CELEX: 62007CJ0430
Decizia 2000/764/CE
Depistarea și supravegherea epidemiologică a encefalopatiei spongiforme bovine
Regulamentul (CE) nr. 2777/2000
Măsuri de susținere a pieței
Măsuri veterinare
Contribuția Comunității la finanțarea unei părți din costul testelor
Directiva 85/73/CEE
Posibilitatea statelor membre de a finanța partea din cost care nu este acoperită de Comunitate prin perceperea unor taxe naționale pentru inspecția cărnii sau a unor taxe pentru combaterea epizootiilor

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 2 din Regulamentul (CE) nr. 2777/2000 al Comisiei din 18 decembrie 2000 de adoptare a unor măsuri excepționale de susținere pentru piața cărnii de vită (
JO L 321, p. 47
), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 111/2001 al Comisiei din (
JO L 19, p. 11
, denumit în continuare „Regulamentul nr. 2777/2000”), validitatea articolului 2 alineatul (2) din regulamentul menționat, precum și interpretarea articolului 5 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 85/73/CEE a Consiliului din privind finanțarea inspecțiilor și a controalelor sanitar-veterinare prevăzute de Directivele 89/662/CEE, 90/425/CEE, 90/675/CEE și 91/496/CEE (
JO L 32, p. 14
, Ediție specială, 03/vol. 5, p. 12), astfel cum a fost modificată și codificată prin Directiva 96/43/CE a Consiliului din (
JO L 162, p. 1
, Ediție specială, 03/vol. 19, p. 61, denumită în continuare „Directiva 85/73”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Exportslachterij J. Gosschalk & Zoon BV (denumită în continuare „Gosschalk”), pe de o parte, și Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (ministrul agriculturii, naturii și calității alimentelor), pe de altă parte, privind finanțarea testelor de depistare a encefalopatiei spongiforme bovine (denumită în continuare „ESB”) efectuate între lunile mai și decembrie 2001 pe bovine cu o vârstă de peste 30 de luni prezente în exploatația de la Gosschalk.
Cadrul juridic
Reglementarea comunitară
Capitolul VI din anexa I la Directiva 64/433/CEE a Consiliului privind problemele de sănătate în domeniul schimburilor intracomunitare de cărnuri proaspete (JO 1964, 121, p. 2012), astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/23/CE a Consiliului din 22 iunie 1995 (
JO L 243, p. 7
, denumită în continuare „Directiva 64/433”), prevede, în legătură cu inspecția „
ante mortem
”:
„[…]
27.
Inspecția trebuie să permită să se clarifice:
(a)
dacă animalele sunt atinse de o boală transmisibilă la om și la animale sau dacă prezintă simptomele sau se află într-o stare generală care permit să se bănuiască apariția unei astfel de boli;
[…]” [traducere neoficială]
Articolul 1 din Directiva 85/73 prevede:
„Statele membre iau măsuri – în conformitate cu modalitățile prevăzute la anexa A – pentru perceperea unei taxe comunitare pentru cheltuielile ocazionate de inspecțiile și controalele produselor menționate în anexa respectivă, inclusiv cele care vizează asigurarea protecției animalelor în abatoare, în conformitate cu cerințele Directivei 93/119/CEE.”
Articolul 4 din Directiva 85/73 prevede:
„(1)   Până la adoptarea dispozițiilor care reglementează taxele comunitare, statele membre iau măsuri pentru a asigura finanțarea inspecțiilor și controalelor care nu intră sub incidența articolelor 1, 2 și 3.
(2)   În conformitate cu dispozițiile alineatului (1), statele membre pot percepe taxe naționale, respectând principiile stabilite pentru taxele comunitare.”
Articolul 5 din directiva menționată prevede:
„(1)   Taxele comunitare se stabilesc astfel încât să acopere costurile suportate de autoritatea competentă cu titlu de:
—
cheltuieli salariale și sociale ocazionate de serviciile de inspecție;
—
cheltuieli administrative pentru efectuarea controalelor și inspecțiilor, ce pot include și cheltuielile necesare pentru formarea permanentă a inspectorilor
pentru efectuarea controalelor și inspecțiilor menționate la articolele 1, 2 și 3.
(2)   Se interzice orice rambursare directă sau indirectă a taxelor prevăzute de prezenta directivă. Cu toate acestea, eventuala aplicare de către un stat membru a mediei forfetare prevăzute la anexele A, B și C nu se consideră, la evaluarea unor cazuri particulare, ca fiind rambursare indirectă.
(3)   Statele membre sunt autorizate să perceapă o sumă mai mare decât nivelurile taxelor comunitare, cu condiția ca taxa globală percepută de fiecare stat membru să nu fie mai mare decât costul real al cheltuielilor de inspecție.
(4)   […]
Prezenta directivă nu aduce atingere posibilității statelor membre de a percepe o taxă pentru combaterea epizootiilor și a bolilor enzootice.”
Conform capitolului 1 din anexa A la Directiva 85/73, care privește taxele aplicabile cărnii care intră sub incidența Directivelor 64/433, 71/118/CEE, 91/495/CEE și 92/45/CEE:
„Taxa menționată la articolul 1 se stabilește în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) în modul următor:
1.
Fără a aduce atingere punctelor 4 și 5, statele membre percep, pentru cheltuielile de inspecție aferente operațiunilor de sacrificare, sumele forfetare următoare:
(a)
carne de vită și mânzat:
—
bovine adulte: 4,5 [euro] pentru fiecare animal;
—
bovine tinere: 2,5 [euro] pentru fiecare animal;
[…]”
Decizia 98/272/CE a Comisiei din 23 aprilie 1998 privind supravegherea epidemiologică a encefalopatiilor spongiforme transmisibile și de modificare a Deciziei 94/474/CE (
JO L 122, p. 59
) a impus statelor membre, printre altele, instituirea unui program anual de supraveghere, în condițiile stabilite în anexa sa, destinat să semnaleze noile cazuri de animale bolnave.
Decizia 98/272, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2000/374/CE a Comisiei din 5 iunie 2000 (
JO L 135, p. 27
), preia, în anexa IV A, cele trei teste care prezintă o sensibilitate și o specificitate excelente pentru depistarea encefalopatiilor spongiforme transmisibile la animale în faza clinică a bolii.
Conform anexei menționate, metodele aprobate în vederea depistării amintite sunt următoarele:
„1.
testul pe baza tehnicii Western blot pentru detectarea fracțiunii rezistente la protează PrP
Res
(testul
Prionics Check
);
2.
testul ELISA chimioluminiscent care implică o procedură de extragere și o tehnică ELISA, prin utilizarea unui reactiv chimioluminiscent îmbunătățit (testul Enfer);
3.
imunodozarea PrP
Res
prin metoda imunometrică la două situri, numită metoda «sandwich», după denaturare și concentrare (testul CEA).” [traducere neoficială]
În temeiul Deciziei 2001/8/CE a Comisiei din 29 decembrie 2000 de modificare a Deciziei 2000/764/CE privind depistarea encefalopatiei spongiforme bovine la bovine și de actualizare a anexei IV la Decizia 98/272 (
JO 2001, L 2, p. 28
), aplicabilă de la , anexa IV A la Decizia 98/272 a devenit anexa IVa la aceasta din urmă (modificarea nu afectează decât versiunile în limbile spaniolă și franceză ale Deciziei 2001/8).
Articolul 38 din Regulamentul (CE) nr. 1254/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind organizarea comună a pieței în sectorul cărnii de vită și mânzat (
JO L 160, p. 21
, Ediție specială, 03/vol. 28, p. 80) prevede:
„(1)   În cazul în care se înregistrează o creștere sau o scădere substanțială a prețurilor de pe piața comunitară și în cazul în care această situație este probabil să se mențină, determinând perturbări sau amenințând să perturbe piața, se pot lua măsurile necesare.
(2)   Normele de aplicare a prezentului articol sunt adoptate de către Comisie în conformitate cu procedura stabilită la articolul 43.”
Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 1258/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind finanțarea politicii agricole comune (
JO L 160, p. 103
) prevede:
„[…]
(2)   Secțiunea Garantare [a Fondului european de orientare și garantare agricolă] finanțează:
[…]
(b)
intervențiile menite să stabilizeze piața agricolă;
[…]
(d)
contribuția financiară a Comunității destinată unor măsuri veterinare specifice, măsurilor de inspecție veterinară și programelor pentru eradicarea și monitorizarea maladiilor animale (măsuri veterinare), precum și măsurilor fitosanitare;
[…]” [traducere neoficială]
Potrivit articolului 3 din Regulamentul nr. 1258/1999:
„[…]
(2)   Măsurile veterinare și fitosanitare întreprinse în conformitate cu normele comunitare sunt finanțate în conformitate cu articolul 1 alineatul (2) litera (d).
[…]” [traducere neoficială]
Decizia 2000/764/CE a Comisiei din 29 noiembrie 2000 privind depistarea encefalopatiei spongiforme bovine la bovine și de modificare a Deciziei 98/272 (
JO L 305, p. 35
), astfel cum a fost modificată prin Decizia 2001/8, prevede la articolul 1:
„(1)   Statele membre asigură ca toate bovinele cu o vârstă de peste 30 de luni:
—
supuse «sacrificării speciale de urgență», în sensul articolului 2 litera (n) din Directiva 64/433 […], sau
—
sacrificate în conformitate cu dispozițiile capitolului VI punctul 28 litera (c) din anexa I la Directiva 64/433
să fie examinate utilizând unul dintre testele rapide menționate în anexa IVa la Decizia 98/272 […] începând de la 1 ianuarie 2001.
Dispozițiile prezentului alineat se aplică de asemenea animalelor menționate la primul paragraf care sunt dobândite pentru a fi distruse conform Regulamentului […] nr. 2777/2000.
(2)   Statele membre asigură ca bovinele cu o vârstă de peste [30] de luni, moarte la fermă sau în timpul transportului, dar care nu au fost sacrificate în scopul consumului uman, să fie examinate conform dispozițiilor părții A a anexei I la Decizia 98/272 […] începând de la 1 ianuarie 2001.
(3)   Statele membre asigură ca toate bovinele cu o vârstă de peste [30] de luni care sunt supuse unei sacrificări normale în scopul consumului uman să fie supuse unuia dintre testele rapide aprobate la care se referă anexa IV[a] la Decizia 98/272 […] cel mai târziu începând de la 1 iulie 2001.
[…]” [traducere neoficială]
Decizia 2000/764 a fost abrogată, cu efect de la 1 iulie 2001, prin Regulamentul (CE) nr. 1248/2001 al Comisiei din de modificare a anexelor III, X, XI la Regulamentul (CE) nr. 999/2001 al Parlamentului European și al Consiliului privind supravegherea epidemiologică și testarea encefalopatiei spongiforme transmisibile (
JO L 173, p. 12
, Ediție specială, 03/vol. 38, p. 64).
Prin articolul 12 din Decizia 2000/773/CE a Comisiei din 30 noiembrie 2000 privind aprobarea programelor de supraveghere a ESB prezentate de statele membre pentru anul 2001 și de stabilire a participării financiare a Comunității (
JO L 308, p. 35
), s-a aprobat programul prezentat de Regatul Țărilor de Jos și s-a stabilit participarea financiară a Comunității la maximum 1260000 de euro pentru acest stat membru.
Articolul 17 din Decizia 2000/773 prevede:
„Participarea financiară a Comunității va acoperi, în afara măsurilor prevăzute în programele aprobate la articolele 2-16, testele efectuate conform articolului 1 alineatul (3) din Decizia 2000/764 […], cu condiția ca statul membru care le efectuează să prezinte Comisiei un program modificat până la 15 iunie 2001 cel mai târziu.” [traducere neoficială]
Articolul 18 din Decizia 2000/773 prevede:
„Participarea financiară a Comunității la programele aprobate la articolele 2-16 este stabilită la 100% din prețul de cumpărare [fără a include taxa pe valoarea adăugată (denumită în continuare «TVA»)] al truselor de diagnostic și al reactivilor, cu o limită de 30 de euro pe test pentru cele efectuate între 1 ianuarie și 31 decembrie 2001 pe animalele menționate la articolul 1 alineatele (1) și (2) din Decizia 2000/764 […]” [traducere neoficială]
Considerentele (1)-(3) ale Regulamentului 2777/2000 prevăd:
„(1)
Piața comunitară a cărnii de vită traversează în prezent o criză profundă provocată de pierderea încrederii consumatorului în carnea de vită în urma apariției de noi cazuri de [ESB]. Consumul și producția au scăzut recent la un nivel fără precedent, antrenând o scădere importantă a prețului de producție. […] În aceste condiții, articolul 38 alineatul (1) din Regulamentul […] nr. 1254/1999 prevede adoptarea de măsuri de susținere excepționale în favoarea pieței de carne de vită, în scopul reechilibrării sale. Una dintre aceste măsuri ar trebui să fie introducerea unui regim care să prevadă retragerea din producție a cărnii animalelor care, în mod normal, ar cauza apariția unor importante excedente pe piață, în cadrul unui regim de cumpărare urmat de distrugerea animalelor.
(2)
Decizia 2000/764 […] stabilește norme specifice privind depistarea ESB la animalele cu o vârstă de peste [30] de luni și, în special, metodele aprobate în vederea acestei depistări. Conform acestei decizii, începând de la 1 iulie 2001 cel mai târziu, toate animalele cu o vârstă de peste [30] de luni destinate unei sacrificări normale în scopul consumului uman vor trebui supuse unui test de depistare a ESB. Până la această dată, retragerea animalelor de pe piața în cauză trebuie să se realizeze cu precădere în privința animalelor cu această vârstă care, la sacrificare, nu sunt supuse testului de depistare a ESB și trebuie să se autorizeze pentru consumul uman în cadrul Comunității și în țări terțe numai carnea provenită de la animale la care testul a avut un rezultat negativ.
(3)
Pentru a se realiza o ameliorare rapidă a situației pe piața cărnii de vită, trebuie să se încurajeze între timp depistarea voluntară la animalele cu o vârstă de peste [30] de luni. Prin urmare, trebuie să se adopte dispoziții privind cofinanțarea comunitară a testelor necesare, garantând totodată că nu se va efectua nicio plată dublă finanțată din bugetul comunitar.” [traducere neoficială]
Potrivit articolului 2 din Regulamentul nr. 2777/2000:
„(1)   Carnea care provine de la bovine cu o vârstă de peste [30] de luni și care sunt sacrificate în Comunitate după 1 ianuarie 2001 nu poate fi autorizată pentru consumul uman în Comunitate sau pentru export către țări terțe decât dacă a avut un rezultat negativ la testul rapid aprobat privind [ESB] menționat în anexa [IVa] la Decizia 98/272 […].
(2)   Comunitatea participă la finanțarea testelor la care se referă alineatul (1). Participarea financiară a Comunității se ridică la 100% din costurile (fără TVA) ale achiziționării truselor de diagnostic și a reactivilor, cu o limită de 15 euro pe test, în ceea ce privește testele efectuate pe animalele sacrificate înainte de intrarea în vigoare a programului de depistare obligatorie prevăzut la articolul 1 alineatul (3) din Decizia 2000/764 […], și, în orice caz, înainte de 1 iulie 2001.
Sunt excluse de la cofinanțare testele efectuate pe:
—
animalele la care se referă articolul 1 alineatul (1) din Decizia 2000/764 […],
—
animalele care beneficiază de regimul de cumpărare prevăzut la articolul 3 alineatul (3) din prezentul regulament.
Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a evita orice plată dublă finanțată din bugetul comunitar.” [traducere neoficială]
Articolul 3 din Regulamentul nr. 2777/2000 prevede:
„(1)   Un stat membru achiziționează, în vederea sacrificării și distrugerii complete, orice animal cu o vârstă de peste [30] de luni care îi este prezentat de orice producător sau de un mandatar al său, fără a-l supune vreunui test dintre cele la care se referă articolul 2 alineatul (1).
[…]
(4)   Statele membre care pot demonstra într-un mod satisfăcător pentru Comisie existența unei capacități suficiente pentru a supune testelor la care se referă articolul 2 alineatul (1) producția normală pentru sacrificarea de animale cu o vârstă de peste [30] de luni pot fi autorizate de Comisie, conform procedurii prevăzute la articolul 43 din Regulamentul […] nr. 1254/1999, să întrerupă aplicarea regimului de cumpărare prevăzut la alineatul (1), cu excepția cazului în care se adoptă o decizie la care se referă alineatul (3).
[…]” [traducere neoficială]
Conform articolului 11 din acesta, Regulamentul nr. 2777/2000 a fost aplicabil de la 1 ianuarie 2001 la .
În temeiul articolului 3 alineatul (4) din Regulamentul nr. 2777/2000, Comisia a adoptat Decizia 2001/3/CE din 3 ianuarie 2001 privind stabilirea unor măsuri specifice în sectorul cărnii de vită în privința Danemarcei și a Țărilor de Jos în temeiul Regulamentului (CE) nr. 2777/2000 (
JO L 1, p. 23
), conform căreia:
„[…] Țările de Jos sunt autorizate să întrerupă aplicarea regimului de cumpărare prevăzut de Regulamentul […] nr. 2777/2000.” [traducere neoficială]
Reglementarea națională
Din decizia de trimitere reiese că, în temeiul articolului 68 alineatul 1 din Legea din 26 martie 1920 privind controlul veterinar exercitat de stat [Wet van , houdende bepalingen tot regeling van het Veeartsenijkundig Staatstoezicht (denumită în continuare „Legea privind controlul veterinar”)], în versiunea aplicabilă la data faptelor din acțiunea principală, sunt interzise exportul sau încercarea de a exporta carne proaspătă ori de a o pune la dispoziția transportatorului în vederea exportării, dacă mărfurile nu sunt însoțite, în conformitate cu normele emise de ministru, de unul sau de mai multe semne ori documente aplicate sau eliberate în urma unei investigații efectuate pe baza deciziei autorităților și care atestă respectarea cerințelor impuse de ministru în privința exportului.
În temeiul articolului 73 din această lege, în cazul unei investigații efectuate pe baza deciziei autorităților în sensul articolelor 68 și 69 din legea menționată, se percepe o compensație pentru costurile investigației, conform unui barem adoptat de ministru.
Cerințele prevăzute la articolul 68 alineatul 1 din Legea privind controlul veterinar sunt formulate în Regulamentul din 1985 privind exportul de carne proaspătă și de preparate din carne (Regeling uitvoer vers vlees en vleesbereidingen 1985). Acesta din urmă a fost modificat la 21 decembrie 2000 pentru a pune în aplicare Decizia 2000/764.
Conform articolului 2 alineatul 1 litera y) din regulamentul menționat, carnea nu poate proveni de la bovine cu o vârstă de peste 30 de luni care nu au făcut obiectul unui test de depistare a ESB aprobat sau pentru care testul a avut un rezultat pozitiv.
Expunerea de motive a modificării menționate la punctul 27 din prezenta hotărâre indică, în ceea ce privește Regulamentul nr. 2777/2000:
„Faptul că Țările de Jos dispun de o capacitate suficientă pentru a efectua testele are drept consecință că Țărilor de Jos nu li se aplică Regulamentul Comisiei Europene prin care se adoptă măsuri de susținere excepționale în favoarea pieței de carne de vită. Acest regulament prevede cumpărarea, în principiu obligatorie, a tuturor bovinelor cu o vârstă de peste 30 de luni care nu au fost supuse testului de depistare a ESB. Întrucât Țările de Jos au în mod concret capacitatea să supună toate bovinele cu o vârstă de peste 30 de luni testului menționat, nu există niciun motiv de a cumpăra toate bovinele netestate.”
Tarifele compensării la care se referă articolul 73 din Legea privind controlul veterinar figurează în Regulamentul din 1993 privind tariful inspecțiilor cărnii și ale produselor pe bază de carne (Regeling tarieven keuring vlees en vleesprodukten 1993).
Din observațiile prezentate de guvernul olandez reiese că, în temeiul acestui regulament, în perioada cuprinsă între 1 ianuarie și 1 aprilie 2001, costul testelor de depistare a ESB a fost suportat în integralitate de autoritățile naționale, sub rezerva participării Comunității la finanțarea truselor de diagnostic și a reactivilor în limita sumei de 15 euro pe test. De la , pentru aceste teste de depistare a fost percepută o taxă, conform unui tarif stabilit la 70 NLG (31,76 euro) pe animal, și aceasta în temeiul articolului 3b din Regulamentul privind tariful inspecțiilor cărnii și ale produselor pe bază de carne. De la , costul testelor necesare a fost transferat în întregime în sarcina operatorilor economici. Costul total al unui test rapid de depistare a ESB este, în medie, de 198,35 NLG (90 de euro) pe animal. Această sumă include costurile privind materialul, prelevarea și transportul eșantioanelor, precum și realizarea testelor.
Acțiunea principală și întrebările preliminare
Între lunile mai și decembrie 2001, Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees (Serviciul Național de Inspecție a Animalelor de Fermă și a Cărnii) a efectuat, în cadrul inspecției cărnii destinate exportului, o serie de teste rapide de depistare a ESB pe bovine cu o vârstă de peste 30 de luni prezente în exploatația de la Gosschalk.
Prin facturile adresate Gosschalk între lunile februarie și aprilie 2002, autoritățile olandeze au solicitat acesteia din urmă plata unei taxe de 31,76 euro pentru fiecare test de depistare a ESB, pentru un cuantum total de 1681279,12 euro, din care 92675,68 euro se raportează la testele efectuate în cursul lunilor mai și iunie 2001.
Gosschalk a formulat contestații împotriva acestor facturi, care au fost respinse. Acțiunea introdusă ulterior la Rechtbank Zutphen a fost declarată inadmisibilă, această instanță considerând că facturile menționate nu reprezentau decizii administrative care pot face obiectul unei acțiuni.
În luna mai 2004, Gosschalk a atacat decizia Rechtbank Zutphen la Raad van State, care, prin hotărârea din 3 noiembrie 2004, a declarat recursul fondat, a anulat hotărârea atacată și a trimis cauza spre rejudecare la Rechtbank Zutphen. Acesta din urmă, prin hotărârea din , a declarat acțiunea formulată de Gosschalk drept nefondată și a respins cererea sa de despăgubiri.
Gosschalk a formulat recurs împotriva acestei din urmă hotărâri la Raad van State, care a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze, în legătură cu testele de depistare a ESB efectuate în cursul lunilor mai și iunie 2001, primele patru întrebări preliminare și, în ceea ce privește testele efectuate în cursul perioadei cuprinse între 1 mai și , a cincea întrebare, acestea având următorul cuprins:
„1)
Testele de depistare a ESB devenite obligatorii începând cu 1 ianuarie 2001 în urma Regulamentului din 1985 privind exportul de carne proaspătă și de preparate din carne […] adoptat în cadrul aplicării articolului 1 alineatul (3) din Decizia 2000/764 […] reprezintă teste în sensul articolului 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2777/2000 […]?
2)
În cazul unui răspuns afirmativ, articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2777/2000 trebuie considerat o intervenție menită să stabilizeze piața cărnii de vită (măsură de susținere a pieței) în sensul articolului 1 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 1258/1999 […] sau o măsură veterinară specifică în sensul punctului (d) din această din urmă dispoziție sau reprezintă în același timp o astfel de intervenție și o astfel de măsură?
3)
Dacă măsura în cauză reprezintă (de asemenea) o măsură de susținere a pieței, trebuie concluzionat, având în vedere jurisprudența formulată de Curte în Hotărârea din 30 septembrie 2003, Germania/Comisia (
C-239/01, Rec., p. I-10333
), că testele efectuate trebuiau finanțate în mod exclusiv de Comunitate și că, prin urmare, articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2777/2000, în măsura în care prevede doar finanțarea parțială de către Comunitate a costurilor testelor de depistare a ESB, este nevalid întrucât este contrar Regulamentului nr. 1254/1999?
4)
Presupunând că articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2777/2000 este valid, respectivul regulament se opune ca statele membre să transfere costurile testelor de depistare a ESB efectuate în sarcina operatorilor economici?
5)
Articolul 5 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 85/73 […] trebuie interpretat în sensul că această directivă nu se opune ca un stat membru să încaseze o taxă în temeiul cheltuielilor efectuate pentru realizarea testelor de depistare a ESB? În cazul unui răspuns afirmativ, căror cerințe trebuie să răspundă o taxă pentru teste de depistare a ESB?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2777/2000 trebuie interpretat în sensul că sunt vizate de această dispoziție testele de depistare a ESB efectuate în mod obligatoriu în Țările de Jos, în temeiul legislației naționale de punere în aplicare a articolului 1 alineatul (3) din Decizia 2000/764, pe toate bovinele cu o vârstă de peste 30 de luni care au fost supuse unei sacrificări normale în scopul consumului uman în cursul lunilor mai și iunie 2001.
În această privință, trebuie să se constate că atât articolul 1 din Decizia 2000/764, cât și articolul 2 din Regulamentul nr. 2777/2000 identifică testele rapide aprobate în scopul depistării ESB ca fiind cele menționate în anexa IVa la Decizia 98/272, și anume testele „Prionics Check”, „Enfer” și „CEA”. Prin urmare, din punct de vedere tehnic, este vorba despre aceleași teste.
În ceea ce privește obligația de a efectua aceste teste, trebuie subliniat, pe de o parte, că din articolul 1 alineatul (3) din Decizia 2000/764, adoptată la 29 noiembrie 2000 și aplicabilă începând cu , reiese că statele membre trebuie să asigure ca toate bovinele cu o vârstă de peste 30 de luni destinate consumului uman să fie supuse unuia dintre testele menționate, cel târziu începând de la .
Pe de altă parte, Regulamentul nr. 2777/2000, adoptat la 18 decembrie 2000 și aplicabil de asemenea de la , acorda statelor membre fie posibilitatea să supună testului de depistare a ESB producția normală de bovine destinate sacrificării ce îndeplineau condiția de vârstă prevăzută, dacă dispuneau de capacitatea și de mijloacele tehnice necesare, fie posibilitatea de a pune la punct un sistem mixt, combinând regimul de cumpărare specială care avea drept rezultat distrugerea animalelor cu, în măsura posibilităților acestora, depistarea, care permitea comercializarea cărnii dacă rezultatele testelor erau negative.
Din dispozițiile regulamentului menționat reiese că, deși este adevărat că, în vederea contribuirii la reechilibrarea pieței de carne bovină și a creșterii încrederii consumatorilor, statelor membre le-a fost acordată posibilitatea de a alege regimul care trebuie aplicat în perioada corespunzătoare lunilor mai și iunie 2001, nu este mai puțin adevărat că, indiferent de sistemul ales, toate animalele a căror carne era destinată consumului uman trebuiau supuse în mod obligatoriu unui test de depistare a ESB.
Prin urmare, pentru a determina dacă testele practicate în mod obligatoriu în Țările de Jos în perioada menționată constituiau teste în sensul articolului 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2777/2000, nu este important dacă obligația de a efectua teste a fost impusă de un legiuitor național care a decis devansarea la 1 ianuarie 2001 a aplicării articolului 1 alineatul (3) din Decizia 2000/764, statului membru respectiv permițându-i-se să întrerupă aplicarea regimului de cumpărare specială în temeiul articolului 3 alineatul (4) din Regulamentul nr. 2777/2000, sau dacă această obligație rezultă din cuprinsul articolului 2 alineatul (1) din acest regulament, aplicat într-un stat membru care, neavând capacitatea suficientă pentru a supune testelor toate animalele, a aplicat de asemenea regimul de cumpărare menționat, întrucât numai carnea care a avut un rezultat negativ la unul dintre cele trei teste aprobate putea fi autorizată în vederea consumului, iar aceste trei teste erau din punct de vedere tehnic identice.
În consecință, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2777/2000 trebuie interpretat în sensul că sunt vizate de această dispoziție testele de depistare a ESB efectuate în mod obligatoriu în Țările de Jos, în cursul lunilor mai și iunie 2001, pe toată carnea provenită de la bovine cu o vârstă de peste 30 de luni care au fost sacrificate în vederea consumului uman.
Cu privire la a doua și la a treia întrebare
Prin intermediul celei de a doua și al celei de a treia întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească, pentru a determina cui revine obligația de a finanța testele de depistare a ESB, dacă articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2777/2000 trebuie interpretat în sensul că interdicția de comercializare a cărnii de vită provenite de la animale cu o vârstă de peste 30 de luni care nu a avut un rezultat negativ la testul de depistare a ESB, impusă prin acesta începând de la 1 ianuarie 2001, reprezintă o măsură de intervenție menită să stabilizeze piața cărnii de vită, în sensul articolului 1 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 1258/1999, sau mai degrabă o măsură veterinară specifică, în sensul acestui articol 1 alineatul (2) litera (d) ori, deopotrivă, o măsură de intervenție și o măsură veterinară. Pentru situația în care dispoziția menționată ar institui o măsură de intervenție, instanța de trimitere solicită de asemenea să se stabilească validitatea articolului 2 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2777/2000, în măsura în care acesta prevede că Comunitatea nu finanțează decât o parte din costul testelor.
Din decizia de trimitere reiese că aceste întrebări sunt adresate având în vedere Hotărârea Germania/Comisia, citată anterior, în cadrul căreia Curtea a stabilit că toate măsurile comunitare de susținere destinate stabilizării pieței cărnii de vită trebuie finanțate exclusiv de Comunitate.
De la bun început, trebuie să se constate că Regulamentul nr. 2777/2000 a fost adoptat de Comisie în temeiul articolului 38 din Regulamentul nr. 1254/1999, al cărui alineat (2) o abilitează pe aceasta să adopte, potrivit procedurii comitetului prevăzute la articolul 43 din acest regulament, normele de aplicare necesare stabilizării pieței cărnii de vită.
Regulamentul nr. 2777/2000 prevedea mai multe măsuri în vederea unei ameliorări rapide a situației pe piața cărnii de vită, care traversa, la sfârșitul anului 2000, o criză profundă cauzată de pierderea încrederii consumatorilor.
În primul rând, din considerentul (1) al acestuia reiese că, pentru a preveni apariția unor excedente importante pe piață, Regulamentul nr. 2777/2000 a introdus o măsură de susținere excepțională în favoarea pieței de carne de vită, în temeiul articolului 38 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1254/1999, în scopul reechilibrării sale.
Astfel, în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2777/2000, în anumite condiții, statele membre erau obligate să achiziționeze în vederea sacrificării și a distrugerii complete, fără a-l fi supus vreunui test de depistare a ESB, orice animal care le era prezentat de orice producător, cu excepția animalelor la care se referă articolul 1 alineatul (1) prima liniuță din Decizia 2000/764, care erau supuse, în orice caz, unui asemenea test. Cu toate acestea, din articolul 1 alineatul (1) al doilea paragraf din Decizia 2000/764 reiese că animalele achiziționate în vederea distrugerii trebuiau de asemenea, dacă îndeplineau condiția vârstei, să fie supuse unui test.
În al doilea rând, din modul de redactare a articolului 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2777/2000 reiese că data de la care, pentru a putea fi autorizată în vederea consumului uman în Comunitate sau pentru export către țări terțe, carnea care provine de la bovine cu o vârstă de peste 30 de luni și care sunt sacrificate în Comunitate trebuia să fi avut un rezultat negativ la testul rapid aprobat privind ESB a fost devansată la 1 ianuarie 2001.
În al treilea rând, din considerentul (3) al Regulamentului 2777/2000 reiese că, pentru a încuraja, în perioada respectivă, și anume de la 1 ianuarie la 30 iunie 2001, depistarea voluntară ca alternativă la regimul de cumpărare de către statul membru, articolul 2 alineatul (2) din acest regulament a prevăzut cofinanțarea comunitară a testelor de depistare a ESB, participarea financiară fiind stabilită la 100% din costul de achiziționare, fără TVA, a truselor de diagnostic și al reactivilor, în limita sumei de 15 euro pe test.
În al patrulea rând, articolul 3 alineatul (4) din Regulamentul nr. 2777/2000, având în vedere una dintre finalitățile acestuia, și anume că se poate autoriza pentru consumul uman începând cu 1 ianuarie 2001 numai carnea care provine de la bovine cu o vârstă de peste 30 de luni care a avut un rezultat negativ la testul de depistare a ESB, a prevăzut posibilitatea statelor membre care dispun de o capacitate suficientă pentru a supune testelor producția normală de animale pentru sacrificare cu o vârstă de peste 30 de luni să întrerupă aplicarea regimului de cumpărare specială prevăzut la articolul 3 alineatul (1) din regulamentul menționat.
Cu toate acestea, trebuie adăugat că faptul că Regulamentul nr. 2777/2000 a fost adoptat în temeiul articolului 38 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1254/1999 nu înseamnă că toate măsurile pe care le prevede constituie intervenții destinate stabilizării unei piețe agricole în sensul articolului 2 litera (b) din Regulamentul nr. 1258/1999, în speță cea a cărnii de vită.
Astfel, pe de o parte, considerentul (1) al Regulamentului nr. 2777/2000 se referă la articolul 38 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1254/1999 numai în legătură cu instituirea regimului de cumpărare specială urmat de distrugerea animalelor.
Pe de altă parte, din considerentul (2) al Regulamentului nr. 2777/2000, precum și din articolul 2 din acest regulament reiese că retragerea animalelor de pe piață, la care se referă regimul de cumpărare specială menționat, ar trebui aplicat în coroborare cu normele specifice privind depistarea ESB stabilite prin Decizia 2000/764 și cu metodele aprobate în vederea depistării, prevăzute prin Decizia 98/272.
În plus, trebuie amintit că, în vederea supravegherii și a eradicării ESB în Comunitate, Decizia 2000/764, adoptată, astfel cum reiese din considerentele sale, printre altele în temeiul Directivei 89/662/CEE a Consiliului din 11 decembrie 1989 privind controlul veterinar în cadrul schimburilor intracomunitare în vederea realizării pieței interne (
JO L 395, p. 13
, Ediție specială, 03/vol. 7, p. 202), a prevăzut supunerea, în anul 2001, a bovinelor cu o vârstă de peste 30 de luni la unul dintre testele rapide aprobate la care se referă anexa IVa la Decizia 98/272, în două etape eșalonate în timp.
Astfel, în temeiul articolului 1 alineatele (1) și (2) din Decizia 2000/764, prima etapă, care a început la 1 ianuarie 2001, a avut ca obiect toate bovinele care, depășind vârsta de 30 de luni, au fost supuse sacrificării speciale de urgență, inclusiv cele achiziționate în vederea distrugerii lor conform Regulamentului nr. 2777/2000, sau care prezentau semne clinice în momentul sacrificării, precum și un eșantion aleatoriu de bovine care au murit la fermă.
A doua fază, care trebuia pusă în aplicare în principiu cel târziu la 1 iulie 2001, privea, în temeiul articolului 1 alineatul (3) din Decizia 2000/764, toate bovinele care, îndeplinind de asemenea condiția vârstei, erau supuse unei sacrificări normale în scopul consumului uman.
Prin urmare, articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2777/2000 nu a făcut decât să devanseze la 1 ianuarie 2001 termenul pe care Decizia 2000/764 îl fixase la și începând de la care toate bovinele cu o vârstă de peste 30 de luni și care erau sacrificate în Comunitate pentru consumul uman trebuiau supuse unuia dintre testele de depistare a ESB la care se referă anexa IVa la Decizia 98/272, putând fi comercializată numai carnea care a avut un rezultat negativ la testele menționate.
În consecință, obligația de a supune bovinele unor teste de depistare a ESB reprezintă o măsură veterinară care se înscrie în programele de eradicare și de supraveghere a acestei boli. În ceea ce privește o astfel de măsură, finanțarea comunitară se acordă, potrivit articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1258/1999, în temeiul articolului 1 alineatul (2) litera (d) din acesta din urmă.
În aceste condiții, nu este necesar să se examineze dacă articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2777/2000, în măsura în care prevede că Comunitatea nu finanțează decât parțial costurile testelor de depistare a ESB, este nevalid întrucât este contrar Regulamentului nr. 1254/1999.
Având în vedere considerațiile de mai sus, trebuie să se răspundă la a doua și la a treia întrebare că articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2777/2000 trebuie interpretat în sensul că interdicția de comercializare a cărnii de vită provenite de la animale cu o vârstă de peste 30 de luni care nu a avut un rezultat negativ la testul de depistare a ESB, impusă prin acesta începând de la 1 ianuarie 2001, reprezintă o măsură veterinară, în sensul articolului 1 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul nr. 1258/1999, care se înscrie în programele de eradicare și de supraveghere a ESB.
Cu privire la a patra și la a cincea întrebare
Prin intermediul celei de a patra și al celei de a cincea întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2777/2000, precum și articolul 4 și articolul 5 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 85/73 trebuie interpretate în sensul că statele membre pot transfera în sarcina operatorilor economici, impunându-le o taxă, costul testelor de depistare a ESB și, în caz afirmativ, potrivit căror criterii.
În această privință, trebuie precizat că Decizia 2000/773 a stabilit participarea financiară a Comunității la programele de supraveghere a ESB de către statele membre pentru anul 2001. Pe de o parte, în ceea ce privește animalele menționate la articolul 1 alineatele (1) și (2) din Decizia 2000/764, și anume cele supuse sacrificării speciale de urgență, cele achiziționate în vederea distrugerii lor conform Regulamentului nr. 2777/2000, cele care prezentau semne clinice în momentul sacrificării, precum și animalele care au murit la fermă și care sunt cuprinse într-un eșantion aleatoriu, articolul 18 din Decizia 2000/773 a stabilit cuantumul contribuției pe test la 100% din prețul de cumpărare, fără TVA, a truselor de diagnostic și a reactivilor, în limita sumei de 30 de euro.
Pe de altă parte, articolul 17 din Decizia 2000/773 prevede principiul participării Comunității la finanțarea testelor efectuate conform articolului 1 alineatul (3) din Decizia 2000/764, și anume a celor efectuate pe bovinele cu o vârstă de peste 30 de luni supuse unei sacrificări normale în scopul consumului uman, fără a stabili însă cuantumul acesteia.
În plus, din articolul 2 din Regulamentul nr. 2777/2000 reiese că Comunitatea trebuia să plătească, până la intrarea în vigoare a programului de depistare obligatorie prevăzut la articolul 1 alineatul (3) din Decizia 2000/764 și, în orice caz, înainte de 1 iulie 2001, o contribuție care reprezenta 100% din costurile de achiziționare a truselor de diagnostic și a reactivilor, fără TVA, în limita sumei de 15 euro pe test, pentru testele efectuate pe animale destinate consumului uman.
Prin urmare, din modul de redactare a articolelor 17 și 18 din Decizia 2000/773, precum și din modul de redactare a articolului 2 din Regulamentul nr. 2777/2000 reiese că aceste articole se limitează la a stabili principiul cofinanțării comunitare a costurilor ocazionate de teste, ultimele două dintre aceste articole menționând în plus produsele cărora li se aplică finanțarea, cu indicarea sumei maxime ce trebuie plătită în funcție de animalele care urmează să fie supuse testelor. În schimb, niciun element din aceste texte nu indică în ce mod trebuie finanțate costurile neacoperite și nici nu desemnează persoana care este în final responsabilă pentru plata acestora.
În această privință, trebuie subliniat că Directiva 85/73 a stabilit norme armonizate de finanțare a inspecțiilor și a controalelor sanitare privind animalele și produsele de origine animală efectuate de veterinari în scopul de a garanta atât sănătatea publică, cât și sănătatea animală. În temeiul articolului 1 din această directivă, statele membre iau măsuri, în conformitate cu modalitățile prevăzute în anexa A la această directivă, pentru perceperea unei taxe comunitare pentru cheltuielile ocazionate de inspecțiile și de controalele produselor destinate consumului uman, menționate în anexa respectivă.
În capitolul 1 din anexa A la Directiva 85/73 sunt prevăzute taxele aplicabile cărnii proaspete la care se referă, printre altele, Directiva 64/433. În ceea ce privește carnea de vită, statele membre percep, pentru cheltuielile de inspecție aferente operațiunilor de sacrificare, o taxă forfetară de 4,5 euro pe animal, pentru bovine adulte, și de 2,5 euro pe animal, pentru bovine tinere.
Cu toate acestea, trebuie să se constate că, deși este adevărat că în capitolul VI din anexa I la Directiva 64/433 se prevede, la punctul 27 litera (a), că inspecția sanitară „
ante mortem
” trebuie să permită să se clarifice dacă animalele sunt atinse de o boală transmisibilă la om și la animale sau dacă prezintă simptomele ori se află într-o stare generală care permit să se bănuiască apariția unei astfel de boli, nu este mai puțin adevărat că ESB nu figurează printre bolile, enumerate la articolul 5 din această directivă, pe care inspecțiile și controalele veterinare efectuate pe bovine urmăresc să le identifice.
În consecință, costurile legate de testele de depistare a ESB nu intră sub incidența anexei A la Directiva 85/73, consacrată taxelor comunitare legate de costurile inspecțiilor privind operațiunile de sacrificare. În consecință, întrucât nu a făcut obiectul unei armonizări, suma care trebuia plătită pentru aceste teste putea fi determinată, în fiecare stat membru, în funcție de costul operațiunilor legate de efectuarea acestora.
Astfel, pe de o parte, articolul 4 alineatul (1) din Directiva 85/73 prevede că până la adoptarea dispozițiilor care reglementează taxele comunitare, statele membre iau măsuri pentru a asigura finanțarea inspecțiilor și a controalelor care nu intră, printre altele, sub incidența articolului 1 din această directivă.
Pe de altă parte, în temeiul articolului 5 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 85/73, aceasta nu aduce atingere posibilității statelor membre de a percepe o taxă pentru combaterea epizootiilor și a bolilor enzootice.
Atât din textul, cât și din economia dispozițiilor Directivei 85/73 reiese că articolul 4 din aceasta include, în calitate de taxe naționale, taxele stabilite de statele membre pentru inspecțiile și controalele sanitare care sunt legate de operațiunile de sacrificare de animale destinate consumului uman, în speță bovine, și care, în plus, corespund unor examinări sau chiar unor teste, precum testul de depistare a ESB, care nu sunt prevăzute de Directiva 64/433, în timp ce taxele care intră sub incidența articolului 5 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 85/73 sunt cele percepute de statele membre pentru combaterea epizootiilor și a bolilor enzootice în afara operațiunilor de sacrificare.
În cauza principală, în ceea ce privește testele de depistare a ESB care trebuie efectuate în mod obligatoriu în temeiul articolului 1 alineatele (1) și (2) din Decizia 2000/764, trebuie să se constate că, deși sunt efectuate cu ocazia sacrificării, aceste teste urmăresc să confirme că bovinele care fac parte din anumite categorii supuse riscurilor sunt contaminate cu această boală, carnea acestora nefiind destinată consumului uman. Având, așadar, un rol în combaterea epizootiei, taxele pe care statele membre le pot fixa pentru finanțarea unor astfel de teste intră sub incidența articolului 5 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 85/73.
În schimb, testele de depistare a ESB prevăzute atât la articolul 1 alineatul (3) din Decizia 2000/764, cât și la articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2777/2000 sunt legate de operațiunile de sacrificare a bovinelor destinate consumului uman și pot fi, în consecință, finanțate prin perceperea unor taxe naționale în sensul articolului 4 din Directiva 85/73.
În ceea ce privește criteriile care trebuie luate în considerare pentru stabilirea unor astfel de taxe, și anume, în cauza principală, cele destinate finanțării testelor de depistare a ESB, din articolul 4 din Directiva 85/73 reiese că, în lipsa unor taxe comunitare, statele membre pot percepe taxe naționale, respectând principiile stabilite pentru taxele comunitare.
În această privință, din articolul 5 alineatele (1)-(3) din Directiva 85/73 reiese că, în ceea ce privește cuantumul acestora, taxele comunitare sunt stabilite astfel încât să acopere costurile suportate de autoritatea competentă cu titlu de cheltuieli salariale și sociale, precum și cu titlu de cheltuieli administrative pentru efectuarea controalelor și a inspecțiilor, că taxa totală percepută nu poate fi mai mare decât costul real al cheltuielilor de inspecție și că este interzisă orice rambursare directă sau indirectă a unor astfel de taxe.
Trebuie să se considere că aceleași principii sunt aplicabile prin analogie atunci când, precum în cauza principală, statele membre percep taxe naționale în sensul articolului 4 din Directiva 85/73, precum cele destinate să acopere costurile efectuării testelor de depistare a ESB pe bovine sacrificate în vederea consumului uman.
Trebuie adăugat că articolul 5 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 85/73 nu impune statelor membre să respecte principiile adoptate în ceea ce privește taxele comunitare, atunci când percep o taxă pentru combaterea epizootiilor și a bolilor enzootice, precum cea destinată să acopere costurile efectuării testelor de depistare a ESB pe bovinele la care se referă articolul 1 alineatele (1) și (2) din Decizia 2000/764.
Având în vedere considerațiile de mai sus, trebuie să se răspundă la a patra și la a cincea întrebare că articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2777/2000, precum și articolul 4 și articolul 5 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 85/73 trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca statele membre să perceapă taxe naționale destinate finanțării costurilor testelor de depistare a ESB. Cuantumul total al taxelor legate de operațiunile de sacrificare a bovinelor destinate consumului uman trebuie stabilit cu respectarea principiilor adoptate în ceea ce privește taxele comunitare, potrivit cărora, pe de o parte, acest cuantum nu trebuie să fie superior costurilor suportate, care acoperă cheltuielile salariale și sociale, precum și cheltuielile administrative pentru efectuarea unor astfel de teste și, pe de altă parte, este interzisă orice rambursare directă sau indirectă a unei astfel de taxe.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:

1)
Articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2777/2000 al Comisiei din 18 decembrie 2000 de adoptare a unor măsuri excepționale de susținere pentru piața cărnii de vită, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 111/2001 al Comisiei din , trebuie interpretat în sensul că sunt vizate de această dispoziție testele de depistare a encefalopatiei spongiforme bovine efectuate în mod obligatoriu în Țările de Jos, în cursul lunilor mai și iunie 2001, pe toată carnea provenită de la bovine cu o vârstă de peste 30 de luni care au fost sacrificate în vederea consumului uman.

2)
Articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2777/2000, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 111/2001, trebuie interpretat în sensul că interdicția de comercializare a cărnii de vită provenite de la animale cu o vârstă de peste 30 de luni care nu a avut un rezultat negativ la testul de depistare a encefalopatiei spongiforme bovine, impusă prin acesta începând de la 1 ianuarie 2001, reprezintă o măsură veterinară, în sensul articolului 1 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul nr. 1258/1999 al Consiliului din privind finanțarea politicii agricole comune, care se înscrie în programele de eradicare și de supraveghere a encefalopatiei spongiforme bovine.

3)
Articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2777/2000, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 111/2001, precum și articolul 4 și articolul 5 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 85/73/CEE a Consiliului din 29 ianuarie 1985 privind finanțarea inspecțiilor și a controalelor sanitar-veterinare prevăzute de Directivele 89/662/CEE, 90/425/CEE, 90/675/CEE și 91/496/CEE, astfel cum a fost modificată și codificată prin Directiva 96/43/CE a Consiliului din , trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca statele membre să perceapă taxe naționale destinate finanțării costurilor testelor de depistare a encefalopatiei spongiforme bovine. Cuantumul total al taxelor legate de operațiunile de sacrificare a bovinelor destinate consumului uman trebuie stabilit cu respectarea principiilor adoptate în ceea ce privește taxele comunitare, potrivit cărora, pe de o parte, acest cuantum nu trebuie să fie superior costurilor suportate, care acoperă cheltuielile salariale și sociale, precum și cheltuielile administrative pentru efectuarea unor astfel de teste și, pe de altă parte, este interzisă orice rambursare directă sau indirectă a unei astfel de taxe.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: olandeza.