení Bitan uvádza:
–        funkcia „rozdelenie slov so spojovníkom“ uvedená v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania (odsek 3.2 oznámenia o vyhlásení
verejného obstarávania, pozri bod 229 vyššie), sa vykonáva v jadre v rámci modulov predbežného spracovania dokumentov,
–        funkcia „veľké písmeno“, teda spracovanie veľkých písmen z jedného jazyka do iného, uvedená v oznámení o vyhlásení verejného
obstarávania (odsek 3.2 oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania, pozri bod 229 vyššie), sa vykonáva v jadre v rámci modulov
následného spracovania textu,
–        pravidlá typografického formátovania (napríklad správa čísiel alebo medzier) uvedené v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania
(odsek 3.2 oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania, pozri bod 229 vyššie) sa uplatňujú v jadre v rámci modulov následného
spracovania textu,
–        pravidlá konzultovania slovníkov (napríklad obnova anglického genitívu) uvedené v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania
(odsek 3.2 oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania, pozri bod 229 vyššie) sa uplatňujú v jadre, ktoré obsahuje zvláštnosti
každého jazyka.
Ako teda bolo uvedené vyššie, účastníci konania nespochybňujú, že jadro je v centre „lingvistického vývoja“. Nie je tvorené
zo statických knižníc, ktoré by boli nezávislé od procesu „lingvistického vývoja“, ale naopak, je jeho neoddeliteľnou a podstatou
súčasťou. V tejto súvislosti sa v prvom technickom vyjadrení Bitan upresňuje, že „v rámci obvyklého lingvistického vývoja“
musí byť jadro zmenené v množstve prípadov, najmä v priebehu týchto prác stanovených v oznámení o verejnom obstarávaní: „Zlepšenia,
prispôsobenia a doplnenia lingvistických rutín“ (odsek 3.2 oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania, pozri bod 229 vyššie
a prvé technické vyjadrenie Bitan).
Z vyššie uvedeného vyplýva, že na to, aby osoba, ktorej bola zadaná verejná zákazka, mohla zrealizovať úlohy, ktoré jej boli
zadané, musí disponovať zdrojovými kódmi verzie EC‑Systran Unix, aby ich mohla prispôsobiť a zmeniť na účely realizácie špecifických
zlepšení programov analýzy, transferu a syntézy definovaných v odseku 3.2 oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania a vykonať
aktualizácie požadované v odsekoch 3.3, 3.4 a 3.7.5 oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania.
Tvrdenia uvádzané Komisiou neumožňujú spochybniť toto posúdenie. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Komisia popiera,
že by formálne oznámila zdrojové kódy verzie EC‑Systran Unix v rámci prác, ktoré sa mali vykonať na účely realizácie zákazky
zadanej spoločnosti Gosselies. Uvádza, že práce zadané tejto spoločnosti nevyžadovali zásah do jadra softvéru.
Toto tvrdenie je založené na technickom vyjadrení zo 16. januára 2008 GRP, ktoré malo poskytnúť odpoveď na prvé technické
vyjadrenie Bitan, (ďalej len „druhé vyjadrenie“ alebo „druhé vyjadrenie GRP“). V úvode svojho druhého vyjadrenia GRP uvádza,
že prvé technické vyjadrenie Bitan smeruje najmä k preukázaniu toho, že všetky zmeny lingvistickej povahy sa vykonávajú v „zóne
analýzy“ a že nevyhnutne vedú k spracovaniu jadrom, a teda k zmene samotného jadra. V druhom vyjadrení GRP sa však zdôrazňuje,
že práce stanovené v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania, ktoré sa týkajú lingvistických rutín, nevyžadujú zmenu jadra.
Na podporu tohto tvrdenia GRP poznamenáva, že si netreba zamieňať obal (štruktúru definovanú na úrovni jadra) a obsah (kódy
pridelené lingvistickými programami, ktoré majú lingvistickú konotáciu) „zóny analýzy“. Zásada modularity komponentov systému
prekladu zavádza nie len jasné rozlíšenie medzi jednotlivými lingvistickými modulmi, ale tiež medzi lingvistickými modulmi
a jadrom. Pre GRP má jadro okrajový lingvistický význam. V tejto súvislosti GRP zdôrazňuje, že hoci je pravda, že jadro kontroluje
výkon procesu prekladu, že pôsobí vzájomne so všetkými komponentmi a že obsahuje určité funkcie, ktoré by mohli byť vágne
definované ako lingvistickej povahy (členenie do viet, spracovanie slov so spojovníkmi alebo nenájdených slov), je tiež pravda,
že moduly jadra majú všeobecný dosah, zatiaľ čo lingvistické rutiny sú špecifické pre zdrojový jazyk, dvojicu jazykov alebo
cieľový jazyk.
GRP pri preskúmaní príkladov poskytnutých v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania z 4. októbra 2003, na ktoré sa poukázalo
ako na prvky nevyhnutne vyžadujúce zásah do jadra, uvádza tieto dve úvahy:
–        „na rozdiel od tvrdení uvádzaných Systran, odkaz na [lingvistické rutiny] v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania… s presnosťou
vyjadruje povahu plnení, ktoré sa mali poskytnúť, teda špecifických zlepšení programov analýzy, prevodu a syntézy založených
na spätnej väzbe užívateľov. Príklady problémov uvedené v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania sú iba orientačné a sú
úplne jasne lingvistickej povahy“,
–        „zdá sa byť zrejmé, že lingvistické problémy sú riešené predovšetkým v [jazykových rutinách], čo je ich účelom, ako naznačuje
ich názov. A ak by aj boli niektoré uvedené problémy riešené na úrovni jadra, rovnako môžu byť a v skutočnosti sú riešené
na úrovni [lingvistických rutín] a slovníkov. Tak ako v každom komplexnom systéme, možnosti spracovania lingvistických fenoménov
sú početné a komplexné“.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že GRP v skutočnosti nespochybňuje tvrdenia H. Bitana, podľa ktorých niektoré úlohy zadané v rámci
zadanej zákazky vyžadujú zásah do jadra. GRP výslovne uznáva, že jadro softvéru Systran, ktorého štruktúra je vo verziách
Systran Unix a EC‑Systran Unix rovnaká, obsahuje určité funkcie, ako napríklad funkciu spracovania slov so spojovníkom uvedeného
v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania. GRP tiež implicitne uznáva tvrdenia H. Bitana, keď iba uvádza, že „ak by aj
boli niektoré problémy uvedené [v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania] riešené na úrovni jadra, rovnako môžu byť a v skutočnosti
sú riešené na úrovni [lingvistických rutín] a slovníkov“. Je totiž možné buď zakódovať priamo v slovníkoch všetky slová, ktoré
obsahujú spojovník, alebo požiadať, aby sa vytvoril alebo zlepšil program umožňujúci systematicky spracovávať slová so spojovníkom
bez toho, aby bolo potrebné ich kódovať jedno po druhom v slovníkoch. H. Bitan v tejto súvislosti zdôrazňuje bez toho, aby
mu GRP odporovalo, že funkcia „rozdelenie slov so spojovníkom“, teda informatický program, ktorý sa touto otázkou zaoberá
systematicky, sa vykonáva v jadre v rámci modulov predbežného spracovania dokumentov. Okrem toho, GRP nemôže presvedčivo tvrdiť,
že príklady uvedené v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania, na ktoré poukázal H. Bitan ako na vyžadujúce zásah do jadra,
sú iba orientačné. Podľa samotného znenia oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania ide o príklady špecifických zlepšení
poskytnuté užívateľmi verzie EC‑Systran Unix, ktoré by mali byť vykonané v rámci zákazky.
Pokiaľ ide konkrétne o spracovanie slov so spojovníkom (napríklad výraz „hospital-based“), GRP uvádza, že úlohu jadra možno
ťažko definovať ako lingvistickú, pretože sa najskôr obmedzuje na vyhľadávanie slova v slovníku tak, ako je napísané, a potom,
v prípade záporného výsledku, opakuje vyhľadávanie odstránením spojovníka (výraz „hospitalbased“). Pokiaľ je vyhľadávanie
stále bezúspešné, oddelene sa vyhľadávajú dve slová („hospital“ a „based“). Tento typ slov možno ľahko spracovať prostredníctvom
ich zakódovania priamo v slovníku, ako sa to urobilo v prípade slova „medium-sized“, ktoré sa v dokumentoch Spoločenstva často
objavuje. Po zakódovaní už slovo nevyžaduje žiadne spracovanie a nespôsobuje žiaden problém. Podstatná časť spracovania sa
teda vykonáva v lingvistických programoch a predovšetkým na úrovni analýzy v programe Ehmrt000.c. Spracovanie ďalej prebieha
na úrovni transferu. Lexikálne rutiny, ktoré spracúvajú slová so spojovníkmi, sú vytvorené pre väčšinu dvojíc jazykov na základe
angličtiny.
Tieto skutočnosti však nespochybňujú nevyhnutnosť zásahu do jadra na účely vykonania zadanej zákazky. Nie je podstatné, či
je možný iný prístup, rovnako ako je bezpredmetné, či je obsah požadovanej funkcie lingvistickej povahy. Rozhodujúci je prístup
uplatnený vo verzii EC‑Systran Unix, ktorý je v prípade tejto verzie rovnaký ako prístup uplatnený vo verzii Systran Unix.
Nič teda nespochybňuje tvrdenie znalca žalobkýň z oblasti informatiky, podľa ktorého sa spracovanie slov so spojovníkom vďaka
informatickému programu, ktorý sa týka tejto funkcie, skutočne vykonáva na úrovni jadra. Naopak, toto tvrdenie potvrdzuje
druhé vyjadrenie GRP (pozri bod 239 vyššie). Navyše, oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania nevyžaduje v tomto prípade
od osoby, ktorej bola zákazka zadaná, aby zakódovala všetky slová existujúce so spojovníkom, ale aby zlepšila informatický
program týkajúci sa tejto funkcie.
Pokiaľ ide o spracovanie veľkých písmen, GRP uvádza, že úloha jadra nie je vôbec lingvistická, ale skôr mechanická. Napríklad
úloha programu Rtrprint.c spomenutého v prvom technickom vyjadrení Bitan, ktorý predstavuje program jadra, je iba aplikovať
v cieľovom jazyku rozhodnutia prijaté lingvistickými programami, a najmä lexikálnou rutinou Lefweekd.c, ktorá predstavuje
program lingvistických rutín, teda rutinou, ktorá spracováva dni v týždni. Takisto rozhodnutie použiť funkciu „veľké písmeno“
v závislosti od gramatických pravidiel alebo jazykového kontextu sa prijíma v lingvistických programoch a vyplýva v prvom
rade z analýzy urobenej programom Epropnou.c, ktorý spracováva vlastné mená, skratky, akronymy a pod. Spracovanie sa môže
vykonať na úrovni transferu v lexikálnych rutinách, ako v dvojici jazykov angličtina – taliančina. GRP tiež uvádza, že rozhodnutie
o veľkých písmenách môže byť prijaté dokonca na úrovni slovníkov. Napríklad s veľkým písmenom na začiatku slova sú kódované
všetky vlastné mená (Panama, Palestine, Parkinson) alebo všetky nemecké podstatné mená.
Tieto skutočnosti však nespochybňujú nevyhnutnosť zásahu do jadra na účely vykonania zadanej zákazky. V tejto súvislosti nie
je podstatné, aká je lingvistická alebo mechanická povaha vykonaného zásahu, pretože v tomto prípade ide iba o skutočnosť,
že sa vykonali nepovolené zmeny prvkov chránených autorským právom a know-how. Rovnako nie je podstatné, že je možný iný prístup,
pretože dôležitý je prístup uplatnený vo verzii EC‑Systran Unix, ktorý je v tomto prípade rovnaký ako prístup uplatnený vo
verzii Systran Unix. V prejednávanej veci požadovalo verejné obstarávanie od osoby, ktorej bola zákazka zadaná, zlepšiť informatický
program týkajúci sa tejto funkcie a nič nespochybňuje tvrdenie znalca žalobkýň z oblasti informatiky, podľa ktorého sa informatické
spracovanie veľkých písmen z jedného jazyka do druhého vykonáva v jadre v rámci modulov následného spracovania textu. Naopak,
GRP výslovne uznáva, že jadro prinajmenšom prispieva k tomuto procesu, pretože sa v ňom realizujú rozhodnutia prijaté niektorými
rutinami. Pokiaľ ide o zdrojové kódy verzií Systran Unix a EC‑Systran Unix, treba zdôrazniť, že H. Bitan nielenže preukázal,
že 80 až 95 % zdrojových kódov vykazuje v jadrách obidvoch verzií podobnosť, ale tiež to, že existujú ďalšie podobnosti na
úrovni lingvistických rutín, pretože veľká časť rutín verzie Systran Unix sa nachádza vo verzii EC‑Systran Unix. Rovnako ako
verzia EC‑Systran Unix, aj verzia Systran Unix má program umožňujúci spracovanie veľkých písmen. Ani v tomto prípade nepožadovalo
verejné obstarávanie od osoby, ktorej bola zákazka zadaná, aby zakódovala všetky slová, ktoré existujú s veľkým písmenom,
ale aby zlepšila informatický program týkajúci sa tejto funkcie.
GRP sa nezaoberá otázkou dodržania dohovorov Komisie, ktorá podľa H. Bitana vyžaduje zásah do jadra.
Pokiaľ ide o spracovanie anglického genitívu „’s“ (napríklad výraz „operator’s“), GRP zdôrazňuje, že úloha jadra pri spracovaní
tohto typu slov je veľmi limitovaná a spočíva v odstránení „’s“, aby sa umožnilo vyhľadávanie samotného slova (teda slova
„operator“) v slovníku. Navyše, keďže toto spracovanie funguje správne, nie je žiaden dôvod ho meniť.
Tieto okolnosti nijako nespochybňujú potrebu prístupu k jadru a jeho zmenu na účely zrealizovania zadanej zákazky. Naopak,
GRP výslovne potvrdzuje úlohu jadra pri spracovaní anglického genitívu a uvádza iba, že úloha informatického programu vytvoreného
na zabezpečenie tejto funkcie správne funguje, hoci zo samotného textu oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania vyplýva,
že ide o špecifické zlepšenia, ktoré má zrealizovať osoba, ktorej bola zákazka zadaná.
Povaha zásahov požadovaných od spoločnosti Gosselies bola predmetom viacerých otázok v rámci druhého súboru otázok Všeobecného
súdu a v priebehu pojednávania. Všeobecný súd Komisiu najmä vyzval, aby uviedla, či skutočne umožnila prístup k zdrojovým
kódom jadra softvéru Systran, aby umožnila realizáciu prác zadaných spoločnosti Gosselies, bez ohľadu na to, či sa vzťahujú
doplnkovo alebo primárne k iným častiam softvér Systran. V prípade, ak by Komisia trvala na tvrdeniach, podľa ktorých, na
jednej strane, dotknuté práce nevyžadovali zásah na úrovni základného jadra, a na druhej strane, nesprístupnila spoločnosti
Gosselies zdrojové kódy systému EC‑Systran Unix, boli účastníci konania vyzvaní, aby uviedli, či a ako možno tieto tvrdenia
overiť z technického hľadiska.
Komisia v odpovedi na tieto otázky trvala na svojich tvrdeniach, podľa ktorých „práce zadané spoločnosti Gosselies nevyžadovali
zásah na úrovni základného jadra“ a uviedla, že „neumožnila prístup k zdrojovým kódom jadra softvéru Systran a nesprístupnila
spoločnosti Gosselies zdrojové kódy systému EC‑Systran Unix“. Odkazuje tiež na dohodu o zachovávaní mlčanlivosti týkajúcu
sa verejného obstarávania zo 4. októbra 2003, ktorá v rámci prejednávanej veci nie je podstatná v súvislosti s otázkou zodpovednosti
Komisie. Pokiaľ ide o technické overenie týchto tvrdení, ktorým odporuje text oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania
a prvé technické vyjadrenie Bitan, Komisia v odpovedi na druhý súbor otázok tvrdí toto:
„Vzhľadom na znalosti vyžadované na účely splnenia vyššie uvedených úkonov a kvalifikáciu zamestnancov spoločnosti Gosselies,
ktorí mali plniť zmluvu s Komisiou, za lingvistov (a nie informatikov), možno tvrdiť, že títo zamestnanci neboli vôbec spôsobilí
zasiahnuť do základného jadra. V tejto súvislosti možno upresniť, že práce, ktoré v danom období zrealizovala spoločnosť Gosselies,
sú dnes vykonávané lingvistami Komisie.“
Túto odpoveď treba porovnať s odpoveďou žalobkýň, ktorých znalec, H. Bitan, uvádza v treťom technickom vyjadrení týkajúcom
sa metódy overenia technických tvrdení Komisie postup, ktorý sa má uplatniť na účely porovnania dvoch verzií softvéru EC‑Systran
Unix, teda verzie, ktorá predchádzala verejné obstarávanie, a verzie, ktorá nasledovala po ňom, a umožňuje uspokojiť očakávania
Komisie. Tento bod bol diskutovaný na pojednávaní, v priebehu ktorého Komisia uviedla, že takýto postup nie je až tak náročné
uskutočniť, ako sa domnievala.
V dôsledku toho, vzhľadom na tvrdenia uvádzané účastníkmi konania a odpovede poskytnuté na otázky Všeobecného súdu, je opodstatnené
sa domnievať, že Komisii sa nepodarilo spochybniť údaje predložené žalobkyňami na podporu ich tézy, podľa ktorej práce požadované
od spoločnosti Gosselies vyžadovali mať prístup k zdrojovému kódu verzie EC‑Systran Unix a zmeniť ho. Stanovisko Komisie vyvracajú
jednak technické údaje predložené v tejto súvislosti žalobkyňami a zároveň aj jej vlastné oznámenie o vyhlásení verejného
obstarávania. Okrem toho žalobkyne tvrdia, že „spoločnosť Gosselies, ktorá bola v čase verejného obstarávania iba v začiatkoch
a prakticky nemala zamestnancov, bola úspešná vďaka tomu, že prijala do zamestnania bývalých zamestnancov spoločnosti Systran
Luxembourg, aby získala ľudské zdroje potrebné na účasť vo verejnom obstarávaní a získanie zákazky“. Pritom zo správ o činnosti
Systran Luxembourg predložených v prílohách 4 a 5 odpovede Komisie na posledný súbor otázok vyplýva, že táto spoločnosť vykonávala
úlohy skôr informatickej ako lingvistickej povahy. Na pojednávaní Komisia predložila curriculum vitae, ktoré sa týkali zamestnancov
Gosselies, čo umožnilo skonštatovať, že neboli iba lingvistami ale aj informatikmi, ktorí mohli bez problémov vstúpiť do zdrojových
kódov softvéru Systran a s týmito kódmi pracovať, vrátane kódov zodpovedajúcich jadru a súvisiacim lingvistickým rutinám.
Napokon treba zdôrazniť, že v odpovedi na tretí súbor otázok o okolnostiach, ktoré treba zohľadniť na účely vyčíslenia škody,
Komisia predložila v prílohe znalecký posudok z 3. mája 2010 vypracovaný pánom L. Golvers, civilným inžinierom, znalcom v oblasti
informatiky pri belgických súdoch, o údajných pochybeniach, ktorých sa mala dopustiť v súvislosti so zmenou jadra verzie EC‑Systran
Unix a sprístupnením know-how Systran, ďalej len „znalecký posudok Golvers“; pozri tiež poznámky H. Bitana k znaleckému posudku
Golvers, bez ohľadu na rozhodnutie Všeobecného súdu o prípustnosti znaleckého posudku Golvers, predložené v prílohe odpovedí
žalobkýň na štvrtý súbor odpovedí ako aj osvedčenie z 23. apríla 2010 predložené pánom A. Seck, administrátorom spoločnosti
Gosselies, ktoré uvádza obsah prác vykonaných touto spoločnosťou pre Komisiu, (ďalej len „osvedčenie Gosselies“).
Treba však skonštatovať, že tak znalecký posudok Golvers ako aj osvedčenie Gosselies boli predložené v príliš neskorom štádiu,
bez toho, aby bolo oneskorenie s predložením týchto dokumentov v okamihu ich predloženia akokoľvek odôvodnené. Takýto nedostatok
odôvodnenia je o to nepochopiteľnejší, že jednotlivé aspekty protiprávnosti konania Komisie, a osobitne aspekty týkajúce sa
informatickej expertízy očakávanej zo strany Komisie na účely vyvrátenia tvrdení predložených znalcom žalobkýň v oblasti informatiky,
a informácie, ktoré mohli byť predložené na účely lepšieho pochopenia prác vykonaných osobou, ktorej bola zákazka zadaná,
boli predmetom dvoch prvých súborov otázok a boli podrobne diskutované v priebehu pojednávania.
V dôsledku toho, v súlade s článkom 48 ods. 1 rokovacieho poriadku treba prijať záver, že znalecký posudok Golvers ako aj
osvedčenie Gosselies nie sú prípustné a nemožno ich zohľadniť v rámci posúdenia tvrdení účastníkov konania.
V každom prípade, pokiaľ ide o znalecký posudok Golvers, treba zdôrazniť, že tento znalecký posudok, hoci bol vypracovaný
civilným inžinierom, znalcom v oblasti informatiky pri belgických súdoch, nespochybňuje výsledky informatickej expertízy predloženej
v tejto súvislosti znalcom žalobkýň. Pán Golvers totiž svoj posudok nezakladá na jednotlivých verziách softvéru Systran, či
už ide o Systran Unix alebo jednotlivé verzie EC‑Systran Unix, pred a po realizácii prác stanovených v spornom verejnom obstarávaní,
a nepreskúmal výsledok prác vykonaných pre Komisiou spoločnosťou Gosselies. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v odpovedi
na písomnú otázku Všeobecného súdu a počas pojednávania znalec žalobkýň v oblasti informatiky jasne uviedol, ako mohla Komisia
porovnať jednotlivé verzie softvéru EC‑Systran Unix na účely potvrdenia alebo vyvrátenia informácií, podľa ktorých jednotlivé
práce uvedené vo verejnom obstarávaní vyžadovali mať prístup k jadru a súvisiacim lingvistickým rutinám a mali za následok
ich zmenu. Komisii tak bola opakovane poskytnutá možnosť zbaviť sa akejkoľvek zodpovednosti predložením materiálneho dôkazu
o tom, že v nadväznosti na vykonanie prác stanovených v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania sa nevykonala žiadna zmena
údajov chránených autorským právom a know-how Systran. Znalecký posudok Golvers takýto vecný dôkaz nezakladá.
Znalecký posudok Golvers je založený výlučne na vyjadreniach, prílohách a procesných dokumentoch prejednávanej veci, vrátane
jednotlivých technických vyjadrení znalca žalobkýň v oblasti informatiky, a rozhovoroch s úradníkmi GRP a s pánom D. Buisoni,
administrátorom spoločnosti Gosselies a bývalým programátorom Systran Luxembourg. Z technického hľadiska pán Golvers v podstate
pripomína význam, ktorý Komisia pripisuje slovníkom, ktoré vypracovala, čo nie je sporné a nijakým spôsobom to nebráni skupine
Systran uplatňovať si práva duševného vlastníctva k jadru softvéru Systran, či už ide o pôvodnú verziu Systran Mainframe,
ale tiež, a predovšetkým, o verziu Systran Unix, ktorá je v prejednávanej veci jediná relevantná.
Pán Golvers tiež zdôrazňuje, že zamestnanci spoločnosti Gosselies z povahy veci nemali technické znalosti potrebné na vykonanie
zásahov do komplexných programov napísaných v jazyku C, hoci tiež uvádza, že spoločnosť Gosselies sa skladala zo zamestnancov
Systran Luxembourg, ktorí mohli bez problémov pracovať na jednotlivých verziách softvéru Systran.
Okrem toho pán Golvers pri svojom opise prác vykonaných spoločnosťou Gosselies na účely splnenia podmienok verejného obstarávania
kladie dôraz predovšetkým na práce určené na vykonanie odseku 3.1 oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania, teda kódovanie
slovníkov, a nespomína práce spojené s uskutočnením odseku 3.2, teda zlepšenia, prispôsobenia a doplnenia lingvistických rutín.
Pokiaľ ide o kódovanie, toto sa vykonalo prostredníctvom externého softvéru nazývaného „DMP“ neuvedeného v oznámení o vyhlásení
verejného obstarávania, ktorého existencia sa spomína po prvý krát v tomto štádiu konania, teda 5. mája 2010. Podľa znaleckého
posudku Golvers spočívalo kódovanie slovníkov v doplnení a oprave 10 577 vstupov. Osvedčenie Gosselies v tejto súvislosti
uvádza, že spoločnosť Gosselies „mala za úlohu zrevidovať elektronické slovníky, ktoré v priebehu rokov obsahovali tisíce
úprav na vykonanie“ a že na účely toho „použila softvér DMP umožňujúci jednoduchšie vizualizovať nezrovnalosti, opraviť ich
a… zachovať slovníky v otvorenom formáte databáz“. V tejto súvislosti, vzhľadom na pripomienky predložené znalcom žalobkýň
k tomuto bodu, treba konštatovať, že sa zdá byť málo pravdepodobné, že Komisia mohla zaplatiť približne 2 milióny eur na to,
aby požiadala externého dodávateľa o opravu 10 577 vstupov do programu, alebo, podľa výpočtov uskutočnených H. Bitanom vzhľadom
na dĺžku trvania zákazky, ekvivalent 2,5 vstupov za deň na zamestnanca spoločnosti Gosselies, hoci lexikograf Systran vykoná
v priemere 400 vstupov denne.
Pokiaľ ide o ďalšie práce, znalecký posudok Golvers súhrnne uvádza, že spoločnosť Gosselies „vykonávala prevažne práce spočívajúce
v aktualizácii slovníkov a niekoľkých prispôsobeniach lingvistických rutín, nie v ,kernel‘, ale v automaticky generovaných
súboroch zo Mainframe Amdhal“. Osvedčenie Gosselies ani tento aspekt vykonaných prác nespomína, možno s výnimkou prípadu,
kedy nejasným spôsobom uvádza, že „konečným cieľom prispôsobení na úrovni slovníkov bolo zlepšenie prekladu“. Pokiaľ by sa
prijal argument pána Golvers, ak by sa aj ukázalo, že „niekoľko“ prispôsobení lingvistických rutín vykonaných spoločnosťou
Gosselies si vyžadovalo prácu na zdrojovom kóde verzie EC‑Systran Unix, skupina Systran by v tejto súvislosti nedisponovala
autorským právom alebo know-how, pretože by išlo iba o verziu Unix zdrojového kódu, ktorý predtým existoval iba vo verzii
EC‑Systran Mainframe, ku ktorej si skupina Systran nemôže uplatňovať žiadne práva a ktorá nie je v ničom spojená s verziou
Systran Unix. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že z vyšetrovania vyplýva, že verzia Systran Unix je verziou, ktorá môže
byť kvalifikovaná ako primárne pôvodné dielo, ktoré môže byť predmetom ochrany, že verzia EC‑Systran Unix je verzia odvodená
od Systran Unix, ktorá obsahuje viaceré podstatné podobné prvky na úrovni jadra a lingvistických rutín, a že Komisia nikdy
nebola schopná preukázať, ku ktorým prvokom jadra a lingvistických rutín si nárokuje vlastnícke právo v dôsledku svojich práv
k slovníkom a súvisiacim lingvistickým rutinám EC‑Systran Mainframe bez toho, aby sa žalobkyne mohli v tejto súvislosti dovolávať
práv k pôvodnej verzii Systran Mainframe.
Naproti tomu žalobkyne tvrdia a dostatočným spôsobom preukazujú, že zmeny požadované v odseku 3.2 oznámenia o vyhlásení verejného
obstarávania vyžadovali mať prístup k prvkom verzie EC‑Systran Unix, ktoré sú prevzaté z verzie Systran Unix a ich zmenu.
Komisia nepredložila dôkaz o opaku vykonaním porovnania medzi jednotlivými verziami softvéru Systran, aby preukázala, že žiaden
z údajov obsiahnutých v jadre verzie Systran Unix nebol zmenený prácami vykonanými v nadväznosti na verejné obstarávanie.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že Komisia sa tým, že si prisvojila právo dať vykonať práce, ktoré nevyhnutne viedli k zmene prvkov
týkajúcich sa verzie Systran Unix softvéru Systran, ktoré sú obsiahnuté aj vo verzii EC‑Systran Unix, bez získania predchádzajúceho
súhlasu skupiny Systran, dopustila protiprávneho konania z hľadiska všeobecných zásad spoločných pre právne poriadky členských
štátov, ktoré sa v tejto oblasti uplatňujú. Toto pochybenie, ktoré predstavuje dostatočne závažné porušenie autorských práv
a know-how skupiny Systran k verzii Systran Unix softvéru Systran, môže založiť mimozmluvnú zodpovednosť Spoločenstva.
B –
O spôsobených škodách a príčinnej súvislosti
1.     O škode spôsobenej spoločnosti Systran Luxembourg a príčinnej súvislosti
a)     Tvrdenia účastníkov konania
Žalobkyne tvrdia, že škoda spôsobená spoločnosti Systran Luxembourg dosahuje prinajmenšom 1 170 328 eur. Táto škoda zahŕňa
predovšetkým straty vo výške 571 000 eur spôsobené tejto spoločnosti v roku 2003. Vyhláseniu verejného obstarávania v roku
2003 Komisiou totiž predchádzalo ukončenie obchodných vzťahov so spoločnosťou Systran Luxembourg, ktoré viedlo k skončeniu
pracovných pomerov so zamestnancami tejto spoločnosti. Tieto straty by sa teda mali zohľadniť, pretože rozhodnutie o skončení
pracovných pomerov svojich zamestnancov bolo prijaté až po ukončení obchodných vzťahov s Komisiou. Škodu Systran Luxembourg
tvorí tiež ušlý zisk v dôsledku zmluvy uzatvorenej so spoločnosťou Gosselies na základe verejného obstarávania, ktoré porušilo
práva skupiny Systran. Žalobkyne odhadujú tento ušlý zisk na 30 % z čistej marže. Keďže zmluva uzatvorená so spoločnosťou
Gosselies stanovuje obrat vo výške 800 000 eur ročne, táto škoda zodpovedá 30 % z 3 200 000 eur, teda 960 000 eurám. V rámci
repliky žalobkyne spresnili, že táto čiastka je 599 328 eur vzhľadom na výpočet predložený Komisiou, podľa ktorej treba vypočítať
30 % zo sumy 1 997 760 eur. Škoda spôsobená Systran Luxembourg vyplýva priamo z úkonov Komisie, ktoré jediné sú dôvodom skončenia
pracovných pomerov uskutočnených touto spoločnosťou. Takisto ušlý zisk spoločnosti Systran Luxembourg je priamo spojený s rozhodnutím
Komisie zadať zákazku spoločnosti Gosselies, čím sa porušili práva skupiny Systran.
Komisia tvrdí, že žalobkyne nepreukázali skutočnosť škody, ktorej sa domáhajú v súvislosti so spoločnosťou Systran Luxembourg.
Okrem toho, konanie, ktoré sa jej pripisuje, nemôže byť dôvodom strát tejto spoločnosti v roku 2003 a ušlého zisku uvádzaného
za roky 2003 až 2007. Systran Luxembourg a Systran totiž nereagovali verejné obstarávanie zo 4. októbra 2003. Navyše, aj za
predpokladu, že by táto škoda existovala, základ použitý pre výpočet by mal zohľadniť celkový obrat vyplývajúci zo zmlúv uzatvorených
so spoločnosťou Gosselies v nadväznosti na verejné obstarávanie zo 4. októbra 2003, teda 1 997 760 eur za štyri roky, a nie
3 200 000 eur, ako uvádzajú žalobkyne. Okrem toho, predmet činnosti Systran Luxembourg je rozmanitý a zahŕňa „informatický
rozvoj najmä v oblasti prirodzených jazykov, predaj a poskytovanie informatických služieb a softvérov, spracovanie, získanie
a preklad textu v akejkoľvek forme“. Ukončenie činností Systran Luxembourg teda nemožno pripísať Komisii.
b)     Posúdenie Všeobecným súdom
Žalobkyne žiadajú náhradu škody vo výške 1 170 328 eur z titulu škody, ktorá bola údajne spôsobená Systran Luxembourg, teda
571 000 eur z dôvodu strát spojených s ukončením činností v roku 2003 a 599 328 eur z dôvodu ušlého zisku spojeného so zadaním
zákazky spoločnosti Gosselies.
Treba však zdôrazniť, že skutočnosť, ktorá viedla k vzniku škody spojenej s ukončením činností, spočívala, ako spresnili žalobkyne
počas pojednávania, v konaní Komisie smerujúcom k prinúteniu spoločnosti Systran Luxembourg ukončiť pracovný pomer so svojimi
zamestnancami. Takéto konanie, ktoré malo za následok ukončenie obchodných vzťahov, aj za predpokladu, že by sa preukázalo,
nie je spojené s autorskými právami a know-how Systran k Systran Unix, ktorých porušenie predstavuje protiprávne konanie uvádzané
žalobkyňami a uznané v prejednávanej veci. Navyše, škoda spočívajúca v ušlom zisku nemôže byť priamo pripísaná Komisii, pretože
Systran Luxembourg sa nezúčastnila na spornom verejnom obstarávaní, ktoré viedlo k zadaniu zákazky spoločnosti Gosselies.
V dôsledku absencie príčinnej súvislosti medzi konaním vytýkaným Komisii a škodami, ktoré uvádza Systran Luxembourg, tejto
spoločnosti nemôže byť nahradená škoda, ktorej sa dovoláva.
V dôsledku toho sa musí návrh spoločnosti Systran Luxembourg, ktorý smeruje k priznaniu náhrady škody za straty spojené s ukončením
činností v roku 2003 a za ušlý zisk spojený so zadaním zákazky spoločnosti Gosselies zamietnuť.
2.     O škodách spôsobených Systran a príčinnej súvislosti
V tomto štádiu je dôležité pripomenúť, že vznik mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva v zmysle článku 288 druhého odseku
ES vyžaduje, aby škoda, ktorej náhrada sa požaduje, bola skutočná a určitá (pozri rozsudok Agraz a i. /Komisia, už citovaný
v bode 126 vyššie, bod 27 a tam citovanú judikatúru) a aby existovala dostatočne priama príčinná súvislosť medzi konaním inštitúcie
a škodou (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 4. októbra 1979, Dumortier a i./Rada, 64/76, 113/76, 167/78, 239/78,
27/79, 28/79 a 45/79, Zb. s. 3091, bod 21).
a)     Tvrdenia účastníkov konania
O rôznych formách škody, jej skutočnej existencii a príčinnej súvislosti
Žalobkyne v prvom rade tvrdia, že majetková ujma spôsobená spoločnosti dosahuje celkovú výšku 46 804 000 eur. Táto škoda vyplýva
priamo z úkonov Komisie. Predovšetkým vyplýva zo znehodnotenia akcií spoločnosti Systran Luxembourg, ktoré vlastní Systran.
Hodnota týchto akcií, zaúčtovaná ako účtovná rezerva vo výške 100 % v účtovníctve Systran, predstavuje 1 950 000 eur, ku ktorým
treba pridať ďalšiu rezervu vo výške 64 000 eur, teda celkom 2 014 000 eur. Majetková ujma Systran tiež predstavuje strata
hospodárskej hodnoty jej nehmotných aktív. Komisia tým, že zadala zákazku spoločnosti Gosselies a sprístupnila tak know-how
Systran bez získania jej súhlasu, zbavila tieto aktíva ich hospodárskej hodnoty, ktorá spočíva v ich tajnej povahe. Škoda,
ktorú by mala Komisia nahradiť v celom rozsahu zodpovedá hodnote sprístupneného know-how. Žalobkyne tiež trvajú na skutočnosti,
že údajné porušenie práv a sprístupnenie know-how im spôsobilo skutočnú škodu. Predložili viacero osvedčení od distribútorov,
finančníkov a audítorov, ktoré preukazujú, do akej miery postoj Komisie k ich autorským právam spôsobuje závažnú škodu.
Komisia toto vyčíslenie majetkovej ujmy spochybňuje z dôvodu, že sa nepreukázala skutočná existencia uvádzanej škody a že
aj keby sa dopustila údajného protiprávneho konania, ktoré sa jej vytýka, tieto pochybenia nespôsobili úplné znehodnotenie
akcií Systran Luxembourg a škodu zodpovedajúcu úplnej strate majetkovej hodnoty nehmotných aktív Systran. Žalobkyne tiež nepreukázali
žiadnu príčinnú súvislosť medzi uvádzaným protiprávnym konaním a údajnou spôsobenou majetkovou ujmou. Navyše, z výročnej správy
Systran pre rok 2005, ktorá obsahuje účtovné závierky z roky 2001 až 2005, vyplýva, že rok 2003 bol zvlášť priaznivý v porovnaní
s predchádzajúcimi rokmi (2001 a 2002) a nasledujúcimi rokmi (2004 a 2005). Táto výročná správa nevysvetlila pokles obratu
stratou Komisie ako klienta alebo údajným porušením práv zo strany Komisie. V tejto súvislosti výročná správa uvádza:
„Informatické programy nie sú vo všeobecnosti patentovateľné vynálezy. Skupina si zachováva všetky autorské práva týkajúce
sa jej technológie a jej produktov. K dnešnému dňu Skupina nevedie žiadny súdny spor v oblasti práv duševného vlastníctva…
Neexistuje súdny ani arbitrážny spor, ktorý by mohol mať alebo by v nedávnej minulosti mal značný vplyv na finančnú situáciu,
činnosť alebo výsledky Skupiny.“
Pokiaľ ide o jednotlivé osvedčenia predložené na účely ilustrácie skutočnej existencie škody, Komisia predovšetkým spochybňuje
osvedčenie audítorov z dôvodu, že sa v ňom uvádza, že sprístupnenie know-how, ktoré sa jej vytýka, čiastočne odôvodňuje rezervu
vytvorenú Systran. V podstate tvrdí, že ide o „účelovú písomnosť“ vyhotovenú v súvislosti s jedným rokom, rokom 2008, kedy
boli opatrné všetky podniky. Komisia tiež tvrdí, že je zjavne nesprávne, že jej konanie narušilo obchodné vzťahy skupiny Systran,
pretože to bola práve skupina Systran, ktorá medializovala spor a že ani Komisia ani Gosselies nie sú konkurentmi skupiny
Systran. Dokumenty poskytnuté distribútormi Systran sú zjavne vytvorené a
posteriori
a je absurdné tvrdiť, že údajné porušovanie práv mohlo mať dopad na týchto distribútorov. Obchodné ťažkosti boli skôr spôsobené
objavením sa konkurenčných riešení, zastaranosťou jednotlivých verzií softvéru alebo hospodárskou krízou v rokoch 2008/2009.
Komisia sa okrem toho domnieva, že tvrdenie, podľa ktorého jej konanie môže predstavovať závažnú prekážku pre investorov zaujímajúcich
sa o skupinu Systran, je nesprávne. Ich správanie by sa totiž mohlo vysvetliť skutočnosťou, že skupina Systran stratila Komisiu
ako klienta. Žiadna príčinná súvislosť sa v tejto súvislosti nepreukázala.
V druhom rade, žalobkyne vyčísľujú nemajetkovú ujmu spôsobenú spoločnosti Systran na prinajmenšom 2 milióny eur. Túto nemajetkovú
ujmu možno iba odhadovať, hoci je určitá, pretože Systran utrpela značné straty z dôvodu sprístupnenia know-how Komisiou.
Dobré meno skupiny Systran je tiež poškodené v dôsledku skutočnosti, že žalobkyne boli nútené začať konanie proti inštitucionálnemu
klientovi, čo značne poškodilo ich imidž a ich obchodné vzťahy. Navyše, konanie Komisie mohlo iba podnietiť iných klientov
a potenciálnych klientov skupiny Systran snažiť sa získať jej systém inými ako obchodnými prostriedkami.
V tejto súvislosti Komisia pripomína, že za medializáciu sporu je zodpovedná jedine Systran a že teda jej nie je možné nahradiť
žiadnu nemajetkovú ujmu. Komisia tiež zdôrazňuje, že ak obeť porušovania práv nie je schopná preukázať svoju ujmu alebo jej
rozsah, odškodnenie môže byť zamietnuté alebo obmedzené na „symbolický frank“. Nebol predložený žiaden dôkaz v súvislosti
s existenciou nemajetkovej ujmy vo výške 2 miliónov eur alebo príčinná súvislosť medzi konaním, ktoré sa jej vytýka a touto
údajnou škodou.
O pôvodnom vyčíslení straty hodnoty nehmotných aktív
Žalobkyne v odpovedi na pripomienky Komisie o strate hodnoty nehmotných aktív predložili vyjadrenie vypracované ich finančným
znalcom (vyjadrenie pána A. Martin, účtovného znalca a audítora vo francúzsku autorizovaného rôznymi francúzskymi súdmi, medzi
nimi aj Cour de cassation, o vyčíslení nehmotných aktív Systran, ďalej len „prvé finančné vyjadrenie žalobkýň“). Pokiaľ ide
o Systran, „jednovýrobkovú“ spoločnosť, jedinými „zhodnotiteľnými“ nehmotnými aktívami je softvér a know-how, ktoré v účtovníctve
vykazuje ako hmotný majetok. Táto účtovná hodnota však nepredstavuje skutočnú hodnotu týchto aktív, ktorú je možné odhadnúť
na základe burzovej hodnoty spoločnosti. V prejednávanej veci tak umožňuje vývoj kurzu akcií Systran preukázať zjavnú koreláciu
medzi pochybeniami Komisie a stratou burzovej hodnoty tejto spoločnosti, a teda stratu hodnoty jej nehmotných aktív. V prvom
finančnom vyjadrení žalobkýň pán Martin tak vyvodil záver: „Nehmotné aktíva Systran mohli byť ocenené na základe burzovej
kapitalizácie na začiatku roku 2004 rádovo na 43 [až] 45 miliónov eur. Tieto nehmotné aktíva tvorí prevažne softvér automatického
prekladu, jediný produkt spoločnosti Systran, a súvisiace know-how. Na konci roku 2004 predstavovali tieto nehmotné aktíva
iba hodnotu 23 [až] 24 miliónov eur, znehodnotenie o 20 [až] 21 miliónov eur pritom možno vysvetliť iba úkonmi Komisie…, ktoré
viedli k sprístupneniu týchto prvkov a k ich spornému použitiu“. V dôsledku toho žalobkyne v tomto štádiu tvrdia, že Komisia
by mala byť zaviazaná, pokiaľ ide o stratu hodnoty nehmotných aktív, na úhradu sumy vo výške 44 790 000 eur, pretože sprístupnenie
zbavilo tieto aktíva ich celej hospodárskej hodnoty. Komisia by mala byť zaviazaná prinajmenšom na náhradu určitej a už skonštatovanej
škody, ktorá spočíva v strate trhovej hodnoty, teda sumy vo výške 21 miliónov eur, ktorá vyplýva zo sprístupnenia.
Komisia v odpovedi na prvé finančné vyjadrenie žalobkýň predložila vyjadrenie vypracované jej finančným znalcom (vyjadrenie
P. Tytgat, audítorky v Belgicku). Znalec Komisie tak v odpovedi na tvrdenie podľa ktorého „obrat [spoločnosti Systran] po
poklese v roku 2004, spôsobenom z veľkej časti stratou Komisie [ako klienta], zostal v roku 2005 stabilný predtým, ako v roku
2006 znovu poklesol“, tvrdí, že Komisia bola klientom spoločnosti Systran Luxembourg a nie Systran a že toto tvrdenie, zdá
sa, preukazuje, že pokles obratu Systran nevyplýval z údajného porušovania práv. Znalec Komisie na účely vyvrátenia tvrdení,
podľa ktorých „zníženie burzovej kapitalizácie v priebehu roku 2004… nemožno vysvetliť inak, ako úkonmi Komisie…“ a „regulárny
prepad kurzu [akcie] Systran v roku 2004 postupne, ako sa šírila správa o sprístupnení softvéru a súvisiaceho know-how Komisiou,
hoci burzové hodnoty rástli, keď CAC 40 vzrástol mesačne v priemere z 3 636 [bodov] v januári na 3 796 [bodov] v decembri
2004“, uvádza, že porovnanie vývoja akcie Systran nemožno robiť vo vzťahu k vývoju indexu CAC 40, ale vo vzťahu k odvetvovému
indexu Softvéry a informatické služby Parížskej burzy. Tento vývoj preukazuje, že cena akcie Systran sledovala odvetvoví index,
čo dokazuje, že údajné porušovanie práv nespôsobilo uvádzanú škodu. Okrem toho, hodnota nehmotného aktíva závisí od finančného
hodnotenia v danom okamihu a nie od kurzu akcie, ktorý závisí od celého súboru iných faktorov. Žalobkyne teda nesprávne tvrdia,
že hodnota nehmotných aktív spoločnosti závisí automaticky a bez rozdielu na jej burzovej kapitalizácii. Znalec Komisie tiež
zdôrazňuje, že aktívum Systran nie je tvorené iba softvérom Systran. Táto spoločnosť uvádza na trh iné softvéry a vlastní
ochrannú známku, ktorá predstavuje, vzhľadom na jej postavenie na trhu softvérov prekladu, ďalšiu významnú zložku jej nehmotných
aktív. Systran teda nie je „jednovýrobková“ spoločnosť, nemožno tvrdiť, že mohla byť dotknutá hodnota celého obchodného majetku
Systran.
O iných vyčísleniach škody
Žalobkyne v nadväznosti na pojednávanie a odpoveď na tretí a štvrtý súbor otázok týkajúcich sa vyčíslenia škody uvádzajú dve
metódy vyčíslenia, ktoré predpokladá článok 13 smernice 2004/48, konkrétne metódu nazývanú „negatívne ekonomické dôsledky“,
ktorá berie do úvahy „všetky náležité aspekty“, ako napríklad ušlý zisk a stratu hodnoty nehmotných aktív, a metódu nazývanú
„paušálna náhrada škody“, ktorá stanovuje paušálne výšku škody na základe takých skutočností, ako je výška poplatkov, ktoré
by musel zaplatiť porušovateľ, ak by požiadal o oprávnenie použiť dotknuté právo duševného vlastníctva. Odpovede žalobkýň
sú doplnené o dve vyjadrenia vypracované ich finančným znalcom (vyjadrenie pána Martin z 23. apríla 2010 a vyjadrenie pána
Martin z 2. júna 2010, ďalej len „druhé finančné vyjadrenie žalobkýň“ a „tretie finančné vyjadrenie žalobkýň“.
Úvodom sa žalobkyne predovšetkým vyjadrujú k skutočnej existencii spôsobenej škody v dôsledku straty hodnoty nehmotných aktív.
Zdôrazňujú, že v priebehu roku 2004, ani nie dvanásť mesiacov po zadaní zákazky, boli tieto nehmotné aktíva znehodnotené o 46 %,
teda o čiastku medzi 20 a 21 miliónov eur, zatiaľ čo v rovnakom období sa burzová hodnota akcií v odvetví zvýšila o 1,5 %
podľa údajov indexu Softvéry a informatické služby Parížskej burzy. Jedine sprístupnenie know-how spoločnosti Systran Komisiou
môže vysvetľovať takýto prepad kurzu jej akcie. Táto strata hodnoty sa následne zhoršila a v marci 2010 dosiahla čiastku vo
výške 43 až 45 miliónov eur.
Žalobkyne ďalej tvrdia, že stratu hodnoty nehmotných aktív treba zohľadniť tak z hľadiska metódy negatívnych ekonomických
dôsledkov ako aj z hľadiska metódy paušálnej náhrady škody. Dva prístupy takúto stratu hodnoty umožnia posúdiť: vyčíslenie
určením strát budúcich cash-flow navrhnuté na pojednávaní P. Tytgat, finančnou znalkyňou Komisie, alebo vyčíslenie porovnaním
s burzovou kapitalizáciou pôvodne navrhnuté pánom Martinomom. Žalobkyne tvrdia, že prvý prístup je menej relevantný ako druhý,
pretože je založený na predpokladaných a hypotetických okolnostiach. Tento prístup však uplatnil v druhom finančnom vyjadrení
žalobkýň pán Martin, ktorý dospel k záveru, že škoda Systran je teda 33,5 milióna eur (teda 18,5 milióna eur za obdobie 2004
až 2010 a 15 miliónov eur do budúcna podľa aktualizovaných údajov na účely zohľadnenia prvého polroka 2010). Pokiaľ ide o druhý
prístup, žalobkyne zdôrazňujú, že tvrdenie, podľa ktorého môžu stratu burzovej kapitalizácie vysvetľovať iné faktory ako protiprávne
konanie Komisie, je teoreticky relevantné, ale v prejednávanej veci nemá vplyv, pretože žiaden iný faktor nevysvetľuje pokles
burzovej kapitalizácie o 46 % v roku 2004 v porovnaní so zvýšením referenčného indexu o 1,5 %. V každom prípade, akýkoľvek
bude zvolený prístup, škoda vyplývajúce zo straty hodnoty nehmotných aktív dosiahne prinajmenšom sumu 20 miliónov eur.
Žalobkyne v odpovedi na otázku Všeobecného súdu o vyčíslení straty hodnoty nehmotných aktív na základe použitia sadzby 5 %
na obrat dosiahnutý od roku 2004 tvrdia, že takýto prístup sa môže uplatniť iba na základe metódy paušálnej náhrady škody
a nie na základe metódy negatívnych ekonomických dôsledkov. Na základe metódy paušálnej náhrady škody treba teda zohľadniť
tieto okolnosti: výšku poplatkov, ktoré by musela Komisia zaplatiť, aby mohla zmeniť zdrojový kód Systran (teda 10,9 milióna
eur za obdobie od roku 2004 do prvého polroku 2010), zvýšenú, po prvé, o „doplnkovú čiastku“ zohľadňujúcu iné okolnosti, akými
sú oslabenie konkurenčného postavenia Systran, strata klientely a prekážka ďalšieho rozvoja, ktoré samotné priznanie poplatkov
uvedených vyššie nemôže nahradiť – v tejto súvislosti pán Martin uvádza, že táto doplnková čiastka môže byť stanovená použitím
percentuálnej sadzby na obrat, avšak musí sa zohľadniť celosvetový a nie európsky obrat, zohľadniť obrat z roku 2003 ako základ
pre výpočet, uplatniť sadzbu vo výške nie 5 % ale 10 % – a, po druhé, o budúcu škodu vyčíslenú pánom Martinom na 15 miliónov
eur.
Komisia na úvod spochybňuje skutočnú existenciu majetkovej ujmy spôsobenej skupine Systran, pretože nevyplýva dostatočne priamym
spôsobom z konania, ktoré sa jej vytýka. Komisia odvolávajúc sa na svoje práva k slovníkom tvrdí, že mohla dať vykonať práce
požadované od spoločnosti Gosselies bez súhlasu skupiny Systran. Komisia tiež poznamenáva, že zamestnanci Gosselies boli zamestnancami
Systran Luxembourg, a teda poznali know-how, na ktorého sprístupnenie sa poukazuje. Odpovede Komisie sprevádzalo vyjadrenie
vypracované jej finančnou znalkyňou (vyjadrenie P. Tytgat z 3. mája 2010 a vyjadrenie P. Tytgat z 10. júna 2010, ďalej len
„druhé finančné vyjadrenie Komisie“ a „tretie finančné vyjadrenie Komisie“).
Komisia v odpovedi na otázku Všeobecného súdu o vyčíslení časti spôsobenej škody na základe použitia sadzby 5 % na obrat dosiahnutý
od roku 2004 prebrala analýzu P. Tytgat, podľa ktorej „nie je relevantné odkazovať na 5 % z obratu dosiahnutého Systran od
roku 2004“. P. Tytgat zdôrazňuje, že žiadna skutková okolnosť neumožňuje prijať záver, že hodnota obchodného majetku Systran
mohla byť od roku 2004 znížená. Neúčasťou na verejnom obstarávaní Komisie v roku 2004 spoločnosť Systran „zaujala v jednej
zo svojich činností v danom okamihu nesprávny postoj“. V komplexnej matrici činností, nákladov, marží a obratov spoločnosti
Systran nie je možné presne, určito a preukázateľne stanoviť finančné následky určitého konania, rovnako ako nie je možné
vyčísliť škodu v dôsledku straty burzovej kapitalizácie. Navyše, od roku 2005 mohli hodnotu skupiny Systran ovplyvniť rôzne
okolnosti. Jediný spôsob vyčíslenia prípadnej škody spočíva v odkaze na „stratu budúceho cash-flow vytváraného výhradne strateným
aktívom“ vďaka prístupu, ktorý vychádza zdola nahor, „to znamená [zo] zmlúv, [z] nákladových stredísk, [z] peniazotvornej
jednotky“, a nie zhora nadol „z obratov zo všetkých výrobkov, všetkých zmlúv, všetkých štátov, s nepreukázanými paušálnymi
koeficientmi“. Okrem toho, činnosť Systran je „mnohovýrobková, mnohoodvetvová, vyvíjaná na mnohých územiach a portáloch, a v dôsledku
toho s mnohopočetnou klientelou“. Podľa výročnej správy Systran pre rok 2008 činnosti spočívajúce vo vydávaní softvérov, ktoré
sú cyklické, poklesli, pretože verzia 6 softvéru Systran bola takmer zastaraná a všetci očakávali verziu 7. Mnohorozmerná
matrica, na ktorú poukazovala P. Tytgat, a krátka doba životnosti niektorých produktov uvádzaných na trh spoločnosťou Systran,
spôsobili volatilitu niektorých zložiek obratu, a teda akýkoľvek odkaz na obrat je nebezpečný. Napokon, podstatná časť obratu
Systran pochádza od veľkých internetových operátorov, čo poskytuje dôkaz o neexistencii škody, pretože títo klienti sú stále
prítomní.
b)     Posúdenie Všeobecným súdom
V prejednávanej veci žiadajú žalobkyne náhradu škody vo výške 46 804 000 eur z titulu majetkovej ujmy spôsobenej spoločnosti
Systran konaním Komisie, teda sumu vo výške 2 014 000 eur z titulu znehodnotenia akcií Systran Luxembourg a 44 790 000 eur
z titulu straty hodnoty nehmotných aktív, ktoré zahŕňajú už zistené straty vo výške 21 miliónov eur.
O znehodnotení akcií Systran Luxembourg
Pokiaľ ide o škodu spojenú so znehodnotením akcií Systran Luxembourg v nadväznosti na ukončenie činností tejto spoločnosti,
treba zdôrazniť, že Systran sa nemôže domáhať náhrady škody z tohto titulu, pretože príčinou ukončenia činností Systran Luxembourg
bolo podľa žalobkýň konanie Komisie smerujúce k prinúteniu spoločnosti Systran Luxembourg ukončiť pracovný pomer so svojimi
zamestnancami (pozri bod 265 vyššie). Takéto konanie, ak by sa aj preukázalo, nie je spojené s autorskými právami a know-how
Systran k Systran Unix, ktorých porušenie predstavuje protiprávne konanie konštatované v prejednávanej veci. Navyše, ak by
dotknuté konanie malo spočívať v zadaní spornej zákazky inej spoločnosti, škoda uvádzaná z tohto titulu by nemohla byť priamo
pripísateľná Komisii, pretože Systran Luxembourg sa nezúčastnila sporného verejného obstarávania, ktoré viedlo k zadaniu zákazky
spoločnosti Gosselies.
V dôsledku absencie príčinnej súvislosti medzi konaním vytýkaným Komisii a uvádzanej škode, musí byť návrh Systran smerujúci
k náhrade škody za straty spojené so znehodnotením akcií Systran Luxembourg zamietnutý.
O strate hodnoty nehmotných aktív
Pokiaľ ide o škodu spojenú so stratou hodnoty nehmotných aktív Systran, žalobkyne majú nárok na náhradu škody, ak sa ukáže,
že škoda, ktorej náhrada sa požaduje, je skutočná a určitá, a že existuje dostatočne priama príčinná súvislosť medzi konaním
Komisie a škodou.
–       O pôvodnom vyčíslení navrhnutom žalobkyňami
Na úvod treba poznamenať, že pôvodné vyčíslenie navrhnuté žalobkyňami na účely posúdenia straty hodnoty nehmotných aktív Systran
nemôže byť prijaté. Toto vyčíslenie totiž spočíva na porovnaní burzovej hodnoty Systran s indexom reprezentujúcim 40 hlavných
spoločností kótovaných na Parížskej burze (index CAC 40) (pozri bod 274 vyššie a prvé finančné vyjadrenie žalobkýň). V prejednávanej
veci nepredstavuje takéto porovnanie dôkaz, pretože je príliš všeobecné na to, aby umožnilo dostatočným spôsobom identifikovať
škodu spôsobenú konaní vytýkaným Komisii.
Ako správne uviedol finančný znalec Komisie, stratu burzovej kapitalizácie možno vysvetliť veľkým množstvom faktorov, a nie
jediným konaním Komisie.
Je nesporné, že finančný znalec žalobkýň v tejto súvislosti poznamenal, že podľa jeho názoru nemôže žiadna iná okolnosť, ako
protiprávne sprístupnenie know-how spoločnosti Systran, vysvetľovať prepad kurzu akcie, ktorý nastal v priebehu roku 2004
a ktorý je tiež významný, ak sa porovná s relevantným odvetvím indexom nazývaným „Softvéry a informatické služby“ Parížskej
burzy, a nie s indexom CAC 40.
Na rozdiel od tvrdenia žalobkýň však nie je dostatočne preukázané, že regulárny prepad kurzu akcie Systran v roku 2004 nastal
postupne, ako sa šírila správa o sprístupnení softvéru a súvisiaceho know-how Komisiou. Podľa rôznych písomností spisu sa
totiž táto správa rozšírila skôr v roku 2005, alebo sa v každom prípade sa stala verejnou v roku 2006. Sťažnosť proti Komisii
bola predložená európskemu ombudsmanovi 28. júla 2005 a európsky ombudsman prezentoval výsledky svojho šetrenia 28. septembra
2006. Rovnako P. Tytgat v druhom finančnom vyjadrení Komisie zdôrazňuje po tom, ako najskôr uviedla, že „žiadna skutková okolnosť
neumožňuje prijať záver, že hodnota obchodného majetku… Systran mohla byť od roku 2004 znížená (pozri webovú stránku a iné
tlačové správy)“, že „okrem toho je známe, že napríklad samotné zverejnenie existencie sporu spoločnosťou Systran počnúc jej
tlačovou správou z 18. októbra 2006 o 6 h 48 min. a jej výročnou správou za rok 2006 malo negatívne dôsledky na hodnotu skupiny“.
Vo výročnej správe Systran pre rok 2005 nie je na tento spor žiaden odkaz (pozri bod 270 vyššie). Okrem toho, rôzne články
z tlače priložené v prílohe žaloby na ilustráciu mediálneho pokrytia prejednávanej veci pochádzajú všetky z konca roku 2005
alebo z roku 2006.
Vzhľadom na údaje predložené účastníkmi konania, preto nemožno odmietnuť predpoklad, podľa ktorého kurz akcie Systran v posudzovanom
období závisel od veľkého množstva faktorov, ktoré ho mohli ovplyvniť, čo žalobkyniam neumožňuje domáhať sa celkovej straty
hodnoty nehmotných aktív Systran, ktorú vyčíslili na sumu od 43 do 45 miliónov eur od roku 2004.
–       O skutočnej existencii škody spôsobenej Systran a príčinnej súvislosti medzi touto škodou a konaním Komisie
Toto nedostatočne presné pôvodné vyčíslenie však nemôže viesť Všeobecný súd k tomu, aby nezohľadnil skutočnosť, že skupine
Systran bola v prejednávanom prípade spôsobená skutočná a určitá škoda, ktorá je dostatočne priamym spôsobom pripísateľná
konaniu vytýkanému Komisii.
Žalobkyne v odpovedi na druhý súbor otázok týkajúcich sa najmä spôsobu zmerania účinkov konania Komisie na činnosti skupiny
Systram inak ako porovnaním s burzovou hodnotou Systran predostreli celý súbor okolností, aby ilustrovali stratu hodnoty know-how
spoločnosti Systran v nadväznosti na jeho sprístupnenie Komisiou.
Po prvé, žalobkyne predložili dve osvedčenia pochádzajúce od ich distribútorov, ktoré uvádzajú, v akej miere postoj Komisie
počas a po zadaní spornej zákazky konkrétne spôsobuje škodu skupine Systran v jej obchodných činnostiach. Táto škoda sa prejavuje
v strate potenciálnych klientov a v sťažení rokovaní so súčasnými klientmi, ktorí nerozumejú, z akého dôvodu by mali platiť
za niečo, čo pre Komisiou nemá hodnotu (pozri osvedčenia predložené v mene dvoch distribútorov v prílohe odpovedi žalobkýň
na druhý súbor otázok).
V rozpore s tým, čo tvrdí Komisia (pozri bod 271 vyššie), tieto osvedčenia ilustrujú úplne prijateľnú skutočnosť, že spor
medzi podnikom, ktorý uvádza na trh informatický softvér, ktorého je autorom, a jedným z jeho inštitucionálnych klientov,
ktorý sa domnieva, že môže zadať informatické práce na softvéri odvodenom od toho predchádzajúceho tretej osobe bez získania
povolenia autora pôvodného diela, sťažuje obchodné vzťahy tohto podniku s jeho súčasnými a potenciálnymi klientmi. V tejto
súvislosti Komisia nemôže vytýkať Systran, spoločnosti kótovanej na burze, že zverejnila v súlade so svojimi povinnosťami,
že medzi nimi existuje spor týkajúci sa duševného vlastníctva k informatickému softvéru, ktorý uvádza na trh. Rovnako skutočnosť,
že Komisia neuvádza na trh informatický softvér, nemá vplyv na to, že z dôvodu jej konania klienti skupiny Systran môžu pochybovať
o presnom rozsahu práv skupiny Systran k informatickému softvéru, ktorý uvádza na trh. Nič teda nenasvedčuje tomu, že osvedčenia
predložené žalobkyňami musia byť zamietnuté z dôvodu ich údajnej účelovosti. Naopak, tieto osvedčenia preukazujú osobitný
dopad konania Komisie na obchodné činnosti Systran.
Po druhé, žalobkyne predložili viaceré osvedčenia alebo svedectvá vypracované finančnými spoločnosťami, ktoré preukazujú,
že konanie Komisie znížilo atraktivitu spoločnosti Systran u jej akcionárov, súčasných alebo potenciálnych investorov alebo
tiež nadobúdateľov (pozri dokumenty predložené v mene viacerých investičných spoločností a jednej banky v prílohe odpovedi
žalobkýň na druhý súbor otázok).
V rozpore s tým, čo tvrdí Komisia (pozri bod 271 vyššie), tieto rôzne svedectvá a osvedčenia vyjadrujú dostatočným spôsobom
z hľadiska dôkazov reakcie viacerých investorov na myšlienku zotrvať, investovať alebo nadobudnúť spoločnosť uvádzajúcu na
trh informatický softvér, ktorej práva Komisia spochybňuje. Niektorí investori takto odmietli investovať do spoločnosti Systran.
Iný sa rozhodol predať značný podiel so stratou, pričom výslovne uviedol, že „spor Systran s Komisiou a najmä jej spochybnenie…
práv a know-how skupiny Systran bráni spoločnosti obchodne sa rozvíjať a zbavuje tak investorov akéhokoľvek prehľadu o hodnote
akcií“. V tejto súvislosti je dôležité zdôrazniť, že Komisia nie je hocijaký klient, ale inštitucionálny klient, ktorý disponuje
zvlášť silným právnym oddelením s veľkými znalosťami v oblasti duševného vlastníctva. Povahu sporu treba tiež zohľadniť, pretože
tento spor nemá iba čisto obchodnú povahu, ale týka sa autorských práv a know-how Systran k informatickému softvéru, ktorý
nesie jej meno a predstavuje najvýznamnejšie aktívum tejto spoločnosti, ktorej celá činnosť je venovaná rozvoju softvéru automatického
prekladu Systran a jeho uvádzaniu na trh.
V tejto súvislosti nemožno prijať argumentáciu Komisie, podľa ktorej ťažkosti Systran spôsobuje zastaranosť jednotlivých verzií
softvéru. Ako uvádzajú žalobkyne v odpovedi na štvrtý súbor otázok, uvádzanie novej verzie softvéru na trh sa nedotýka práv
duševného vlastníctva jej autora k predchádzajúcej verzii, ktorá si zachováva hospodársku hodnotu. Skupina Systran má naďalej
zisk z predchádzajúcich verzií od jej klientov v dôsledku údržby, predaja dodatočných licencií na účely pokrytia nových dvojíc
jazykov alebo ďalších serverov, poskytovania súvisiacich služieb alebo dohôd s integráciou s inými vydavateľmi softvérov.
Navyše, žalobkyne presvedčivo uvádzajú, že verzia EC‑Systran Unix, ktorá zodpovedá verzii Systran Unix 4, má rovnakú štruktúru
ako nasledujúce verzie (teda verzie 5 až 7). Všetky tieto verzie majú spoločný zdrojový kód a sú založené na rovnakom softvéri,
teda softvéri Systran vo svojej verzii Unix. Tieto jednotlivé verzie sa neodlišujú svojou štruktúrou, ale doplnením nových
funkcií, zlepšením algoritmov prekladu a obohatením lingvistických zdrojov.
Po tretie, žalobkyne zdôrazňujú, že strata hodnoty práv duševného vlastníctva Systran spojená s konaním Komisie plynutím času
narastá. Uvádzajú, že k 31. decembru 2008 musela Systran vytvoriť rezervu v značnej výške na znehodnotenie svojich nehmotných
aktív „vzhľadom na veľkú škodu vyplývajúcu z porušenia jej práv duševného vlastníctva a sprístupnenia jej know-how Komisiou,
ťažkosti, ktorým čelila v roku 2008, a výnimočnú nestabilitu súčasného hospodárskeho prostredia“ (pozri osvedčenie audítorov
Systran z 13. októbra 2009). Konanie Komisie teda prinajmenšom čiastočne odôvodňuje túto účtovnú rezervu.
Treba skonštatovať, že toto osvedčenie umožňuje stanoviť, že rezerva vo výške 11,6 milióna eur na znehodnotenie nehmotných
aktív zaúčtovaná v roku 2008 súvisí s troma dôvodmi, ktoré sú tam uvedené, pričom prvý z nich je spor s Komisiou. Napriek
pripomienkam predloženým Komisiou (pozri bod 271 vyššie), ktoré sa snažia zdôrazniť iný dôvod uvádzaný v tomto odôvodnení,
konkrétne výnimočnú hospodársku krízu, ktorá začala v roku 2008, nemožno však vylúčiť, že spor týkajúci sa porušenia práv
duševného vlastníctva a protiprávneho sprístupnenia know-how Systran môže mať vplyv na ohodnotenie nehmotných aktív tejto
spoločnosti.
V dôsledku toho predstavuje konanie Komisie v prejednávanej veci dostatočne priamu príčinnú súvislosť so škodou spôsobenou
spoločnosti Systran najmä z obchodného hľadiska, v dôsledku straty potenciálnych klientov a sťaženia rokovaní so súčasnými
klientmi, ďalej z finančného hľadiska v dôsledku zníženia jej atraktivity u akcionárov, investorov alebo prípadných nadobúdateľov,
a napokon s nutnosťou pre spoločnosť Systran zaúčtovať na konci roku 2008 časť rezervy vo výške 11,6 milióna eur na znehodnotenie
jej nehmotných aktív z dôvodu konania vytýkaného Komisii. Táto škoda spôsobená konaním Komisie je skutočná a určitá, ako to
vyplýva z dokumentov predložených v tejto súvislosti žalobkyňami, hoci nemohla byť presne vyčíslená. Otázka nemajetkovej ujmy
je preskúmaná v bodoch 324 a 325 nižšie.
–       O paušálnom vyčíslení škody
V tomto kontexte boli účastníkom konania kladené otázky o metóde, ktorá by sa mohla použiť na účely vyčíslenia výšky skutočnej
a určitej škody, ktorú by bolo možné dostatočne priamym spôsobom pripísať konaniu Komisii v prejednávanej veci.
Žalobkyne v odpovedi na tretí súbor otázok uviedli obsah článku 13 smernice 2004/48, podľa ktorého:
„1.      Členské štáty zabezpečia, aby príslušné súdne orgány na návrh poškodenej strany nariadili porušovateľovi, ktorý sa zapojil
do činnosti spojenej s porušovaním nevedome, alebo s dostatočným dôvodmi preto, aby o tom vedel, zaplatiť vlastníkovi práv
náhradu ujmy úmernú skutočnej ujme, ktorú utrpel v dôsledku porušenia.
Pri stanovení výšky náhrady ujmy súdne orgány:
a)      vezmú do úvahy všetky náležité aspekty, ako napríklad negatívne ekonomické dôsledky, vrátane ušlého zisku, ktorú poškodená
strana utrpela, akýkoľvek nekalý zisk, ktorý nadobudol porušovateľ a vo vhodných prípadoch iné prvky ako ekonomické faktory,
ako napríklad morálnu [nemajetkovú –
neoficiálny preklad
] ujmu spôsobená vlastníkovi práv,
alebo
b)      ako alternatívu k písmenu a) môžu vo vhodných prípadoch stanoviť náhradu ujmy ako paušálnu čiastku na základe takých prvkov
ako je prinajmenšom čiastka honorára alebo poplatkov, ktoré by musel zaplatiť porušovateľ, ak by požiadal o oprávnenie použiť
príslušné právo duševného vlastníctva.
…“
Uplatnenie metódy negatívnych ekonomických dôsledkov nastoľuje v prejednávanej veci veľké ťažkosti, pretože finančná znalkyňa
Komisie systematicky bráni akýmkoľvek pokusom o vyčíslenie zo strany finančného znalca žalobkýň. P. Tytgat sa v podstate obmedzuje
na kritiku vyčíslení a kritérií použitých pánom Martinom na účely vyčíslenia jednotlivých negatívnych ekonomických dôsledkov,
a najmä ušlého zisku, ktoré utrpela spoločnosť Systran, avšak bez toho, aby vykonala súbežné vyčíslenie.
Na ilustráciu, keď sa pán Martin snaží vyčísliť škodu spojenú so stratou hodnoty nehmotných aktív tým, že odkazuje na metódu
navrhnutú P. Tytgat na pojednávaní, teda zohľadnením straty budúceho cash-flow vytváraného výhradne dotknutými aktívami, vytýka
sa mu použitie údajov vyplývajúcich z finančnej analýzy vypracovanej analytickou kanceláriou, ktorých „presnosť korelácie“
nie je preukázaná (tretie finančné vyjadrenie Komisie, s. 4). Konkrétne sa však nenavrhlo žiadne iné náhradné kritérium, hoci
pán Martin uviedol, že táto finančná analýza, vypracovaná nezávislou analytickou kanceláriou, bola vytvorená pri príležitosti
návrhu emisie dlhopisov vo výške 7 miliónov eur s warrantmi, ktoré sa Systran neúspešne pokúšala uplatniť na začiatku roku
2004, čo plne zodpovedá obdobiu, ktoré sa má zohľadniť (druhé finančné vyjadrenie žalobkýň, poznámka pod čiarou č. 2, a príloha
k tomuto vyjadreniu).
Takisto, keď žalobkyne uviedli bez toho, aby boli relevantne spochybnené Komisiou, že, na jednej strane, autorské práva Systran
k verzii Systran Unix softvéru Systran predstavujú jadro činnosť tejto spoločnosti, a na druhej strane, že odmietnutie Komisie
priznať týmto právam účinky, môže mať vplyv na obrat tejto spoločnosti a jej rozvoj, P. Tytgat naďalej vyžaduje podrobné a zdokumentované
vyčíslenie vychádzajúce zdola nahor „to znamená zo zmluvy, z nákladového strediska, z peniazotvornej jednotky“, aby sa zohľadnila
údajná početnosť výrobkov predávaných Systran alebo činností vykonávaných touto spoločnosťou, ktoré sa napriek tomu zdajú
byť všetky spojené s rozvojom softvéru Systran a jeho uvádzaním na trh (druhé finančné vyjadrenie Komisie, s. 8). Keď sa však
pán Martin snaží vyčísliť škodu zohľadnením hospodárskej hodnoty zákazky osobitne zadanej spoločnosti Gosselies Komisiou,
ktorá zodpovedá čistej marži odhadovanej na 30 % konkrétne dosiahnutého obratu, čo je menej ako skutočná marža dosiahnutá
skupinou Systran pri tomto type zákazky podľa údajov predložených žalobkyňami (odpoveď žalobkýň na štvrtý súbor otázok, bod
12), toto ocenenie P. Tytgat kritizuje z dôvodu, že „navrhovať kvantifikáciu čistej marže na základe paušálneho podielu obratu
z jedinej operácie nie je presné… pretože paušálna čiastka [môže] byť overená iba na vzorke údajov, ktoré majú dôkaznú silu,
a v určitom čase“ (druhé finančné vyjadrenie Komisie, s. 3, a tretie finančné vyjadrenie Komisie, s. 5). Ak by sa prijali
pripomienky finančnej znalkyne Komisie, bolo by takmer nemožné konkrétne vyčísliť škodu spôsobenú spoločnosti Systran v dôsledku
konania Komisie, z dôvodu nedostatku vyčerpávajúcich alebo dostatočne presných údajov v tejto súvislosti, a to bez ohľadu
na kritérium prijaté na účely vypracovania tohto vyčíslenia.
V dôsledku toho, vzhľadom na ťažkosti so stanovením kritérií, ktoré sa majú uplatniť na účely posúdenia negatívnych ekonomických
dôsledkov spôsobených spoločnosti Systran, je opodstatnené v prejednávanom prípade stanoviť paušálnu čiastku náhrady škody
podľa metódy paušálnej náhrady škody na základe takých prvkov ako je prinajmenšom čiastka honorára alebo poplatkov, ktoré
by musel zaplatiť porušovateľ, ak by požiadal o oprávnenie použiť príslušné právo duševného vlastníctva. Pri uplatnení tejto
metódy treba zohľadniť okolnosti uvedené nižšie.
Prvú okolnosť, ktorú treba zohľadniť, je výška poplatkov, ktoré by musel zaplatiť porušovateľ, ak by požiadal Systran o povolenie
použiť dotknuté práva duševného vlastníctva na účely vykonania prác týkajúcich sa zlepšení, prispôsobení a doplnení lingvistických
rutín uvedených v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania, ktoré vyžadovali mať prístup k prvkom verzie Systran Unix,
ktoré sú prevzaté vo verzii EC‑Systran Unix a ich zmenu.
Vzhľadom na povahu týchto prác a z dôvodov, ktoré presvedčivým spôsobom vyjadrili žalobkyne v ich odpovediach na tretí a štvrtý
súbor otázok, sa musí určenie takejto paušálnej čiastky vykonať odkazom na cenu licencie oprávňujúcej svojho držiteľa na zmenu
zdrojového kódu softvéru a nie na jednoduchú licenciu na užívanie tohto softvéru. Takáto licencia na zmenu zdrojového kódu
je neobvyklá, pretože nezodpovedá tradičnému hospodárskemu modelu vydavateľov softvéru. Takáto licencia totiž zbavuje vydavateľa
akejkoľvek možnosti predať držiteľovi licencie na zmenu licencie týkajúce sa nových verzií softvéru, ale tiež poskytovania
služieb, ktoré je obvykle oprávnený vykonávať na tomto softvéri jedine vydavateľ. Navyše, takáto licencia môže ohroziť know-how
vydavateľa, pretože môže viesť k poskytnutiu zdrojového kódu tretím osobám. Predaj licencie na zmenu zdrojového kódu oprávňujúcej
svojho držiteľa, aby sám rozvíjal softvér, teda znamená vzdať sa budúcich príjmov vyplývajúcich z licencií na užívanie, ktoré
by mohli byť udelené k tomuto softvéru.
V tomto rámci treba vyčísliť teoretickú výšku takejto licencie na zmenu zdrojového kódu na základe finančného prístupu navrhnutého
finančným znalcom žalobkýň v odpovedi na tretí súbor otázok. Tento prístup používa ako východisko na určenie teoretickej ceny
licencie na zmenu zdrojového kódu cenu ročnej licencie na užívanie softvéru Systran Komisiou.
V tejto súvislosti finančný znalec žalobkýň, pán Martin, vyčísľuje cenu ročnej licencie na užívanie softvéru Systran Komisiou
na 760 000 eur. Táto cena bola vyčíslená na základe ceny zaplatenej každý rok internetovou servisnou spoločnosťou svetového
významu za právo užívať softvér Systran, ročnej ceny zaplatenej v minulosti dvoma inými americkými podnikmi svetového významu,
z ktorých jeden spravuje internetový vyhľadávač a druhý sa špecializuje na vydávanie informatických softvérov, a ceny približne
1,3 milióna eur zaplatenej vnútroštátnou správou, ktorej význam je prinajmenšom porovnateľný s významom Komisie, za jednoduchú
aktualizáciu umožňujúcu používať verziu 7 tohto softvéru, pričom táto správa už mala, rovnako ako Komisia, licenciu na časovo
neobmedzené užívanie bez práva na zmenu.
Odkazy na súkromné spoločnosti, ktoré urobil pán Martin, kritizuje finančná znalkyňa Komisie, P. Tytgat, z dôvodu, že ide
o nevhodné príklady, ktoré nemajú nič spoločné s o sadzbami týkajúcimi sa Komisie. Uvádzané licencie sú totiž licenciami s obchodnými
a nie súkromnými následkami. Komisia nepoužíva softvér Systran na účely zlepšenia svojej obchodnej ponuky pre širokú verejnosť,
ale na to, aby ho ponúka niekoľko stovkám úradníkov. Z tohto dôvodu je hodnota prijatá za východisko na účely určenia ceny
licencie na zmenu zdrojového kódu chybná a zostávajúcu časť úvahy treba zamietnuť.
Podľa Komisie mal finančný znalec žalobkýň prijať za východisko cenu približne 15 000 eur, ktorá zodpovedá cene licencie za
nekomerčné užívanie určené správam, ktorú ilustruje cena navrhnutá Európskemu úradu pre boj proti podvodom (OLAF) distribútorom
softvérov za ročnú licenciu softvéru Systran Enterprise Server 7, Standard Edition (teda približne 15 000 eur za užívanie
tohto softvéru 2 500 užívateľmi a približne 15 000 eur za „English World Pack“, ktorý zahŕňa viacero jazykov, konkrétne angličtinu,
arabčinu, čínštinu, holandčinu, francúzštinu, nemčinu, gréčtinu, taliančinu, japončinu, kórejčinu, poľštinu, portugalčinu,
ruštinu, španielčinu a švédčinu). Komisia sa tiež odvoláva vo svojich odpovediach na tretí a štvrtý súbor otázok na cenové
rozpätie medzi 15 000 (do 100 užívateľov) a 150 000 eur alebo viac (pre neobmedzený počet užívateľov a pre komplexné potreby
veľkých podnikov vyžadujúcich integráciu) spomenuté v tlačovej správe Systran v prípade jednotlivých typov licencie na užívanie
softvéru Systran Enterprise Server 6 (Workgroup Edition, Standard Edition a Global Edition).
Treba hneď zdôrazniť, že finančný znalci účastníkov konania nemajú námietky k možnosti zohľadniť cenu ročnej licencie na užívanie
softvéru Systran Komisiou ako východisko pre určenie ceny teoretickej licencie na zmenu zdrojového kódu tohto softvéru, ale
nezhodujú sa ohľadom hodnoty, ktorú treba dať takej licencii. V tejto súvislosti treba na účely porovnania zdôrazniť, že Komisia
vo svojich odpovediach na tretí a štvrtý súbor otázok uvádza, že spoločnosti Gosselies bolo vyplatených 1 925 280 eur za realizáciu
prác, ktoré jej boli zadané a ktoré trvali tri roky od roku 2004 do roku 2006. V dôsledku toho spoločnosť Gosselies získala
za vykonanie prác požadovaných Komisiou v priemere 641 760 eur za každý z týchto rokov.
Pokiaľ ide o kritiku Komisie v súvislosti s cenou jednotlivých licencií na užívanie platenej ročne tromi podnikmi svetového
významu uvedenými znalcom žalobkýň (pozri bod 310 vyššie), preskúmanie finančných dokumentov týkajúcich sa skupiny Systran
umožňuje skonštatovať, že podstatná časť príjmov tohto podniku pochádza od veľmi veľkých klientov. Referenčný dokument pre
rok 2008 predložený 29. apríla 2009 Autorité des marchés financiers française tak uvádza, že v roku 2004 tvorilo päť prvých
klientov skupiny Systran 60,9 % z jej obratu, pričom prví dvaja klienti priniesli presne rovnakú sumu (teda podiel 14,8 %),
a že v roku 2008 týchto prvých päť klientov tvorilo 42,3 % jej obratu, pričom prvý klient tvoril 10,9 % z obratu vo výške
7,6 miliónov, teda niečo viac ako 760 000 eur. Túto okolnosť teda možno uvádzať ako okolnosť, ktorá sa má zohľadniť na účely
vyčíslenia ceny ročnej licencie na užívanie. Určitým spôsobom ide o maximálnu čiastku.
Treba tiež zdôrazniť, že na rozdiel dojmu, ktorý vytvára Komisia, ktorá v tejto súvislosti vychádza z dokumentov skupiny Systran
odvolávajúcich sa na licencie na užívanie softvéru Systran Enterprise Server, v jeho verzii 6 alebo 7, nezdá sa, že by tento
podnik distribuoval alebo dával distribuovať softvér pre správu za špecifické ceny. Ako okrem iného uznáva Komisia, cenová
politika skupiny Systran pokiaľ ide o licencie na užívanie jej softvéru závisí v značnej miere od predávanej edície. Napríklad,
na základe porovnania údajov poskytnutých Komisiou pokiaľ ide o verzie 6 a 7 softvéru Systran Enterprise Server, najlacnejšia
edícia tohto softvéru, nazývaná „Workgroup Edition“, ktorá môže byť používaná na jedinom výrobnom serveri s operačným systémom
Windows najviac 100 osobami, je dostupná od 15 000 eur, stredná edícia nazývaná „Standard Edition“, ktorá sa môže používať
na dvoch výrobných serveroch s operačnými systémami Windows a Linux najviac 2 500 osobami, je dostupná od 30 000 eur, a najviac
rozvinutá edícia nazývaná „Global Edition“, ktorá môže byť používaná na neobmedzenom množstve výrobných serverov s operačnými
systémami Windows, Linux a Solaris, bez obmedzenia čo do počtu užívateľov, je dostupná od 150 000. Žalobkyne vo svojich pripomienkach
k tvrdeniu Komisie, podľa ktorého cena licencie na užívanie nemôže presiahnuť sumu 150 000 eur, zdôrazňujú, že cena uvádzaná
na základe tlačovej správy skupiny Systran týkajúcej sa verzie 6 softvéru Systran Enterprise Server jasne naznačuje, že ide
o minimálnu cenu, ako naznačuje výraz „od“. Podľa toho, čo uvádzajú žalobkyne, ide v tomto prípade o východiskovú cenu za
jednu dvojicu jazykov a jeden server.
Vzhľadom na tieto jednotlivé tvrdenia a dokumenty citované na ich podporu treba stanoviť čiastku na základe hypotetickej ročnej
licencie na používanie softvéru Systran Komisiou, ktorá sa použije ako východisko pre výpočet ceny ročnej licencie na zmenu
zdrojového kódu, a to na 450 000 eur. Čiastka navrhnutá znalcom žalobkýň je totiž príliš vysoká, pretože hoci je verzia používaná
Komisiou poskytnutá viac ako 2 500 užívateľom, tento počet je oveľa nižší ako počet užívateľov v troch podnikoch svetového
významu, na ktoré poukazuje, ktoré pravdepodobne zodpovedajú trom najväčším zmluvám uzatvoreným skupinou Systran. Čiastka
navrhnutá Komisiou je príliš nízka z dôvodu, že suma 150 000 eur zodpovedá východiskovej cene za riešenie požadované Komisiou,
a že, ako uviedli žalobkyne bez toho, aby boli Komisiou spochybnené, vnútroštátna správa, ktorej význam je prinajmenšom porovnateľný
s významom Komisie, zaplatila sumu vo výške 1,3 milióna eur za aktualizáciu verzie softvéru Systran, ktorú používa.
Na základe tejto východiskovej čiastky vo výške 450 000 eur treba stanoviť výšku poplatkov, ktoré by musel zaplatiť porušovateľ,
ak by požiadal Systran o povolenie použiť príslušné práva duševného vlastníctva na účely vykonania prác uvedených v oznámení
o vyhlásení verejného obstarávania. Na základe metódy výpočtu navrhnutej finančným znalcom žalobkýň, ktorá neboria Komisiou
relevantne spochybnená (pozri bod 319 nižšie), môže byť výška ročného poplatku za zmenu zdrojového kódu platne stanovená ako
dvojnásobok výšky ročnej licencie na užívanie, teda 900 000 eur, s prihliadnutím na skutočnosť, podobne ako to urobil finančný
znalec žalobkýň, že Komisia už disponovala právom užívať tento softvér a na skutočnosť, že tento softvér nie je užívaný širokou
verejnosťou.
Pre obdobie rokov 2004 až 2010 môže byť čiastka týchto ročných poplatkov za zmenu zdrojového kódu takto stanovená na 7 miliónov
eur (teda 0,9 milióna eur, zodpovedajúcich čiastke ročného poplatku za zmenu zdrojového kódu, vynásobených číslom 7,76, ktoré
zodpovedá koeficientu aktualizácie, vypočítanom finančným znalcom žalobkýň s ohľadom na bezrizikovú sadzbu 4 % za obdobie
2004 – 2010, teda celkom 6 984 000 eur, zaokrúhlených na 7 miliónov eur).
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že Komisia v skutočnosti nespochybňuje metodológiu navrhnutú finančným znalcom žalobkýň,
ktorú prevzal Všeobecný súd. Komisia sa v tejto súvislosti obmedzuje na prevzatie tvrdenia svojho finančného znalca, ktorý
v odpovedi na štvrtý súbor otázok iba uvádza, že znalec žalobkýň „robí skôr výpočty kapitalizácie ako aktualizáciu hodnoty
pre ukončené obdobia“ a že „najlepšia finančná doktrína odporúča skôr rozdeliť sledované obdobia na rôzne horizonty s osobitnými
parametrami ako kapitalizovať bez rozlíšenia“ Treba však skonštatovať, že metodológia uplatnená finančným znalcom žalobkýň
nie je založená na „kapitalizácii“ spomínanej finančným znalcom Komisie, ale spočíva v aktualizácii hodnoty dát bezrizikovou
sadzbou 4 % pre obdobie 2004 – 2010, ktorá zodpovedá primeranej sadzbe, ktorá sa môže použiť na sledované obdobie. Komisia
neuvádza relevantné dôvody, ktoré by vysvetľovali, z akého dôvodu Všeobecný súd nemôže používať túto metódu na účely stanovenia
výšky poplatkov, ktoré by musela zaplatiť, ak by požiadala Systran o povolenie vyžadované na účely vykonania sporných prác.
Druhou okolnosťou, ktorú je potrebné zohľadniť, je takzvaná „doplnková“ čiastka, ktorá je potrebná na účely zohľadnenia iných
vecných okolností, ktoré nemôže nahradiť samotné priznanie vyššie uvedených poplatkov. Spätné zaplatenie poplatkov, ktoré
by musela Komisia zaplatiť, ak by požiadala Systran o povolenie na užívanie dotknutých práv duševného vlastníctva na účely
vykonania sporných prác, nemôže samotné nahradiť škodu spôsobenú tomuto podniku od roku 2004.
V tejto súvislosti, vzhľadom na písomnosti spisu a najmä rôzne osvedčenia predložené žalobkyňami na účely preukázania vplyvu
protiprávneho konania Komisie na činnosť a rozvoj Systran, treba prijať záver, že činnosť a rozvoj tohto podniku boli každý
rok od roku 2004 dotknuté do výšky paušálnej čiastky 650 000 eur (teda približne 6 % obratu dosiahnutého v roku 2003).
Táto doplnková čiastka, aktualizovaná pre roky 2004 až 2010, môže byť teda stanovená na 5 miliónov eur (teda 0,65 milióna
eur zodpovedajúcich vyššie uvedenej ročnej paušálnej čiastke vynásobenej číslom 7,76, ktoré zodpovedá koeficientu aktualizácie,
vypočítanom finančným znalcom žalobkýň s ohľadom na bezrizikovú sadzbu 4 % za obdobie 2004 – 2010, teda celkom 5 044 000 eur,
zaokrúhlených na 5 miliónov eur).
Naopak, vzhľadom na písomnosti spisu nemožno pripustiť, že by sa v prejednávanej veci mala zohľadniť v rámci paušálneho vyčíslenia
spôsobenej škody takzvaná „budúca“ škoda vyčíslená finančným znalcom žalobkýň na 15 miliónov eur. Ohodnotenie, ktoré sa v tejto
súvislosti predložilo, nie je založené na vecných údajoch dostatočne dôkazných na to, aby odôvodnili jej priznanie.
Posledná okolnosť, ktorá by sa mala zohľadniť pri paušálnom ohodnotení výšky škody je spôsobená nemajetková ujma. Treba zdôrazniť
v tejto súvislosti, že Komisia svojim konaním uprela Systran práva, ktoré môže vyvodzovať zo svojho diela. Toto konanie je
o to závažnejšie, že Komisia v postavení inštitúcie stála za jednotlivými právnymi predpismi harmonizujúcimi právo Spoločenstva
v oblasti autorského práva, ktoré v prejednávanej veci neboli dodržané. Spoločnosti Systran preto treba nahradiť nemajetkovú
ujmu spôsobenú v dôsledku konania Komisie.
Keďže však žalobkyne neuviedli dôvody, pre ktoré by mala byť táto náhrada škody stanovená na prinajmenšom 2 milióny eur, zdá
sa byť vhodné, v rámci stanovenia paušálnej výšky náhrady škody, zaviazať Komisiu na zaplatenie náhrady za nemajetkovú ujmu
spôsobenú jej konaním vyčíslenú na symbolickú sumu 1 000 eur.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že spoločnosti Systran treba priznať paušálnu náhradu škody vo výške 12 001 000 eur, na účely
náhrady škody spôsobenej konaním Komisie, a to:
–        7 miliónov eur zodpovedajúcich výške poplatkov, ktoré by musela Komisia zaplatiť v rokoch 2004 až 2010, ak by požiadala o povolenie
užívať práva duševného vlastníctva Systran na účely vykonania prác týkajúcich sa zlepšení, prispôsobení a doplnení lingvistických
rutín uvedených v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania, ktoré vyžadovali mať prístup k prvkom verzie Systran Unix,
ktoré sú prevzaté vo verzii EC‑Systran Unix softvéru Systran a ich zmenu,
–        5 miliónov eur zodpovedajúcich doplnkovej čiastke, teda vplyvu, ktorý mohlo mať konanie Komisie na obraty dosiahnuté Systran
v priebehu rokov 2004 až 2010, a v širšom zmysle na rozvoj tejto spoločnosti,
–        1 000 eur z titulu náhrady nemajetkovej ujmy.
C –
O iných opatreniach ako o priznaní náhrady škody
1.     Tvrdenia účastníkov konania
Žalobkyne tvrdia, na rozdiel od tvrdenia Komisie, že všeobecné zásady uvedené v článku 288 druhom odseku ES musia umožniť
náhradu už spôsobenej škody, ale tiež ukončenie protiprávneho konania. Svojim návrhom na okamžité zastavenie úkonov porušujúcich
práva žalobkyne smerujú k zabezpečeniu potrebného účinku rozsudku, ktorý bude vydaný.
Komisia sa domnieva, že opatrenia navrhované žalobkyňami nad rámec priznania peňažnej náhrady škody Všeobecný súd nemôže prijať.
Všeobecný súd totiž nemôže pri výkone svojich právomocí vydávať inštitúciám príkazy alebo ich nahrádzať.
2.     Posúdenie Všeobecným súdom
Žalobkyne sa domáhajú, aby Všeobecný súd nariadil, po prvé, okamžité zastavenie úkonov porušujúcich práva a sprístupnenie
know-how spôsobené Komisiou, po druhé, zabavenie všetkých nosičov v držbe Komisie a spoločnosti Gosselies, na ktorých je zaznamenaný
informatický vývoj zrealizovaný spoločnosťou Gosselies na základe verzií EC‑Systran Unix a Systran Unix za porušenia práv
Systran, a ich odovzdanie spoločnosti Systran alebo prinajmenšom ich zničenie pod dohľadom, a po tretie, uverejnenie rozsudku
na náklady Komisie v špecializovaných novinách, v špecializovaných časopisoch a na špecializovaných webových stránkach podľa
výberu Systran.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že inštitúcia, ktorej konanie bolo vyhlásené za protiprávne, je povinná urobiť nevyhnutné
opatrenia, aby vyhovela rozsudku Všeobecného súdu (pozri analogicky článok 266 ZFEÚ). Komisii preto prináleží, aby vyvodila
všetky závery, ktoré sú nutné na zabezpečenie toho, aby boli práva Systran k verzii Systran Unix softvéru Systran zohľadnené
pokiaľ ide o práce týkajúce sa verzie EC‑Systran Unix tohto softvér, ktoré porušujú autorské právo a know-how Systran. Pokiaľ
sa takéto zohľadnenie práv nezabezpečí a vzhľadom na to, že škoda nahradená v prejednávanej veci sa vzťahuje iba na obdobie
od roku 2004 do dňa vyhlásenia rozsudku, Systran bude oprávnená podať na Všeobecný súd novú žalobu smerujúcu k náhrade škody,
ktorá by jej ešte mohla byť spôsobená.
Napokon, pokiaľ ide o návrh na uverejnenie v rôznych novinách, časopisoch a na internetových stránkach, Všeobecný súd dnes
vydáva tlačovú správu týkajúcu sa prejednávanej veci. Táto tlačová správa teda bude môcť byť prevzatá a šírená v špecializovanej
tlači. Žalobkyne takto budú disponovať súdnym rozhodnutím, ktoré rozhodne o konaní Komisie vo vzťahu k nim, a tlačovou správou,
ktorá môže byť široko zverejnená, čo im môže v tomto bode poskytnúť satisfakciu. Táto tlačová správa tiež umožní Všeobecnému
súdu nahradiť vo forme
in natura
nemajetkovú ujmu, ktorú predstavuje zásah do dobrej povesti Systran v dôsledku protiprávneho konania Komisie.
Všeobecný súd sa v dôsledku toho domnieva, že záujmy Systran sú dostatočne chránené peňažnou náhradou a že nie je opodstatnené
vyhovieť ich návrhu na náhradu vo forme
in natura
.

O trovách
Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia nemala vo veci úspech v podstatnej časti svojich dôvodov, je opodstatnené
zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhmi žalobkýň v tomto zmysle.
Okrem toho treba zdôrazniť, že príprava rôznych dokumentov predložených žalobkyňami na podporu obsahu ich vyjadrení alebo
odpovedí na otázky Všeobecného súdu pokiaľ ide o technické aspekty softvéru Systran (posudky, technické vyjadrenia a poznámky
H. Bitana), jeho právne aspekty (posudok profesora Sirinelliho) ako aj vyčíslenie spôsobenej škody (finančné vyjadrenia pána
Martin) predstavujú nutné výdavky na účely tohto konania, a musia sa teda považovať za nahraditeľné trovy v zmysle článku
91 písm. b) rokovacieho poriadku.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (tretia komora)
rozhodol a vyhlásil:
1.
Európska komisia je povinná zaplatiť Systran SA paušálnu náhradu škody vo výške 12 001 000 eur.
2.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
3.
Komisia je povinná nahradiť trovy konania.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 16. decembra 2010.
Podpisy
Obsah
Skutkové okolnosti
I –  O rôznych verziách softvéru Systran
II –  História vzťahov medzi stranami
A –  Prvé obdobie: od Systran Mainframe po EC‑Systran Mainframe
1.  Pôvodné zmluvy medzi WTC (a inými spoločnosťami) a Komisiou
2.  Zmluva o spolupráci medzi skupinou Systran a Komisiou
B –  Druhé obdobie: od Systran Unix po EC‑Systran Unix
C –  Tretie obdobie: od verejného obstarávania do 4. októbra 2003
Konanie a návrhy účastníkov konania
Právny stav
I –  O prípustnosti
A –  O žalobnom návrhu smerujúcom k tomu, aby Všeobecný súd zaviazal Komisiu na náhradu údajnej škody
1.  O veci samej
a)  Tvrdenia účastníkov konania
b)  Posúdenie Všeobecným súdom
Poznámky k právomoci v zmluvnej a mimozmluvnej oblasti
Preskúmanie žaloby o náhradu škody podanej žalobkyňami
Preskúmanie okolností uvádzaných Komisiou na podporu existencie zmluvného povolenia sprístupniť tretej osobe informácie, ktoré
môžu podliehať ochrane z titulu autorského práva a know‑how
2.  O absencii jasnosti žaloby
a)  Tvrdenia účastníkov konania
b)  Posúdenie Všeobecným súdom
3.  O nedostatku právomoci Všeobecného súdu na účely konštatovania porušovania práv v rámci žaloby na určenie mimozmluvnej
zodpovednosti
a)  Tvrdenia účastníkov konania
b)  Posúdenie Všeobecným súdom
B –  O ostatných žalobných návrhoch
II –  O veci samej
A –  O právach, ktorých sa žalobkyne domáhajú, a protiprávnosti konania Komisie
1.  O porovnaní rôznych verzií softvéru Systran
a)  Tvrdenia účastníkov konania
b)  Posúdenie Všeobecným súdom
2.  O protiprávnosti konania Komisie
a)  Tvrdenia účastníkov konania
O porušovaní autorského práva
O právach uvádzaných z titulu know-how
b)  Posúdenie Všeobecným súdom
O právach uvádzaných žalobkyňami pokiaľ ide o verziu Systran Unix softvéru Systran
O tvrdení, podľa ktorého práva, ktoré má Komisia, jej umožňujú nezohľadniť právo námietky žalobkýň
O povahe prác zadaných Komisiou tretej osobe
B –  O spôsobených škodách a príčinnej súvislosti
1.  O škode spôsobenej spoločnosti Systran Luxembourg a príčinnej súvislosti
a)  Tvrdenia účastníkov konania
b)  Posúdenie Všeobecným súdom
2.  O škodách spôsobených Systran a príčinnej súvislosti
a)  Tvrdenia účastníkov konania
O rôznych formách škody, jej skutočnej existencii a príčinnej súvislosti
O pôvodnom vyčíslení straty hodnoty nehmotných aktív
O iných vyčísleniach škody
b)  Posúdenie Všeobecným súdom
O znehodnotení akcií Systran Luxembourg
O strate hodnoty nehmotných aktív
–  O pôvodnom vyčíslení navrhnutom žalobkyňami
–  O skutočnej existencii škody spôsobenej Systran a príčinnej súvislosti medzi touto škodou a konaním Komisie
–  O paušálnom vyčíslení škody
C –  O iných opatreniach ako o priznaní náhrady škody
1.  Tvrdenia účastníkov konania
2.  Posúdenie Všeobecným súdom
O trovách
*
Jazyk konania: francúzština.