CELEX: 61979CJ0138
Isoglükoos
Tootmiskvoodid

[…]

Õiguslik käsitlus
Euroopa
Kohtu kantseleis 31. augustil 1979 registreeritud hagiavaldusega
taotles hageja, Prantsuse õiguse alusel asutatud äriühing, kes toodab
muude toodete hulgas isoglükoosi, et Euroopa Kohus tunnistaks kehtetuks
nõukogu 25. juuni 1979. aasta määruse nr 1293/79, millega
„muudetakse määrust nr 1111/77, mis kehtestab ühtsed normid
isoglükoosile” (EÜT L 162, lk 10, parandus EÜT L 176,
lk 37), II lisas talle tootmiskvoodi kindlaksmääramise.
Hagiavalduse läbivaatamisel selgub, et tegemist on taotlusega tühistada
määrus nr 1293/79 selles osas, millega viimane määrab hagejale
isoglükoosi tootmise kvoodi.
Hageja
esitab oma hagi toetuseks erinevatele sisu puudutavatele väidetele
lisaks ka vorminõudeid puudutava väite, mille eesmärgiks on nimetatud
määrusega kehtestatud tootmiskvoodi tühistamine põhjendusel, et nõukogu
võttis selle määruse vastu ilma Euroopa Parlamendilt EMÜ asutamislepingu
artikli 43 lõikes 2 ette nähtud arvamust saamata, mis kujutab
endast oluliste menetlusnormide rikkumist asutamislepingu
artikli 173 tähenduses.
Euroopa
Kohus andis 16. jaanuari 1980. aasta määrusega parlamendile
menetlusse astumise loa hageja nende nõuete toetuseks, mis rajanesid
oluliste menetlusnormide rikkumisel. Samuti andis ta 13. veebruari
1980. aasta määrusega menetlusse astumise loa komisjonile nõukogu
nõuete toetuseks.
Nõukogu
omalt poolt taotles nii hagi kui ka hageja toetuseks menetlusse
astumise vastuvõetamatuks tunnistamist. Teise võimalusena nõudis ta hagi
rahuldamata jätmist põhjendamatuse tõttu.
Enne,
kui arutada nõukogu tõstatatud vastuvõetavuse küsimusi ja hageja
väiteid, tuleb kokkuvõtlikult meenutada, kuidas vaidlustatud määrus
vastu võeti ja milline on selle sisu.
Euroopa
Kohus tunnistas 25. oktoobri 1978. aasta otsusega liidetud
kohtuasjades 103 ja 145/77: Royal Scholten Honig (Holdings) Ltd.
v
. Intervention Board for Agricultural Produce; Tunnel Refineries Ltd.
v
.
Intervention Board for Agricultural Produce (EKL 1978,
lk 2037) nõukogu 17. mai 1977. aasta määruse
nr 1111/77, mis kehtestab ühtsed normid isoglükoosile (EÜT
L 134, lk 4), kehtetuks selles osas, milles selle
artiklitega 8 ja 9 oli kehtestatud isoglükoosi toodangule maks
suurusega 5 arvestusühikut 100 kg kuivaine kohta suhkru
turustusaastale 1977–1978 vastavaks perioodiks. Euroopa Kohus leidis
nimelt, et eelmainitud artiklitega kehtestatud meetmed rikuvad üldist
võrdsuse põhimõtet (antud juhul suhkrutootjate ja isoglükoosi tootjate
vahel), mis otseselt avaldub asutamislepingu artikli 40
lõikes 3 sätestatud diskrimineerimiskeelus. Euroopa Kohus lisas
siiski, et tema otsus jätab nõukogule õiguse võtta kõik vajalikud
ühenduse õigusega kooskõlas olevad meetmed selleks, et kindlustada
magusainete turu nõuetekohane toimimine.
Selle
kohtuotsuse järel esitas komisjon nõukogule 7. märtsil 1979
määruse nr 1111/77 muutmise ettepaneku. Nõukogu palus oma
19. märtsi 1979. aasta kirjas, mis jõudis parlamenti
22. märtsil, sellelt institutsioonilt asutamislepingu
artikli 43 lõike 2 kolmanda lõigu alusel arvamust. Oma
pöördumiskirjas kirjutab ta:
„See ettepanek
arvestab Euroopa Kohtu 25. oktoobri 1978. aasta otsusest
tulenevat olukorda, nähes magusainete turu tarvis ette uued eeskirjad,
mis tuleb jõustada alates 1. juulist 1980. … Et määrust tuleb
kohaldada alates 1979. aasta juulist, sooviks nõukogu, et parlament
annaks selle ettepaneku kohta arvamuse oma aprillikuisel istungjärgul.”
Nõukogu
kirjas taotleti kiireloomulist konsulteerimist, sest määruse ettepaneku
teksti peamiseks eesmärgiks oli suhkru ja isoglükoosi tootjate
ebavõrdse kohtlemise vältimiseks kehtestada isoglükoosi tootmisele
samasugused normid, mis eksisteerisid suhkrutootmises nõukogu
19. detsembri 1974. aasta määrusega nr 3330/74 (EÜT
L 369, lk 1) kehtestatud suhkruturu ühise korralduse raames
kuni 30. juunini 1980. Eelkõige oli küsimus selles, et kehtestada
üleminekuperioodiks kuni selle kuupäevani isoglükoosi tootmiskvoodid,
mida tulnuks kohaldada alates 1. juulist 1979, st suhkru uue
turustusaasta algusest.
Parlamendi
president pöördus otsekohe konsulteerimise asjus põllumajanduskomisjoni
poole, et see uuriks küsimuse sisu, ja arvamuse saamiseks
eelarvekomisjoni poole. Viimane esitas oma arvamuse
põllumajanduskomisjonile 10. aprillil 1979. Põllumajanduskomisjon
kiitis 9. mail 1979 heaks oma referendi otsuseettepaneku.
Põllumajanduskomisjonis heaks kiidetud aruannet ja otsuseettepanekut
arutas parlament 10. mai 1979. aasta istungil. Oma
11. mai istungil lükkas parlament otsuseettepaneku tagasi ja saatis
selle uuesti läbivaatamiseks põllumajanduskomisjonile.
Parlamendi
7.–11. mai 1979. aasta istungjärk pidi olema viimane enne uue
üldistel otsestel valimistel valitud parlamendi istungile kogunemist,
mis üldistel otsestel valimistel assambleesse esindajate valimist
käsitleva õigusakti järgi pidi toimuma 17. juulil 1979. Parlamendi
juhatus oli oma 1. märtsi 1979. aasta koosolekul nimelt
otsustanud mitte kavandada täiendavat istungjärku maikuise ja juulikuise
istungjärgu vahel. Ta täpsustas siiski, et:
„laiendatud juhatus…
–        leiab
siiski, et juhul kui nõukogu ja komisjon peavad vajalikuks näha ette
täiendavat istungjärguperioodi, võivad nad kodukorra artikli 1
lõike 4 sätete kohaselt taotleda parlamendi kokkukutsumist; on
kokku lepitud, et selline istungjärk on pühendatud vaid
kiirkonsulteerimise järel koostatud aruannete läbivaatamisele”.
Juhatus kinnitas 10. mai 1979. aasta koosolekul oma seisukohta järgmiselt:
–        „kinnitab
oma seisukohta, mis võeti eelmainitud koosolekul, mille käigus
otsustati mitte kavandada täiendavat istungjärguperioodi praeguse
parlamendi viimase istungjärgu ja üldistel otsestel valimistel valitud
parlamendi esimese istungi vahel, leides siiski, et juhul kui enamik
parlamendi tegevliikmeid, nõukogu või komisjon soovivad täiendavat
istungjärguperioodi, võivad nad kodukorra artikli 1 lõike 4
sätete kohaselt taotleda parlamendi kokkukutsumist;
–        otsustab
lisaks, võttes arvesse EMÜ asutamislepingu artikli 139 sätteid, et
juhul kui presidendi poole pöördutakse sellise avaldusega, tuleb
laiendatud juhatus kokku, et arutada, kuidas seda käsitleda.”
Parlamendilt
taotletud arvamust saamata võttis nõukogu 25. juunil 1979 vastu
komisjoni välja töötatud määruse ettepaneku, millest sai määrus
nr 1293/79, millega muudetakse määrust nr 1111/77. Määruse
nr 1293/79 kolmas volitus viitab konsulteerimisele parlamendiga.
Nõukogu võttis siiski arvesse parlamendi arvamuse puudumist, märkides
määruse kolmandas põhjenduses, et „Euroopa Parlament, kellega
konsulteeriti komisjoni ettepaneku asjus 16. märtsil 1979, ei
andnud oma maikuisel istungijärgul selle kohta arvamust ja jättis
küsimuse uue assamblee otsustada”.
Euroopa
Kohtult taotletakse määruse nr 1293/79 tühistamist selles osas,
millega muudetakse määrust nr 1111/77.

Hagi vastuvõetavus
Nõukogu
arvates on hagi vastuvõetamatu, sest see on suunatud määruse vastu,
ilma et oleksid täidetud asutamislepingu artikli 173 teise lõigu
tingimused. Vaidlustatud akt ei ole määruse vormis vastu võetud otsus
ega puuduta hagejat ei otseselt ega isiklikult. Hageja väidab vastupidi,
et vaidlustatud määrus kujutab endast tervet rida üksikotsuseid,
millest üks on vastu võetud tema kohta ning puudutab teda otseselt ja
isiklikult.
Määruse
nr 1111/77 artikli 9 lõiked 1, 2 ja 3, muudetud määruse
nr 1293/79 artikliga 3, sätestavad järgmist.
„1.
Baaskvoot antakse igale isoglükoosi tootvale ühenduses asutatud
ettevõtjale artikli 8 lõikes 1 nimetatud ajavahemikuks.
Piiramata
lõike 3 kohaldamist, on iga ettevõtja baaskvoot käesoleva määruse
järgi võrdne tema kahekordse toodanguga ajavahemikul 1. november
1978 kuni 30. aprill 1979.
2. Igale
ettevõtjale, kellel on baaskvoot, antakse ka maksimaalkvoot, mis
leitakse baaskoodi korrutamisel teatud koefitsiendiga. See koefitsient
on kindlaks määratud määruse (EMÜ) nr 3330/74 artikli 25
lõike 2 teises lõigus ajavahemikuks 1. juuli 1979 kuni
30. juuni 1980.
3. Lõikes üks nimetatud baaskvooti muudetakse vajadusel nii, et maksimaalne lõike 2 järgi kindlaksmääratud baaskvoot:
–        ei ületaks 85%,
–        ei oleks alla 65%
kõnesoleva ettevõtja aastasest tehnilisest tootmisvõimsusest.”
Artikli 9
lõike 4 kohaselt kinnitatakse lõigete 1 ja 3 alusel määratud
baaskvoot igale ettevõtjale, nagu on kehtestatud II lisas. See
lisa, mis on artikli 9 lahutamatu osa, sätestab, et hageja
baaskvoot on 15 887 tonni.
Sellest
järeldub, et määruse nr 1111/77 artikli 9 lõige 4 (muudetud
määruse nr 1293/79 artikliga 3) koostoimes II lisaga
kohaldab ise artikli 9 lõigetes 1–3 nimetatud kriteeriume kõikidele
kõnesolevatele ettevõtjatele, kes on selle adressaadid ning keda see
niisiis puudutab otseselt ja isiklikult. Määrus nr 1293/79 on
niisiis akt, mille peale kõnesolevad isoglükoosi tootvad ettevõtjad
võivad asutamislepingu artikli 173 teise lõigu alusel esitada
tühistamishagi.

Parlamendi menetlusse astumise vastuvõetavus
Nõukogu
vaidlustab parlamendi võimaluse astuda vabatahtlikult menetlusse
Euroopa Kohtus pooleliolevas vaidluses. Tema arvates on seda tüüpi
sekkumisõigus seotud hagi esitamise õigusega, mida parlamendil
asutamislepingu üldist ülesehitust arvestades ei ole. Selles küsimuses
tuleb eelkõige märkida, et asutamislepingu artikkel 173 ei maini
parlamenti nende institutsioonide hulgas, kellele artikkel 173
annab õiguse esitada tühistamishagi, ning Euroopa Kohtu põhikirja
artikkel 20 ei maini teda institutsioonide hulgas, kes võivad
artiklis 177 ette nähtud eelotsuse menetluse käigus märkusi
esitada.
Euroopa Kohtu põhikirja artikkel 37 sätestab:
„Ühenduste liikmesriigid ja institutsioonid võivad Euroopa Kohtus läbivaatamisel olevates kohtuasjades menetlusse astuda.
Sama
õigus on igal isikul, kes tõendab oma huvi Euroopa Kohtusse esitatud
kohtuasja tulemuste vastu, välja arvatud liikmesriikidevahelistes,
ühenduse institutsioonide vahelistes või liikmesriikide ja ühenduse
institutsioonide vahelistes kohtuasjades.
Menetlusse astumise avalduses esitatavad nõudmised piirduvad ühe poole nõudmiste toetamisega.”
Selle
artikli esimene lõik näeb sama menetlusse astumise õiguse ette
kõikidele ühenduse institutsioonidele. Selle õiguse kasutamist ei saa
mitte ühegi institutsiooni puhul piirata, kahjustamata talle
asutamislepingu ja eriti selle artikli 4 lõikega 1 ette nähtud
institutsioonilist seisundit.
Teise
võimalusena väidab nõukogu, et isegi kui tuleb tunnistada parlamendi
menetlusse astumise õigust, sõltuks see õigus sellest, kas tal on
menetluse algatamise huvi. Sellist huvi võib muidugi eeldada, aga see ei
takista Euroopa Kohtul selle olemasolu vajaduse korral kontrollimast.
Antud juhul peaks kontroll nõukogu arvates viima selleni, et Euroopa
Kohus tõdeb, et parlamendil puudub igasugune huvi vaidluse lahendi
vastu.
See
väide tuleb lükata tagasi vastuolu tõttu Euroopa Kohtu põhikirja
artikli 37 ülesehitusega. Kuigi Euroopa Kohtu põhikirja
artikli 37 teine lõik näeb ette, et teised isikud peale
liikmesriikide ja institutsioonide saavad menetlusse astuda vaid juhul,
kui nad tõendavad oma huvi kohtuasja tulemuste vastu, ei kehti see
tingimus institutsioonidele ja seega ka parlamendile artikli 37
esimese lõiguga antud menetlusse astumise õigusele.

Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine
Nagu
eespool mainitud, leidis Euroopa Kohus oma eespool viidatud otsuses,
mille ta tegi liidetud kohtuasjades 103 ja 145/77, et määrus
nr 1111/77 rikub üldist võrdsuse põhimõtet. Kohus leidis nimelt, et
kuigi suhkru ja isoglükoosi tootjad olid sarnases olukorras, oli
isoglükoosi tootjatele pandud ilmselgelt ebavõrdne maksukoormus. Euroopa
Kohtu selle otsuse tagajärjel muutis nõukogu oma määrusega
nr 1293/79 määrust nr 1111/77, kehtestades isoglükoosi puhul
kvootide süsteemi, mis oli otseselt inspireeritud suhkru valdkonnas
eksisteerivast süsteemist.
Hageja
väidab, et ka see uus määrus rikub võrdsuse põhimõtet. Tema arvates
rakendab see erinevatele olukordadele sarnaseid norme ja säilitab kahe
korra vahel erinevusi, mis toovad kaasa erineva kohtlemise samasugustes
olukordades.
Asjaolu,
et avalduse esitaja arvab suutvat esitada samal ajal need kaks
argumenti, näitab olukorra keerukust, kus isoglükoosi ja suhkru turud on
võrreldavad, olemata tegelikult samasugused.
Kui
ühenduse põllumajanduspoliitika rakendamine nõukogu poolt eeldab
vajadust hinnata keerulist majanduslikku olukorda, laieneb tema
kaalutlusõigus mitte ainult rakendatavate õigusnormide olemuse ja
ulatuse küsimustele, vaid teatud määral ka alusandmete
kindlakstegemisele, nimelt võib nõukogu vajadusel tugineda üldistele
seisukohtadele. Sellise pädevuse kasutamist kontrollides peab kohus
piirduma sellega, et selgitab välja, kas ei ole tegemist ilmse vea või
võimu kuritarvitamisega või kas asjaomane ametiasutus ei ületanud
ilmselgelt oma kaalutlusõiguse piire.
Nõukogu
ülesandeks on – võttes arvesse, et isoglükoosi toodang suurendab
suhkruülejääke ja et temal on lubatud seda toodangut teatud meetmetega
piirata – võtta põllumajanduspoliitika raames meetmed, mida ta peab
vajalikuks, arvestades kahe turu sarnasust ja vastastikust sõltuvust,
samuti isoglükoosi turu spetsiifilisust.
See
on seda enam tõsi, et seistes delikaatse probleemi ees, mille tekitasid
isoglükoositoodangu tagajärjed ühenduse suhkrupoliitikale, pidi nõukogu
kiiresti kehtestama uut ja arenevat turgu reguleerivad üleminekunormid.
Selles olukorras ei ole tõendatud, et nõukogu ületas määrust
nr 1293/79 vastu võttes oma kaalutlusõiguse piire.

Proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine
Hageja
arvates on talle määruse nr 1111/77 II lisas antud kvoot
selgelt ebapiisav. Kvoodi kindlaksmääramine 1. novembri 1978 ja
30. aprilli 1979 vahel toodetud koguse põhjal ei arvesta hooajalisi
muutusi ega asjaolu, et nimetatud perioodil piiras tootmist hageja
ebakindel olukord, mis oli tingitud teadmatusest, missugust korda
rakendab ühendus pärast Euroopa Kohtu otsust eespool viidatud
kohtuasjades ja missugune on Prantsuse ametiasutuste seisukoht, kes
lubasid isoglükoosi kasutamist alles 9. augusti 1979. aasta
määrusega. Kvootide võimalik korrigeerimine sõltuvalt aastasest
tehnilisest võimsusest asetab ebasoodsasse olukorda ettevõtjad, kes,
nagu hageja, lükkasid olukorra selginemist oodates edasi kõik uued
investeeringud. Need kvoodid muudavad igasuguse konkurentsi
illusoorseks.
Selles
osas tuleb märkida, et kvootide kehtestamine võrdlusperioodi alusel on
ühenduse õiguses tavapärane ja sobiv meetod, kui on vaja kontrollida
toodangut mingis kindlas sektoris. Teisest küljest ei ole hageja
millegagi tõendanud oma väidet, et ta vähendas tootmist. Tuleb ka
märkida, et pärast eespool viidatud kohtuotsuse tegemist ei saanud
esialgselt ette nähtud maksu enam kohaldada.
Igal
juhul ei saa nõukogult oodata, et ta arvestaks iga üksikettevõtja
põhjendusi, kaubanduslikke valikuid ja ettevõtjasisest poliitikat, kui
ta võtab vastu üldise huviga seonduvaid meetmeid selleks, et isoglükoosi
kontrollimatu tootmine ei ohustaks ühenduse suhkrupoliitikat.
Ja
viimaks, kuna hageja ei ole kasutanud ära talle suhkru turustusaastale
vastavaks perioodiks antud kogu kvooti, ei saa ta kaevata, et antud
kvoodiga piirati tema konkurentsivõimet.

Oluliste menetlusnormide rikkumine
Hageja
ja parlament väidavad, et määrus nr 1111/77 tuleb selle muudetud
versioonis lugeda tühiseks oluliste menetlusnormide rikkumise tõttu,
sest nõukogu võttis selle vastu, järgimata asutamislepingu
artikli 43 lõikes 2 ette nähtud konsulteerimismenetlust.
Konsulteerimine,
mis on ette nähtud artikli 43 lõike 2 kolmandas lõigus,
samuti EMÜ asutamislepingu muudes sarnastes sätetes, on vahend, mis
võimaldab parlamendil tegelikult osaleda ühenduse seadusandlikus
protsessis. See pädevus kujutab endast asutamislepinguga taotletud
institutsioonilise tasakaalu olulist elementi. See peegeldab, kuigi
piiratult, ühenduse tasandil ühte peamist demokraatlikku põhimõtet,
mille kohaselt rahvad osalevad võimu teostamises esinduskogu kaudu.
Regulaarne konsulteerimine parlamendiga asutamislepingus sätestatud
juhtudel on seega oluline menetlusnorm, mille rikkumine toob kaasa
asjassepuutuva akti tühisuse.
Siinkohal
tuleb täpsustada, et selle nõude järgimine eeldab, et parlament
avaldaks oma arvamust, ning seda ei saa pidada täidetuks, kui nõukogu
ainult küsis parlamendi arvamust. Niisiis ei oleks nõukogu tohtinud
määruse nr 1293/79 volitustes mainida parlamendiga konsulteerimist.
Nõukogu
ei ole vaidlustanud, et konsulteerimine parlamendiga on oluline
menetlusnorm. Ta arvab siiski, et antud olukorras muutis parlament selle
normi järgimise omaenese käitumisega võimatuks ning seega ei ole
tuginemine selle eiramisele põhjendatud.
Nõukogu
argumentatsioonis tõstatatud põhimõttelisi küsimusi puudutamata piisab
antud juhul sellest, kui tõdeda, et 25. juunil 1979, mil võeti ilma
parlamendi arvamuseta vastu määrus nr 1293/79, millega muudetakse
määrust nr 1111/77, ei olnud nõukogu ammendanud kõiki võimalusi
saada eelnevalt parlamendi arvamus. Esiteks ei olnud nõukogu taotlenud
kiirmenetluse kohaldamist, mille näeb ette parlamendi kodukord, kuigi
teistes valdkondades ja teiste määruseelnõude puhul oli ta samal ajal
ometi seda võimalust kasutanud. Lisaks oleks nõukogu võinud kasutada
asutamislepingu artiklis 139 pakutud võimalust, mille kohaselt ta
võis taotleda parlamendi erakorralist istungjärku, seda enam, et
parlamendi juhatus oli 1. märtsil ja 10. mail 1979 juhtinud
tema tähelepanu sellele võimalusele.
Sellest
järeldub, et asutamislepingu artiklis 43 nõutud parlamendi
arvamuse puudumise tõttu tuleb nõukogu määrus nr 1293/79, millega
muudetakse määrust nr 1111/77, tühistada, jättes nõukogule õiguse
võtta käesoleva kohtuotsuse järel vastavalt asutamislepingu
artikli 176 esimesele lõigule kõik sobivad meetmed.

Kohtukulud
Kodukorra
artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud
hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Ei
hageja ega menetlusse astujad ei nõudnud kohtukulude väljamõistmist
nõukogult. Sellest järeldub, et kuigi nõukogu on kohtuvaidluse kaotanud,
kannavad kõik pooled oma kohtukulud ise.
Esitatud põhjendustest lähtudes
EUROOPA KOHUS
otsustab:
1.
Tühistada
määrus nr 1293/79 (EÜT L 162, lk 10, parandus EÜT
L 176, lk 37), millega muudetakse määrust nr 1111/77 (EÜT
L 134, lk 4).
2.
Pooled kannavad ise oma kohtukulud.
Kutscher
Pescatore
Koopmans
Mertens de Wilmars
Mackenzie Stuart
O’Keeffe
Bosco
Touffait
Due
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 29. oktoobril 1980 Luxembourgis.
Kohtusekretär

President
A. Van Houtte

H. Kutscher
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.