CELEX: 62000CJ0087
Cukor
Árrendszer
Régiókba sorolás
Veszteséges területek
Olaszország besorolása
Az 1998/99-es gazdasági év
Az 1785/81/EGK és 1361/98/EK rendeletek
Az 1361/98 rendelet érvényessége

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1995. április 24‑i 1101/95/EK tanácsi rendelettel (HL L 110., 1. o.) módosított,
a cukorágazat piacának közös szervezéséről szóló, 1981. június 30‑i 1785/81/EGK tanácsi rendelet (HL L 177., 4. o., a továbbiakban:
1785/81 rendelet) értelmezésére, valamint a fehércukor-készítmények intervenciós árának, a nyerscukor intervenciós árának,
az A és B cukorrépa minimálárának és a tárolási költségekért járó kompenzáció összegének az 1998/1999-es gazdasági évre vonatkozó
rögzítéséről szóló, 1998. június 26‑i 1361/98/EK tanácsi rendelet (HL L 185., 3. o.) érvényességére vonatkozott.
Ez a kérdés az R. Nicoli – olaszországi cukorrépa-termelő – és az Eridania SpA (a továbbiakban: Eridania) cukorgyártó vállalkozás
– amely részére az előbbi cukornyersanyagként cukorrépát szállított – között folyamatban lévő eljárásban merült fel, amelynek
tárgya az Olaszország 1998/1999-es gazdasági évben nem veszteséges területként való minősítésének megalapozottsága és következésképpen
e tagállam területei tekintetében a fehércukor-készítmények intervenciós árának, valamint a cukorrépa-termelők részére fizetendő
növelt minimálár megállapításának elmulasztása.

A jogi háttér

A cukorágazat piacának közös szervezése
A cukorágazat piacának közös szervezése (a továbbiakban: cukor KPSZ) keretében az 1785/81 rendelet I. címében árrendszert,
III. címében pedig kvótarendszert vezetett be.
A kvótarendszer tekintetében valamennyi tagállam számára elő van írva a nemzeti termelés alapmennyisége. E mennyiséget valamennyi
tagállamban az 1785/81 rendeletben meghatározott feltételek alapján osztják el a termelő vállalkozások között, az A és B termelési
kvóták alapján. E két kvóta a fehércukor intervenciós árán keresztül értékesítési garanciát jelent mind a közösségi piac,
mind harmadik országok tekintetében, illetve megfelelő díjazást, ez utóbbi ugyanakkor egyenlőtlen is, mivel a B kvóta magasabb
illeték alá esik. Amennyiben a „C cukornak” nevezett többlettermelés meghatározott mennyiségi keretek között nem osztható
fel a termelő vállalkozások között a következő gazdasági évre és e gazdasági év termelésére figyelemmel, minden közösségi
beavatkozás nélkül harmadik országokba kell exportálni.
Az árrendszert illetően úgy rendelkezik, hogy az minden évben a július 1‑jével kezdődő gazdasági évre kerül rögzítésre. E
tekintetben az 1785/81 rendelet 3. cikkének (4) és (5) bekezdése előírja, hogy:
„(4) A Szerződés 43. cikkének (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően a július 1-jétől kezdődő gazdasági évre a fehércukor
intervenciós árát augusztus 1‑je előtt kell rögzíteni.
Ugyanezen eljárásnak megfelelően a Tanács határozza meg azt a szabványos minőséget, amelyre ez az ár érvényes.
(5) A Tanács a Bizottság javaslatára minősített többséggel minden évben ugyanakkor dönt a nyerscukor intervenciós áráról és
származtatott intervenciós áráról, mint a fehércukor intervenciós áráról.
Ugyanezen eljárásnak megfelelően a Tanács határozza meg azt a szabványos minőséget, amelyre a nyerscukor intervenciós ára
érvényes.”
A fehércukor intervenciós ára két kategóriára osztható: a tulajdonképpeni intervenciós ár, amely a nem veszteséges, illetve
a származtatott intervenciós ár, amely a veszteséges területeken termelt cukorkészítményekre vonatkozik. Az utóbbiakra rögzített
ár magasabb a nem veszteséges területekre megállapítottnál. Az árak közötti különbségtétel „régióba sorolás” néven ismert.
Az 1785/81 rendelet 5. cikkének (1) bekezdésével összhangban a cukor árával párhuzamosan minden évben rögzítik a cukortermelők
által a termelőktől felvásárolandó cukorrépa minimálárát is, a fehércukor intervenciós árával egyidejűleg. Ugyanúgy, mint
a cukor esetében, itt is két kategória létezik: az A és a B cukorrépa, ezek megfelelnek az A és B cukornak, amelynek nyersanyagát
képezik.
A cukorra alkalmazandó rendszerrel való párhuzamosság fenntartása érdekében az 1785/81 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése
úgy rendelkezik, hogy „[a]zoknál a területeknél, amelyekre – fehércukor esetében – származtatott intervenciós árat rögzítenek,
az A répa és B répa minimálárát az érintett területre vonatkozó származtatott intervenciós ár és az intervenciós ár közötti
különbséggel kell növelni, amely összeg az 1,30‑as együtthatóval kerül kiigazításra.”
Következésképpen az 1785/81 rendelettel létrehozott rendszer a veszteséges területekre és a hozzájuk rendelt kvóta keretei
között a cukortermeléshez szükséges nyersanyag felvásárlására magasabb árat írt elő, és így magasabb díjazást biztosított
az e területeken termelt cukorra.
Az 1785/81 rendeletet felváltotta a cukorágazat piacának közös szervezéséről szóló, 1999. szeptember 13‑i 2038/1999/EK tanácsi
rendelet (HL L 252., 1. o.), amelyet a cukorágazat piacának közös szervezéséről szóló, 2001. június 19‑i 1260/2001/EK tanácsi
rendelet (HL L 178., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 33. kötet, 17. o.) helyezett hatályon kívül.
A cukorágazaton belüli közlemények tekintetében az 1785/81/EGK tanácsi rendelet alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról
szóló, 1996. április 29‑i 779/96/EK bizottsági rendelet (HL L 106., 9. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 19. kötet,
37. o.) 14. cikkének (1) bekezdése elrendeli, hogy:
„Minden tagállam értesíti a Bizottságot:
1.      minden év szeptember 1‑je előtt az előző gazdasági évre vonatkozóan, és minden év január 1‑je előtt az előző termelési évre
vonatkozóan, a II. mellékletben bemutatott űrlapminta felhasználásával, az adott időszakra vonatkozó cukor, izoglükóz és inulinszirup
termékmérlegéről”.
A 779/96 rendelet II. melléklete tartalmazza az e rendelet 14. cikkének (1) bekezdésében említett értesítés esetén használandó
űrlapmintát. Ezen űrlap baloldali oszlopa a következőképpen néz ki:
1. NYITÓ KÉSZLETEK:………………… 1-jén Összes
ebből: […]
2. TERMELÉS
[…]
3. IMPORT HARMADIK ORSZÁGOKBÓL
a) feldolgozatlan
[…]
b) feldolgozott termékek
4. IMPORT A TÖBBI TAGÁLLAMBÓL
a) feldolgozatlan
b) feldolgozott termékek
5.  ÖSSZES RENDELKEZÉSRE ÁLLÓ CUKOR
6. EXPORT A TÖBBI TAGÁLLAMBA
a) feldolgozatlan
b) feldolgozott termékek
7. EXPORT HARMADIK ORSZÁGOKBA
a) feldolgozatlan
b) feldolgozott termékek
[…]
8. ÖSSZES FOGYASZTÁS
[5 – (6 + 7 + 9)]
9. ZÁRÓ KÉSZLETEK: …………. 30-án Összesen
[…]

Az 1360/98/EK és az 1361/98/EK rendelet
Az 1998/1999-es gazdasági évre vonatkozóan a cukorágazat egyes árainak és a cukorrépatípusok minőségének rögzítéséről szóló,
1998. június 26‑i 1360/98/EK rendelet (HL L 185, 1. o.) rögzítette az érintett gazdasági évre a fehércukor intervenciós árát.
Az 1785/81 rendelet alapján elfogadott 1361/98 rendelet második és harmadik preambulumbekezdése a származtatott intervenciós
ár kapcsán pontosítja, hogy:
„tekintettel az 1785/81/EGK rendelet 3. cikkének (1) bekezdésére, amely elrendeli, hogy a veszteséges területek mindegyikére
a fehércukorból származtatott intervenciós árat kell rögzíteni; és hogy e rögzítés során – a piaci árképzés természetes feltételei
alapján – figyelemmel kell lenni a cukor árának a normális termelés és a cukor szabad kereskedelme esetén feltételezhető területenkénti
eltéréseire;
tekintettel arra, hogy Írország, az Egyesült Királyság, Spanyolország, Portugália és Finnország termelő területein veszteséges
termelés várható”.
Mivel az 1361/98 rendelet az olasz területre semmilyen származtatott intervenciós árat nem rögzített a fehércukorra, Olaszországban
az 1998/1999‑es gazdasági évben szintén a fehércukor 1360/98 rendeletben előírt intervenciós árát kellett alkalmazni. Így
Olaszországot többlettermelő területként kezelték.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A cukorrépa-termelő R. Nicoli az 1998/1999‑es gazdasági év 53,23 tonna össztömegű répatermését eladta az Eridanianak, a 1997. december
2‑án létrejött szerződésük alapján. Az Eridania 6 651 350 ITL (3 435,14 euró) összeget fizetett ki, amely nem tartalmazta
a „régióba sorolásnak” megfelelő 421 263,88 ITL (217,56 euró) összeget.
Ezen utóbbi összegre fennálló igényét feltételezve R. Nicoli a Giudice di pace di Genova előtt eljárást kezdeményezett az
Eridaniával szemben, a szerinte neki járó, fennmaradó összeg kifizetése érdekében.
A kérdést előterjesztő bíróság megállapította, hogy a többlettermelő és a veszteséges területek meghatározásának feltételei
vagy a termelésnek a fogyasztáshoz (többlettermelő terület), vagy a fogyasztásnak a termeléshez (veszteséges terület) képesti
túlsúlyától függenek.
A fogyasztást illetően ez a bíróság különösen azt vizsgálta, hogy valamely terület veszteséges területként történő meghatározásához
értelemszerűen Olaszországban elfogyasztottnak kell‑e tekinteni azt a cukrot, amelyet olyan termékekhez adtak hozzá Olaszországban,
amelyeket ezt követően más tagállamokba exportáltak, vagy ellenkezőleg: ezt a cukrot azon tagállamokban elfogyasztottnak kell
tekinteni, ahová e termékeket exportálták.
Ilyen körülmények között a Giudice di pace di Genova felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából három
kérdést terjesztett a Bíróság elé.
A Bíróság elnökének 2000. április 13‑i határozatával a Bíróság a 2002. március 14‑i ítéletének (EBHT 2002., I‑2663. o.) alapját
képező C‑340/98. sz., Olaszország kontra Tanács ügy lezárásáig felfüggesztette az eljárást, amelynek tárgya pontosan az 1360/98
és az 1361/98 rendelet érvényessége volt. Erről az ítéletről tájékoztatták a Giudice di pace di Genovát, amely a 2002. július
20‑i, a Bíróság Hivatalánál 2002. augusztus 19‑én nyilvántartásba vett végzésével megállapította, hogy az előzetes döntéshozatalra
utaló határozatban előterjesztett három kérdése közül a Bíróság csak az elsőre válaszolt.
A Giudice di pace di Genova szerint megválaszolatlan maradt az a második kérdés, amely egyrészt arra vonatkozott, hogy miként
kell értelmezni a „meghatározott terület fogyasztása” fogalmat, másrészt, hogy e fogalomba tartozik‑e az azon feldolgozott
termékben található cukor, amelyet ezt követően más országban fogyasztottak el. E bíróság – állítása szerint – szintén nem
kapott választ az általa feltett harmadik kérdésre sem, amely összefügg a másodikkal a tekintetben, hogy az nemcsak az 1361/98
rendelet indokolásának hiányából ered, hanem abból is, hogy a rendelet Olaszország teljes területére elmulasztott származtatott
intervenciós árat rögzíteni.
Ilyen körülmények között a Giudice di pace di Genova, fenntartva a 2000. február 28‑i előzetes döntéshozatalra utaló határozatában
előadott utolsó két kérdését, a következő előzetes döntéshozatalra irányuló kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Az 1785/81 rendelet úgy értelmezendő-e , hogy valamely terület veszteséges területként való minősítését olyan számítási módszer
szerint kell meghatározni, amely az ezen a területen elfogyasztottnak tekinti azt a cukrot, amelyet feldolgozott termékhez
ott adtak hozzá, még akkor is, ha ezt a terméket más országba exportálták, vagy egy adott terület veszteséges területként
való minősítését olyan számítási módszer alapján kell meghatározni, amely szerint nem e területen elfogyasztottnak kell tekinteni
azt a cukrot, amelyet ott adtak hozzá a feldolgozott termékhez, de más országba exportáltak?
2)      Érvényes‑e az […] 1361/98 rendelet […], amennyiben az […] 1785/81 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése, 5. cikkének (3) bekezdése,
valamint 6. cikkének (2) bekezdése tekintetében Olaszország teljes területére elmulasztott származtatott intervenciós árat
rögzíteni, és semmilyen indokolást nem tartalmazott e tekintetben?”
A Bíróság elnöke 2002. szeptember 3‑i határozatával elrendelte az eljárás folytatását.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az a két kérdés, amelyet a Giudice di pace di Genova fenntartott a Bíróság előtt, és amelyeket együttesen kell vizsgálanni,
lényegében arra vonatkozik, hogy az 1361/98 rendelet érvénytelen‑e annyiban, amennyiben a cukorfogyasztás becsült értékének
téves számítási módszere miatt az olasz terület az 1998/1999‑es gazdasági évben nem került a Közösség azon veszteséges területei
közé, amelyeket e rendelet 1. cikke sorol fel. A kérdést előterjesztő bíróság azt is meg kívánja tudni, hogy az érvénytelenség
fennáll‑e amiatt, hogy a rendelet nem tartalmaz semmilyen indokolást, amely igazolná a származtatott intervenciós ár rögzítésének
hiányát Olaszország teljes területe tekintetében.

A hivatkozott Olaszország kontra Tanács ügyben hozott ítélet tartalmáról
Meg kell állapítani, hogy a Tanács és a Bizottság állításával ellentétben a hivatkozott, Olaszország kontra Tanács ügyben
hozott ítélet az érintett cukorfogyasztás közösségi jogalkotó által elfogadott számítási módszere tekintetében nem tartalmaz
választ az 1361/98 rendelet érvényességére vonatkozó kérdésre.
A fogyasztás fogalma értelmezésének kérdésével kapcsolatban a fent hivatkozott, Olaszország kontra Tanács ügyben hozott ítélet
71–78. pontja bemutatja, hogy a Bíróság a jövőbeni olaszországi helyzet értékeléséhez csupán a Bizottság és a Tanács által
alkalmazott módszer állítólagos változását vizsgálta meg.
Ezen ítélet 73. pontjában a Bíróság azt is megállapította, hogy az alkalmazott módszer az A és B cukor várható mennyiségéből
– és ennek esetlegesen a C cukor mennyiségével megnövelt – rendelkezésre álló termelésnek, valamint a várható fogyasztásnak
az összehasonlításából állt.
Ugyanakkor a hivatkozott, Olaszország kontra Tanács ügyben hozott ítélet nem vizsgálta sem az érintett fogyasztás számítási
módszerét, sem az 1361/98 rendelet érvényességének kérdését annyiban, hogy Olaszország az 1998/1999-es gazdasági évben nem
került a Közösség veszteséges területei közé amiatt, hogy e fogyasztást tévesnek tartott számítási módszer alapján állapították
volna meg.
Ezzel szemben a fent hivatkozott, Olaszország kontra Tanács ügyben hozott ítélet 56–63. pontjából – amelyben a Bíróság az
EK‑Szerződés 190. cikke (jelenleg EK 253. cikk) fényében megvizsgálta az 1361/98 rendelet indokolásának elégtelenségéből vagy
elmulasztásából eredő jogalapot – az következik, hogy ez az indokolás megfelelt e rendelkezés követelményeinek. Valójában
ezen ítélet 63. pontjában a Bíróság azt állapította meg, hogy a szóban forgó rendeletek összefüggései és az érintett piac
fejlődésének tekintetében a jelen rendelet indokolása, amely Olaszországnak az 1998/1999‑es gazdasági évben a nem veszteséges
területek közé történő besorolására vonatkozott, szűkszavúsága ellenére is megfelel a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következő
indokolási kötelezettségeknek.
Ennélfogva az 1361/98 rendelet érvényessége nem kérdőjelezhető meg az Olaszország teljes területére vonatkozó származtatott
intervenciós ár rögzítéséről szóló döntés elmulasztásával kapcsolatos indokolási kötelezettség állítólagos megsértése miatt.

Az érintett fogyasztás számítási módszeréről
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az adott gazdasági év érintett fogyasztása két tényezőből tevődik össze, amelyek alapján
az intézmények megalapozottan értékelhetik, hogy egy meghatározott területen veszteségre vagy többlettermelésre kell-e számítani.
Az 1785/81 rendelet értelmében ugyanis veszteségről van szó, amennyiben a rendelkezésre álló össztermelés kisebb a fogyasztásnál
(lásd a C‑289/97. sz. Eridania-ügyben 2000. július 6‑án hozott ítélet [EBHT 2000., I‑5409. o.] 46. pontját és a fent hivatkozott,
Olaszország kontra Tanács ügyben hozott ítélet 76. pontját).
A cukor KPSZ-rendszerével kapcsolatos szabályozás nem határozza meg a „fogyasztás” fogalmát. Habár az alaptényállás idején
alkalmazandó 779/96 rendelet II. mellékletének 8. pontja rendelkezik az összes fogyasztás számítási módszeréről, ennek a mellékletnek
nem feladata a fogyasztás valamely terület veszteséges vagy többlettermelő jellegének meghatározásához alkalmazandó fogalmának
meghatározása. Célja inkább az olyan adatok közléséhez szükséges közös minta létrehozása, amelyeket a KPSZ különböző mechanizmusai
alkalmaznak.
Márpedig megállapítható, hogy a Tanács és a Bizottság az e 8. pontban szereplő „összes fogyasztás” fogalomra alapozza a területek
veszteséges vagy többlettermelő jellegének a meghatározását. Így az összes fogyasztást úgy számítják ki, hogy az összes rendelkezésre
álló cukorból kivonják a többi tagállamba és a harmadik országokba exportált cukor, valamint a záró készletek mennyiségének
összegét. Ebből következik, hogy a harmadik országokból vagy a többi tagállamból behozott feldolgozott termékekben található
cukrot figyelembe veszik, de a többi államba exportált feldolgozott termékben található cukor nem tekinthető az érintett tagállamban
elfogyasztott cukornak.
R. Nicoli a fogyasztás ilyen módon történő számítását súlyosan hibásnak tartja, mivel ez a módszer az utóbbi mennyiségeket
nem tekinti elfogyasztottnak.
Az intézmények által a szóban forgó gazdasági év cukorfogyasztásának meghatározására alkalmazott módszer bírósági felülvizsgálatát
illetően emlékeztetni kell arra, hogy a Tanácsnak és a Bizottságnak a tagállamok által közölt adatokra kell hagyatkoznia,
amelyek egyidejűleg vonatkoznak a folyamatban lévő gazdasági évre – a fogyasztás alakulása tekintetében –,valamint a következő
gazdasági év kilátásaira – a rendelkezésre álló termelés alakulása tekintetében (lásd a fent hivatkozott Eridania-ügyben hozott
ítélet 47. pontját).
A közösségi intézmények – a teljes gazdasági helyzet értékelésének szükségessége miatt – széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek.
Az ilyen hatáskörgyakorlás jogszerűségének ellenőrzése során a közösségi bíróság az adott ügyben nem mérlegelhet az illetékes
hatóság helyett, hanem csupán azt vizsgálhatja, hogy ezen utóbbi nem vétett‑e nyilvánvaló hibát, visszaélt-e hatáskörével,
illetve hogy az érintett intézmény nem lépte-e túl nyilvánvalóan mérlegelési jogkörének határait (lásd a C‑369/95. sz., Somalfruit
és Camar ügyben 1997. november 27‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑6619. o.] 50. pontját és a C‑99/99. sz., Olaszország kontra
Bizottság ügyben 2000. december 14‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑11535. o.] 26. pontját).
Ennélfogva ezen ítélkezési gyakorlat fényében az 1361/98 rendelet tekintetében az vizsgálandó, hogy a Bizottság nyilvánvaló
mérlegelési hibát vétett‑e akkor, amikor az 1998/1999-es gazdasági év érintett cukorfogyasztásának értékelésénél csak a helyben
elfogyasztott mennyiséget vette figyelembe, de az érintett területen feldolgozott és ezt követően exportált termékekben található
cukrot figyelmen kívül hagyta.
Amint arra a Bizottság írásbeli észrevételeiben hivatkozott, a magasabb származtatott intervenciós ár veszteséges területekre
történő rögzítése egyrészt lehetővé teszi, hogy ezeket a nem veszteséges területek cukrával lássák el, bizonyos mértékben
figyelembe véve a szállítás költségeit, másrészt pedig megakadályozza a cukorrépa-termelés csökkenését, amely a következő
gazdasági években még magasabb veszteséget okozna.
Még ha feltételezhető is, hogy a fogyasztás R. Nicoli által javasolt számítási módszere alkalmasabb a fent említett célok
elérésére, a Bizottság nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát azzal, hogy a becsült cukorfogyasztás megállapítására
olyan számítási módszert fogadott el, amely szerint nem kell az érintett tagállamban elfogyasztottnak tekinteni a feldolgozott
és exportált termékekben található cukrot. Az elfogadott módszer szerint ugyanis e fogyasztás számításánál egyidejűleg a más
tagállamból behozott vagy forgalomba hozott feldolgozott termékben található cukrot is figyelembe kell venni.

Az 1361/98 rendelet érvényességéről
Az előzőekből következik, hogy az előterjesztett kérdések vizsgálata nem tárt fel olyan tényezőket, amelyek befolyásolnák
az 1361/98 rendelet érvényességét.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
Az előterjesztett kérdések vizsgálata nem tárt fel olyan tényezőt, amely befolyásolná a fehércukor-készítmények intervenciós
árának, a nyerscukor intervenciós árának, az A és B cukorrépa minimálárának és a tárolási költségekért járó kompenzáció összegének
az 1998/1999‑es gazdasági évre vonatkozó rögzítéséről szóló, 1998. június 26‑i 1361/98/EK tanácsi rendelet érvényességét.
Aláírások.
*
Az eljárás nyelve: olasz.