CELEX: 62006TJ0314
Dömping
Dél-Koreából származó egyes kombinált hűtő-fagyasztógépek behozatala
Az érintett termék meghatározása
Védelemhez való jog
Tanácsadó bizottság
Indokolási kötelezettség
Az érintett termék meghatározása módszerének kiválasztása
Az 1225/2009/EK rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és 20. cikkének (5) bekezdése [korábban a 84/96/EK tanácsi rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és 20. cikkének (5) bekezdése]

Jogi háttér
A dömpingellenes alapszabályozást az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal
szembeni védelemről szóló, 1995. december 22‑i 384/96/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1996. L 56., 1. o.; magyar nyelvű
különkiadás 11. fejezet, 10. kötet, 45. o.; a továbbiakban: alaprendelet) képezi (melynek helyébe az Európai Közösségben tagsággal
nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. november 30‑i 1225/2009/EK tanácsi
rendelet [HL L 343., 51. o., helyesbítés: HL 2010. L 7., 22. o.] lépett).
Az alaprendelet 1. cikkének (1) és (4) bekezdése (jelenleg az 1225/2009 rendelet (1) és (4) bekezdése) a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Dömpingellenes vám vethető ki minden olyan dömpingelt termékre, amelynek a Közösségben történő szabad forgalomba bocsátása
kárt okoz.
[…]
(4)      E rendelet alkalmazásában a »hasonló termék« az a termék, amely a szóban forgó termékkel azonos, azaz vele minden tekintetben
megegyezik, vagy ilyen termék hiányában azt a terméket, amely a szóban forgó termékkel ugyan nem egyezik meg minden tekintetben,
de azzal szoros hasonlóságot mutató tulajdonságokkal rendelkezik.”
Az alaprendelet 15. cikke (jelenleg az 1225/2009 rendelet 15. cikke) előírja:
„(1)      Az e rendeletben előírt valamennyi konzultációra egy olyan tanácsadó bizottság keretében kerül sor, amelynek tagjai a tagállamok
képviselői, és amelyben az elnöki tisztet a Bizottság képviselője látja el. Egy tagállam kérésére vagy a Bizottság kezdeményezésére
a konzultációt azonnal le kell folytatni, és minden esetben olyan időtartamon belül, amely az e rendeletben előírt határidők
betartását lehetővé teszi.
(2)      A bizottság ülését a bizottság elnöke hívja össze. Az elnök a lehető leghamarabb, de legkésőbb az ülést megelőző 10 munkanapon
belül megküldi a tagállamoknak az összes vonatkozó információt.
(3)      Szükség esetén a konzultáció írásban is lefolytatható; ez esetben a Bizottság értesíti a tagállamokat és meghatározza a véleményük
kifejtésére vagy a szóbeli konzultáció kérésére nyitva álló határidőt, feltéve, hogy e konzultáció, amelyet az elnök készít
elő, megtartható azon időtartamon belül, amely az e rendeletben előírt határidők betartását lehetővé teszi.
(4)      A konzultációk különösen a következőkre vonatkoznak:
[…]
d)      azok az intézkedések, amelyek az adott körülmények között megfelelők a dömping által okozott kár elhárítására vagy orvoslására,
valamint az ilyen intézkedések alkalmazásának részletes szabályai.”
Az alaprendelet 15. cikkének (2) bekezdésében (jelenleg az 1225/2009 rendelet 15. cikkének (2) bekezdése) az összes vonatkozó
információ megküldésére előírt, a tanácsadó bizottság elnökét terhelő tíz munkanapos határidőt a 2004. március 8‑i 461/2004/EK
tanácsi rendelet (HL L 77., 12. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 10. kötet, 150. o.) vezette be az alaprendeletbe,
melynek (17) preambulumbekezdése így rendelkezik:
„A tanácsadó bizottság keretében a tagállamoknak nyújtott információ gyakran technikai jellegű, továbbá bonyolult gazdasági
és jogi elemzést igényel. Hogy a tagállamoknak elegendő idő álljon rendelkezésére ennek az információnak a mérlegelésére,
az információt a tanácsadó bizottság elnöke által kitűzött ülésnap előtt legkésőbb tíz nappal meg kell küldeni a tagállamoknak.”
Az alaprendelet 20. cikke (jelenleg az 1225/2009 rendelet 20. cikke) kimondja:
„(1)      A panaszosok, az importőrök, az exportőrök és az azokat képviselő szervezetek, valamint az exportáló ország képviselői kérhetik
azon részletek nyilvánosságra hozatalát, amelyekre átmeneti intézkedések alkalmazásának alapjául szolgáló lényeges tények
és szempontok alapultak. Az ilyen adatok nyilvánosságra hozatalát írásban, az átmeneti intézkedések megállapítását követően
azonnal kell kérni, ami után a nyilvánosságra hozatalnak a lehető legrövidebb időn belül írásban meg kell történnie.
(2)      Az (1) bekezdésben említett felek kérhetik azon lényeges tények és szempontok végső nyilvánosságra hozatalát, amelyeken a
végleges intézkedések bevezetésére vagy a vizsgálat, illetve az eljárás intézkedések alkalmazása nélküli megszüntetésére irányuló
javaslatok alapulnak, különös tekintettel minden olyan ténynek és szempontnak a nyilvánosságra hozatalára, amely eltér az
átmeneti intézkedések során alkalmazottaktól.
[…]
(4)      A végső nyilvánosságra hozatalt írásban kell megtenni. Ennek – a bizalmas információk védelmének megfelelő figyelembevételével –
a lehető legrövidebb időn belül, rendszerint legkésőbb a végleges határozat vagy a 9. cikk szerinti, a végső intézkedésre
irányuló javaslat Bizottságnak történő benyújtása előtt egy hónappal meg kell történnie. Ha a Bizottság nincs abban a helyzetben,
hogy bizonyos tényeket és szempontokat ezen időszak alatt nyilvánosságra hozzon, ezeket az ezt követő lehető legrövidebb időn
belül nyilvánosságra kell hozni. A nyilvánosságra hozatal a Bizottság vagy a Tanács által meghozható döntéseket nem befolyásolja,
de amennyiben ezek a döntések eltérő tényeken és szempontokon alapulnak, azokat a lehető legrövidebb időn belül nyilvánosságra
kell hozni.
(5)      A végső nyilvánosságra hozatalt követően benyújtott előterjesztéseket csak akkor lehet figyelembe venni, ha azokat a Bizottság
által, az adott ügyben meghatározott határidőn belül nyújtják be, amely határidő, az ügy sürgősségének megfelelő figyelembevétele
mellett, 10 napnál nem lehet kevesebb.”

A jogvita előzményei
1.
A vizsgálat tárgyát képező piac
A kombinált hűtő-fagyasztógépek piaca, amely a vitatott dömpingellenes intézkedések elfogadásához vezető eljárás tárgyát képezi,
három szegmensből áll:
–        az alulra szerelt fagyasztós kombinált hűtőgépek szegmense, amelyben a fagyasztó a hűtőszekrény alatt helyezkedik el;
–        a felülre szerelt fagyasztós kombinált hűtőgépek szegmense, amelyben a fagyasztó a hűtőszekrény felett helyezkedik el;
–        a dobozos hűtőgépek szegmense, amelyben a két külön fagyasztó- és hűtőszekrényt nyitó ajtó egymás mellett helyezkedik el.
A piacon nemrégiben megjelent egy új típusú, háromajtós, egybeépített kombinált hűtő-fagyasztógép, amelyben az egy egységből
álló fagyasztó a hűtőszekrény alatt helyezkedik el. A fagyasztó egy ajtóval van felszerelve, míg a hűtőszekrény két, egymás
mellett elhelyezkedő lengőajtóval nyitható.
2.
A vizsgálati eljárás kezdő szakasza
2005. április 18‑án a felperes Whirlpool Europe Srl az alaprendeletre alapítva panaszt nyújtott be az Európai Közösségek Bizottságához
a Koreai Köztársaságból származó egyes hűtőgépek behozatala miatt.
2005. június 2‑án a Bizottság értesítést tett közzé a Koreai Köztársaságból származó egyes dobozos hűtőgépek behozatalára
vonatkozó dömpingellenes eljárás megindításáról (HL C 135., 4. o.). Az állítólagosan dömpingelt termékek a 400 litert meghaladó
űrtartalmú kombinált hűtő-fagyasztógép‑egységek voltak, legalább két, egymás melletti külön külső ajtóval.
A Bizottság kérdőívet küldött ki a vizsgálat által tudomása szerint érintett feleknek.
Egy koreai vállalat, az LG Electronics, Inc. (a továbbiakban: LG) álláspontja szerint a vizsgálatot az összes nagy hűtőgépre
ki kellett volna terjeszteni, mivel azonos a rendeltetésük, vagyis élelmiszerek és italok frissen tartására szolgálnak, és
mivel a többségük hűtőrekesszel és fagyasztórekesszel egyaránt rendelkezik.
Ezen túlmenően az LG azt állította, hogy az eljárás megindításáról szóló értesítésben szereplő termékleírás hibás volt. A
vállalat szerint az iparágban a dobozos hűtőgépet olyan hűtőgépként értelmezik, amely egy egymás mellett elhelyezett hűtőrekeszből
és fagyasztórekeszből áll, és mindkét rekeszhez külön külső ajtó tartozik. A vállalat állítása szerint, ha fenn kívánták volna
tartani az érintett terméknek az eljárás megindításáról szóló értesítésben szereplő fogalommeghatározását, a vizsgálatba bevontak
volna bizonyos alulra szerelt fagyasztókat, nevezetesen a fenti hűtőrekeszen két ajtóval és a lenti fagyasztórekeszen egy
ajtóval rendelkező kombinált hűtő- és fagyasztógépeket, miközben kizártak volna hasonló, mindkét rekeszen egy ajtóval rendelkező
modelleket. Az LG ezért azt állította, hogy vagy az összes, három- vagy többajtós kombinált hűtő- és fagyasztógépet ki kell
zárni az eljárásból, vagy annak hatókörét az összes kombinált hűtő-fagyasztógép bevonásával ki kell bővíteni.
Végül is az LG azt állította, hogy nem a modell külső jellegzetességei – nevezetesen az ajtók – a lényegesek, hanem belső
kialakítása. Az LG véleménye szerint a hűtő-, illetve a fagyasztórekeszek elhelyezkedése a dobozos hűtőgépek alapvető megkülönböztető
jellegzetessége.
2005. november 14‑én a felperes a Bizottság rendelkezésére bocsátott olyan, fogyasztói folyóiratokban megjelent elemzéseket,
amelyek alátámasztották a háromajtós hűtőgépek bevonását az érintett termék fogalmába.
2005. november 17‑én, a Bizottsággal tartott találkozó során a felperes tudomást szerzett az LG‑nek az érintett termék meghatározására
vonatkozó álláspontjáról. Erre 2005. december 13‑án adott írásos választ. 2006. január 17‑i és 25‑i leveleiben az LG további
észrevételeket tett, amelyekre a felperes 2006. január 31‑én adott választ. 2006. február 2‑án a Bizottság ismételten meghallgatta
a felperest. 2006. február 6‑án, 7‑én és 15‑én az LG újabb észrevételeket nyújtott be a Bizottsághoz az érintett termék meghatározása
tárgyában.
3.
Ideiglenes rendelet
2006. február 28‑án a Bizottság elfogadta a Koreai Köztársaságból származó egyes dobozos hűtőgépek behozatalára vonatkozó
ideiglenes dömpingellenes vám kivetéséről szóló 355/2006/EK rendeletet (HL L 59., 12. o., a továbbiakban: ideiglenes rendelet).
Az ideiglenes rendeletben a Bizottság elvetette az LG által kidolgozott, az összes nagy hűtőgép azonos rendeltetésére épülő
álláspontot, azzal az indokkal, hogy a dobozos hűtőgépek piaca „világosan elkülönülő és önálló piaci szegmens”. A meghatározott
fizikai jellemzők, mégpedig az egymás mellett elhelyezett két nagy ajtó, a kombinált hűtő-fagyasztógépek piacán „saját meghatározott
helyet” biztosítanak a dobozos hűtőgépeknek.
A Bizottság elvetette az LG azon álláspontját is, miszerint a három- vagy többajtós hűtőgépeket a vizsgálatból ki kell zárni,
mégpedig azzal az indokkal, hogy a vizsgálat során megállapították, hogy nincs a dobozos hűtőgépnek semmilyen „általánosan
használt meghatározása”. Az LG által említett háromajtós kombinált hűtő-fagyasztógép azonban dobozos hűtőgép összes egyéb
modellje mellett van jelen a piacon.
Ezért a Bizottság ideiglenesen megállapította, hogy az űrtartalom, az opcionális szolgáltatások és a felhasznált anyagok tekintetében
ugyan eltérések mutatkoznak, azonban a dobozos hűtőgépek összes típusa – beleértve az alulra szerelt fagyasztóval rendelkező
háromajtós kombinált hűtő-fagyasztógépeket is – ugyanazokkal az alapvető fizikai és műszaki jellemzőkkel rendelkeznek, és
ezeket alapvetően azonos célra használják.
A közösségi gazdasági ágazat által az Európai Unióban gyártott és értékesített dobozos hűtőgépekről, valamint a Dél-Koreában
gyártott és értékesített dobozos hűtőgépekről a Bizottság tehát megállapította, hogy lényegében azonos fizikai és műszaki
jellemzőkkel és azonos alapvető funkciókkal rendelkeznek, ezért ezeket az alaprendelet 1. cikkének (4) bekezdése értelmében
ideiglenesen hasonlónak tekintette.
Mindezek alapján az ideiglenes rendelet 1. cikkében kimondja:
„Az ex 8418 10 20 KN-kód (8418 10 20 91 TARIC-kód) alá sorolható dobozos hűtőgépekre, azaz a Koreai Köztársaságból származó,
400 litert meghaladó űrtartalmú, legalább két, egymás melletti külön külső ajtóval ellátott kombinált hűtő-fagyasztógép‑egységekre,
ideiglenes dömpingellenes vám kerül bevezetésre.”
4.
A vizsgálati eljárás későbbi szakasza
Bizottság ideiglenes megállapításairól szóló értesítésének kézhezvételét követően a felperes és az LG újabb észrevételeket
terjesztettek elő az érintett termék meghatározását illetően. Ezen túlmenően az LG hűtőgép-besorolási tervezetre vonatkozó
szakvéleményt is benyújtott a Bizottsághoz. Kölcsönös levélváltásuk során a felperes és az LG továbbfejlesztették álláspontjukat
az érintett termék fogalmát illetően.
5.
A végleges tájékoztató
2006. június 30‑án a Bizottság megfogalmazta a végleges tájékoztatót. E tájékoztatóban emlékeztetett arra, hogy az uniós intézmények
állandó gyakorlata valamely érintett termék meghatározása során az, hogy elsősorban az említett termék alapvető fizikai és
műszaki jellegzetességeit veszik számba, és a különböző termékszegmensekbe sorolt modelleket általában egyetlen terméknek
tekintik, kivéve abban az esetben, ha a különböző szegmensek „jól elhatárolhatók” egymástól.
A Bizottság álláspontja szerint a vizsgálat alapján megállapítható, hogy a nagy űrtartalmú kombinált hűtő-fagyasztógépek piacának
hagyományos három szegmensre osztása az ezen ágazatban tevékenykedő üzleti szereplők által elfogadott és jól ismert, minek
következtében nem igazolható valamennyi kombinált hűtő-fagyasztógépnek az érintett termék fogalmába való bevonása, ahogyan
azt az LG kérte.
Ezen túlmenően a Bizottság kifejtette, hogy sem a fizikai jellemzők (két egymás mellett elhelyezkedő ajtó és a készülék szélessége),
sem a forgalmazási és a fogyasztói szemléletre vonatkozó szempontok nem igazolják a háromajtós modell kizárását az érintett
temék fogalmából. A Bizottság ebből azt a következtetést vonta le, hogy e fogalomba be kell vonni a háromajtós dobozos modellt
is.
6.
A módosított végleges tájékoztató
Az érintett felek 2006. július 11‑éig kaptak határidőt arra, hogy a végleges tájékoztatóra vonatkozó észrevételeiket előterjesszék.
2006. július 5‑én és 6‑án a tanácsadó bizottság elnöke megküldte a tagállamoknak a Bizottság által javasolni kívánt végleges
intézkedésekre vonatkozó iratokat.
2006. július 11‑én a felperes és az LG előterjesztették a végleges tájékoztatóra vonatkozó észrevételeiket. Az érintett termék
meghatározása tekintetében a felperes megerősítette a Bizottság álláspontjához való csatlakozását, míg az LG ismét vitatta
a Bizottság erre vonatkozó okfejtését és megállapításait.
2006. július 14‑i levelében a Bizottság tájékoztatta a tagállamokat arról, hogy az érintett termék meghatározására vonatkozó
álláspontját módosította, kizárva abból a háromajtós hűtőgépeket.
2006. július 17‑i, a Bizottság kereskedelemért felelős tagjához intézett levelében a felperes ellenezte a Bizottság álláspontjának
e módosítását, amelyről nem hivatalos úton szerzett tudomást.
2006. július 19‑én a Bizottság megküldte a felperesnek a módosított végleges tájékoztatót, és ezúton tájékoztatta álláspontjának
változásáról. Ebben a dokumentumban a Bizottság a következőket adta elő:
„A fent említett exportőr további bizonyítékokat szolgáltatott arra vonatkozóan, hogy a dobozos hűtőgépek szegmensének meghatározását
nem az ajtók elhelyezkedésére, hanem a rekeszek belső kialakítására kellene alapozni. A végső megállapítások közzététele után,
az említett exportőr által szolgáltatott további bizonyítékok fényében néhány vezető kutatóintézet és besorolást végző testület
– amelyek többségükben a belső kialakítás és nem az ajtók elhelyezkedése alapján sorolják be a dobozos hűtőgépeket – álláspontjának
további értékelésére került sor. Mindez annak megállapításához vezetett, hogy a fizikai jellegzetességek vonatkozásában a
háromajtós modell nem tartozik a dobozos hűtőgépek szegmensébe [...]. A fogyasztói szemlélet vonatkozásában mind a panaszos,
mind a közösségi gazdasági ágazat fogyasztói felméréseket nyújtottak be álláspontjuk alátámasztása végett, e felmérések eredményei
azonban ellentmondtak egymásnak. Ezért e tekintetben nem vonhatók le egyértelmű következtetések.
A fentiekből következik, hogy a háromajtós modell az alulra szerelt fagyasztós kombinált hűtőgépek szegmenséhez, nem pedig
a dobozos hűtőgépek szegmenséhez tartozónak tekintendő. [...]
Ebből adódóan a termékkör az ideiglenes rendeletben szereplő meghatározásának felülvizsgálatát helyénvalónak ítélték. Ebből
adódóan az érintett termék a jelenleg az ex 8418 10 20 KN‑kód alá sorolható, a Koreai Köztársaságból származó, 400 litert
meghaladó űrtartalmú kombinált hűtő-fagyasztógép(‑egység), amelynek fagyasztó- és hűtőrekesze egymás mellett helyezkedik el.”
A felperes és a többi érintett fél 2006. július 31‑én 10 óráig kaptak határidőt arra, hogy észrevételeiket előterjesszék.
2006. július 19‑én és 20‑án összeült a tanácsadó bizottság, és megvizsgálta a Bizottság által az Európai Unió Tanácsa számára
javasolni kívánt végleges intézkedéseket, és ennek körében az érintett termék új meghatározását, amely kizárja e fogalomból
a háromajtós modelleket.
2006. július 28‑i leveleikben a felperes és a Conseil européen de la construction d’appareils domestiques (CECED) (a háztartásigép‑gyártók
európai tanácsa) bírálták az érintett termék fogalmának a módosított végleges tájékoztatóban foglalt változását.
2006. július 31‑én a Bizottság a Tanács elé terjesztette a Koreai Köztársaságból származó egyes dobozos hűtőgépek behozatalára
vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről szóló tanácsi rendeletre
vonatkozó, COM (2006) 436 végleges javaslatát.
2006. augusztus 9‑i levelében a Bizottság válaszolt a felperes 2006. július 28‑án előterjesztett észrevételeire.
7.
A megtámadott rendelet
2006. augusztus 25‑én a Tanács elfogadta a Koreai Köztársaságból származó egyes dobozos hűtőgépek behozatalára vonatkozó végleges
dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről szóló 1289/2006/EK rendeletet (HL L 236.,
11. o., a továbbiakban: megtámadott rendelet).
A megtámadott rendelet 1. cikke kimondja:
„Végleges dömpingellenes vámot vetnek ki a dobozos hűtőgépekre, azaz az ex 8418 10 20 KN‑kód (8418 10 20 91 TARIC‑kód) alá
sorolható, a Koreai Köztársaságból származó, 400 litert meghaladó űrtartalmú kombinált hűtő-fagyasztógép‑egységekre, amelyek
fagyasztórekesze és hűtőrekesze egymás mellett helyezkedik el.”

Az eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2006. november 17‑én benyújtott keresetlevelével a felperes előterjesztette a jelen keresetet.
A kereset előterjesztésére vonatkozó közleményt 2006. december 30‑án tették közzé az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
(HL C 326., 67. o.).
A Törvényszék Hivatalához 2007. január 11‑én és február 14‑én benyújtott beadványában a Bizottság és az LG egyaránt kérelmezte,
hogy a jelen eljárásban beavatkozóként részt vehessen a Tanács kérelmeinek támogatása végett.
A Törvényszék Hivatalához 2007. február 9‑én benyújtott beadványában a CECED és az Electrolux kérelmezte, hogy a jelen eljárásban
beavatkozóként részt vehessen a felperes kérelmeinek támogatása végett.
A Törvényszék harmadik tanácsának elnöke 2007. február 26‑i végzésével engedélyezte a beavatkozást a Bizottság számára.
A Törvényszék harmadik tanácsának elnöke 2007. május 10‑i végzésével engedélyezte a beavatkozást a CECED és az LG számára.
A Törvényszék Hivatalához 2007. június 22‑én benyújtott beadványában az Olasz Köztársaság kérelmezte, hogy a jelen eljárásban
beavatkozóként részt vehessen a felperes kérelmeinek támogatása végett.
A Törvényszék harmadik tanácsának elnöke 2007. szeptember 4‑i végzésével engedélyezte a beavatkozást az Olasz Köztársaság
számára.
Mivel a Törvényszék tanácsainak összetétele módosult, az előadó bírót a hatodik tanácsba osztották be, következésképpen a
jelen ügyet e tanács elé utalták.
2008. január 10‑i végzésével a Törvényszék (hatodik tanács) elutasította az Electrolux beavatkozási kérelmét.
2009. október 8‑i végzésével a hatodik tanács elnöke helyt adott a felperes által előterjesztett bizalmas iratkezelési kérelemnek
? melyben a CECED‑vel és az LG‑vel szemben kérte egyes iratainak bizalmas kezelését ? egyetlen érintett okirat kivételével,
melyre vonatkozóan a kérelem az LG tekintetében elutasításra került. Ezen iratot tehát az LG‑vel teljes egészében közölték.
Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (hatodik tanács) megnyitotta a szóbeli szakaszt, és a pervezető intézkedések
keretében felszólította a feleket, hogy írásban válaszoljanak bizonyos kérdésekre. A felek az előírt határidőn belül eleget
tettek e kérésnek.
A Törvényszék a 2009. november 11‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és a Törvényszék kérdéseire
adott válaszaikat.
Az Olasz Köztársaság és a CECED által támogatott felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        semmisítse meg a megtámadott rendeletnek az érintett termékre és a hasonló termékre vonatkozó, a Tanács által elfogadott meghatározását,
mivel az nem foglalja magában az összes, legalább két, egymás mellett elhelyezkedő ajtóval rendelkező nagy kapacitású kombinált
hűtő-fagyasztógép‑egységet;
–        a Tanácsot kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
A Bizottság és az LG által támogatott Tanács azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet, mint elfogadhatatlant, vagy mint megalapozatlant;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
Mivel T. Tchipev bíró a szóbeli szakasz lezárását követően nem vehetett részt az eljárásban, az ügyet Meij tanácselnök mint
előadó bíró elé utalták, és az eljárási szabályzat 32. cikkének 3. §‑a alapján Vadapalas bírót jelölték ki a tanácsban részt
vevő bírák számának helyreállítása érdekében.
2010. július 5‑i végzésével a Törvényszék (az új összetételű hatodik tanács) újra megnyitotta a szóbeli szakaszt, és tájékoztatta
a feleket, hogy 2010. szeptember 8‑án újabb tárgyaláson meghallgatják őket.
2010. július 9‑i, 12‑i, 14‑i, 15‑i és 16‑i beadványaikban a felperes, a Tanács, a Bizottság, a CECED, az LG és az Olasz Köztársaság
arról tájékoztatták a Törvényszéket, hogy lemondanak az újabb meghallgatásról.
Következésképpen a hatodik tanács elnöke a szóbeli szakasz befejezéséről határozott.

A jogkérdésről
1.
Az eljárási szabályzat 116. cikke 6. §‑ának állítólagos megsértéséről
A tárgyalás során a Tanács felhívta a figyelmet arra, hogy az Olasz Köztársaság beavatkozási kérelmében nem terjeszthette
volna elő észrevételeit a jogvita érdemére nézve, mivel ezt csak a szóbeli szakaszban teheti meg.
A Törvényszék e tekintetben kiemeli, hogy az eljárási szabályzat 116. cikkének 6. §‑a értelmében, amennyiben a beavatkozó
– miként az Olasz Köztársaság – beavatkozási kérelmét a szabályzat 115. cikkének 1. §‑ában említett – a kereset benyújtására
vonatkozó közleménynek a Hivatalos Lapban való közzététele napján kezdődő – hathetes határidő lejárta után terjeszti elő,
kizárólag arra jogosult, hogy a szóbeli szakaszban részt vegyen, a tárgyalásra készített jelentésről másolatot kapjon, és
észrevételeit annak alapján a tárgyaláson előadja (a Bíróság C‑113/07. sz., Selex Sistemi Integrati kontra Bizottság ügyben
2009. március 26‑án hozott ítéletének [EBHT 2009., I‑2207. o.] 36. pontja).
Mindamellett meg kell állapítani – ahogy azt a tárgyaláson az Olasz Köztársaság is előadta –, hogy a beavatkozási kérelemben
szereplő észrevételek kizárólag a kérelmet alátámasztára felhozott indokok kifejtésére szolgáltak, és a kereset megalapozottságát
nem érintették.
Megállapítható tehát, hogy az eljárási szabályzat 116. cikke 6. §‑ának rendelkezései nem sérültek.
2.
A megsemmisítés iráni kérelmekről

Az elfogadhatóságról
A felek érvei
A Tanács álláspontja szerint a kereset elfogadhatatlan, mivel a felperes a megtámadott rendelet részleges megsemmisítését
csak az érintett termék és a hasonló termék Tanács által elfogadott meghatározása vonatkozásában kéri, mivel az nem foglalja
magában az összes, legalább két külső, egymás mellett elhelyezkedő ajtóval rendelkező nagy kapacitású kombinált hűtő-fagyasztógép‑egységet.
E tekintetben a Tanács megjegyzi, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint az Unió valamely jogi aktusának részleges megsemmisítése
csak abban az esetben lehetséges, ha a megsemmisíteni kért elemek elválaszthatóak az aktus többi részétől.
Ezen túlmenően a Tanács vitatja a felperes válaszában előterjesztett kérelmet, amely arra irányul, hogy a megtámadott rendeletnek
vagy a rendelet 1. cikkének megsemmisítésével egy időben tartsák fenn a megtámadott jogi aktus hatályát addig, amíg az uniós
intézmények megteszik a Törvényszék megsemmisítést kimondó ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket. E
kérelem eredményeként ugyanis megváltozna a jogvita tárgya az eljárás során, s így a rendelet egészének vagy az 1. cikkének
megsemmisítése esetén a Törvényszék határozatában túlterjeszkedne a kereseti kérelmen.
Végül a Tanács kifejti, hogy a Törvényszék nem hozhat helyre az uniós intézmények által elkövetett hibát azzal, hogy érvényteleníti
a háromajtós hűtőgépeknek a vitatott dömpingellenes intézkedések tárgyi hatálya alól történő „utolsó pillanatbeli kizárását”.
A felperes vitatja a Tanácsnak a kereset elfogadhatatlanságának alátámasztására előadott érveit.
A Törvényszék álláspontja
A Törvényszék úgy ítéli meg, hogy a jelen körülmények között nem kell a Tanács által a kereset elfogadhatatlanságának alátámasztására
előadott érvekről határozni, mivel a felperes megsemmisítés iránti kérelmét érdemben mindenképpen el kell utasítani (lásd
e tekintetben a Bíróság C‑233/02. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 2004. március 23‑án hozott ítéletének [EBHT 2004.,
I‑2759. o.] 26. pontját).

Az ügy érdeméről
A felperes megsemmisítés iránti kérelmének alátámasztására négy jogalapra hivakozik. Elsőként, a Tanács és a Bizottság nem
tartották tiszteletben a felperes védelemhez való jogát, amely a felperest a háromajtós hűtőgépeknek az érintett termék fogalmából
történő „utolsó pillanatbeli kizárásával” szemben megillette volna. Másrészt, megsértve az alaprendelet 15. cikkének (2) bekezdését,
az intézmények ? a tanácsadó bizottság keretein belül ? nem konzultáltak „megfelelő időben” a tagállamokkal e kizárást érintően.
Harmadrészt, a megtámadott rendelet nincs kellőképpen megindokolva a vitatott kizárást illetően. Negyedik és utolsó jogalapként
a felperes arra hivatkozik, hogy az intézmények téves jogalkalmazást követtek el az érintett termék meghatározási módszerének
kiválasztása során.
A háromajtós hűtőgépeknek az érintett termék fogalmából történő kizárásával szemben a felperest megillető védelemhez való
jog megsértésére alapított első jogalapról
–       A felek érvei
Elsőként a felperes kiemeli, hogy a Bizottság a módosított végleges tájékoztatót 2006. július 19‑én készítette el, és az alaprendelet
20. cikkének (5) bekezdése (jelenleg az 1225/2009 rendelet 20. cikkének (5) bekezdése) alapján legalább tíznapos határidőt
kellett biztosítania az érdekelt felek részére észrevételeik előterjesztésére. Márpedig a Bizottság 2006. július 31‑én, mindössze
„néhány órával” az említett felek részére észrevételek előterjesztésére biztosított határidő lejárta után, átadta a Tanácsnak
a végleges intézkedésekre vonatkozó javaslatát (lásd a fenti 32. pontot).
A felperes előadja, hogy a hasonló termék fogalmának módosítása a dömpingellenes eljárás „meghatározó elemét” érinti, s ezért
meglehetősen szokatlan az eljárás ilyen késői szakaszában. A felperes ezért 30 oldalas észrevételt, és ehhez csatolva 13 új
mellékletet adott át a Bizottság részére, amelyre vonatkozóan semmilyen hivatkozás nem található a megtámadott rendeletben.
A rendelet ugyanis kizárólag a 2006. július 19‑én megküldött módosított végleges tájékoztatóban már szereplő megállapításokat
ismétli meg.
A felperes álláspontja szerint az a tény, hogy a Bizottság 2006. augusztus 9‑ig várt az észrevételeire történő válaszadással
és a válasza kifejezetten részletes volt, azt bizonyítja, hogy az észrevételek relevánsak voltak, és alapos elemzést igényeltek,
amely azonban a felperes szerint nem történt meg a végleges tájékoztató módosítása és a 2006. július 31‑i Tanács elé terjesztése
előtt. E körülmények között, mivel a Bizottság nem szánt elég időt a felperes észrevételeinek megvizsgálására, megfosztotta
a felperest a védelemhez való jogának hatékony érvényesülésétől.
E tekintetben a felperes felhívja a figyelmet arra, hogy az alaprendelet 20. cikkének (5) bekezdésében előírt határidő nem
pusztán egy eljárási szabály, amelyet tiszteletben kell tartani, hanem az érintett felek érdemi véleménynyilvánításának garanciája.
Másodsorban a felperes válaszában kifejti, hogy az amerikai hatóságoktól származó két beadvány és egy feljegyzés kivételével
? melyeket a Tanács mellékletként csatolt ellenkérelméhez az érintett termék meghatározása körüli, az utolsó pillanatig folyó
„lobbizás” bemutatása érdekében ? semmilyen más, a Bizottság végső döntését befolyásoló iratot, vagy telefonos megbeszélést
nem csatoltak az akta nyilvános részéhez, és így nem hoztak az érdekelt felek tudomására. Következésképpen a Tanács megsértette
a felperes védelemhez való jogát. Ezenfelül a Tanács megsértette a tisztességes eljárás elvét és a fegyveregyenlőség elvét
azzal, hogy nem ismertette a Bizottság irányában megnyilvánuló „lobbizásra” vonatkozó valamennyi iratot.
A Tanács vitatja e jogalap megalapozottságát, valamint a felperes válaszában előterjesztett érveinek elfogadhatóságát.
–       A Törvényszék álláspontja
A védelemhez való jog tiszteletben tartása az uniós jog egyik alapelve, melynek értelmében a dömpingellenes rendelet elfogadását
megelőzően vizsgálati eljárással érintett vállalkozásoknak a közigazgatási eljárás során lehetőséget kell adni arra, hogy
hasznosan kifejthessék álláspontjukat a tényállás és a hivatkozott körülmények valószerűségéről és jelentőségéről (lásd a
Törvényszék T‑35/01. sz., Shanghai Terakoa Electronic kontra Tanács ügyben 2004. október 28‑án hozott ítéletének [EBHT 2004.,
II‑3663. o.] 288. és 289. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
E követelményt az alaprendelet 20. cikkének (4) bekezdése (jelenleg az 1225/2009 rendelet 20. cikkének (4) bekezdése) érvényesíti
azzal, hogy előírja a végső nyilvánosságra hozatal írásbeli közlését. E rendelkezés szerint, amennyiben a végleges határozat
a végső nyilvánosságra hozatal során közöltektől eltérő tényeken és szempontokon alapul, azokat „a lehető legrövidebb időn
belül nyilvánosságra kell hozni”. Az alaprendelet 20. cikkének (5) bekezdése pedig kimondja, hogy „a végső nyilvánosságra
hozatalt követően benyújtott előterjesztéseket csak akkor lehet figyelembe venni, ha azokat a Bizottság által, az adott ügyben
meghatározott határidőn belül nyújtják be, amely határidő, az ügy sürgősségének megfelelő figyelembevétele mellett, 10 napnál
nem lehet kevesebb.”
Jelen esetben nem vitatott, hogy a Bizottság 2006. július 19‑én küldte meg a felperesnek a módosított végleges tájékoztatót,
és 2006. július 31‑éig biztosított határidőt észrevételei előterjesztésére. Az is megállapítható, hogy a felperes 2006. július
28‑án küldte meg a módosított végleges tájékoztatót érintő észrevételeit, és a Bizottság a végleges rendeletre vonatkozó javaslatát
2006. július 31‑én terjesztette a Tanács elé, tehát 12 nappal azután, hogy a felperesnek a módosított végleges tájékoztatót
megküldték. Ebből következően a felperes észrevételei a Bizottság rendelkezésére álltak az alaprendelet 20. cikkének (5) bekezdésében
előírt tíznapos határidő lejárta előtt, és a Bizottság kivárta e határidő végét mielőtt a végleges rendeletre vonatkozó javaslatát
a Tanács elé terjesztette volna.
Ezenfelül ki kell emelni, hogy az a körülmény, hogy a Tanács elé terjesztett végleges rendeletre vonatkozó javaslat tervezetét
írásbeli eljárásban szétküldik a Bizottság szervezetén belül az intézményi tagok jóváhagyásának megszerzése céljából, nem
veszélyezteti a felperes jogát arra, hogy érdemben véleményt nyilváníthasson, hiszen adott esetben a Bizottság felfüggesztheti
az írásbeli eljárást, illetve módosíthatja a javaslata tervezetét az érintett felek észrevételeinek kézhezvételét követően.
Ennélfogva azt a következtetést kell levonni, hogy a Bizottság nem sértette meg az alaprendelet 20. cikkének (5) bekezdésében
foglaltakat. Következésképpen a felperes védelemhez való jogának megsértését nem lehet megállapítani.
E következtetést a felperes azon érve sem kérdőjelezheti meg, miszerint a védelemhez és tájékoztatáshoz való joga sérült azáltal,
hogy egyes beadványokat és telefonos megbeszélésekről készült feljegyzéseket nem ismerhetett meg, ami sérti az alaprendelet
20. cikkét.
E tekintetben ki kell emelni, hogy a felperes abból következtet olyan további iratok létezésére, amelyeket vele nem közöltek,
hogy a Tanács a Törvényszék előtti eljárás során bemutatott bizonyos dokumentumokat, nevezetesen az amerikai hatóságoknak
a Bizottsághoz címzett két levelét és a Bizottság szervezeti egységeinek az amerikai hatóságokkal folytatott telefonos megbeszélésről
készült belső feljegyzését.
Meg kell azonban állapítani, hogy a felperes csupán feltételezi további olyan iratok létezését, melyek a Bizottság végső megállapításaira
kihatással voltak, azonban ezt alátámasztani nem tudja.
A felperes tehát az első jogalap alátámasztása céljából nem hivatkozhat ezen iratok közlésének elmaradására.
A fentiek összességére tekintettel az első jogalapot el kell utasítani.
A háromajtós hűtőgépeknek az érintett termék fogalmából történő kizárásával kapcsolatosan a tagállamokkal ? a tanácsadó bizottság
keretein belül ? „megfelelő időben” folytatott konzultáció hiányára alapított második jogalapról
–       A felek érvei
A felperes kiemeli, hogy az alaprendelet 15. cikke (2) bekezdésének második mondata (jelenleg az 1225/2009 rendelet 15. cikke
(2) bekezdésének második mondata) szerint a tanácsadó bizottság elnöke a lehető leghamarabb, de legkésőbb a bizottsági ülést
megelőző tíz munkanapon belül megküldi a tagállamoknak az összes vonatkozó információt.
A felperes szerint jelen esetben nem tartották tiszteletben e rendelkezést, mivel a tanácsadó bizottság nem volt abban a helyzetben,
hogy az ügy teljes ismeretében foglaljon állást, hiszen tíz munkanappal a 2006. július 19‑i és 20‑i ülés előtt nem kapták
meg tagjai az összes vonatkozó információt, tekintettel arra, hogy a tagokat csak 2006. július 14‑én tájékoztatták a Bizottság
azon döntéséről, amellyel a háromajtós hűtőgépeket kizárta az érintett termék fogalmából.
A tíz munkanapos határidőt azért foglalták az alaprendeletbe, mert így kívánták biztosítani az érdekelt felek jogait és a
jogbiztonságot. A tagállamokkal a tanácsadó bizottság keretében folytatott hatékony konzultáció kötelezettsége lényeges eljárási
szabály, hiszen kihatással lehet a végleges jogi aktus tartalmára. A tagállamok véleményének a tanácsadó bizottság keretén
belüli kikérése ugyanis arra indíthatja a Bizottságot, hogy módosítsa álláspontját.
A felperes hozzáfűzi, hogy a Bizottság érintett termék meghatározását illető véleményének hirtelen megváltozása „teljesen
új vitát” nyitott meg, amellyel kapcsolatosan a tanácsadó bizottság tagjainak több felkészülési időre lett volna szükségük.
A Tanács vitatja a felperes érveinek megalapozottságát.
–       A Törvényszék álláspontja
Az aktából kitűnik, hogy a 2006. július 19‑i és 20‑i ülésén a tanácsadó bizottság a Bizottság végleges intézkedésekre vonatkozó
javaslatát illetően olyan információk birtokában foglalt állást, amelyet a tagállamok csak július 14‑én kaptak meg teljes
egészében.
Ebből következik, hogy az alaprendelet 15. cikkének (2) bekezdésében foglalt előírások ellenére a tagállamok nem kapták meg
a tanácsadó bizottság ülését megelőző tíz munkanappal az összes vonatkozó információt, amely szükséges lett volna ahhoz, hogy
állást foglaljanak a Bizottság azon határozatát illetően, amellyel a háromajtós hűtőgépeket kizárta az érintett termék fogalmából.
Mindamellett az alaprendelet 15. cikkének (2) bekezdésében előírt határidő be nem tartása önmagában nem jelenti lényeges eljárási
szabályok olyan megsértését, amely jogellenessé tenné a tanácsadó bizottság keretében a tagállamokkal lefolytatott konzultációs
eljárást, s ebből eredően a megtámadott rendeletben szereplő érintett termék meghatározását is.
Az alaprendeletet e tekintetben módosító 461/2004 rendelet (17) preambulumbekezdése szerint ugyanis a tanácsadó bizottság
keretében a tagállamokkal közölt információnak azért „kellene” tíz munkanappal a tanácsadó bizottság elnöke által kitűzött
ülésnap előtt megérkeznie, hogy „a tagállamoknak elegendő idő álljon rendelkezésére ennek az információnak a mérlegelésére”.
E preambulumbekezdés megfogalmazásából, különösen a feltételes mód használatából („kellene”) kitűnik, hogy a kérdéses határidő
betartása nem jelent olyan előírást, melynek megsértése a tagállamokkal a tanácsadó bizottság keretében lefolytatott konzultációt
semmissé teszi, hanem épp ellenkezőleg, az alaprendelet 15. cikkének (2) bekezdésében foglalt követelményeknek akkor is eleget
tesznek, ha a tagállamoknak ténylegesen elegendő idő áll rendelkezésükre a tanácsadó bizottság elnöke által kiküldött információ
mérlegelésére (lásd hasonló esetben a Törvényszék T‑317/02. sz., FICF és társai kontra Bizottság ügyben 2004. december 14‑én
hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑4325. o.] 188. pontját, valamint az ott hivatkozott  ítélkezési gyakorlatot).
Márpedig a felperes nem bizonyította, hogy a tagállamok nem rendelkeztek elég idővel az érintett termék új ? a Bizottság által
elfogadott ? meghatározására vonatkozó adatok hatékony megismeréséhez, és hogy ennek következtében a tanácsadó bizottság nem
volt abban a helyzetben, hogy az ügy teljes ismeretében foglaljon állást.
Az aktából ezzel ellentétben az tűnik ki, hogy a vizsgálati eljárás során tartott különböző tanácsadó bizottsági üléseken
a tagállamok képviselői részletesen megvitatták az érintett termék meghatározásának kérdését, és a termékkört érintették többek
között a végleges intézkedésekre vonatkozó iratokban is, melyeket a Bizottság 2006. július 5‑én küldött meg a tagállamoknak.
Mindezek alapján megállapítható, hogy az alaprendelet 15. cikkének (2) bekezdésében előírt határidő be nem tartása nem befolyásolhatta
a konzultációs eljárás eredményét, s ebből következően az érintett terméknek a megtámadott rendeletben szereplő végleges meghatározását
sem (lásd e tekintetben a Törvényszék T‑69/89. sz., RTE kontra Bizottság ügyben 1991. július 10‑én hozott ítéletének [EBHT 1991.,
II‑485. o.] 27. pontját és T‑290/94. sz., Kaysersberg kontra Bizottság ügyben 1997. november 27‑én hozott ítéletének [EBHT 1997.,
II‑2137. o.] 88. pontját).
Következésképpen az Olasz Köztársaság is eredménytelenül állította a tárgyalás során, hogy a kérdéses határidő be nem tartása
megfosztotta a tanácsadó bizottság tagjait attól a lehetőségtől, hogy hatékonyan tiltakozzanak az érintett termék fogalmának
módosítása ellen.
E tekintetben azt is ki kell emelni, hogy a Tanács nem vitatott közlése szerint egyes tagállamok ezen ülés alkalmával további
– 2006. július 27‑ig tartó – határidőt kértek és kaptak a végleges intézkedésekre vonatkozó bizottsági javaslatot illető álláspontjuk
írásos előterjesztésére, ám egyikük sem állította, hogy ez a határidő elégtelen lett volna, s nem kértek állásfoglalásukhoz
további határidőt sem.
Következésképen a második jogalapot el kell utasítani.
Az érintett termék meghatározásának a megtámadott rendelet szerinti indokolása hiányára alapított harmadik jogalapról
–       A felek érvei
A felperes álláspontja szerint az érintett termék meghatározásának a megtámadott rendelet szerinti – végül elfogadott – indokolása
nem teszi lehetővé, hogy értelmezze, vagy hogy vitassa a Tanács és a Bizottság e tárgyban hozott végkövetkeztetéseinek megalapozottságát,
és nem teszi lehetővé a Törvényszék számára, hogy e tekintetben gyakorolja bírósági felülvizsgálatát.
Figyelemmel arra, hogy a Bizottság az érintett termék meghatározására vonatkozó álláspontját alapvetően és megkésve változtatta
meg, a megtámadott rendelet indokolása nem elegendő a fogalomra vonatkozó – több mint egy éven keresztül – részletesen kifejtett
érvekre és bemutatott bizonyítékokra válaszul adott okfejtés megértéséhez.
Ahelyett, hogy az intézmények az érintett termék újbóli meghatározására szorítkoztak volna a korábban használt tényekre és
tárgyi elemekre alapozva, azt kellett volna megmagyarázniuk, hogy a nagy kapacitású kombinált hűtő-fagyasztógépek belső kialakításának
kritériumát – ami kizárólag a fizikai jellemzőkön alapszik – miért kellett a külső jellemzőkkel, nevezetesen a két egymás
mellett elhelyezkedő, különálló lengőajtó meglétével helyettesíteni, amely belső kialakítására vonatkozó kritérium mindaddig
megfelelő volt egyrészt a készülékek fizikai jellemzői, másrészt a fogyasztói szemlélet szempontjából.
Az intézmények nem tekinthettek volna el könnyedén ez utóbbi paramétertől akkor, amikor erről az érdekelt felek és a Bizottság
éles vitát folytattak, és ezt az érintett termék eredeti meghatározása alapvető részének tekintették. Az a vélekedés, miszerint
a fogyasztói szemlélet már nem meghatározó, nem lett kellőképpen megindokolva. Ha az unió intézmények egymásnak ellentmondó
fogyasztói közvélemény-kutatásokat utasítanak el, ahogyan a jelen esetben történt, akkor meg kellene magyarázniuk, hogy az
ellentmondás miért különösen problémás számukra.
A megtámadott rendelet preambuluma bemutatta, hogy a végleges tájékoztató közzététele után, az LG által szolgáltatott további
bizonyítékok fényében néhány kutatóintézet és besorolást végző testület álláspontjának további értékelésére került sor, ami
az uniós intézményeket a háromajtós modelleknek az érintett termék köréből való kizárásához vezette.
Márpedig, egyrészt az LG nem szolgáltatott további bizonyítékokat, hanem csak annak megerősítésére szorítkozott, hogy a termék
belső kialakítása fontosabb, mint a külső fizikai jellemzői, valamint továbbította az egyik intézet 2006. július 10‑i levelét,
amely megismételte a Bizottság számára 2006 áprilisában bemutatott véleményét, és számon kérte a Bizottságon, hogy ezt a véleményt
miért nem követte a végleges tájékoztatóban.
Másrészt, a Tanács és a Bizottság nem magyarázták meg, hogy néhány kutatóintézet és besorolást végző testület – amelyek többségükben
a belső kialakítás és nem az ajtók elhelyezkedése alapján sorolják be a dobozos hűtőgépeket – állásfoglalása miért vezette
őket ahhoz a megállapításhoz, hogy a fizikai jellegzetességek vonatkozásában a háromajtós modell nem tartozik a dobozos hűtőgépek
szegmensébe. Nem igazolták továbbá ezen „vezetőnek” minősített intézmények szakmai tekintélyét.
Ráadásul a Tanácsnak és a Bizottságnak meg kellett volna magyaráznia, hogy a 2005 októberétől az aktában szereplő egyes bizonyítékokat
miért nem tekintették meggyőzőnek a vizsgálat szempontjából, és miért nem vettek figyelembe egyéb bizonyítékokat, mint például
független fogyasztói egyesületektől származó kiadványokat, amelyek közül némelyik kifejezetten a háromajtós kombinált modellekre
vonatkozik.
A felperes hozzátette, hogy az intézményi gyakorlat nem tesz különbséget az érintett termék meghatározása során, kivéve abban
az esetben, ha a szegmensek „jól elhatárolhatók” egymástól. Márpedig a jelen esetben a kétajtós és a háromajtós dobozos hűtő-fagyasztógépek
nem határolhatók el jól egymástól. Az intézmények pedig nem magyarázták meg, hogy a „jól elhatárolhatóság” hiányában miért
látták szükségesnek, hogy saját elhatárolást alkossanak.
Végezetül a felperes azt feltételezi, hogy az intézmények álláspontjának „hirtelen” megváltozását „utolsó perces »lobbitevékenység«”
okozta, amelynek részletei azonban nem jelennek meg a megtámadott rendelet indokolásában.
A Tanács vitatja a felperes érveinek megalapozottságát.
–       A Törvényszék álláspontja
Emlékeztetni kell arra, hogy uniós intézmények jogi aktusa indokolásának világosan és egyértelműen kell bemutatnia a jogi
aktust elfogadó szerv érvelését úgy, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott intézkedés indokait, megvédhessék jogaikat,
és a hatáskörrel rendelkező bíróság gyakorolhassa felülvizsgálatát (a Törvényszék T‑134/03. és T‑135/03. sz., Common Market
Fertilizers kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005. szeptember 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑3923. o.] 156. pontja).
Az indokolás követelményét az adott ügy körülményei tükrében kell megítélni, különösen a jogi aktus tartalmának, a felhozott
indokok jellegének, és annak tükrében, hogy a címzetteknek és a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett más
személyeknek milyen érdekük fűződhet a magyarázatok megismeréséhez (a Bíróság C‑367/95. P. sz., Bizottság kontra Sytraval
és Brink’s France ügyben 1998. április 2‑án hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑1719. o.] 63. pontja).
Azt a kérdést, hogy a jogi aktus indokolása megfelelő‑e, nemcsak szövegére, hanem körülményeire, valamint az adott tárgyra
vonatkozó jogszabályok összességére is figyelemmel kell vizsgálni (a Bíróság C‑56/93. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben
1996. február 29‑én hozott ítéletének [EBHT 1996., I‑723. o.] 86. pontja és a fent hivatkozott Kaysersberg kontra Bizottság
ügyben hozott ítéletének 150. pontja).
Mivel a végleges dömpingellenes vámot kivető rendelet – mint a jelen esetben – valamely intézkedéscsomag rendszerébe illeszkedik,
nem követelmény a rendelet indokolásával szemben sem az, hogy megjelölje a tárgyát jelentő különböző – gyakran számos és bonyolult –
ténybeli és jogi tényezőt, sem az, hogy az intézmények állást foglaljanak valamennyi – az érdekeltek által hivatkozott – érvvel
kapcsolatban. Ezzel ellentétben, elegendő, ha a jogi aktust kibocsátó intézmény kifejti azokat a tényeket és jogi megfontolásokat,
amelyek alapvető fontossággal bírnak a vitatott rendelet rendszerében.
Az igaz, hogy a dömpingellenes vámot kivető rendelet indokolását különösen az uniós intézmények által az érdekelt felekkel
közölt információkra tekintettel, és az érdekelt felek által a vizsgálati eljárás során előadott észrevételekre tekintettel
kell értékelni. Az intézmények azonban nem kötelesek kifejezetten megindokolni, hogy az érdekelt felek által előterjesztett
különböző érveket miért nem vették figyelembe. Elegendő, hogy a rendelet tartalmazza az elemzésükben felmerülő fő elemek világos
indokolását, feltéve hogy ez az indokolás képes megvilágítani, hogy milyen okok miatt vetették el a felek által a közigazgatási
eljárás során hivatkozott releváns érveket.
Egyébiránt a vizsgálati eljárást követően hozott dömpingellenes vámot kivető rendeletet kizárólag azon ténybeli és jogi tényezők
összessége vonatkozásában kell indokolni, amelyek az említett aktusban foglalt értékelés szempontjából relevánsak. A jogi
aktus indokolásának nem az a célja, hogy kifejtse az intézmények álláspontjának a közigazgatási eljárás során történő változását,
és így nem arra szolgál, hogy igazolja a végleges jogi aktusban szereplő döntésnek az érintett feleknek az ezen eljárás során
észrevételeik megtételének biztosítása céljából kézbesített iratokban kifejtett ideiglenes állásponthoz viszonyított eltéréseit.
E kötelezettség tehát nem azt követeli meg az intézményektől, hogy kifejtsék, mennyiben volt a közigazgatási eljárás bizonyos
szakaszában ismertetett álláspontjuk esetlegesen megalapozatlan.
Jelen esetben, miként az a megtámadott rendelet (10) és (11) preambulumbekezdéséből következik, az érintett termék meghatározása
a nagy űrtartalmú kombinált hűtő-fagyasztógépek piacának hagyományosan három szegmensre osztása (lásd a fenti 6. pontot) és
a három szegmens közötti „jól elhatárolhatóság” kettős előfeltevésén alapszik.
Annak meghatározása érdekében, hogy a háromajtós nagy űrtartalmú kombinált hűtő-fagyasztógépek az alulra szerelt fagyasztós
kombinált hűtőgépek szegmensébe vagy a dobozos hűtőgépek szegmensébe tartozik‑e, a Bizottság először – a megtámadott rendelet
(13) preambulumbekezdésében – az érintett terméket külső jellegzetességek alapján határozta meg, vagyis az alapján, hogy a
termék legalább két, egymás mellett elhelyezkedő külön lengőajtóval rendelkezik, amely meghatározás egyaránt alapult a termék
fizikai jellegzetességeien és a fogyasztói szemléleten, és a felperes is dobozos hűtőgépként határozta meg és reklámozta a
háromajtós modellt.
Ugyanez a preambulumbekezdés tartalmazza, hogy a vizsgálat ezen kezdeti szakaszában a Bizottság úgy gondolta, hogy – meggyőző
bizonyítékok és a dobozos hűtőgép általánosan használt meghatározása hiányában – a hűtő-, illetve a fagyasztórekeszek különböző
elhelyezkedése a dobozos és a háromajtós modellben nem képez olyan számottevő különbséget, hogy a háromajtós modellt ki lehessen
zárni az érintett termék meghatározásából.
Azonban – miként az a megtámadott rendelet (14) preambulumbekezdéséből következik – a Bizottság szükségesnek tartotta, hogy
a vizsgálata során néhány vezető kutatóintézet és besorolást végző testület – amelyek többségükben a belső kialakítás és nem
az ajtók elhelyezkedése alapján sorolják be a dobozos hűtőgépeket – álláspontjának további értékelésére sor kerüljön.
Ugyanez a preambulumbekezdés tartalmazza, hogy a Bizottság így kénytelen volt felülvizsgálni az érintett terméknek az ideiglenes
rendeletben elfogadott meghatározását és a fizikai jellegzetességek alapján végleg kizárni a háromajtós modellt a dobozos
hűtőgépek szegmenséből, amint az a megtámadott rendelet (15) preambulumbekezdéséből is kitűnik.
E tekintetben a megtámadott rendelet (14) preambulumbekezdése tartalmazza, hogy a Bizottság eltávolodott a fogyasztói szemlélet
kritériumától, mivel ez alkalmatlan volt arra, hogy egyértelmű következtetést lehessen belőle levonni a háromajtós hűtőgépeknek
az érintett termék fogalmába történő bevonása mellett vagy ellen, figyelemmel a fogyasztói felmérések egymásnak ellentmondó
eredményeire, amelyeket a felperes és a közösségi gazdasági ágazat nyújtottak be álláspontjuk alátámasztása végett.
E feltételek mellett – amint a megtámadott rendelet (15) preambulumbekezdése is rögzíti – az intézmények úgy vélekedtek, hogy
a háromajtós modell az alulra szerelt fagyasztós kombinált hűtőgépek szegmenséhez, nem pedig a dobozos hűtőgépek szegmenséhez
tartozónak tekintendő.
Meg kell tehát állapítani, hogy az intézmények kellőképpen megindokolták azon döntésüket, amellyel a háromajtós hűtőgépeket
kizárták az érintett termék fogalmából, annak megállapításával, hogy a fogyasztói felmérések ellentmondtak egymásnak, tekintettel
arra, hogy ebből a megállapításból az következik, hogy az ellentmondás miatt a fogyasztói szemlélet kritériumát illetően semmilyen
egyértelmű következtetés nem vonható le az említett felmérésekből.
Miután az intézmények megállapították, hogy a fogyasztói szemlélet kritériuma alapján lehetetlen döntést hozni, egyes vezető
kutatóintézetek és besorolást végző testületek álláspontjára alapozták véleményüket, amelyek többségükben a belső kialakítás
és nem az ajtók elhelyezkedése alapján sorolják be a dobozos hűtőgépeket.
Ez a hivatkozás megfelelő indokolást képez a megtámadott rendeletben szereplő érintett termék meghatározásához.
A felperes tehát alaptalanul kéri számon, hogy az intézmények nem magyarázták meg azt, hogy – a kétajtós és a háromajtós dobozos
hűtő-fagyasztógépek „jól elhatárolhatósága” hiányában – miért látták szükségesnek, hogy saját elhatárolást alkossanak; az
intézmények – megállapítva, hogy a dobozos hűtő-fagyasztógépek alapvető jellegzetessége a rekeszek elrendezésében nyilvánul
meg – ezt a kritériumot a kétajtós és a háromajtós dobozos hűtő-fagyasztógépek elhatároló szempontjává minősítették, anélkül,
hogy ennek részletesebb kifejtésére szükség lenne.
Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy az indokolási kötelezettség megsértése a lényeges eljárási szabályok megsértésére vonatkozó
jogalapot képez, amely eltér a határozat indokolásának pontatlanságára vonatkozó jogalaptól, mivel ez utóbbit a közösségi
bíróság a határozat megalapozottságának vizsgálata keretében értékeli (a fent hivatkozott Bizottság kontra Sytraval és Brink’s
France ügyben hozott ítélet 67. pontja; lásd e tekintetben továbbá a Törvényszék T‑48/04. sz., Qualcomm kontra Bizottság ügyben
2009. június 19‑én hozott ítéletének [EBHT 2009., II‑2029. o.] 179. pontját).
Annak érdekében, hogy az intézmények az indokolási kötelezettségüknek eleget tegyenek, elegendő, hogy kifejtsék azokat az
okokat – amint azt egyébként megtették –, amelyeket figyelembe vettek a háromajtós hűtőgépeknek az érintett termék fogalmából
történő végleges kizárásakor, szemben azzal, amit az eredeti meghatározásban megállapítottak, amelynek a feltételes jellegét
egyébként az ideiglenes rendelet is kifejezetten rögzítette a (17) preambulumbekezdésében, anélkül hogy valamennyi, a közigazgatási
eljárás során tárgyalt ténybeli és jogi tényezőre ki kellene térniük a kizárás igazolása érdekében.
E feltételek mellett meg kell állapítani, hogy az érintett termék meghatározásának a megtámadott rendelet szerinti indokolása
lehetővé tette a felperes számára – akit végül is szorosan bevontak a közigazgatási eljárásba, és aki ezáltal megismerte az
érintett termék meghatározásának problémáját –, hogy értelmezze és vitassa a véglegesként elfogadott megoldás megalapozottságát,
a Törvényszék számára pedig, hogy e tekintetben gyakorolja bírósági felülvizsgálatát, amint az egyébként a negyedik jogalap
vizsgálatából is következik.
Így a felperes azon érvére, miszerint az érintett termék meghatározásának módosítását egy „utolsó perces »lobbitevékenység«”
okozta, amelyet a megtámadott rendelet indokolása nem említ, semmi esetre sem lehet hasznosan hivatkozni, mivel a fentiek
összességéből következik, hogy a megtámadott rendelet a jogilag szükséges mértékben bemutatja azon ténybeli és jogi tényezők
összességét, amelyek az említett aktusban foglalt értékelés szempontjából relevánsak.
A fentiek összességére tekintettel a harmadik jogalapot el kell utasítani.
Az érintett termék meghatározási módszerének kiválasztása során elkövetett téves jogalkalmazásra alapított negyedik jogalapról
–       A felek érvei
A felperes azt állítja, hogy az érintett termék meghatározási módszere ellentétes az alaprendelet 1. cikkének (1) és (4) bekezdésével
abban a vonatkozásban, hogy a Tanács nem vette figyelembe a fogyasztói szemléletet.
A felperes ugyanis azt állítja, hogy a szóban forgó hűtőgépek fizikai jellemzőiben megnyilvánuló különbségek olyan jelentéktelenek,
hogy az nincs kihatással ezen termékek végső felhasználására. Márpedig a fizikai különbségek csak akkor igazolják a termékek
közötti különbségtételt, ha kihatással vannak a fogyasztókra is. Ezért, mivel a hűtőgépek fizikai jellemzői közötti különbségek
nem befolyásolták a végső felhasználásukat, az intézményeknek nem hagyhatták volna figyelmen kívül a fogyasztói szemléletben
okozott jelentéktelen hatásukat. Következésképpen, a Tanács tévedett, amikor a jelen ügyben figyelmen kívül hagyta a fogyasztói
szemléletre vonatkozó bizonyítékokat.
E tekintetben a felperes arra hivatkozik, hogy a Japánból származó soros mátrixnyomtatók bohozatalára vonatkozó ideiglenes
dömpingellenes vám kivetéséről szóló, 1988. május 17‑i 1418/88/EGK rendeletében (HL L 130., 12. o.) a Bizottság maga is úgy
vélekedett, hogy a termékek alapvető fizikai és technikai jellemzőit nem érintő apró különbségek alapján a termékek közötti
hasonlóságot csak abban az esetben lehet kizárni, ha ezen különbségek miatt a szóban forgó termékek alkalmazhatósága, felhasználása,
vagy a fogyasztó általi észlelése nagyon különböző (az 1418/88 rendelet (12) preambulumbekezdése). Amennyiben az uniós intézmények
úgy vélekedtek, hogy a fogyasztói szemléletre vonatkozó bizonyítékok nem meggyőzőek, úgy az érintett termék tekintetében szélesebb
fogalmat kellett volna alkalmazniuk, amelybe a háromajtós hűtőgépek is beletartoznak.
A felperes hangsúlyozza, hogy nem vitatja a Tanácsnak az érintett termék meghatározása során tett ténybeli megállapításait,
és csak az érintett termék meghatározási módszere során elkövetett téves jogalkalmazásra hivatkozik.
A Tanács vitatja a jelen jogalap megalapozottságát.
–       A Törvényszék álláspontja
Először is azt szükséges megállapítani, hogy az érintett termék dömpingellenes vizsgálat keretében történő meghatározásának
célja azon termékek listája elkészítésének elősegítése, amelyekre adott esetben a dömpingellenes vámokat kivetik. Ennek érdekében
az intézmények több tényezőt is figyelembe vehetnek, mint például a termékek fizikai, technikai és kémiai jellemzőit, használatukat,
helyettesíthetőségüket, a fogyasztó általi észlelésüket, a forgalmazási csatornákat, a gyártási folyamatot, az előállítási
költségeket, a minőséget.
Jelen esetben – amint az a harmadik jogalap vizsgálatából is következik – a Tanács a megtámadott rendelet (13) preambulumbekezdésében
megállapította, hogy az eljárás Bizottság általi megindításától kezdődően az érintett termék vizsgálata kiterjedt mind a szóban
forgó termékek fizikai és technikai jellemzőire, mind a fogyasztói szemléletre. A bizonyítékok és néhány vezető kutatóintézet
és besorolást végző testület álláspontjának megvizsgálását követően – melyek azt támasztják alá, hogy a dobozos hűtőgépek
szegmensét a belső kialakítás és nem az ajtók elhelyezkedése alapján kell besorolni –, a Tanács a megtámadott rendelet (14) preambulumbekezdésében
arra a következtetésre jutott, hogy a fizikai jellemzők tekintetében a haromajtós modell nem tartozik a dobozos hűtő-fagyasztógépek
szegmensébe. Majd, miután megvizsgálta a fogyasztói szemléletet, a Tanács azt állapította meg, hogy a felperes és a közösségi
gazdasági ágazat által e tekintetben előterjesztett bizonyítékok olyan mértékben „ellentmondtak egymásnak”, hogy ez nem tette
lehetővé, hogy az érintett termék fogalmát illetően egyértelmű következtetést lehessen vonni.
Ezért azt kell megállapítani, hogy – ellentétben azzal, amit a felperes állít – a Tanács megvizsgálta a fogyasztói szemléletre
vonatkozó bizonyítékokat, azonban arra a megállapításra jutott, hogy ezek a bizonyítékok egymásnak ellentmondanak, és így
nem meggyőzőek az érintett termék meghatározása szempontjából. A felperes azon érvét tehát, miszerint a Tanács nem vette figyelembe
a fogyasztói szemléletet, el kell utasítani, mivel nincs ténybeli alapja.
A felperes azon állítását illetően, amely szerint a fizikai különbségek csak akkor igazolják a termékek közötti különbségtételt,
ha a fogyasztók számára jelentőséggel bírnak, szükséges megjegyezni, hogy ezt sem az alaprendelet, sem az ítélkezési gyakorlat
nem támasztja alá. Ugyanis, amint az a fenti 138. pontból is következik, az uniós intézmények számos tényezőt figyelembe vehetnek
az érintett termék meghatározása érdekében, amelyek között a termékek fizikai, technikai és kémiai jellemzői – habár nem szükségszerűen
elsődlegesek – természetesen fontos helyet foglalnak el. Semmi esetre sem tekinthető úgy, hogy a fizikai vagy technikai jellemzők
különbségei csakis akkor relevánsnak, ha azok a fogyasztók szemléletében is megjelennek.
A felperes azon állítását illetően pedig, mely szerint a hűtőgépek fizikai és technikai jellemzőiben megnyilvánuló különbségek
jelentéktelenek vagy alig észrevehetőek, elegendő annak megállapítása, hogy ez a ténybeli észrevétel nem jelenik meg a megtámadott
rendeletben. Ezzel ellentétben az említett rendelet (14) és (15) preambulumbekezdéséből az következik, hogy a hűtőgépek fizikai
jellemzőinek értékelése során a Tanács nagyobb jelentőséget tulajdonított a belső kialakításnak, mint az ajtók elhelyezkedésének,
majd megállapította, hogy az így feltárt különbségek azt igazolják, hogy a háromajtós modell nem tekinthető a dobozos hűtőgépek
szegmensébe tartozónak. Márpedig a felperes kifejezetten nem vitatta a Tanács ténybeli megállapításait.
Ezért azt szükséges megállapítani, hogy az az előfeltevés, amelyen a felperes érvelése alapszik – amely szerint a vizsgált
termékek fizikai és technikai jellemzői csak apró különbségeket mutatnak –, mindössze egy egyszerű állítás, amelynek helyességét
egyetlen bizonyíték sem támasztja alá.
Ezen ok miatt azt az állítást is el kell vetni, amely szerint – mivel a fogyasztói szemléletre vonatkozó bizonyítékokat nem
tekintették meggyőzőnek – az érintett termék fogalmának a háromajtós hűtőgépeket is magában kellene foglalnia.
A fentiek összességére tekintettel a negyedik jogalapot el kell utasítani.
Ebből következik, hogy a keresetet teljes egészében el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
pernyertes fél ezt kérte.
A felperest, mivel pervesztes lett, a Tanács és az LG kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségeinek viselésén
kívül a Tanács és az LG részéről felmerült költségek viselésére.
A CECED maga viseli saját költségeit.
Ezentúl az eljárási szabályzat 87. cikke 4. §‑a első bekezdésének alkalmazásában az eljárásba beavatkozó tagállamok és intézmények
maguk viselik saját költségeiket.
Az Olasz Köztársaság és a Bizottság ezért maguk viselik saját költségeiket.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (hatodik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
A Törvényszék a Whirlpool Europe Srl-t kötelezi saját, illetve az Európai Unió Tanácsa, valamint az LG Electronics, Inc. költségeinek
viselésére.
3)
Az Olasz Köztársaság, az Európai Bizottság és a Conseil européen de la construction d’appareils domestiques (CECED) viselik
saját költségeiket.
Meij
Vadapalas
Truchot
Kihirdetve Luxembourgban, a 2010. szeptember 13‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
Tartalomjegyzék
Jogi háttér
A jogvita előzményei
1.  A vizsgálat tárgyát képező piac
2.  A vizsgálati eljárás kezdő szakasza
3.  Ideiglenes rendelet
4.  A vizsgálati eljárás későbbi szakasza
5.  A végleges tájékoztató
6.  A módosított végleges tájékoztató
7.  A megtámadott rendelet
Az eljárás és a felek kérelmei
A jogkérdésről
1.  Az eljárási szabályzat 116. cikke 6. §‑ának állítólagos megsértéséről
2.  A megsemmisítés iráni kérelmekről
Az elfogadhatóságról
A felek érvei
A Törvényszék álláspontja
Az ügy érdeméről
A háromajtós hűtőgépeknek az érintett termék fogalmából történő kizárásával szemben a felperest megillető védelemhez való
jog megsértésére alapított első jogalapról
–  A felek érvei
–  A Törvényszék álláspontja
A háromajtós hűtőgépeknek az érintett termék fogalmából történő kizárásával kapcsolatosan a tagállamokkal ? a tanácsadó bizottság
keretein belül ? „megfelelő időben” folytatott konzultáció hiányára alapított második jogalapról
–  A felek érvei
–  A Törvényszék álláspontja
Az érintett termék meghatározásának a megtámadott rendelet szerinti indokolása hiányára alapított harmadik jogalapról
–  A felek érvei
–  A Törvényszék álláspontja
Az érintett termék meghatározási módszerének kiválasztása során elkövetett téves jogalkalmazásra alapított negyedik jogalapról
–  A felek érvei
–  A Törvényszék álláspontja
A költségekről
*
Az eljárás nyelve: angol.