CELEX: 62009CJ0306
Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa
Puitepäätös 2002/584/YOS
Eurooppalainen pidätysmääräys ja jäsenvaltioiden välinen luovuttamismenettely
4 artikla
Harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet
4 artiklan 6 alakohta
Rangaistuksen täytäntöönpanemiseksi annettu pidätysmääräys
5 artikla
Pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion antamat takeet
5 artiklan 1 alakohta
Poissaolevan vastaajan tuomitseminen
5 artiklan 3 alakohta
Syytteen nostamiseksi annettu pidätysmääräys
Luovuttaminen, jonka edellytyksenä on se, että etsitty henkilö palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon
5 artiklan 1 ja 3 alakohdan soveltaminen yhdessä
Yhteensoveltuvuus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002
tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS (EYVL L 190, s. 1) 3 artiklan, 4 artiklan 6 alakohdan ja 5 artiklan 1 ja 3 alakohdan
tulkintaa sekä 4 artiklan 6 alakohdan ja 5 artiklan 3 alakohdan pätevyyttä.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, joka on vireillä Tribunal de première instance de Nivellesissä (Nivellesin ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin) (Belgia) ja joka koskee sellaisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa, jonka Tribunalul Bucureşti
(Bukarestin alioikeus) (Romania) (jäljempänä myös pidätysmääräyksen antanut Romanian oikeusviranomainen) antoi 13.12.2007
Belgiassa asuvasta Romanian kansalaisesta I. B:stä hänen poissa ollessaan annetulla tuomioistuinratkaisulla julistetun neljän
vuoden vankeustuomion täytäntöön panemiseksi.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
Amsterdamin sopimuksen voimaantulopäivästä annetun ilmoituksen, joka julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä
1.5.1999 (EYVL L 114, s. 56), mukaan Belgian kuningaskunta on antanut EU 35 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun julistuksen, jolla
se on hyväksynyt unionin tuomioistuimen toimivallan antaa ennakkoratkaisuja EU 35 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti.
EUT-sopimuksen liitteenä olevan siirtymämääräyksistä tehdyn pöytäkirjan N:o 36 10 artiklan 1 kohdan mukaan EU-sopimuksen VI
osaston mukainen unionin tuomioistuimen toimivalta säilyy ennallaan sellaisten unionin säädösten osalta, jotka on hyväksytty
ennen Lissabonin sopimuksen voimaantuloa, myös silloin, kun mainitut säädökset on hyväksytty EU 35 artiklan 2 kohdan nojalla.
Puitepäätös 2002/584
Puitepäätöksen 2002/584 1, 5, 10 ja 12 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1) Tampereella 15 ja 16 päivänä lokakuuta 1999 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmien – – mukaan jäsenvaltioiden olisi
luovuttava muodollisesta rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevasta menettelystä tuomion täytäntöönpanoa pakoilevien,
lopullisen tuomion saaneiden henkilöiden osalta ja olisi nopeutettava rikoksesta epäiltyjen henkilöiden luovuttamista koskevia
menettelyjä.
– –
(5)      Unionille asetettu tavoite tulla vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaksi alueeksi johtaa EU:n jäsenvaltioiden
välisen, rikoksen johdosta tapahtuvan luovuttamisen poistamiseen ja sen korvaamiseen oikeusviranomaisten välisillä luovuttamisjärjestelyillä.
Lisäksi uusien ja yksinkertaisempien järjestelyjen käyttöönotto rikoksesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamiseksi
tuomioiden täytäntöönpanoa ja syytteeseen asettamista varten rikosasioissa tekee mahdolliseksi poistaa nykyiset monimutkaiset
ja aikaa vievät luovuttamismenettelyt. Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla alueella on aiheellista korvata
jäsenvaltioiden tähänastiset perinteiset yhteistyösuhteet rikosoikeudellisten päätösten, sekä ennen tuomiota annettujen että
lopullisten, vapaan liikkuvuuden järjestelmällä.
– –
(10)       Eurooppalaista pidätysmääräystä koskevat järjestelyt perustuvat jäsenvaltioiden väliseen vankkaan luottamukseen. Järjestelyjen
soveltaminen voidaan keskeyttää vain, jos jokin jäsenvaltio rikkoo vakavasti ja jatkuvasti [EU] 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja
periaatteita, minkä neuvosto toteaa kyseisen sopimuksen 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja minkä seurauksista on säädetty saman
artiklan 2 kohdassa.
– –
(12)      Tässä puitepäätöksessä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan [EU] 6 artiklassa tunnustettuja ja Euroopan unionin perusoikeuskirjasta,
erityisesti sen VI luvusta, kuvastuvia periaatteita. – –
– –”
Puitepäätöksen 2002/584 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.       Eurooppalaisella pidätysmääräyksellä tarkoitetaan oikeudellista päätöstä, jonka jäsenvaltio on antanut etsityn henkilön kiinni
ottamiseksi ja luovuttamiseksi toisen jäsenvaltion toimesta syytetoimenpiteitä tai vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen
tai turvaamistoimenpiteen täytäntöön panemista varten.
2.       Jäsenvaltiot panevat eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja tämän
puitepäätöksen määräysten mukaisesti.
3.       Tämä puitepäätös ei vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa [EU] 6 artiklassa taattuja perusoikeuksia ja keskeisiä oikeusperiaatteita.”
Kyseisen puitepäätöksen 2 artiklan otsikkona on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen soveltamisala”, ja sen 1 kohdassa säädetään
seuraavaa:
”Eurooppalainen pidätysmääräys voidaan antaa sellaisista teoista, joista määräyksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan
voi seurata – – rangaistus – – tai jos rangaistustuomio tai turvaamistoimenpidettä koskeva päätös on annettu, sellaisista
seuraamuksista, joiden kesto on vähintään neljä kuukautta.”
Saman puitepäätöksen 3 artiklassa luetellaan kolme ”eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdotonta kieltäytymisperustetta”.
Puitepäätöksen 2002/584 4 artiklassa, jonka otsikkona on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet”,
esitetään nämä perusteet seitsemässä kohdassa. Mainitun artiklan 6 alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön:
– –
6)      jos eurooppalainen pidätysmääräys on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa
varten, kun etsitty henkilö oleskelee täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa, on sen kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti,
ja tämä valtio sitoutuu panemaan tämän rangaistuksen tai toimenpiteen itse täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti.”
Kyseisen puitepäätöksen 5 artiklassa, jonka otsikkona on ”Erityistapauksissa annettavat pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion
takuut”, säädetään seuraavaa:
”Sille, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen panee täytäntöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen, voidaan asettaa
täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännössä jokin seuraavista ehdoista:
1)      jos eurooppalainen pidätysmääräys on annettu sellaisen rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, josta
on päätetty vastaajan poissa ollessa ja jos asianomaiselle henkilölle ei ole henkilökohtaisesti annettu haastetta tiedoksi
tai muuten ilmoitettu poissa ollessa annettuun päätökseen johtaneen oikeuskäsittelyn aikaa ja paikkaa, luovuttamiselle voidaan
asettaa ehto, että pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen antaa vakuutuksen, jonka katsotaan riittävän takaamaan sen,
että eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevalla henkilöllä on mahdollisuus pyytää asian käsittelyä uudelleen pidätysmääräyksen
antaneessa jäsenvaltiossa ja olla läsnä tuomiota annettaessa;
– –
3)      jos henkilö, josta eurooppalainen pidätysmääräys on annettu syytteen nostamista varten, on täytäntöönpanojäsenvaltion kansalainen
tai siellä vakinaisesti asuva, luovuttamisen ehdoksi voidaan asettaa se, että henkilö, kun häntä on kuultu, palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon
suorittamaan pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide.”
Puheena olevan puitepäätöksen 8 artiklassa, jonka otsikkona on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen sisältö ja muoto”, säädetään
seuraavaa:
”1. Eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä on liitteenä olevan lomakkeen mukaisesti esitettyinä seuraavat tiedot:
– –
c)      ilmoitus siitä, onko olemassa täytäntöönpanokelpoinen tuomio, pidätysmääräys tai muu vastaava täytäntöönpanokelpoinen oikeudellinen
päätös, joka kuuluu 1 ja 2 artiklan soveltamisalaan;
– –
f)      määrätty rangaistus, jos kyseessä on lopullinen tuomio, tai rikoksesta pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion laissa säädetty
rangaistusasteikko;
– –”
Saman puitepäätöksen 15 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen katsoo, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimittamat tiedot
eivät riitä, jotta se voisi tehdä päätöksen luovuttamisesta, se pyytää toimittamaan kiireellisesti erityisesti 3–5 ja 8 artiklan
osalta tarvittavat lisätiedot – –”
Puitepäätöksen 2002/584 32 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Ennen 1 päivää tammikuuta 2004 vastaanotettuihin rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskeviin pyyntöihin sovelletaan
edelleen rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevia voimassa olevia säädöksiä. Pyyntöihin, jotka on otettu vastaan
kyseisestä päivämäärästä alkaen, sovelletaan jäsenvaltioiden tämän puitepäätöksen mukaisesti vahvistamia sääntöjä. Kun neuvosto
tekee tämän puitepäätöksen, jäsenvaltio voi kuitenkin antaa lausuman, jossa se ilmoittaa täytäntöönpanosta vastaavana jäsenvaltiona
jatkavansa ilmoittamaansa päivämäärää ennen tehtyihin tekoihin liittyvien pyyntöjen käsittelemistä ennen 1 päivää tammikuuta
2004 sovellettavan, rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan järjestelmän mukaisesti. Kyseinen päivämäärä ei voi
olla myöhäisempi kuin 7 päivä elokuuta 2002. Kyseinen lausuma julkaistaan [Euroopan yhteisöjen] virallisessa lehdessä. Se
voidaan peruuttaa milloin tahansa.”
Puitepäätös 2009/299/YOS
Puitepäätösten 2002/584/YOS, 2005/214/YOS, 2006/783/YOS, 2008/909/YOS ja 2008/947/YOS muuttamisesta henkilöiden prosessuaalisten
oikeuksien parantamiseksi sekä vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisen edistämiseksi sellaisten päätösten osalta,
jotka on tehty vastaajan ollessa poissa oikeudenkäynnistä, 26.2.2009 annetulla neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS (EUVL
L 81, s. 24), joka jäsenvaltioiden on sen 8 artiklan 1 kohdan nojalla pantava täytäntöön viimeistään 28.3.2011, kumottiin
puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 1 alakohta ja lisättiin viimeksi mainittuun puitepäätökseen uusi 4 a artikla.
Kyseistä 4 a artiklaa, jonka otsikkona on ”Päätökset, jotka on annettu henkilön ollessa poissa oikeudenkäynnistä”, sovelletaan
kuitenkin vain asianomaisen henkilön poissa ollessa 28.3.2011 jälkeen käydyissä menettelyissä annettujen ratkaisujen tunnustamiseen
ja täytäntöönpanoon.

Kansalliset oikeudet
Belgian lainsäädäntö
Puitepäätös 2002/584 saatettiin osaksi kansallista oikeusjärjestystä eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä 19.12.2003 annetulla
lailla (loi du 19 décembre 2003 relative au mandat d’arrêt européen; Moniteur belge 22.12.2003, s. 60075; jäljempänä eurooppalaisesta
pidätysmääräyksestä annettu laki).
Ensinnäkin mainitun lain 4 §:ssä säädetään eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon ehdottomista kieltäytymisperusteista
seuraavaa:
”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäydytään seuraavissa tapauksissa:
– –
5)      jos on perusteltuja syitä olettaa, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano loukkaa asianomaisen henkilön perusoikeuksia,
sellaisina kuin ne on vahvistettu [EU] 6 artiklassa.”
Toiseksi saman lain 6 §:ssä puolestaan säädetään eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon harkinnanvaraisista kieltäytymisperusteista
seuraavaa:
”Täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä seuraavissa tapauksissa:
– –
4)      jos eurooppalainen pidätysmääräys on annettu rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten ja asianomainen
henkilö on belgialainen tai asuu vakinaisesti Belgiassa ja jos Belgian toimivaltaiset viranomaiset sitoutuvat panemaan kyseisen
rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöön Belgian lain mukaisesti.
– –”
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä annetun lain 6 §:n 4 momentin nojalla tehdyn päätöksen tosiasiallisesta täytäntöönpanosta
säädetään valtioiden välillä tapahtuvasta tuomittujen henkilöiden siirrosta, ehdollisesti tuomittujen tai ehdollisesti vapautettujen
henkilöiden valvonnan vastattavaksi ottamisesta ja siirtämisestä sekä vapaudenmenetyksen käsittävien rangaistusten tai turvaamistoimenpiteiden
täytäntöönpanon vastattavaksi ottamisesta ja siirtämisestä 23.5.1990 annetun lain (loi du 23 mai 1990 sur le transfèrement
interétatique des personnes condamnées, la reprise et le transfert de la surveillance de personnes condamnées sous condition
ou libérées sous condition ainsi que la reprise et le transfert de l’exécution de peines et de mesures privatives de liberté;
Moniteur belge 20.7.1990, s. 14304), sellaisena kuin se on muutettuna 26.5.2005 annetulla lailla (Moniteur belge 10.6.2005,
s. 26718; jäljempänä henkilöiden siirtämisestä annettu laki), 18 §:n 2 momentissa seuraavaa:
”Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä – – annetun lain 6 §:n 4 momentin mukainen tuomioistuinratkaisu merkitsee mainitussa
ratkaisussa tarkoitetun vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanon vastattavaksi
ottamista. Vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide pannaan täytäntöön tämän lain säännösten mukaisesti.”
Henkilöiden siirtämisestä annetun lain VI luvussa, jonka otsikko on ”Ulkomailla määrättyjen vapaudenmenetyksen käsittävien
rangaistusten tai toimenpiteiden täytäntöönpano Belgiassa”, olevaa 18 §:ää on tarkasteltava suhteessa saman lain 25 §:ään,
jossa säädetään seuraavaa:
”V ja VI lukujen säännöksiä ei sovelleta rikosasioissa vastaajan poissa ollessa annettuihin ratkaisuihin, paitsi 18 §:n 2
momentissa tarkoitetuissa tapauksissa, kun kyse on vastaajan poissa ollessa annetusta ratkaisusta, joka on saanut lainvoiman.”
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä annetun lain 7 ja 8 §:llä pannaan täytäntöön puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 1 ja
3 alakohta, jotka koskevat takeita, jotka. Kyseisen lain 7 §:ssä säädetään vastaajan poissa ollessa päätetyn rangaistuksen
täytäntöönpanosta seuraavaa: Kolmanneksi on todettava takeista, jotka pidätysmääräyksen antanut jäsenvaltio voi antaa, että
eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä annetun lain 7 §:llä pannaan täytäntöön puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 1 alakohta
ja 8 §:llä sen 3 alakohta.
”Jos eurooppalainen pidätysmääräys on annettu sellaisen rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, josta
on päätetty vastaajan poissa ollessa, ja jos asianomaiselle henkilölle ei ole henkilökohtaisesti annettu haastetta tiedoksi
tai muuten ilmoitettu poissa ollessa annettuun ratkaisuun johtaneen oikeuskäsittelyn aikaa ja paikkaa, luovuttamiselle voidaan
asettaa ehto, jonka mukaan pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen on annettava riittäväksi arvioitu vakuutus sen takaamiseksi,
että eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevalla henkilöllä on mahdollisuus pyytää asian käsittelyä uudelleen pidätysmääräyksen
antaneessa jäsenvaltiossa ja olla läsnä asian käsittelyssä.
Sitä, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännössä on säännös, jossa säädetään oikeussuojakeinosta ja sen
käytön edellytyksistä, joista käy ilmi, että henkilö voi tosiasiallisesti käyttää kyseistä keinoa, on pidettävä ensimmäisessä
kohdassa tarkoitettuna riittävänä vakuutuksena.”
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä annetun lain 8 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Kun henkilö, josta on annettu eurooppalainen pidätysmääräys syytteeseen asettamista varten, on belgialainen tai asuu vakinaisesti
Belgiassa, luovuttamisen ehdoksi voidaan asettaa, että sen jälkeen, kun häntä koskevassa asiassa on annettu tuomio, hänet
palautetaan Belgiaan suorittamaan rangaistus tai turvaamistoimenpide, joka hänelle on määrätty pidätysmääräyksen antaneessa
jäsenvaltiossa.”
Romanian lainsäädäntö
Romanian rikoslain 522 bis §:ssä säädetään seuraavaa:
”Menettelysäännöt poissa olevina tuomittuja henkilöitä koskevien asioiden uudelleen käsittelemiseksi luovuttamistapauksissa
Jos on pyydetty sellaisen henkilön, jota koskeva asia on käsitelty ja joka on tuomittu hänen poissa ollessaan, luovuttamista,
asian ensimmäisenä oikeusasteena ratkaissut tuomioistuin voi kyseisen henkilön hakemuksesta käsitellä uudestaan häntä koskevan
asian.
Edellä 405–408 §:ssä olevia säännöksiä sovelletaan analogisesti.”
Romanian rikoslain 405 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Jos hakemus asian uudelleen käsittelemisestä hyväksytään, asia tutkitaan uudelleen ensimmäisessä oikeusasteessa sovellettujen
menettelysääntöjen mukaisesti.
Jos tuomioistuin pitää sitä tarpeellisena, se voi ottaa vastaan uudestaan todisteet, jotka esitettiin ensimmäisessä oikeudenkäynnissä
tai uudelleenkäsittelyä koskevan hakemuksen hyväksymisen yhteydessä.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Tribunalul Bucureşti tuomitsi I. B:n 16.6.2000 neljäksi vuodeksi vankeuteen ydinaineiden ja radioaktiivisten aineiden kaupasta.
Tuomio vahvistettiin Curtea de apel Bucureştin (Bukarestin muutoksenhakutuomioistuin) 3.4.2001 antamalla tuomiolla.
Edellä mainitut kaksi tuomioistuinta olivat sallineet I. B:n suorittavan kontradiktorisissa menettelyissä määrätyn ja vahvistetun
rangaistuksensa työpaikallaan vankilan sijasta.
Curtea Supremă de Justiţie (ylimmän oikeusasteen tuomioistuin) (Romania) antoi 15.2.2002 tuomion, jolla se ennakkoratkaisua
pyytäneen tuomioistuimen mukaan I. B:n poissa ollessa ja ilman, että hänelle oli henkilökohtaisesti ilmoitettu istunnon aikaa
ja paikkaa, kumosi aiemmat tuomiot siltä osin kuin niissä sallittiin I. B:n suorittavan neljän vuoden vankeusrangaistuksensa
työpaikallaan ja määräsi, että tämä tuomio on pantava täytäntöön vankeusrangaistuksena.
I. B. päätti vuoden 2002 helmikuussa siirtyä Belgiaan, koska hänen oikeuttaan oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin oli hänen
omien sanojensa mukaan loukattu vakavasti. I. B:n puoliso ja kaksi lasta seurasivat häntä lokakuussa 2002.
I. B. pidätettiin Belgiassa 11.12.2007 Romanian viranomaisten Schengenin tietojärjestelmään (SIS) 10.2.2006 tallentaman sellaisen
kuulutuksen nojalla, jonka nämä olivat tehneet I. B:n kiinni ottamiseksi ja luovuttamiseksi kyseisille viranomaisille hänelle
määrätyn vapausrangaistuksen täytäntöön panemiseksi.
Syyttäjä katsoi, että tätä kuulutusta oli pidettävä eurooppalaisena pidätysmääräyksenä, ja toimitti asian tutkintatuomarille,
joka päätti 12.12.2007 antamallaan määräyksellä jättää I. B:n ehdolliseen vapauteen siihen asti, kunnes hänen luovuttamisestaan
tehdään lopullinen päätös.
Tribunalul Bucureşti antoi 13.12.2007 eurooppalaisen pidätysmääräyksen I. B:stä hänelle Romaniassa määrätyn neljän vuoden
vankeusrangaistuksen täytäntöönpanoa varten.
I. B. jätti 19.12.2007 ulkomaalaisvirastolle hakemuksen, jossa hän pyysi pakolaisasemaa Belgiassa.
Syyttäjä haki 29.2.2008 Tribunal de première instance de Nivellesiltä romanialaisen tuomioistuimen antaman pidätysmääräyksen
täytäntöönpanoa.
I. B:ltä evättiin pakolaisasema ja toissijainen suojelu 2.7.2008. Tämä epääminen vahvistettiin Conseil du contentieux des
étrangers’ssa (ulkomaalaisasioita käsittelevä hallintotuomioistuin) maaliskuussa 2009, ja sitä koskeva oikeudenkäynti on tällä
hetkellä vireillä Conseil d’État’ssa (ylimmän asteen hallintotuomioistuin) (Belgia).
Tutkittuaan edellytykset, jotka eurooppalaisen pidätysmääräyksen on täytettävä, jotta se voidaan panna täytäntöön, Tribunal
de première instance de Nivelles totesi 22.7.2008 antamallaan määräyksellä, että kyseessä ollut pidätysmääräys täytti kaikki
eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä annetussa laissa säädetyt edellytykset. Se katsoi erityisesti, ettei asiassa ollut mitään
perusteltuja syitä olettaa, että kyseisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolla voitaisiin loukata I. B:n perusoikeuksia.
Mainittu tuomioistuin huomauttaa tältä osin, että vaikka esillä olevalla eurooppalaisella pidätysmääräyksellä kieltämättä
pyritään panemaan täytäntöön vastaajan poissa ollessa annettu tuomioistuinratkaisu, pidätysmääräyksen antanut romanialainen
oikeusviranomainen on kuitenkin antanut vakuutuksen, jota voidaan pitää eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä annetun lain
7 §:ssä tarkoitetulla tavalla riittävänä, koska puheena olevassa pidätysmääräyksessä täsmennetään, että Romanian rikoslain
522 bis §:n nojalla asia voidaan poissa olevana tuomitun henkilön hakemuksesta käsitellä uudestaan asian ensimmäisenä oikeusasteena
ratkaisseessa tuomioistuimessa.
Tribunal de première instance de Nivelles katsoi, että I. B. ei voinut vedota eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä annetun
lain 6 §:n 4 momenttiin, jossa säädetään, että rangaistuksen täytäntöönpanoa varten annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen
täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä, jos asianomainen henkilö asuu vakinaisesti Belgiassa ja jos toimivaltaiset viranomaiset
sitoutuvat panemaan kyseisen rangaistuksen täytäntöön kansallisen lain mukaisesti.
Tätä kieltäytymisperustetta sovelletaan kyseisen tuomioistuimen mukaan ainoastaan vastaajan poissa ollessa annettuihin lainvoimaisiin
ratkaisuihin, kuten henkilöiden siirtämisestä annetun lain 25 §:ssä, luettuna yhdessä saman lain 18 §:n 2 momentin kanssa,
täsmennetään. I. B. voi kuitenkin edelleen pyytää uutta oikeudenkäyntiä.
Edellä mainittu tuomioistuin toteaa lisäksi, että vaikka eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä annetun lain 8 §:ssä säädetään,
että Belgiassa vakinaisesti asuvan henkilön, josta on annettu eurooppalainen pidätysmääräys syytteen nostamiseksi, luovuttamisen
ehdoksi voidaan asettaa se, että kyseinen henkilö palautetaan oikeudenkäynnin jälkeen Belgiaan suorittamaan hänelle pidätysmääräyksen
antaneessa valtiossa määrätty rangaistus, samaisen lain 7 §:ssä säädetään, että vastaajan poissa ollessa annettuun ratkaisuun
perustuvaa pidätysmääräystä pidetään rangaistuksen täytäntöönpanoa varten annettuna pidätysmääräyksenä.
Koska Tribunal de première instance de Nivelles katsoi, että tällainen erilainen kohtelu saattoi johtaa syrjintään, ja kun
se oli ottanut huomioon sen seikan, että I. B. asui vakinaisesti Belgiassa edellä mainitussa lainsäädännössä tarkoitetulla
tavalla, kyseinen tuomioistuin tiedusteli Cour constitutionnellelta (perustuslakituomioistuin), onko edellä mainittu 8 § yhteensoveltuva
Belgian perustuslain yhdenvertaisuusperiaatetta ja syrjintäkiellon periaatetta koskevien 10 ja 11 §:n kanssa siinä tilanteessa,
että tätä 8 §:ää on tulkittava siten, että sitä sovelletaan vain syytteen nostamiseksi annettuun eurooppalaiseen pidätysmääräykseen
eikä myös eurooppalaiseen pidätysmääräykseen, joka on annettu sellaisen ratkaisun täytäntöön panemiseksi, jolla on määrätty
vapausrangaistus poissa olevalle vastaajalle ja jota vastaan tuomitulla on vielä oikeussuojakeino.
Todettuaan, että eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä annetulla lailla pyrittiin ainoastaan saattamaan puitepäätös 2002/584
osaksi kansallista oikeusjärjestystä, Cour constitutionnelle päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle
seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)       Onko eurooppalaista pidätysmääräystä, joka on annettu sellaisen rangaistuksen täytäntöönpanoa varten, josta on päätetty vastaajan
poissa ollessa ilmoittamatta tuomitulle oikeuskäsittelyn paikkaa ja aikaa ja jonka osalta hänellä on edelleen käytettävissään
jokin oikeussuojakeino, pidettävä [puitepäätöksen 2002/584] 4 artiklan 6 alakohdassa tarkoitetun vapaudenmenetyksen käsittävän
rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen sijasta saman puitepäätöksen
5 artiklan 3 alakohdassa tarkoitettuna syytteen nostamista varten annettuna pidätysmääräyksenä?
2)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko saman puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohtaa ja 5 artiklan 3 alakohtaa
tulkittava siten, että ne estävät jäsenvaltioita asettamasta niiden alueella vakinaisesti asuvan henkilön, josta on annettu
ensimmäisessä kysymyksessä kuvatuissa olosuhteissa eurooppalainen pidätysmääräys vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen
tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, pidätysmääräyksen antaneen valtion oikeusviranomaisille luovuttamisen ehdoksi,
että kyseinen henkilö palautetaan täytäntöönpanovaltioon suorittamaan lopullisessa ratkaisussa pidätysmääräyksen antaneessa
valtiossa määrätty vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide?
3)      Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, loukataanko näillä artikloilla [EU] 6 artiklan 2 kohtaa ja täsmällisemmin yhdenvertaisen
kohtelun ja syrjintäkiellon periaatetta?
4)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko saman puitepäätöksen 3 ja 4 artiklaa tulkittava siten, että niiden
perusteella jäsenvaltion oikeusviranomaiset eivät voi kieltäytyä panemasta täytäntöön eurooppalaista pidätysmääräystä, jos
on perusteltua syytä olettaa, että sen täytäntöönpanosta seuraisi kyseisen henkilön [EU] 6 artiklan 2 kohdassa taattujen perusoikeuksien
loukkaaminen?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Aluksi on täsmennettävä, että puitepäätöksen 2002/584 32 artiklan mukaan kyseistä päätöstä sovelletaan 1.1.2004 alkaen vastaanotettuihin
pidätysmääräysten täytäntöönpanopyyntöihin, ellei täytäntöönpanojäsenvaltio ole ilmoittanut jatkavansa ennen 7.8.2002 tehtyjä
tekoja koskevien pyyntöjen käsittelyä ennen 1.1.2004 sovelletun rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan järjestelmän
mukaisesti. Vaikka pääasiassa kyseessä oleva pyyntö koskeekin ennen 7.8.2008 tehtyjä tekoja, on selvää, ettei Belgian kuningaskunta
ole tehnyt tällaista ilmoitusta. Tämän johdosta mainittua puitepäätöstä voidaan soveltaa esillä olevaan asiaan.
Toiseksi on muistutettava, että edellä mainitun puitepäätöksen 3 ja 4 artiklassa mainittujen eurooppalaisen pidätysmääräyksen
kieltäytymisperusteiden joukossa ei mainita turvapaikkahakemusta eikä hakemusta pakolaisaseman tai toissijaisen suojelun myöntämiseksi.
Erityisesti sellaisesta turvapaikkahakemuksesta, jonka jäsenvaltion kansalainen jättää toisen jäsenvaltion toimivaltaisille
viranomaisille, EY:n perustamissopimuksen liitteenä olevan Euroopan unionin jäsenvaltioiden kansalaisten turvapaikasta tehdyn
pöytäkirjan N:o 29 (josta on tullut EUT-sopimuksen pöytäkirja N:o 24) ainoassa artiklassa määrätään nimenomaisesti, että kun
otetaan huomioon perusoikeuksien ja -vapauksien suojelun taso Euroopan unionin jäsenvaltioissa, jäsenvaltioita pidetään kaikissa
turvapaikkaan liittyvissä oikeudellisissa ja käytännöllisissä seikoissa toisiinsa nähden turvallisina alkuperämaina.
Niin ikään on täsmennettävä, että jäsenvaltion kansalaisen esittämä hakemus pakolaisaseman tai toissijaisen suojelun myöntämiseksi
ei kuulu kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelyä pakolaisiksi tai muuta kansainvälistä
suojelua tarvitseviksi henkilöiksi koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä myönnetyn suojelun sisällöstä 29.4.2004 annetulla
neuvoston direktiivillä 2004/83/EY (EUVL L 304, s. 12) luodun kansainvälisen suojelujärjestelmän soveltamisalan piiriin.
Niinpä sitä seikkaa, että I. B. on jättänyt toimivaltaisille belgialaisille viranomaisille hakemuksen direktiivissä 2004/83
tarkoitetun pakolaisaseman tai toissijaisen suojelun myöntämiseksi, ei voida pitää merkityksellisenä kansalliselle tuomioistuimelle
annettavien vastausten kannalta.
Kolmanneksi on syytä huomata, että kansallinen tuomioistuin pitää lähtökohtana olettamaa, jonka mukaan sen ratkaistavaksi
on saatettu pyyntö puitepäätöksen 5 artiklan 1 alakohdassa tarkoitetun vastaajan poissa ollessa annetun tuomion täytäntöön
panemiseksi. Kansallisen tuomioistuimen on tarvittaessa käytettävä sille mainitun puitepäätöksen 15 artiklan 2 kohdassa annettuja
mahdollisuuksia tästä seikasta varmistumiseksi. Unionin tuomioistuimen on joka tapauksessa otettava asiaan kantaa ennakkoratkaisupyynnössä
esitetyn tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevan kuvauksen perusteella.

Ensimmäinen ja toinen kysymys
Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, jotka on syytä tutkia yhdessä, kansallinen tuomioistuin pyrkii selvittämään, voidaanko
puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohtaa ja 5 artiklan 3 alakohtaa tulkita siten, että mainitun puitepäätöksen 5 artiklan
1 alakohdassa tarkoitetulla tavalla vastaajan poissa ollessa määrätyn rangaistuksen täytäntöönpanoa varten annetun eurooppalaisen
pidätysmääräyksen täytäntöönpanon edellytykseksi voidaan asettaa se, että asianomainen henkilö, joka on täytäntöönpanojäsenvaltion
kansalainen tai siellä vakinaisesti asuva, palautetaan tähän jäsenvaltioon suorittamaan rangaistus, joka hänelle mahdollisesti
määrätään pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa kyseisen henkilön läsnä ollessa pidettävässä uudessa oikeudenkäynnissä.
Näihin kysymyksiin vastaamiseksi on täsmennettävä, kuten puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 1 kohdassa säädetään, että eurooppalainen
pidätysmääräys voi koskea kahta tilannetta. Tällainen pidätysmääräys voidaan antaa joko syytteen nostamiseksi tai vapaudenmenetyksen
käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöön panemista varten.
Vaikka puitepäätöksen systematiikan 2002/584 taustalla onkin vastavuoroisen tunnustamisen periaate, tämä tunnustaminen ei
kuitenkaan merkitse ehdotonta velvollisuutta panna annettu pidätysmääräys täytäntöön, kuten puitepäätöksen 3–5 artiklasta
ilmenee.
Kuten puitepäätöksen näistä artikloista erityisesti ilmenee, sillä luodussa järjestelmässä jätetään jäsenvaltioille mahdollisuus
sallia erityistilanteissa se, että toimivaltaiset oikeusviranomaiset päättävät, että määrätty rangaistus on pantava täytäntöön
täytäntöönpanojäsenvaltion alueella.
Näin voidaan toimia erityisesti puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdan ja 5 artiklan 3 alakohdan nojalla. Puitepäätöksessä
tarkoitettujen kahdenlaisten eurooppalaisten pidätysmääräysten osalta mainituilla säännöksillä pyritään muun muassa antamaan
erityistä painoa mahdollisuudelle parantaa etsityn henkilön mahdollisuuksia sopeutua uudelleen yhteiskuntaan (ks. mm. asia
C-123/08, Wolzenburg, tuomio 6.10.2009, Kok., s. I-9621, 62 kohta).
Minkään seikan perusteella ei voida katsoa, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena olisi ollut jättää tämän päämäärän ulkopuolelle
henkilöt, joita etsitään vastaajan poissa ollessa annetun ratkaisun perusteella.
Yhtäältä on todettava, että vastaajan poissa ollessa annettu tuomioistuinratkaisu tilanteessa, jossa asianomaiselle henkilölle
ei ole henkilökohtaisesti annettu haastetta tiedoksi tai muuten ilmoitettu poissa ollessa annettuun ratkaisuun johtaneen oikeuskäsittelyn
aikaa ja paikkaa, kuuluu puitepäätöksen 2002/584 soveltamisalaan, sillä mainitun puitepäätöksen 5 artiklan 1 alakohdassa säädetään
nimenomaisesti, että tällaisen ratkaisun johdosta annetun pidätysmääräyksen täytäntöönpanon edellytykseksi voidaan asettaa
vakuutuksen saaminen siitä, että pidätysmääräyksen kohteena olevalla henkilöllä on mahdollisuus pyytää asian käsittelyä uudelleen.
Toisaalta pelkästään se seikka, että edellä mainitussa 5 artiklan 1 alakohdassa asetetaan vastaajan poissa ollessa tehdyn
ratkaisun johdosta annetun pidätysmääräyksen täytäntöönpanon edellytykseksi tällaisen vakuutuksen saaminen, ei voi johtaa
siihen, ettei kuvatunkaltaiseen pidätysmääräykseen voida soveltaa puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdassa säädettyä
kieltäytymisperustetta tai 5 artiklan 3 alakohdassa säädettyä edellytystä, joiden tarkoituksena on parantaa etsityn henkilön
mahdollisuuksia sopeutua uudelleen yhteiskuntaan.
Siinä tilanteessa, että vastaajan poissa ollessa annettu ratkaisu, joka pääasiassa on pidätysmääräyksen perustana, ei olisi
täytäntöönpanokelpoinen, luovutuksen päämääränä ja tarkoituksena olisi nimenomaan mahdollistaa se, että syytteen käsittely
jatkuu tai että asiassa aloitetaan uusi oikeudenkäynti, eli toisin sanottuna, että henkilö luovutetaan syytteen nostamista
varten puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
Koska sellaisen henkilön tilanne, joka on tuomittu poissa olevana ja jolla on vielä mahdollisuus pyytää uutta oikeudenkäyntiä,
on rinnastettavissa sellaisen henkilön tilanteeseen, josta on annettu eurooppalainen pidätysmääräys syytteen nostamista varten,
mitkään objektiiviset syyt eivät ole esteenä sille, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen, joka on soveltanut
puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 1 alakohtaa, soveltaa saman puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdassa esitettyä edellytystä.
Lisäksi ainoastaan tällainen tulkinta mahdollistaa nykytilanteessa sen, että täytäntöönpanojäsenvaltiossa vakinaisesti asuvan
henkilön, joka voi siitä syystä, että tuomioistuinratkaisu, jolla hänet on tuomittu, ei ole vielä täytäntöönpanokelpoinen,
saada uuden oikeudenkäynnin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, mahdollisuuksia sopeutua uudelleen yhteiskuntaan
voidaan tosiasiallisesti parantaa.
Kuten muun muassa Ruotsin hallitus on korostanut, edellä kuvattu tulkinta mahdollistaa lisäksi sen, että poissa olevana tuomittua
henkilöä ei pakoteta luopumaan uudesta oikeudenkäynnistä pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, jotta hänen rangaistuksensa
voitaisiin puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdan mukaisesti panna täytäntöön jäsenvaltiossa, jossa hän asuu vakinaisesti
puitepäätöksen säännöksissä tarkoitetulla tavalla.
Tämän johdosta – kuten kaikki ensimmäisen tai ensimmäisen ja toisen kysymyksen osalta huomautuksia esittäneet jäsenvaltiot
ja Euroopan komissio ovat esittäneet – täytäntöönpanojäsenvaltio voi asettaa I. B:n tilanteen kaltaisessa tilanteessa olevan
henkilön luovuttamisen ehdoksi sen, että tilanteeseen sovelletaan puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 1 ja 3 alakohdassa säädettyjä
edellytyksiä.
Edellä esitetyillä perusteilla ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava siten, että puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan
6 alakohtaa ja 5 artiklan 3 alakohtaa on tulkittava siten, että kun täytäntöönpanojäsenvaltio on saattanut kyseisen puitepäätöksen
5 artiklan 1 ja 3 alakohdan osaksi kansallista oikeusjärjestystään, puitepäätöksen 5 artiklan 1 alakohdassa tarkoitetulla
tavalla vastaajan poissa ollessa määrätyn rangaistuksen täytäntöönpanoa varten annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon
edellytykseksi voidaan asettaa se, että asianomainen henkilö, joka on täytäntöönpanojäsenvaltion kansalainen tai asuu siellä
vakinaisesti, palautetaan tähän jäsenvaltioon suorittamaan rangaistus, joka hänelle mahdollisesti määrätään pidätysmääräyksen
antaneessa jäsenvaltiossa kyseisen henkilön läsnä ollessa pidettävässä uudessa oikeudenkäynnissä.

Kolmas ja neljäs kysymys
Kolmas ja neljäs kysymys on esitetty ainoastaan sitä tilannetta silmällä pitäen, että ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen
annettavasta vastauksesta ei pääasian oikeudenkäynnin kaltaisissa olosuhteissa seuraisi sitä, että täytäntöönpanosta vastaava
oikeusviranomainen voi asettaa asianomaisen henkilön luovuttamisen edellytykseksi sen, että hänen palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon.
Koska unionin tuomioistuin hyväksyi kyseisen mahdollisuuden asettaa luovuttamisen edellytykseksi puitepäätöksen 2002/584 5
artiklan 3 alakohdassa säädetyn ehdon, kolmanteen ja neljänteen kysymykseen ei ole tarvetta vastata.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen
2002/584/YOS 4 artiklan 6 alakohtaa ja 5 artiklan 3 alakohtaa on tulkittava siten, että kun täytäntöönpanojäsenvaltio on saattanut
kyseisen puitepäätöksen 5 artiklan 1 ja 3 alakohdan osaksi kansallista oikeusjärjestystään, puitepäätöksen 5 artiklan 1 alakohdassa
tarkoitetulla tavalla vastaajan poissa ollessa määrätyn rangaistuksen täytäntöönpanoa varten annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen
täytäntöönpanon edellytykseksi voidaan asettaa se, että asianomainen henkilö, joka on täytäntöönpanojäsenvaltion kansalainen
tai asuu siellä vakinaisesti, palautetaan tähän jäsenvaltioon suorittamaan rangaistus, joka hänelle mahdollisesti määrätään
pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa kyseisen henkilön läsnä ollessa pidettävässä uudessa oikeudenkäynnissä.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.