CELEX: 62004CJ0507
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Loodusliku linnustiku kaitse
Direktiiv 79/409/EMÜ
Ülevõtmismeetmed

Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et Austria Vabariik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (
EÜT L 103, lk 1
; ELT eriväljaanne 15/01, lk 98; edaspidi „direktiiv”) artikli 1 lõigetest 1 ja 2, artiklist 5, artikli 6 lõikest 1, artikli 7 lõigetest 1 ja 4, artiklist 8, artikli 9 lõigetest 1 ja 2 ning artiklist 11.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigusnormid
Direktiivi artikli 1 lõike 1 kohaselt käsitleb see kõikide looduslikult esinevate linnuliikide kaitset nende liikmesriikide Euroopa territooriumil, mille suhtes kohaldatakse asutamislepingut. Direktiiv hõlmab nende liikide kaitset, hoidmist ja kontrolli ning kehtestab nende kasutamise eeskirjad. Selle artikli lõige 2 täpsustab, et direktiivi kohaldatakse lindude, nende munade, pesade ja elupaikade suhtes.
Direktiivi artikkel 5 sätestab:
„Ilma et see piiraks artiklite 7 ja 9 kohaldamist, võtavad liikmesriigid vajalikke meetmeid kõikide artiklis 1 nimetatud linnuliikide üldise kaitsesüsteemi loomiseks, keelates eelkõige:
a)
tahtliku tapmise või püüdmise mis tahes viisil;
b)
pesade ja munade tahtliku hävitamise või kahjustamise või pesade kõrvaldamise;
c)
linnumunade korjamise loodusest ja munade või tühjade koorte hoidmise;
d)
lindude tahtliku häirimise eriti pesitsemise ja poegade üleskasvatamise ajal, niivõrd kui selline häirimine on käesoleva direktiivi eesmärkide seisukohalt oluline;
e)
nende linnuliikide isendite pidamise, mille jahtimine ja püüdmine on keelatud.”
Direktiivi artikli 6 lõige 1 keelustab kauplemise kaitsealuste linnuliikide isenditega:
„Ilma et see piiraks lõigete 2 ja 3 sätete kohaldamist, keelustavad liikmesriigid kõikide artiklis 1 nimetatud linnuliikide elus või surnud isendite ja nende selgelt äratuntavate kehaosade või nendest valmistatud toodete müügi, müügiks transportimise, müügi eesmärgil pidamise ja müügiks pakkumise.”
Direktiivi III lisa osades 1 ja 2 on loetletud liigid, kelle suhtes müügikeeldu selle direktiivi artikli 6 lõigete 2 ja 3 kohaselt teatud tingimustel ei kohaldata.
Direktiivi artikkel 7 reguleerib kaitsealustele linnuliikidele jahi pidamist. Selle artikli lõike 1 esimene lause sätestab:
„Olenevalt konkreetse liigi arvukusest, geograafilisest levikust ja sigimisvõimest kogu ühenduses võib II lisas loetletud liikidele jahti pidada vastavalt siseriiklikele õigusaktidele.”
Direktiivi artikli 7 lõige 4 sätestab:
„Liikmesriigid tagavad, et kehtivate siseriiklike meetmetega kooskõlas toimuv jahipidamine, sealhulgas jaht jahikullidega, kui seda peetakse, järgib asjaomaste linnuliikide mõistliku kasutamise ja nende arvukuse ökoloogiliselt tasakaalustatud piiramise põhimõtteid, ning et kõnealune tegevus asjaomaste liikide, eelkõige rändliikide arvukuse suhtes vastab artiklist 2 tulenevatele meetmetele. Liikmesriigid tagavad eelkõige, et liikidele, mille suhtes jahialaseid seadusi kohaldatakse, ei peetaks jahti poegade üleskasvatamise ajal ega sigimise erinevatel etappidel. Rändliikide puhul tuleb liikmesriikidel eelkõige tagada, et liikidele, mille suhtes jahialaseid seadusi kohaldatakse, ei peetaks jahti sigimise ega pesitsusaladele naasmise ajal. Liikmesriigid edastavad komisjonile kogu asjakohase teabe oma jahialaste seaduste tegeliku rakendamise kohta.”
Direktiivi artikkel 8 näeb ette:
„1.   Käesoleva direktiivi alusel jahtida, püüda või tappa lubatud lindude suhtes keelustavad liikmesriigid kõik massilist või mittevalikulist püüdmist või tapmist võimaldavad või liigi paigutist kadumist põhjustada võivad vahendid, seadised või viisid ning esmajoones IV lisa punktis a loetletud vahendite, seadiste või viiside kasutamise.
2.   Lisaks sellele keelavad liikmesriigid jahipidamise liiklusvahenditelt ja IV lisa punktis b nimetatud tingimustel.”
Direktiivi artikli 9 lõike 1 sõnastuse kohaselt:
„Liikmesriigid võivad teiste rahuldavate lahenduste puudumisel teha erandeid artiklite 5, 6, 7 ja 8 sätetest järgmistel põhjustel:
a)
—
rahva tervise ja ohutuse huvides,
—
lennuohutuse huvides,
—
vältimaks tõsist kahju viljasaagile, kariloomadele, metsadele, kalastuspiirkondadele ja vetele,
—
taimestiku ja loomastiku kaitseks;
b)
teadus- ja õppetöö, taasasustamise, uuesti loodusesse laskmise ja selleks vajaliku paljundamise eesmärgil;
c)
lubamaks range järelevalve tingimustes ja valikuliselt teatavate lindude vähesel arvul püüdmist, pidamist või muud mõistlikku kasutamist.”
Direktiivi artikli 9 lõike 2 kohaselt peab erandite tegemisel olema täpsustatud:
„– milliste liikide suhtes erandeid kohaldatakse,
—
püüdmiseks või tapmiseks lubatud vahendid, seadised või viisid,
—
millise riski tingimustel ja millisel ajal ning kus selliseid erandeid võib lubada,
—
asutus, kes on volitatud kinnitama, et nõutud tingimused on täidetud, ning otsustama, milliseid vahendeid, seadiseid või viise võib kasutada, millises ulatuses ja kellel see on lubatud,
—
milliseid kontrollimeetmeid rakendatakse.”
Artikkel 11 kohustab liikmesriike tagama, et nende Euroopa territooriumil looduslikult mitteesinevate linnuliikide sissetoomine ei ohustaks kohalikku taimestikku ega loomastikku.
Erinevate Austria liidumaade õigusnormid, mille vastavus direktiivi sätetele on vaidlustatud
Alam-Austria liidumaa
Käsitluse all on järgmised sätted: Alam-Austria looduskaitseseaduse (Niederösterreichisches Naturschutzgesetz 2000,
LGBl. (Niederösterreich)
87/00) artikli 17 lõige 5, artikkel 18, artikli 20 lõige 4 ja artikkel 21; Alam-Austria jahiseaduse (Niederösterreichisches Jagdgesetz 1974,
LGBl. (Niederösterreich)
76/74) artikkel 95 ning Alam-Austria jahimääruse (Niederösterreichische Jagdverordnung,
LGBl. (Niederösterreich)
28/77) artikkel 22.
Alam-Austria looduskaitseseaduse artikkel 17 sätestab:
„[…]
5.   Selliste taimede kasvatamiseks, mida kohapeal ei esine ja mis ei sobi konkreetsesse keskkonda, ja selliste loomade, mida kohapeal ei esine, keskkonda viimiseks ja kasvatamiseks avatud keskkonnas on vajalik valitsuse luba. Loa andmisest keeldutakse, kui selline tegevus mõjutab püsivalt pärismaiseid populatsioone, pärismaiste looma- ja taimeliikide looduslikke (geneetilisi) tunnuseid või maastiku ilu või iseloomulikke jooni.
[…]”
Alam-Austria looduskaitseseaduse artikkel 18 sätestab:
„1.   Liigikaitset reguleerivate õigusnormide eesmärk on kaitsta looduslikke looma- ja taimeliikide looduslikku ja ajaloolist mitmekesisust. Liigikaitse hõlmab:
1)
loomade, lindude ja nende elukoosluste kaitset inimese ja tegevuse laiendamisest põhjustatud kahju eest;
2)
looduslike looma- ja taimeliikide elutingimuste säilitamist ning nende elupaikade kaitset, hooldamist, arendamist ja taastamist ning
3)
väljasurnud looduslike looma- ja taimeliikide taasasustamist nende looduslikus levilas.
2.   Liidumaa valitsus võtab määrusega kaitse alla kas täielikult või osaliselt, kui viimane on liigi säilitamiseks piisav, looduslikud taimed või loomad, kellele ei või jahti pidada ning kelle populatsiooni on vaja kaitsta:
1)
nende harulduse tõttu või nende populatsioonide ohustatuse tõttu;
2)
teaduslikel või ajaloolis-kultuurilistel kaalutlustel;
3)
nende kasulikkuse või olulisuse tõttu ökosüsteemis või
4)
looduse ja maastiku mitmekesisuse või omapära säilitamiseks. Määruses võib loetleda looma- või taimeliigid, mida liidumaa territooriumil ähvardab väljasuremise oht.
3.   Liidumaa territooriumil looduslikult mitteesinevad liigid võib määrusega arvata nende kaitsealuste liikide hulka, mis nimetatud territooriumil looduslikult esinevad, kui see on vajalik nende populatsioonide kaitseks, nende liikide olemasolu ohustavate populatsioonide kahanemist tingivate põhjuste piiramiseks või kõrvaldamiseks käesoleva seaduse ruumilisel kohaldamisalal, ning kui need liigid
1)
on võetud kaitse alla mõnel muul liidumaal või nende päritoluriigis;
2)
on sellisena nimetatud rahvusvahelises lepingus, millega Austria Vabariik on ühinenud või
3)
on kinnitatud andmetel väljasuremisohus, kuid ei ole päritoluriigis kaitse alla võetud.
4.   Lõigete 2 ja 3 alusel kaitse alla võetud liikide puhul on keelatud:
[…]
2)
isendite jälitamine, tahtlik häirimine, püüdmine, vangistuses hoidmine, vigastamine või surmamine, nende elava või surnuna omandamine, pidamine, üleandmine, transportimine või müügiks pakkumine;
3)
nende loomade munade, vastsete, nukkude või pesade või pesitsuskohtade, sigimisalade, koelmualade või puhkepaikade kahjustamine, hävitamine või loodusest eemaldamine ning
4)
määruses nimetatud väljasuremisohus liikide biotoopide, sigimisalade ja elupaikade häirimine eriti neid pildistades või filmides.
5.   Muu rahuldava lahenduse puudumisel on lubatud kaitsealuste loomade sigimisalasid või pesakohti loodusest eemaldada, kahjustada või hävitada oktoobrist veebruari lõpuni, kui neis ei ole poegi ning need asuvad mõnes hoones.
6.   Vajaduse korral või määrusega ette näha meetmed elupaiga kaitseks, samuti kaitsealuse liigi populatsiooni säilitamiseks ja suurendamiseks ning selliste tegevuste keelamiseks või piiramiseks, mis võivad kaasa tuua populatsioonide kahanemise.
[…]”
Alam-Austria looduskaitseseaduse artikkel 20 sätestab:
„[…]
4.   Liidumaa valitsus võib artiklist 18 erandeid teha eelkõige teaduslikel või pedagoogilistel eesmärkidel, kui ei ole alust karta, et see võib kahjustada kaitsealust looduslikku taimestikku või loomastikku […]. Luba peab sisaldama vähemalt järgmisi andmeid:
1.
liigid, mille suhtes erandeid kohaldatakse,
2.
püüdmiseks või surmamiseks lubatud vahendid, seadised või viisid ja
3.
järelevalve teostamine.”
Alam-Austria looduskaitseseaduse artikkel 21 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Maa äriotstarbelise kasutusega seotud meetmed […] jäävad kehtima ilma et see piiraks käesoleva seaduse või selle rakendamiseks kehtestatud määruste või muude haldusaktide sätete kohaldamist. Seda erandsätet ei kohaldata, kui tahtlikult kahjustatakse kaitsealuseid taimi või loomi või elupaiku või kui meetmed puudutavad väljasuremisohus taimi või loomi […].
2.   Ilma et see piiraks käesoleva seaduse või selle rakendamiseks kehtestatud määruste või muude haldusaktide sätete kohaldamist, jäävad maa kaasaegse ja säästva põllu- või metsamajandusliku kasutusega põllu- või metsamajandusettevõtluse raames seotud meetmed kehtima […]. Seda erandsätet ei kohaldata, kui tahtlikult kahjustatakse kaitsealuseid taimi, loomi või elupaiku või kui meetmed puudutavad väljasuremisohus taimi või loomi […].
3.   Põllu- või metsamajanduslik kasutus on kaasaegne ja säästev, kui põllu- või metsamajandusettevõtte tegevuse eesmärk on toota või saada taimseid või loomseid saadusi ning need tegevused on korraldatud selles piirkonnas mingil hetkel tavaliste viiside kohaselt või lähtuvalt edastatud kogemustest, ning kui see kasutus, mis on kohandatud looduslike tingimustega, kindlustab toimivas süsteemis jätkusuutliku tulemuse, ilma et seejuures ammendataks tootmisbaasi ja kurnataks liigselt loodust või maastikku.”
Alam-Austria jahiseaduse artikkel 95 sätestab:
„1.   Kõik mitteselektiivsed jahipidamisviisid on keelatud; eelkõige on keelatud
[…]
3)
pidada jahti öösel […]; selle keelu kohaldamisalasse ei kuulu […] metsise-, tedre-, hane-, pardi- ja kurvitsaliste jaht;
4)
kasutada jahiulukite püüdmiseks või surmamiseks vahendeid sihtmärkide valgustamiseks;
[…]
8)
pimedate või vigastatud lindude kasutamine elava peibutisena, uimastatud peibutiste kasutamine; surmavate või kurdistavate magnetofonide, elektri- või elektrooniliste seadmete kasutamine; peeglite või muude pimestamisvahendite kasutamine, lõhkeainete või mitteselektiivsete võrkude kasutamine; väljagaasitamine või -suitsutamine;
9)
pidada lindudele jahti silmuste, liimi, konksude, võrkude või püüniste abil;
10)
pidada jahti õhusõidukitelt, liikuvatelt mootorsõidukitelt või kiiremini kui 5 kilomeetrit tunnis liikuvalt veesõidukilt
[…]”.
Alam-Austria jahimääruse artikkel 22 sätestab:
„1.   Järgmisi jahiulukeid ei või üldjuhul jälitada, püüda või surmata väljaspool allpool sätestatud ajavahemikke:
[…]
15.
metsis, paarisaastatel 1. maist 31. maini;
16.
teder, paaritutel aastatel 1. maist 31. maini;
[…]
18.
tedrekuningas, 1. jaanuarist 31. detsembrini;
[…]
22.
metskurvits, 1. septembrist 31. detsembrini ja 1. märtsist 15. aprillini;
[…]”.
Burgenlandi liidumaa
Käsitluse all on järgmised sätted: Burgenlandi loodus- ja maastikukaitseseaduse (Burgenländisches Naturschutz- und Landschaftspflegegesetz,
LGBl. (Burgenland)
27/1991) artiklid 16, 16a ja 16b; Burgenlandi jahiseaduse (Burgenländisches Jagdgesetz 1988,
LGBl. (Burgenland)
11/1989) artikli 88a lõiked 1 ja 2 ning artikkel 88b; Burgenlandi jahimääruse (Burgenländische Jagdverordnung,
LGBl. (Burgenland)
24/1989) artikli 76 lõige 1 ja Burgenlandi liigikaitsemääruse (Burgenländische Artenschutzverordnung 2001,
LGBl. (Burgenland)
36/2001) artiklid 2 ja 6.
Burgenlandi loodus- ja maastikukaitseseaduse artikkel 16 sätestab:
„1.   Niivõrd kui ei ole tegemist jahiulukitega või kalandusõiguse kohaldamisalaga, on kaitse all
a)
[…] looduslikud loomaliigid ning direktiivi 79/409/EMÜ I lisas, direktiivi 92/43/EMÜ II, IV ja V lisas, Berni konventsiooni II ja III lisas ja Bonni konventsiooni I ja II lisas loetletud liigid;
b)
ilma et see piiraks punkti a kohaldamist, kõik ülejäänud loodusliku linnustiku liigid, välja arvatud kuldnokk (
Sturnus vulgaris
) vastavalt [Burgenlandi jahiseaduse] artiklile 88a. […]
2.   Liidumaa valitsus sätestab kaitsealuseid või ohustatud loomaliike käsitlevas määruses:
a)
erandid […];
b)
keelatud püüdmisvahendid ja -viisid, et kaitsta liikide populatsioone;
c)
meetmed, mida tuleb võtta kaitsealuste liikide populatsioonide uuenemise soodustamiseks; […]
d)
liigid, mille kaitsmiseks on keelatud nende pesade, pesitsuskohtade, mängupaikade, sigimisalade, puhkealade, talvitumisalade (pesapuude, õõnsate puude, pesitsemiskaljude ja -järsakute, roostike, urgude ja samalaadsete objektide) loodusest eemaldamine, kahjustamine või hävitamine; ja
[…]
4.   Kaitsealuste loomade kõikide arengujärkude jälitamine, häirimine, püüdmine, transportimine, vangistuses pidamine, vigastamine, surmamine, hoidmine, loodusest eemaldamine või kahjustamine on keelatud. Selliste loomade või nende osade müügiks pakkumine, omandamine, või üleandmine on sõltumata nende seisundist, vanusest või arengujärgust keelatud. Niisamuti on keelatud avalikult kuulutada valmisolekust selliseid loomi müüa või omandada.
5.   Kaitselauseid loomaliikide isendeid (sealhulgas nende osade ning sõltumata nende arengujärgust) valdav või omav isik on ametiasutuste nõudel kohustatud esitama tõendid nende päritolu kohta. Surnult või hooldamist vajavas seisundis leitud kaitsealused loomad on liidumaa omand ja tuleb viivitamatult üle anda ametiasutustele või nende määratud teadusasutusele.
[…]”.
Burgenlandi loodus- ja maastikukaitseseaduse artikkel 16a sätestab:
„1.   Liidumaa valitsus tagab või loob direktiivides 79/409/EMÜ ja 92/43/EMÜ loetletud liikide elupaikade piisava mitmekesisuse ja pindala […]. See hõlmab eelkõige järgmisi meetmeid:
a)
kaitsealade moodustamine […] või lepingute sõlmimine või toetuste andmine […];
b)
kaitsealadel või väljapool neid asuvate elupaikade hooldamine ja kaitseotstarbeline haldamine;
c)
hävinenud elupaikade taastamine;
d)
elupaikade loomine;
e)
elupaikade looduslikku arengut mõjutavate ökoloogiliste protsesside säilitamine, taastamine ja parendamine.
2.   Liidumaa valitsus seirab ja dokumenteerib […] direktiivides loetletud liikide kaitsestaatust.
3.   Liidumaa valitsus kehtestab määrusega teadus-, kontrolli- ja kaitsemeetmed, et vältida ettevaatamatusest tingitud püüdmise ja surmamise negatiivset mõju kaitsealustele liikidele.
[…]”.
Burgenlandi loodus- ja maastikukaitseseaduse artikkel 16b sätestab:
„Liidumaa valitsus võtab kaitsevajadustest lähtuvalt meetmeid reeglipäraselt esinevate rändliikide ja nende pesitsus-, sulgimis- ja talvitusalade, rändepeatuspaikade ning nende vahetu ümbruse suhtes. Sel eesmärgil pööravad liikmesriigid erilist tähelepanu märgalade ja eelkõige rahvusvahelise tähtsusega märgalade kaitsele.”
Burgenlandi jahiseaduse artikkel 88a sätestab:
„1.   Viinamarjaistanduste kaitseks (lõige 2) on ajavahemikul 15. juulist 30. novembrini lubatud kuldnoklaste tõrje.
2.   Liidumaa valitsus peab selle meetme vajadust kinnitama määrusega, kui on võimalik ette näha kuldnoklaste massilist ilmumist viinamarjaistandustesse […]”.
Burgenlandi jahiseaduse artikkel 88b sätestab:
„[…]
2.
Metskurvitsajahti võib jahipidamisviisiga
Schnepfenstrich
[kurvitsa paaritumislend] pidada 1. märtsist 15. aprillini.”
Burgenlandi jahimääruse artikli 76 kohaselt:
„1.   Järgnevalt loetletud jahiulukeid ei või jälitada, püüda või surmata allpool toodud jahikeeluaegadel:
[…]
2)
Jahilinnud:
[…]
e)
metstuvid:

kaelustuvi ja kaelusturteltuvi, 16. aprillist 30. juunini;

turteltuvi, 1. novembrist 30. juunini;
f)
kurvitsalised:

metskurvits, 1. jaanuarist 28. veebruarini ja 16. aprillist 30. septembrini;
[…]
[…]”
Burgenlandi liigikaitsemääruse artikkel 2 sätestab:
„1.   Järgmiste liikide pesitsuskohtade, sigimiskohtade, puhkekohtade ja talvitumiskohtade kahjustamine on keelatud:

mesilasenäpp (
Merops apiaster
)

siniraag
(Coracias garrulus)

hakk
(Corvus monedula)

jäälind
(Alcedo atthis)
[…]

jõgitiir
(Sterna hirundo)

kaldapääsuke (
Riparia riparia
)

valgeselg-kirjurähn (
Dendrocopos leucotos
)

valge-toonekurg (
Ciconia ciconia
)

vaenukägu (
Upupa epops
)
[…]
2.   Iseäranis on keelatud:
1)
nende kivide, järsakute või puittaimede kõrvaldamine, mis kujutavad endast artikli 2 lõikes 1 loetletud liikide jaoks olulisi paiku, kus nad sigimisajal ronivad;
[…]”.
Burgenlandi liigikaitsemääruse artikkel 6 sätestab:
„Põllu- või metsamajanduslik maakasutus on lubatud vastavalt [Burgenlandi loodus- ja maastikukaitseseaduse] artiklile 19. Käesoleva määruse sätted ei piira õiguspärast jahipidamist ja kalastamist.”
Kärnteni liidumaa
Käsitluse all on järgmised sätted: Kärnteni jahiseaduse (Kärntner Jagdgesetz 2000,
LGBl. (Kärnten)
21/2000) artikkel 3, artikli 51 lõiked 1–5, artikli 59 lõige 1 ja artikli 68 lõige 1 ning Kärnteni jahimääruse (Kärntner Jagdgesetz 2000 – Durchführungsverordnung,
LGBl. (Kärnten)
132/1991) artikli 9 lõige 2.
Kärnteni jahiseaduse artikkel 3 sätestab:
„1.   Jahipidamine peab toimuma kohasel viisil ja vastavalt tavadele ning arvestades hea jahimajanduse põhimõtteid. Jahiulukiliigi populatsiooni ohustamine ebasobiva jahipidamisega on keelatud. Jahti tuleb pidada lisaks ka viisil, mis ei vähenda metsa üldises huvis olevaid positiivseid mõjusid ning eelkõige viisil, mis hoiab ära jahiulukite metsale tekitatavad kahjustused […]
2.   Jahipidamist on nõuetekohaselt majandatud, kui selle tulemusena saavutatakse ja säilitatakse elujõuline jahiulukite populatsioon, selle mitmekesisus ja vastavus jahipiirkonna suurusele ja omadustele. Selle saavutamiseks tuleb järgida ökosüsteemi tasakaalustatust, põllu- ja metsamajanduse vajadusi ning jahiulukite ökoloogiat arvesse võtvat ruumilist planeerimist. Hea jahimajandus hõlmab ka jahiulukite kaitset vastavalt õigusaktidele.
[…]”.
Kärnteni jahiseaduse artikkel 51 sätestab:
„1.   Kogu aasta vältel ei ole lubatud jahti pidada: […]
2.   Lõikes 1 nimetamata jahiulukiliikide kohta kehtestab liidumaa valitsus määrusega ning arvestades hea jahimajanduse põhimõtteid (artikkel 3), ohustatud jahiulukiliikide kaitse vajadusi ja jahiulukite vanust, sugu ja bioloogilisi iseärasusi, millistele jahiulukitele ei või kas kogu aasta vältel või teatud ajavahemikel (jahikeeluajad) jahti pidada. […]
3.   Erakordsete ilmastikutingimuste, loodusõnnetuste, epideemiate jne põhjustatud jahiulukite kadudest tingitud ohu tõttu jahiulukite populatsioonidele võib liidumaa valitsus hea jahipidamise huvides pikendada jahikeeluaegasid kogu liidumaa territooriumil, teatud haldusüksustes või teatud jahipiirkondades või määrata, et teatud jahiulukiliikide küttimine on kogu aasta vältel keelatud. See määrus tunnistatakse kehtetuks, kui selle andmise alus on lakanud eksisteerimast.
4.   Liidumaa valitsus võib teatud jahiulukiliikide puhul pikendada lõigete 1 ja 2 alusel kehtestatud jahikeeluaegasid kas kõigi või mõne jahipiirkonna ulatuses või need tühistada või neid lühendada, kui ei ole tegemist lõikes 4a loetletud jahiulukiliikidega, kui see on põhjendatud hea jahimajanduse huvides ning arvestab kohalike või kliimatingimustega. Sellise määruse võib kehtestada maksimaalselt kaheks aastaks.
4a.   Kogu aasta vältel kaitstud jahilinnuliikide isendite […] valikuliseks ja vähesel arvul surmamiseks, püüdmiseks või pidamiseks võib liidumaa valitsus muu rahuldava lahenduse puudumisel tühistada lõike 1 alusel kehtestatud jahikeeluaja või seda lühendada rahvatervise, avaliku julgeoleku või lennuliikluse turvalisuse huvides, vältimaks tõsist kahju põllukultuuridele, kariloomadele, kalastuspiirkondadele ja vetele, loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitseks või teaduslikel eesmärkidel, taasasustamise, uuesti loodusesse laskmise ja selleks vajaliku paljundamise eesmärgil. Sellise määruse vastuvõtmine on lubatud üksnes tingimusel, et määruses nimetatud liikide populatsioonide kaitsestaatus on vaatamata jahikeeluaja tühistamisele või lühendamisele soodne. Muude kui kogu aasta vältel kaitstud jahilinnuliikide puhul on selle määruse vastuvõtmine ülejäänud tingimuste täitmisel lubatud vara kaitseks üldiselt või loodusliku elupaiga kaitseks. Selle määruse võib kehtestada maksimaalselt kaheks aastaks.
5.   Liidumaa valitsus võib jahiulukiliigi – välja arvatud lõikes 4a loetletud liigid – kaitseks kehtestatud jahikeeluaja haldusüksuse kõigis jahipiirkondades või osades neist sobivaks ajaks katkestada, kui seda nõuavad hea jahimajanduse või põllu- ja metsamajanduse huvid. Lõikes 4a loetletud jahiulukiliikide puhul on jahikeeluaja katkestamine siiski lubatud üksnes juhul, kui see on vajalik mõne lõikes 4a nimetatud huvi kaitseks, kui muud rahuldavad lahendused puuduvad ning tingimusel, et on täidetud lõike 4a teise lause tingimused.
[…]”.
Kärnteni jahiseaduse artikkel 59 sätestab:
„1.   Jahiõiguse omanik on kohustatud registreerima tabatud jahiloomade nimekirjas tema jahipiirkonnas jahihooaja jooksul tabatud, kinni püütud või muul viisil hukkunud loomad; iga jahipiirkonna kohta tuleb pidada eraldi nimekirja; kui külgnevate jahipiirkondade kohta on koostatud ühine jahikorralduskava, siis peetakse ühte tabatud loomade nimekirja. […]
2.   Tabatud jahiloomade nimekirja pidamiseks kasutatakse Kärnteni jahimeeste ühingu määrusega kehtestatud vormi. Selle määruse kehtestamisel tuleb lähtuda tabatud jahiloomade nimekirja sisust ja eesmärgist. […]
[…]”.
Kärnteni jahiseaduse artikli 68 kohaselt:
„1.   Keelatud on:
[…]
19.
jahilindude pesade ja kurnade hävitamine või munade loata korjamine […] ning jahilindude sigimisalade häirimine sigimisajal ja poegade üleskasvatamise ajal;
[…]”.
Kärnteni jahimääruse artikkel 9 on sõnastatud järgmiselt:
„[…]
2.   Allpool loetletud jahiulukeid võib küttida üksnes sätestatud ajavahemikel (jahiaeg) ning tuleb kaitsta väljaspool neid ajavahemikke:
[…]
—
metsis, 10. maist 31. maini;
—
teder, 10. maist 31. maini;
[…]
—
lauk, 16. augustist 31. jaanuarini;
—
metskurvits, 1. septembrist 31. detsembrini ja 16. märtsist 10. aprillini;
—
kaelustuvi ja kaelusturteltuvi, 1. augustist 31. detsembrini ja 16. märtsist 10. aprillini;
—
vares, 1. juulist 15. märtsini;
—
pasknäär, 1. juulist 15. märtsini;
—
harakas, 1. juulist 15. märtsini.
[…]”
Ülem-Austria liidumaa
Käsitluse all on järgmised sätted: Ülem-Austria loodus- ja maastikukaitseseaduse (Oberösterreichisches Natur- und Landschaftschutzgesetz 2001,
LGBl. (Oberösterreich)
129/2001) artikli 27 lõiked 1 ja 2; Ülem-Austria jahiseaduse (Oberösterreichisches Jagdgesetz,
LGBl. (Oberösterreich)
32/1964) artikli 48 lõiked 1–4 ja artikli 60 lõige 3; Ülem-Austria liigikaitsemääruse (Oberösterreichische Artenschutzverordnung,
LGBl. (Oberösterreich)
73/2003) artikli 5 lõige 2 ja artikkel 11 ning Ülem-Austria jahiulukite jahiaja määruse (Oberösterreichische Schonzeitenverordnung,
LGBl. (Oberösterreich)
30/1990) artikkel 1.
Ülem-Austria loodus- ja maastikukaitseseaduse artikkel 27 sätestab:
„1.   Looduslikud taime- ja seeneliigid ning loomaliigid, kellele jahti ei peeta, võib liidumaa valitsuse määrusega võtta kaitse alla, kui asjaomane liik on kohalikus looduses haruldane, ohustatud või kui selle kaitsmine ökoloogilise tasakaalu hoidmiseks on üldistes huvides ning kui muud üldised huvid ei ole nendest kaitsehuvidest olulisemad. See säte ei piira sellega vastuolus olevate sätete kohaldamist.
2.   Kõigis lõikes 1 nimetatud määrustes tuleb linnudirektiivi artikleid 5–7 ja artiklit 9 ning loodusdirektiivi artikleid 12 ja 13 arvestades täpsustada:
1)
täielikult või osaliselt kaitse alla võetud liigid;
2)
kaitseala ulatus ja kaitseperiood;
3)
kaitsealuste taimede, seente või loomade järelkasvu ja arengujärkude kaitseks kehtestatud meetmed;
4)
kaitsealuste taimede, seente või loomade piiratud elupaikade kaitseks kehtestatud meetmed.”
Ülem-Austria jahiseaduse artikkel 48 sätestab:
„1.   Jahimajanduse haldamiseks […] peab jaht olema keelatud vajalikus ulatuses ning arvestama liidumaa ajaloolis-kultuuriliste vajadustega. Liidumaa valitsus kehtestab pärast liidumaa jahivaldkonna nõuandekomitee arvamuse ärakuulamist määrusega erinevate jahiulukiliikide kohta jahikeeluajad, mis võivad vajadusel sõltuda jahiulukite vanusest ja soost, või keelustab teatud jahiulukite küttimise täielikult.
2.   Jahikeeluajal ei või asjaomase liigi isendeid küttida, püüda või surmata.
3.   Jahilindude kurnade ja pesade loodusest eemaldamine, kahjustamine või hävitamine on keelatud; jahiõiguse omanikul on siiski lubatud korjata jahilindude mune nende haudumiseks kunstliku paljundamise eesmärgil.
4.   Liidumaa valitsus võib jahikeeluajal lubada jahiulukite püüdmist paljundamise eesmärgil ja nende surmamist teaduslikel või uurimise eesmärkidel.
[…]”.
Ülem-Austria jahiseaduse artikkel 60 sätestab:
„[…]
3.   Omanik võib elu- ja ärihoonetes ning suletud eraaedades püüda või surmata ja omastada […] kanakulle, viusid ja raudkulle, kui see on vajalik põllumajanduskultuuridele, kariloomadele ja teistele omandivormidele põhjustatava olulise kahju ärahoidmiseks.”
Ülem-Austria liigikaitsemääruse artikkel 5 on sõnastatud järgmiselt:
„Kaitse all on […]:
2)
looduslikud linnuliigid, millele ei peeta jahti ning mis on Euroopa Liidu liikmesriikide Euroopa territooriumil pärismaised liigid (direktiivi 79/409/EMÜ artikkel 1 […], välja arvatud harakas (
Pica pica
), pasknäär (
Garrulus glandarius
), mustvares (
Corvus corone corone
) ja hallvares (
Corvus corone cornix
)).
[…]”
Ülem-Austria liigikaitsemääruse artikli 11 kohaselt:
„[…] liikide [isendite] valikulist püüdmist traditsiooniliste laululinnunäituste jaoks võib lubada üksnes […] haldusüksuses väljaspool linnukaitsealasid (linnudirektiivi artikli 4 lõike 1 neljas lause) ning nende pidamist võib lubada vaid […] piirkondades ning üksnes järgmistel tingimustel:
[…]”.
Ülem-Austria jahiulukite jahiaja määruse artikkel 1 sätestab:
„1.   Allpool loetletud jahiloomasid ei või küttida, püüda või surmata järgmistel jahikeeluaegadel:
[…]

Metsis, tedrekuningas ja teder:
—
isaslind, 1. juunist 30. aprillini;
—
emaslind, kogu aasta vältel.
[…]

Metskurvits, 1. maist–30. septembrini.
[…]
2.   Jahikeeluaja hulka arvatakse ka selle esimene ja viimane päev.”
Salzburgi liidumaa
Käsitluse all on järgmised sätted: Salzburgi jahiseaduse (Salzburger Jagdgesetz 1993,
LGBl. (Salzburg)
100/1993) artikkel 3, artikli 54 lõige 1, artikkel 59, artikli 60 lõiked 3a ja 4a, artikli 72 lõige 3, artikkel 103 ja artikkel 104; Salzburgi looduskaitseseaduse (Salzburger Naturschutzgesetz 1999,
LGBl. (Salzburg)
73/1999) artikkel 34 ning Salzburgi jahiulukite jahiaja määruse (Salzburger Schonzeiten-Verordnung,
LGBl. (Salzburg)
53/1996) artikkel 1.
Salzburgi jahiseaduse artikkel 3 sätestab:
„Jahiõigust tuleb kasutada vastutustundliku jahi põhimõtteid […] järgides viisil, mis
a)
säilitab erinevat liiki jahiulukite elujõulise populatsiooni, mis vastab olemasolevale elupaigale;
b)
säilitab jahiulukite eluks vajaliku loodusliku keskkonna;
c)
ei puuduta metsa üldistes huvides olevaid positiivseid mõjusid ning eelkõige hoiab ära metsale jahiulukite tekitatavad kahjustused;
d)
ei kahjusta üldist huvi kaitsta loodust ja maastikke;
e)
säilitab loodusliku loomastiku mitmekesisuse kodumaise looduse olulise osana ja loodusliku ökosüsteemi komponendina;
f)
mõjutab minimaalselt õigusaktidele vastavat põllu- või metsamajanduslikku maakasutust.”
Salzburgi jahiseaduse artikkel 54 sätestab:
„1.   Järgmiste jahiulukiliikide kohta peab liidumaa valitsus määrusega kehtestama jahikeeluajad: […] metsis, tedrekuningas, teder, faasan, kaelustuvi, kaelusturteltuvi, sinikael-part, punapea-vart, tuttvart, rabahani, hallhani, metskurvits, lauk, mustvares, hallvares, ronk, harakas, pasknäär, naerukajakas, hallhaigur, kormoran. Jahikeeluaegadel (mille hulka arvatakse esimene ja viimane päev) ei või neid liike jälitada, püüda või surmata […]. Jahikeeluaegade kehtestamisel tuleb arvestada nende liikide bioloogiliste iseärasustega, lähtudes püsiva kaitse vajadusest ning põllu- ja metsamajanduse nõuetest. Jahikeeluajad võib kehtestada ka eraldi, lähtuvalt vanusest ja soost. Linnuliikide kohta, kellele linnudirektiivi […] II lisa alusel ei või Austrias jahti pidada, tohib jahiaegasid kehtestada üksnes siis, kui on täidetud artikli 104 lõikes 4 sätestatud tingimused. Kõikide linnuliikide puhul peab olema tagatud, et jahikeeluaeg hõlmaks pesitsusaega, erinevaid sigimisstaadiume ja poegade üleskasvatamise aega ning rändlindude puhul pesitsusaladele naasmise aega.
[…]”.
Salzburgi jahiseaduse artikkel 59 sätestab:
„1.   […] Nende linnuliikide [isendeid], kellele linnudirektiivi II lisa alusel ei või Austrias jahti pidada, võib küttida üksnes jahikorralduskava raames. Liidumaa valitsus võib määrusega otsustada, et ka teatud muid liike võib küttida üksnes jahikorralduskava raames, kui see on vajalik artiklile 3 vastava jahiulukipopulatsiooni saavutamiseks ja säilitamiseks. […]
2.   Küttimismahu kavandamisel tuleb arvesse võtta eelmistel aastatel tabatud loomade arv, loomulikku surma või õnnetuste tõttu surnud loomade hulk, jahiulukikahjustuste ulatus ja levik metsas ning jahiulukite asurkonna tervislik seisund ja struktuur.
3.   Liidumaa valitsus kehtestab jahikorralduskava vastuvõtmiseks vajalikud täpsemad sätted […]”.
Salzburgi jahiseaduse artikkel 60 on sõnastatud järgmiselt:
„[…]
3.a   Artikli 59 lõike 1 teises lauses nimetatud linnuliikide puhul ei või kehtestada minimaalset küttimismahtu. Liidumaa valitsus kehtestab määrusega ning rakendab koos vajalike muudatustega artikli 104 lõiget 4 suurima lubatud küttimismahu ja selle jaotuse jahipiirkonniti. Enne selle määruse vastuvõtmist kuulab ta ära Salzburgi jahiföderatsiooni, Salzburgi liidumaa kalandusföderatsiooni, Salzburgi liidumaa põllu- ja metsamajanduskoja ja liidumaa keskkonnavahemehe arvamuse. Suurim lubatud küttimismaht kehtestatakse selliselt, et vastuvõetamatuid kahjustusi põhjustamata saavutataks või säilitataks liidumaa territooriumil asjaomase linnuliigi populatsioon, mis vastab artiklis 3 sätestatud põhimõtetele.
[…]
4.a   Iga-aastane jahikorralduskava sätestab iga jahiulukiliigi kohta, lähtuvalt vajadusel nende soost ja vanusest, suurima lubatud küttimismahu või minimaalse [kohustusliku] küttimismahu, või mõlemad, ning selle jaotuse jahipiirkonniti. […]”
Salzburgi jahiseaduse artikkel 72 sätestab:
„[…]
3.   Jahiulukite tapmiseks mõeldud püüniste kasutamine on põhimõtteliselt keelatud. Liidumaa valitsus võib siiski lubada jahiõiguse omanikel või jahiseltsidel selliste püüniste kasutamist, kui:
a)
metsloomad ohustavad inimeste elu või tervist ning seda ohtu ei ole võimalik kõrvaldada muude vahenditega või
b)
kui võrreldava olulisusega üldisi huve ei ole võimalik kaitsta muude vahenditega.
[…]”.
Salzburgi jahiseaduse artikkel 103 sätestab:
„1.   Järgmised linnuliigid on erilise kaitse all kõigis nende elustaadiumides:
[…]
b)
kõik jahilinnuliigid.
2.   Lõikes 1 nimetatud jahiulukiliikide suhtes kehtivad järgmised kaitsemeetmed:
a)
vabas looduses elavate loomade igasugune tahtlik püüdmine või surmamine on keelatud;
b)
nende liikide tahtlik häirimine sigimisajal, poegade üleskasvatamise ajal, talvitumisajal ja rände ajal on keelatud;
c)
sigimiskohtade, pesade või puhkealade tahtlik hävitamine, kahjustamine või eemaldamine on keelatud;
d)
munade korjamine looduses ja munade, sealhulgas tühjade munade, omamine on keelatud;
e)
loodusest eemaldatud liikide […] elus või surnud isendite valdamine, transport, nendega kaubitsemine või nende vahetamine ning müügiks pakkumine on keelatud. See keeld laieneb ka kõikidele loomast valmistatud toodetele ja kõigile muudele kaupadele, mille dokumentatsioonist, pakendist, etiketist või millega seotud muust asjaolust nähtub, et tegemist on asjaomase looma osadega või loomast valmistatud toodetega;
f)
loodusest eemaldatud liikide […] elus või surnud isendite müümine, transport, hoidmine müümise eesmärgil ja müügiks pakkumine on keelatud; seda keeldu kohaldatakse ka nende loomade äratuntavatele osadele ja nendest loomadest valmistatud toodetele.
3.   Kui põllu- või metsamajandustegevus ohustab kurnasid, siis võib jahiõiguse omanik need teise kohta viia või need loodusest eemaldada eesmärgiga neid inkubeerida, kui kurna ei ole võimalik päästa muul viisil.”
Salzburgi jahiseaduse artikkel 104 sätestab:
„[…]
4.   Ametiasutus võib teha muid erandeid artikli 103 lõikes 2 sätestatud keeldudest, kui see ei sea ohtu asjaomase loodusliku liigi populatsiooni ning juhul, kui taotletava eesmärgi saavutamiseks ei ole muud rahuldavat lahendust. Erandeid võib lubada üksnes järgmistel eesmärkidel:
a)
teiste looduslike loomade või taimede ja nende looduslike elupaikade kaitsmiseks;
b)
põllumajanduskultuuridele, kariloomadele, metsadele, kalapüügipiirkondadele ning jahiloomade puhul ka muule varale põhjustatava kahju ärahoidmiseks;
c)
rahvatervise ja avaliku julgeoleku kaitseks ja jahiloomade puhul lisaks muude oluliste üldiste huvide tõttu nagu sotsiaalsed või majanduslikud või keskkonnale positiivsete tagajärgedega seotud põhjused;
d)
teadus- ja õppetööks;
e)
nende liikide populatsiooni suurendamiseks või nende ümberasustamiseks või kasvatamiseks sellel eesmärgil;
f)
vähese arvu nende jahilindude (või nende osade või nendest tehtud toodete) turustamiseks, kelle püüdmine või surmamine on lubatud […]”.
Salzburgi looduskaitseseaduse artikkel 34 sätestab:
„1.   Looduskaitsevaldkonna pädevad ametiasutused võivad taotluse esitamisel teha erandeid keeldudest, mis on ette nähtud […]. Loa võib anda üksnes meetmetele, mille eesmärk on:
[…]
2)
jookide tootmine;
[…]
3.   Lõikes 1 nimetatud luba antakse, kui asjaomase meetme eesmärki ei ole rahuldavalt võimalik saavutada muude vahenditega ja kui tegevusega ei kahjustata alal esinevate muude looma- või taimeliikide populatsioone.”
Salzburgi jahiulukite jahiaja määruse artikkel 1 sätestab:
„Allpool loetletud jahiulukite jahikeeluaeg, mis hõlmab esimest ja viimast päeva, on sätestatud järgmiselt:
Jahiuluk
Jahikeeluaeg
[…]

Metsis
1.6–30.4
Tedrekuningas
16.6–30.4
Teder
16.6–30.4
[…]

Metskurvits
1.1–28.2

16.4–30.9
[…]”.
Tirooli liidumaa
Käsitluse all on järgmised sätted: Tirooli jahiseaduse teise rakendusmääruse (Zweite Durchführungsverordnung zum Tiroler Jagdgesetz 1983,
LGBl. (Tirol)
16/1995) artikli 1 lõige 1 ja Tirooli looduskaitsemääruse (Tiroler Naturschutzverordnung 1997,
LGBl. (Tirol)
95/1997) artikli 4 lõige 3.
Tirooli jahiseaduse rakendusmääruse artikkel 1 sätestab:
„1.   Kui […] ei ole sätestatud teisiti, võib allpool loetletud jahiulukitele pidada jahti üksnes sätestatud ajavahemikul (jahiaeg):
[…]
9)
Metsis, paaritutel aastatel 1. maist–15. maini;
10)
Teder, 10. maist–31. maini;
[…]”.
Tirooli looduskaitsemääruse artikkel 4 sätestab:
„[…]
2.   Keelatud on
a)
kaitsealuste loomaliikide isendite häirimine, jälitamine, püüdmine, pidamine, hoidmine elava või surnuna, transportimine, müügiks pakkumine, müümine, omandamine või tahtlik surmamine;
[…]
3.   Lõike 2 punktis a sätestatud keeld ei kehti vareslaste, kuldnoklaste ja rästaslaste eemaletõrjumisele põllu- ja metsakultuuridest ning koduaedadest.”
Vorarlbergi liidumaa
Käsitluse all on Vorarlbergi jahimääruse (Vorarlberger Jagdverordnung,
LGBl. (Vorarlberg)
24/1995) artikli 27 lõige 1, mis sätestab:
„1.   Allpool loetletud ajavahemikel, kaasa arvatud nende esimesel ja viimasel päeval, võib jahti pidada:
[…]
c)
teder11.05–31.05
[…]”.
Viini liidumaa
Käsitluse all on järgmised sätted: Viini jahiseaduse (Wiener Jagdgesetz,
LGBl. (Wien)
6/1948) artikli 69 lõige 1 ja Viini jahiulukite jahiaja määruse (Wiener Schonzeitenverordnung,
LGBl. (Wien)
26/1975) artikli 1 lõige 1.
Viini jahiseaduse artikkel 69 sätestab:
„1.   Määrus kehtestab kultuurtehnika nõudeid arvestades jahimajanduse hea haldamise põhimõtetest lähtudes erinevate jahiloomade […] kohta jahikeeluajad, tehes vajaduse korral eristusi vanuse ja soo põhjal. Jahikeeluajal ei või jahiulukit jälitada, püüda ja surmata. Esimene ja viimane päev kuuluvad jahikeeluaja hulka.
[…]”.
Viini jahiulukite jahiaja määruse artikkel 1 sätestab:
„1.   Allpool loetletud jahiulukeid ei või jälitada, püüda või surmata järgmistel jahikeeluaegadel:
[…]
12)
Metskurvits, 16. aprillist 15. oktoobrini;
[…]”.
Kohtueelne menetlus
Komisjon saatis 13. aprillil 2000 Austria Vabariigile märgukirja selle liikmesriigi liidumaade teatud õigusnormide kohta, mis tema hinnangul ei vastanud direktiivi täieliku ja õige ülevõtmise nõuetele.
Austria Vabariik vastas 26. juuli 2000. aasta kirjaga, milles ta teatas teatud õigusaktide muutmisest, kuid vaidlustas siiski komisjoni seisukoha direktiivi õige ülevõtmise küsimuses.
17. oktoobri 2003. aasta kirjaga esitas komisjon põhjendatud arvamuse, milles ta kutsus Austria Vabariiki üles võtma arvamuse järgimiseks vajalikud meetmed kahe kuu jooksul. Sellest arvamusest nähtub, et komisjon oli loobunud mõnest algselt esitatud väitest.
23. detsembri 2003. aasta vastuses sellele põhjendatud arvamusele märkis Austria Vabariik, et komisjoni õiguslikest seisukohtadest lähtuvalt on kavas muuta teisigi õigusakte, kuid jäi siiski teatud argumentide juurde, mis ta oli esitanud märgukirjale saadetud vastuses sisaldunud seisukoha põhjenduseks.
Neil asjaolude otsustas komisjon esitada käesoleva hagi.
Menetlus Euroopa Kohtus
Hagiavalduses esitas komisjon kostja vastu 39 liikmesriigi kohustuste rikkumist puudutavat väidet.
Kostja vastuses võttis Austria Vabariik hagi õigeks 13 väite osas. Lisaks võttis ta hagi õigeks osaliselt veel kahe rikkumise osas.
Euroopa Kohtu menetluses loobus komisjon mitmest väitest osaliselt või täielikult, kuna ta leidis, et direktiivi teatud sätted olid vahepeal vastavates liidumaades õigesti üle võetud.
Kohtuasja ese puudutab käesolevas menetlusstaadiumis siiski nende samade sätete ülevõtmist, mis on loetletud hagiavalduses.
Hagi
Väited, mille üle ei ole vaidlust
Komisjoni väidete ese
– Direktiivi artikli 1 lõigete 1 ja 2 rikkumine Kärnteni, Alam-Austria ja Steiermargi liidumaal
Komisjon märgib, et Kärnteni loomaliikide kaitse määruse (Kärntner Tierartenschutzverordnung) artiklit 1 käsitlevast lisast 1 selgub, et mustvares, hallvares, pasknäär, hakk, harakas, koduvarblane ja kodutuvi ei ole kaitsealused liigid, kuigi on tegemist loodusliku linnustiku liikidega. Direktiiviga nõutav kaitsekord peab aga laienema põhimõtteliselt kõigile liikmesriikide Euroopa territooriumil looduslikult esinevatele linnuliikidele.
Komisjon toob esile, et Alam-Austria loodusliku taimestiku ja loomastiku kaitse määruse (Niederösterreichische Verordnung über den Schutz wildwachsender Pflanzen und freilebender Tiere) artikli 3 lõike 5 kohaselt on täies ulatuses kaitse all vaid „pärismaised” linnuliigid. Lisaks ei hõlma direktiiviiga ette nähtud kaitsekord viit sellesse kategooriasse kuuluvat linnuliiki ehk mustvarest, hallvarest, hakki, koduvarblast ja kodutuvi.
Komisjon väidab, et Steiermargi looduskaitsemääruse (Steiermärkische Naturschutzverordnung) artikli 4 kohaselt ei kohaldata direktiivis nõutud kaitset 1. juulist 31. jaanuarini kuldnokale, rongale, koduvarblasele ja kodutuvile, kuigi on tegemist pärismaiste liikidega.
– Direktiivi artikli 5 rikkumine Kärnteni, Alam-Austria ja Steiermargi liidumaal
Komisjon märgib, et Kärnteni loomaliikide kaitse määruse lisast 1 selgub, et mustvares, hallvares, pasknäär, hakk, harakas, koduvarblane ja kodutuvi ei kaitsta direktiivis sätestatu kohaselt.
Komisjon toob esile, et Alam-Austria loodusliku taimestiku ja loomastiku kaitse määruse artikli 3 lõike 5 kohaselt on kaitse all üksnes „pärismaised” liigid. Lisaks ei hõlma direktiiviga ette nähtud kaitsekord viit sellesse kategooriasse kuuluvat linnuliiki ehk mustvarest, hallvarest, hakki, koduvarblast ja kodutuvi. Samuti ei kohaldata nendele liikidele Alam-Austria loodusliku taimestiku ja loomastiku kaitse määruse artikli 18 lõigetes 4 ja 5 ette nähtud üldist kaitsesüsteemi.
Komisjon väidab, et Steiermargi looduskaitseseaduse (Steiermärkisches Naturschutzgesetz) artikkel 13 näeb ette direktiiviga hõlmatud linnuliikide kaitseks määruste vastuvõtmise. Ühtegi määrust ei ole selle sätte alusel aga vastu võetud. Lisaks kohaldatakse direktiivis nõutud kaitset kuldnokale, koduvarblasele, kodutuvile ja rongale vaid 1. veebruarist–30. juunini, kuigi on tegemist pärismaiste liikidega.
– Direktiivi artikli 7 lõike 1 rikkumine Alam-Austria liidumaal
Komisjon märgib, et Alam-Austria loodusliku taimestiku ja loomastiku kaitse määruse artikli 3 lõikest 5 ja artikli 4 punktidest 1 ja 2 on mustvares, hallvares, hakk ja koduvarblane täielikult välja arvatud direktiiviga nõutava kaitse alt, nagu seda on osaliselt ka pasknäär ja harakas. Niisugused õigusnormid rikuvad seega direktiivi artikli 7 lõiget 1, mis sätestab, et jahti võib pidada üksnes selle II lisas loetletud liikidele.
– Direktiivi artikli 7 lõike 4 rikkumine Steiermargi liidumaal
Komisjon rõhutab, et Steiermargi jahiseaduse (Steiermärkisches Jagdgesetz) artikli 49 lõige 1 koosmõjus Steiermargi jahiajamääruse (Steiermärkische Jagdzeitenverordnung) artikli 1 lõikega 1 kehtestavad direktiiviga kokkusobimatud jahiajad metsisejahiks (ajavahemiku 1. oktoobrist 28. veebruarini asemel 1. maist 31. maini), tedrejahiks (ajavahemiku 21. septembrist 31. märtsini asemel 1. maist 31. maini), metskurvitsajahiks (ajavahemiku 11. septembrist 19. veebruarini asemel 16. märtsist 15. aprillini ja 1. septembrist 31. detsembrini).
– Direktiivi artikli 9 lõigete 1 ja 2 rikkumine Steiermargi liidumaal
Komisjon leiab, et Steiermargi jahiseaduse artikli 62 lõike 2 ja Steiermargi looduskaitsemääruse artikli 5 lõige 1 ei arvesta direktiivi artikliga 9, kuna nad näevad selles artiklis sätestatud kaitsekorrast ette üldise erandi eraomandis olevatest aedadest ja ehitistest pesade kõrvaldamiseks ja sigimisalade eemale viimiseks.
Austria Vabariik märgib, et kõigi nende siseriiklike õigusaktide direktiivi sätetega kooskõlla viimiseks vajalikud muudatused on ettevalmistamisel.
Euroopa Kohtu hinnang
Kodutuvi kaitsekorra vastavust direktiivi artiklile 5 Kärnteni liidumaal käsitleva väite kohta tuleb märkida, et hagiavalduse punkti 44 kohaselt kuulub see liik direktiivi kohaldamisalasse, samas kui hagiavalduse punkti 47 kohaselt ei kuulu see liik loodusliku linnustiku hulka.
Kõnealuses hagiavalduses esineb seega antud küsimuses vastuolu, mistõttu see ei vasta Euroopa Kohtu kodukorra artikli 38 lõike 1 punkti c nõuetele. Hagi on järelikult Kärnteni liidumaal kodutuvi kaitsekorda puudutavas osas vastuvõetamatu.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liikmesriigi kohustuste rikkumise esinemist hinnata liikmesriigi põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõppemisel esineva olukorra alusel ning Euroopa Kohus ei saa arvestada hiljem õigusaktidesse tehtud muudatusi (vt eelkõige 30. mai 2002. aasta otsus kohtuasjas
C-323/01: komisjon
vs
. Itaalia, EKL 2002, lk I-4711
, punkt 8, ja 27. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-23/05: komisjon
vs
. Luksemburg, EKL 2005, lk I-9535
, punkt 9).
Kuna põhjendatud arvamus tehti Austria Vabariigile teatavaks 17. oktoobril 2003, siis arvestades selles arvamuses antud tähtaega oli kuupäev, milleks kostja pidi tagama siseriikliku õiguse sätete vastavuse direktiivi eeskirjadele, 17. detsember 2003.
Austria Vabariigi märkustest eespool loetletud väidete kohta selgub, et see liikmesriik võtab omaks, et neis küsimustes direktiivi õigeks ülevõtmiseks vajalikke meetmeid ei olnud antud tähtaja jooksul vastu võetud.
Järelikult tuleb sedastada, et nende väidete osas, välja arvatud Kärnteni liidumaal kodutuvi kaitsekorda puudutava väite osas, mis on vastuvõetamatu, on hagi põhjendatud.
Vaidlusalused väited
Direktiivi artikli 1 lõigete 1 ja 2 rikkumine Burgenlandi ja Alam-Austria liidumaal
– Burgenlandi liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon toob esile, et Burgenlandi loodus- ja maastikukaitseseaduse artikli 16 lõike 1 punkti b kohaselt on kaitse all kõik loodusliku linnustiku liigid, välja arvatud kuldnokk, Burgenlandi jahiseaduse artiklis 88a sätestatud tingimustel. Kuldnokk on aga liik, mida direktiivi artikli 1 alusel tuleb kaitsta.
Komisjon leiab samuti, et Burgenlandi jahiseaduse artikli 88a lõige 2 ei nõua, et õigusliku meetme puhul järgitaks direktiivi artiklis 9 sätestatud erandi tegemise tingimusi.
Austria Vabariik märgib, et kuldnokk ei ole põhimõtteliselt liik, kellele võib Burgenlandi liidumaal jahti pidada. Vaatamata sellele leidis liidumaa seadusandja selle liigi poolt viinamarjaistandustele põhjustatud märkimisväärse kahju tõttu, et on vaja vastu võtta erandsätted direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti a alusel. Seega saab kuldnokajahti lubada üksnes 15. juulist–30. novembrini.
Selle liikmesriigi hinnangul vastab Burgenlandi jahiseaduse artikli 88a lõikes 1 nimetatud viinamarjaistanduste kaitse direktiivi selle sätte eesmärgile. Lisaks väitis ta, et täidetud on ka muu rahuldav lahenduse puudumise tingimus, kuna igal aastal vallutab piirkonna viinamarjaistandused kuni 50000 kuldnokast koosnev koloonia ning tavapärased peletusvahendid ei ole piisavad.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et esiteks tuleneb direktiivi artiklist 1, et direktiiv käsitleb kõikide looduslikult esinevate linnuliikide kaitset liikmesriikide Euroopa territooriumil ning hõlmab nende liikide kaitset, hoidmist ja kontrolli ning kehtestab nende kasutamise eeskirjad ja teiseks, et tõhus linnukaitse on üldjuhul tüüpiline piiriülene keskkonnaprobleem, millega kaasneb liikmesriikide ühine vastutus (vt selle kohta 8. juuli 1987. aasta otsus kohtuasjas
247/85: komisjon
vs
. Belgia, EKL 1987, lk 3029
, punkt 6).
Sellest tulenevalt ei ole artikli 1 näol tegemist programmilist suunda kuulutava sättega, vaid see sisaldab siduvat õigusnormi, mis tuleb liikmesriikide õiguskordadesse üle võtta.
Euroopa Kohus on täpsustanud, et ühenduse normide liikmesriigi õigusesse ülevõtmine ei nõua vältimatult nende sätete vormilist ja sõnasõnalist kordamist konkreetses sõnaselges sättes, vaid see võib toimuda ka üldise õigusliku raamistiku kaudu, kui viimane tagab tõhusalt direktiivi täieliku kohaldamise piisavalt selgelt ja täpselt (vt eelkõige 27. aprilli 1988. aasta otsus kohtuasjas
252/85: komisjon
vs.
Prantsusmaa, EKL 1988, lk 2243
, punkt 5).
Komisjoni esitatud väite kohta tuleb tõdeda, et Burgenlandi liidumaa õigusaktid arvavad kuldnoka, kes on direktiivi artikli 1 kohaldamisalasse kuuluv linnuliik, ajavahemikus 15. juulist–30. novembrini täielikult välja looduslikule linnustikule ette nähtud kaitse alt.
Nagu kohtujurist on märkinud oma ettepaneku punktis 10, on sõltumata küsimusest, kas vaidlusaluseid siseriiklikke sätteid võis õiguspäraselt vastu võtta direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti a kolmanda taande alusel, direktiivi artikliga 1 vastuolus, kui mingi liik arvatakse täielikult kasvõi piiratud ajavahemikuks välja selles artiklis ette nähtud kaitsekorra alt.
Eelnevale tuleb lisada, et ülevõtmise täpsus on direktiivi puhul erakordselt oluline olukorras, kus ühise pärandi haldamine on liikmesriikide territooriumil usaldatud vastavatele liikmesriikidele (vt 8. juuli 1987. aasta otsus kohtuasjas
262/85: komisjon
vs.
Itaalia, EKL 1987, lk 3073
, punkt 9, ja 7. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas
C-38/99: komisjon
vs.
Prantsusmaa, EKL 2000, lk I-10941
, punkt 53).
Eelnevast järeldub, et komisjoni käesolevas väites nimetatud Burgenlandi õigusnormid on vastuolus direktiivi artikli 1 lõigetega 1 ja 2.
Komisjoni väide on seega põhjendatud.
– Ülem-Austria liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon toob esile, et Ülem-Austria looduskaitseseaduse artikli 27 lõige 1 seab loodusliku loomastiku kaitse sõltuvusse esiteks rakendusmääruse vastuvõtmisest ja teiseks teatud tingimuste esinemisest. Direktiivi artikkel 1 kehtestab aga kohustuse kaitsta kõiki looduslikke linnuliike. Lisaks on selles sättes ette nähtud kaitse alt Ülem-Austria liigikaitsemääruse artikli 5 punkti 2 alusel täielikult välja arvatud harakas, pasknäär, mustvares ja hallvares.
Austria Vabariik rõhutab, et Ülem-Austria looduskaitseseaduse artikli 27 lõige 2 kehtestab taimede ja loomade kaitsekorra kohta õigusnormid, mis arvestavad direktiivis sätestatud nõuetega.
See liikmesriik lisab, et direktiiv teeb vahet pärismaiste liikide ja võõrliikide vahel ning seob sellega õiguslikke tagajärgi. Direktiivi artikkel 11 nõuab kontrolli teostamist võõrliikide loodusesse laskmise üle, et kaitsta kohalikku taimestikku ja loomastikku.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb meenutada, et eespool viidatud 8. juuli 1987. aasta otsuse komisjon
vs
. Belgia punktis 22 märkis Euroopa Kohus, et direktiivist tulenev kaitse peab olema tagatud kõigile looduslikult liikmesriigi Euroopa territooriumil esinevatele linnuliikidele.
Sellest tulenevalt peavad kaitsemeetmed, mida liikmesriigid on kohustatud võtma direktiivi artiklist 1 tulenevalt, hõlmama ka looduslikke linnuliike, kelle looduslik elupaik ei asu mitte selle liikmesriigi territooriumil, vaid teise või teiste liikmesriikide territooriumil (vt selle kohta eespool viidatud 8. juuli 1987. aasta otsus komisjon
vs
. Belgia, punkt 22, ja 8. veebruari 1996. aasta otsus kohtuasjas
C-149/94: Vergy, EKL 1996, lk I-299
, punktid 17 ja 18).
Komisjoni väite kohta tuleb nentida, et Ülem-Austria looduskaitseseaduse artikli 27 lõigetega 1 ja 2 kehtestatud kaitsekord, eelkõige täidesaatvale võimule rakendusvolituste andmine, on seotud arvukate tingimustega, mis puudutavad kõnesolevate liikide bioloogilisi omadusi. Lisaks arvab Ülem-Austria liigikaitsemääruse artikkel 5 punkt 2 teatud liigid selle määruse kohaldamisalast täielikult välja.
Direktiivi artiklil 11 põhineva Austria Vabariigi argumendi kohta tuleb märkida, et see säte seab liikmesriikidele üksnes konkreetse kohustuse tagada, et liikmesriigi Euroopa territooriumil looduslikult mitteesinevate linnuliikide sissetoomine ei ohustaks kohalikku taimestikku ega loomastikku.
Järelikult ei saa seda artiklit pidada õiguslikuks aluseks, mis lubab teha erandeid liikmesriikidele direktiivi artiklist 1 tulenevatest kaitsekohustustest, mis hõlmavad kõiki liikmesriikide Euroopa territooriumil looduslikult esinevaid linnuliike ehk iga liikmesriigi puhul nii neid liike, kes seal on pärismaised, kui ka neid, kes esinevad üksnes teistes liikmesriikides.
Nagu tuleneb eespool viidatud 27. aprilli 1988. aasta otsuse komisjon
vs
. Prantsusmaa punktist 15, muudab loodusliku linnustiku kogu ühenduses täieliku ja tõhusa kaitsmise tähtsus, mis ei sõltu nende lindude elupaigast või rändeteedest, direktiiviga vastuolus olevaks kõik siseriiklikud õigusnormid, mis määratlevad loodusliku linnustiku kaitse lähtuvalt selle riigi loomastikust.
Sellest järeldub, et direktiivi artikli 1 lõikeid 1 ja 2 ei ole Ülem-Austria liidumaal õigesti üle võetud.
Komisjoni vastava väitega tuleb seega nõustuda.
Direktiivi artikli 5 rikkumine Burgenlandi, Kärnteni ja Ülem-Austria liidumaal
– Burgenlandi liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon väidab, et Burgenlandi loodus- ja maastikukaitseseaduse artikli 16 lõike 1 punktis b ja Burgenlandi jahiseaduse artiklis 88a kuldnoka kohta sätestatud kaitsekord ei taga selle liigi puhul direktiivi artiklile 5 vastavat kaitset või vähemalt ei taga seda kogu aasta vältel.
Komisjon väidab lisaks, et Burgenlandi liigikaitsemääruse artikli 6 kohaselt ei piira selle määruse sätted jahipidamist ja kalastamist. See säte võimaldab niisiis kaitsealuste liikide pesade, sigimis-, puhke- ja talvitumisalade tahtlikku kahjustamist.
Austria Vabariik selgitab, et liidumaa seadusandja võttis erandsätted vastu, kuna asjaomane liik põhjustab viinamarjaistandustes olulist kahju.
See liikmesriik väidab, et kõnealuse liigi kaitse on tagatud kõigis arengujärkudes, sealhulgas ka munade puhul. Burgenlandi liigikaitsemääruse artikli 6 kohta märgib ta, et selle viimast lauset ei tohi mõista kui jahipidamise ja kalastamise jaoks tehtud üldist erandit.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb märkida, et direktiivi artiklis 5 kehtestatud üldine kaitsesüsteem hõlmab selle esimese lause kohaselt kõiki artiklis 1 nimetatud linnuliike. See kaitsekord sisaldab muu hulgas ka kaitsealuste linnuliikide tahtliku tapmise, püüdmise või häirimise.
Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 90 ja 91, on direktiivi artikliga 1 vastuolus asjaolu, et kuldnokk on ajavahemikus 15. juulist 30. novembrini täielikult arvatud välja direktiiviga ette nähtud kaitsekorra alt.
Järelikult on direktiivi artiklis 5 sätestatud keeldudega vastuolus ka käesoleva kohtuotsuse punktis 106 nimetatud sätetega lubatud tegevused.
Mis puudutab erandi tegemise alust, millele Austria Vabariik tugines, siis on tõsi, et direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti a kolmanda taande alusel võib põhimõtteliselt lubada erandite tegemist viinamarjaistandustele põhjustatava kahju ennetamiseks.
See säte ei anna siiski õiguslikku alust arvata mingi liik kasvõi ajaliselt piiratud ulatuses täielikult välja direktiivis ette nähtud kaitsekorra alt.
Asjaolu, et direktiivis ette nähtud kaitsekorda mingi liigi suhtes kasvõi piiratud ajavahemikus üldse ei kohaldata, võib ohtu seada isegi selle liigi püsimajäämise. Liikmesriikidel on seega lubatud loodusliku linnustiku kaitsekorrast erandeid teha üksnes direktiivi artikli 9 lõikes 2 kehtestatud nõudeid järgides.
Pesade ning sigimis-, puhke- ja talvitumisalade kaitse kohta tuleb meelde tuletada, et vastavatele objektidele ja aladele kohaldatakse direktiivi artiklis 5 ja eelkõige selle punktides b–d kehtestatud kaitsekorda.
Mis puudutab vaidlusaluseid õigusnorme, siis tuleb märkida, et Burgenlandi loodus- ja maastikukaitseseaduse artikli 16 lõike 4 kohaselt on kaitsealuste loomade jälitamine, häirimine, püüdmine, transportimine, vangistuses pidamine, vigastamine, surmamine, hoidmine ja loodusest eemaldamine keelatud.
Sellest hoolimata tuleb esile tuua, et sama seaduse artikli 16 lõike 2 punkti d kohaselt peab rakendusmäärusega kehtestama liigid, mille kaitsmiseks on keelatud nende pesade, mängupaikade, sigimisalade, puhkealade, talvitumisalade loodusest eemaldamine, kahjustamine või hävitamine.
Samas tuleb tõdeda, nagu seda tegi ka kohtujurist ettepaneku punktis 26, et Burgenlandi loodus- ja maastikukaitseseaduse artikli 16 lõigete 2 ja 4 koosmõjus on teatud liigid kaitse alt välja jäetud, mistõttu neid sätteid tuleb lugeda direktiivi artikliga 5 vastuolus olevaks.
Tuleb lisada, et Burgenlandi liigikaitsemääruse sätted seda ülevõtmisviga ei paranda. Selle määruse artiklis 2 sätestatud keelud ei käi mitte kõikide kaitsealuste liikide, vaid üksnes väheste liikide pesitsus-, sigimis-, puhke- ja talvitumiskohtade kohta.
Lisaks ei kohaldata selle määrusega kehtestatud kaitsemeetmeid artiklist 6 tulenevalt jahipidamisele ja kalastamisele.
Niisugused tegevused võivad aga kahjustada direktiivi artikli 5 punktides b–d nimetatud alasid ja objekte.
Kuna Austria Vabariik ei ole esitanud ühtki kõnesolevat õiguslikku raamistikku õigustavat argumenti, siis tuleb rikkumine lugeda tuvastatuks.
Direktiivi artikli 5 rikkumisel põhinev väide tuleb seega lugeda kõigi vaidluste Burgenlandi liidumaa õigusnormide osas põhjendatuks.
– Kärnteni liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon rõhutab, et Kärnteni jahiseaduse artikli 68 lõige 1 ei võta üle direktiivi artikli 5 punktides a ja e sätestatud keeldusid. Kõnesolev artikli 68 lõige 1 sätestab üksnes pesi ja sigimisalasid käsitlevad keelud. Lisaks ei taga nimetatud direktiivi sätete ülevõtmist ka Kärnteni jahiseaduse artikli 51 lõige 4a.
Austria Vabariik kinnitab, et jahilinnustiku sigimisalade häirimise keelu tagavad Kärnteni liidumaal kohaldatavad õigusnormid oma kogumis. Austria Vabariigi sõnutsi on keelatud ka nende liikide pesade ja kurnade hävitamine või munade loata korjamine.
Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb märkida, et kuigi Kärnteni jahiseaduse artikli 68 lõikes 1 ette nähtud kord sätestab kaitsemeetmeid, mis puudutavad jahilindude pesi, kurni, mune ja sigimisalasid, ei sisalda see siiski ühtegi sätet, mis käsitleks kohustust tagada, et direktiivi artiklis 1 nimetatud linde ei tapetaks, püütaks ega peetaks, nagu seda nõuavad direktiivi artikli 5 punktid a ja e.
Samuti tuleb märkida, et ka Kärnteni jahiseaduse artikli 51 lõige 4a ei taga nende sätete ülevõtmist, kuna sellega tehakse üksnes teatud erandid üldisest kaitsekorrast, mis tulenevad selle artikli lõikes 1 sätestatud jahipidamise keelust.
Järelikult tuleb sedastada, et direktiivi artikli 5 punktides a ja e sätestatud keelud ehk keeld tappa, püüda või pidada kaitsealuseid linde, ei kajastu käesoleva kohtuotsuse punktis 125 nimetatud siseriiklikes õigusnormides.
Komisjoni väide tuleb seega selles küsimuses lugeda põhjendatuks.
– Ülem-Austria liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon leiab, et Ülem-Austria looduskaitseseaduse artikli 27 lõige 1 sisaldab programmilisi meetmeid, mis puudutavad vaid pärismaiseid liike. Selles sisalduv määrusandlik volitus kehtestab kaitse alla võtmise tingimuseks, et asjaomane liik peab olema kohalikus looduses haruldane, ohustatud või selle kaitsmine peab olema üldistes huvides.
Komisjon lisab, et Ülem-Austria liigikaitsemääruse artikli 5 punkti 2 kohaselt on harakas, pasknäär, mustvares ja hallvares selles sätestatud kaitsekorra alt täielikult välja arvatud.
Austria Vabariik rõhutab, et Ülem-Austria looduskaitseseaduse artikli 27 lõige 2 näeb määrusega ette loomade ja taimede kaitse, arvestades seejuures eelkõige direktiivi artiklitega 5–7 ja 9. Seda seadusandja eesmärki ei saa viitega Ülem-Austria looduskaitseseaduse artikli 27 lõikele 1 mingil moel suhteliseks muuta.
Kõnesolev liikmesriik lisab, et direktiiv teeb vahet pärismaiste liikide ja võõrliikide vahel ning seob sellega õiguslikke tagajärgi. Direktiivi artikkel 11 nõuab kontrolli teostamist võõrliikide loodusesse laskmise üle, et kaitsta kohalikku taimestikku ja loomastikku.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt peab meelde tuletama, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 110, hõlmab direktiivi artikli 5 kohaldamisala kõiki selle artiklis 1 mõeldud liike. Järelikult ei ole see, et harakas, pasknäär, mustvares ja hallvares on Ülem-Austrias kehtiva liikide kaitsekorra alt välja jäetud, direktiiviga kooskõlas.
Lisaks on direktiiviga kokkusobimatu ka kaitstavate liikide arvu piiramine nende bioloogilisi omadusi puudutavate tunnuste ja üldisest huvist lähtuvate kaalutluste alusel.
Austria Vabariigi argument, mille kohaselt määrusandlike volitustega ametiasutus peab tegutsema kooskõlas direktiiviga, ei muuda seda järeldust. Piisab, kui märkida, et direktiiviga kooskõlaline rakendamine selle ametiasutuse poolt ei saa üksinda tagada selgust ja täpsust, mida nõuab õiguskindlus (vt selle kohta 19. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas
C-236/95: komisjon
vs
. Kreeka, EKL 1996, lk I-4459
, punktid 12 ja 13, ning 10. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas
C-144/99: komisjon
vs
. Madalmaad, EKL 2001, lk I-3541
, punkt 21).
Niisamuti ei saa nõustuda selle liikmesriigi direktiivi artiklil 11 põhineva argumendiga. Nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 101 ja 102, ei saa seda artiklit pidada õiguslikuks aluseks, mis lubab teha erandeid liikmesriikidele direktiivi artiklist 1 tulenevatest kaitsekohustustest.
Järelikult tuleb komisjoni väide, mis tugineb direktiivi artikli 5 rikkumisele Ülem-Austria liidumaal, lugeda põhjendatuks.
Direktiivi artikli 6 lõike 1 rikkumine Ülem-Austria liidumaal
– Poolte argumendid
Komisjon väidab, et Ülem-Austria liigikaitsemääruse artikli 5 punkti 2 kohaselt on harakas, mustvares ja hallvares välja arvatud direktiivi artikli 6 lõikes 1 sätestatud kaitsekorra alt.
Austria Vabariik märgib, et nimetatud liigid on jäetud välja nende lindude nimekirjast, kellele direktiivi II lisa kohaselt võib Austrias jahti pidada, kuigi asjatundjad on ühel nõul, et nende liikide kandmine sellesse lisasse on Austria puhul põhjendatud.
– Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb meelde tuletada, et direktiivi artikli 6 lõige 1 sätestab, et liikmesriigid keelustavad kõikide artiklis 1 nimetatud linnuliikide elus või surnud isendite müügi, müügiks transportimise, müügi eesmärgil pidamise ja müügiks pakkumise.
Komisjoni väite kohta tuleb tõdeda, et tulenevalt asjaolust, et eespool mainitud liigid on Ülem-Austria liigikaitsemääruse artikli 5 lõike 2 kohaldamisalast välja arvatud, on võimalik nende isendite turustamine, mis on aga vastuolus direktiivi artikli 6 lõikega 1.
Neil asjaoludel on Austria Vabariigi argumentatsioon direktiivi II lisa asjakohasuse teemadel komisjoni väidet arvestades ainetu.
Kõnesolev lisa on seotud direktiivi artikliga 7, mis puudutab linnuliike, kellele võib jahti pidada, mitte aga direktiivi artikli 6 lõikes 1 sätestatud kaitsekorraga.
Järelikult on liikmesriigid kohustatud üle võtma viimati nimetatud sättes kehtestatud turustamiskeelud, sõltumata kohaldatavast jahipidamise korrast.
Eelnevast järeldub aga, et eespool loetletud kolme liiki lindude puhul ei ole neid keeldusid Ülem-Austrias rakendatud.
Järelikult tuleb hagi selles küsimuses rahuldada.
Direktiivi artikli 7 lõike 1 rikkumine Kärnteni ja Ülem-Austria liidumaades
– Kärnteni liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon väidab, et vastavalt Kärnteni jahimääruse artikli 9 lõikele 2 võib mustvaresele, pasknäärile ja harakale pidada jahti 1. juulist 15. märtsini. Selline kord on aga vastuolus direktiivi jahindust reguleerivate sätetega.
Austria Vabariik rõhutab, et ühenduse seadusandja on jätnud vareslased kandmata direktiivi II/2 lisas sisalduvasse nende lindude nimekirja, kellele võib Austria Vabariigi territooriumil jahti pidada.
– Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb meelde tuletada, et direktiivi artikli 7 lõigete 1 ja 3 kohaselt võib selle II/2 lisas loetletud liikidele jahti pidada vastavalt siseriiklikele õigusaktidele ja üksnes osutatud liikmesriikides.
On selge, et komisjoni väites loetletud liigid ei ole kantud nende liikide nimekirja, kellele võib II/2 lisast tulenevalt Austrias jahti pidada.
Järelikult on nende liikide puhul jahihooaja määramine vastuolus direktiivi artikli 7 lõikega 1.
Tuleb lisada, et Austria Vabariigi argument, mis puudutab ühenduse seadusandja põhjustatud väidetavat väljajättu direktiivi II/2 lisast, ja asjaolu, et Austria Vabariik üritab saavutada, et kõnesolevad liigid kantaks nende liikide nimekirja, kellele võib tema territooriumil jahti pidada, ei ole komisjoni väite põhjendatuse hindamisel asjakohased.
Sellest järeldub, et direktiivi artikli 7 lõiget 1 ei võetud Kärnteni liidumaal õigesti üle.
Komisjoni hagi tuleb seega selles küsimuses rahuldada.
– Ülem-Austria liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon märgib, et Ülem-Austria liigikaitsemääruse artikli 5 punkti 2 kohaselt ei ole harakas, pasknäär, mustvares ja hallvares liigid, keda tuleb kaitsta. Niisugune kord kujutab endast seega erandit direktiivi artikli 7 lõikest 1, mis näeb ette, et Austrias võib jahti pidada üksnes liikidele, mis on loetletud direktiivi II/2 lisas.
Austria Vabariik osutab argumentatsioonile, mis ta esitas seoses väitega direktiivi sama sätte ülevõtmise kohta Kärnteni liidumaal (vt käesolev kohtuotsus, punkt 150).
Kõnesolev liikmesriik väidab lisaks, et igal juhul kohaldatakse neid õigusnorme kooskõlaliselt direktiiviga.
Euroopa Kohtu hinnang
Komisjoni väite põhjendatuse kohta tuleb viidata käesoleva kohtuotsuse punktile 154, mis käsitleb direktiivi II/2 lisa asjakohasust seoses direktiivi artikli 7 lõike 1 kohaldamisega Austrias.
Sellest järeldub, et Ülem-Austria liigikaitsemääruse artikli 5 punkt 2 tuleb lugeda direktiivi selle sättega vastuolus olevaks.
Mis puudutab Austria Vabariigi argumenti direktiiviga kooskõlalise rakendamise kohta, siis piisab meeldetuletusest, et lihtsat halduspraktikat, mis võib sõltuda ametiasutuse suvast ning mida ei ole piisavalt avalikustatud, ei saa pidada direktiivi ülevõtmiskohustuse õiguspäraseks täitmiseks (vt selle kohta 13. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas
C-197/96: komisjon
vs
. Prantsusmaa, EKL 1997, lk I-1489
, punkt 14; 9. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas
C-358/98: komisjon
vs
. Itaalia, EKL 2000, lk I-1255
, punkt 17, ja 10. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-30/33: komisjon
vs
. Ühendkuningriik, EKL 2005, lk I-1865
, punkt 25).
Järelikult tuleb komisjoni väitega selles küsimuses nõustuda.
Direktiivi artikli 7 lõike 4 rikkumine Burgenlandi, Kärnteni, Alam-Austria, Ülem-Austria, Salzburgi, Tirooli, Vorarlbergi ja Viini liidumaal
– Burgenlandi liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon märgib, et Burgenlandi jahiseaduse artikli 88a lõike 2 kohaselt võib metskurvitsajahti pidada 1. märtsist–15. aprillini vastavalt [paaritumislennu] nõuetele. Lisaks kalduvad Burgenlandi jahimääruse artiklis 76 sätestatud jahikeeluajad kõrvale direktiivi artikli 7 lõikes 4 sätestatud nõuetest kaelustuvi puhul (kes on kaitse all 16. aprillist–30. juunini, kuigi komisjoni sõnutsi peaks seda olema 1. veebruarist–31. augustini), kaelusturteltuvi puhul (kes on kaitse all 16. aprillist–30. juunini, kuigi peaks olema 1. märtsist–20. oktoobrini), turteltuvi puhul (kes on kaitse all 1. novembrist–30. juunini, kuigi peaks olema 11. aprillist–31. augustini) ja metskurvitsa puhul (kes on kaitse all 1. jaanuarist–28. veebruarini ja 16. aprillist–30. septembrini, kuigi peaks olema 20. veebruarist–10. septembrini).
Austria Vabariik märgib, et Burgenlandi jahimääruse artiklis 76 sätestatud jahikeeluajad võtavad arvesse selle piirkonna ilmastikuolusid. Peale selle ei häirita Burgenlandis harrastatava valikulise jahi tõttu kogu sigimisaja vältel emaslinde ja eelkõige metskurvitsa emaslinde. Lisaks arvestavad kehtestatud jahikeeluajad direktiivi artiklis 9 sätestatud tingimustega. Viimasena, kuna jahti võib pidada üksnes selle liigi isaslindudele, siis on tegemist mainitud artikliga 9 koosõlas oleva meetmega.
Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb märkida, et komisjon esitas hagiavalduses metskurvitsa, kaelustuvi, kaelusturteltuvi ja turteltuvi jahikalendri, mis erineb märkimisväärselt käesoleva kohtuotsuse punktis 164 nimetatud siseriiklike sätetega kehtestatud jahikalendreist.
Need kalendrid ei erine mitte üksnes jahikeeluaegade kestuse küsimuses, vaid ka nende perioodide algus- ja lõppkuupäeva küsimuses.
Komisjoni väite põhjendatuse hindamiseks tuleb rõhutada, et direktiivi artikli 7 lõikest 4 tulenevalt kohustuslikud jahikeeluajad tuleb kehtestada linnustikku puudutavaid usaldusväärseid teaduslikke andmeid arvesse võttes (vt eelkõige 17. jaanuari 1991. aasta otsus kohtuasjas
C-157/89: komisjon
vs.
Itaalia, EKL 1991, lk I-57
, punktid 15, 19 ja 24 ).
Hagiavalduses ei ole esitatud aga mingeid niisuguseid andmeid, mis kinnitaksid komisjoni soovitatud perioodide asjakohasust lähtuvalt direktiivi artikli 7 lõikes 4 sätestatud parameetritest, nagu asjaomaste linnuliikide mõistliku kasutamise ja nende arvukuse ökoloogiliselt tasakaalustatud piiramise põhimõtted.
Tuleb lisada, et selliste teaduslike tõendite esitamise kohustuse täitmine on veelgi olulisem olukorras, kus Austria Vabariik märkis, et jahiajad on Burgenlandi liidumaal kinnitatud sellele piirkonnale omaseid ilmastikutingimusi arvestades.
Neil asjaoludel on komisjoni kohustus esitada vastavad teaduslikud andmed, et tõendada vaidlusaluse jahikorralduse vastuolu direktiivi artikli 7 lõikega 4.
Kuna selliseid andmeid ei ole esitatud, tuleb hagi antud küsimuses jätta rahuldamata.
– Kärnteni liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon märgib esiteks, et Kärnteni jahimääruse artikli 9 lõige 2 kehtestab teatud liikide puhul sellised jahiajad, mis hõlmavad sigimise ja poegade üleskasvatamise erinevaid staadiume, ilma et sealjuures oleks piisavalt viidatud direktiivi artiklis 9 sätestatud erandi tegemise tingimustele. Need liigid on metsis (kellele on lubatud jahti pidada 10. maist 31. maini, kuigi komisjoni sõnutsi peaks olema lubatud 1. oktoobrist 28. veebruarini), teder (ajavahemiku 21. septembrist 31. märtsini asemel 10. maist 31. maini), metskurvits (ajavahemiku 11. septembrist 19. veebruarini asemel 1. septembrist 31. detsembrini ja 16. märtsist 10. aprillini), lauk (ajavahemiku 21. septembrist 10. märtsini asemel 16. augustist 31. jaanuarini), kaelustuvi (ajavahemiku 1. septembrist 31. jaanuarini asemel 1. augustist 31. detsembrini ja 16. märtsist 10. aprillini), kaelusturteltuvi (ajavahemiku 21. oktoobrist 20. veebruarini asemel 1. augustist 31. detsembrini ja 16. märtsist 10. aprillini).
Teiseks märgib komisjon kevadise jahi kohta, et kehtestatud jahiaja sisse jäävad metsise, tedre ja metskurvitsa paarimisajad.
Komisjon väidab selle kohta, et seda staadiumit ei ole võimalik eristada pesitsemisajast, sigimisajast ja poegade üleskasvatamise ajast. Järelikult on käesoleva kohtuotsuse punktis 173 osundatud siseriiklik säte vastuolus direktiivi artikli 7 lõikega 4.
Komisjon rõhutab, et paarimisaja staadium kujutab endast osa pesitsemis-, sigimis- ja poegade üleskasvatamise ajast. Asjaolu, et see eelneb sigimisajale kitsamas tähenduses, ei tohi tingida nimetatud liikide puhul selle väljajätmist direktiivi artikli 7 lõike 4 kohaldamisalast.
Kolmandaks märgib komisjon, et Kärnteni jahiseaduse artikkel 3, mis reguleerib jahikorralduskavade kinnitamise tingimusi, ei viita mingil moel direktiivi artiklis 9 sätestatud erandi tegemise tingimustele ja kriteeriumidele.
Austria Vabariik tunnistab kõigepealt, et lauku, kaelustuvi ja kaelusturteltuvi puudutavas osas ei ole Kärnteni liidumaal kehtestatud jahiajad direktiiviga kooskõlas.
Seevastu metsise, tedre ja metskurvitsa isaslindude jahi kohta nende mängualadel leiab see liikmesriik, et see toimub väljaspool pesitsemis-, sigimis-, haude- ja poegade üleskasvatamise perioodi. Nende liikide sigimine ei toimu mängupaikades. Lisaks tagavad kitsendavad sätted, et surmata võib üksnes vähese arvu isaslinde ning et emaslindude kaitse haudeperioodil on tagatud.
Mainitud liikmesriik toonitab, et Kärnteni jahiseaduse artikli 51 lõikes 2 sätestatud jahipidamiskord, mis lubab neid kolme liiki küttida paarimisajal, kuid pesitsus-, haude- ja poegade üleskasvatamise ajal mitte, vastab direktiivi artikli 7 lõike 4 kaitsenõuetele. Jahiajad on kehtestatud selliselt, et jahilindudele on jahti lubatud pidada valikuliselt, vähesel arvul, range järelevalve all ja muu rahuldava lahenduse puudumisel ning tingimusel, et see jaht ei ohusta kõnesolevate populatsioonide säilimist.
Austria Vabariik täpsustab, et metsise, tedre, ja metskurvitsa puhul on kehtestatud jahikorralduskava, mis on direktiiviga kooskõlas. Nende liikide puhul lubatakse jahti pidada iga jahipiirkonna kohta eraldi tehtud loenduste põhjal ning jahilube väljastatakse iga isendi kohta individuaalselt. Lisaks väljastatakse neid lube haldusotsusega jahiõiguse omanikele.
Kõnealune liikmesriik toob esile ka seda, et tulenevalt populatsioonide seiret, küttida lubatud isendite arvu ja jahiaegasid käsitlevaist kitsendavaist sätteist kütitakse nende liikide isaslinde üksnes vähesel arvul.
Viimasena rõhutab see liikmesriik, et kui jahipidamine nendele liikidele paarimisajal täielikult keelata, siis kaotaksid jahimehed nende jahilindude vastu huvi ja ei pingutaks enam nende elupaikade säilitamise nimel. See aga omaks vahetut mõju kõnesolevate liikide populatsioonidele, kes vajavad teatud tüüpi elupaikasid, see tähendab metsakarjamaid, mis on muutunud märkimisväärselt haruldaseks.
Euroopa Kohtu hinnang
Kuna kostja on tunnistanud Kärnteni liidumaal laugu, kaelustuvi ja kaelusturteltuvi jahiajad direktiiviga vastuolus olevaks, siis tuleb käesolev väide neid liike puudutavas osas lugeda põhjendatuks.
Metskurvitsa kohta tuleb märkida, et temale on lubatud jahti pidada mitte üksnes suve lõpust talve alguseni ehk 1. septembrist–31. detsembrini, vaid ka talve lõpust kevade alguseni ehk 16. märtsist 10. aprillini. Metskurvitsajahi pidamine on seega lubatud peaaegu viie kuu jooksul.
Jahipidamiskorda, mis on ajaliselt niivõrd pikk, ei saa aga mingil juhul lugeda hõlmatuks direktiivi artikli 9 kohaldamisalaga.
Niisugune jahipidamiskord on oma olemuselt ja ulatuselt kokkusobimatu direktiivis sätestatud kaitse-eesmärkidega.
Kuna kostja ei ole esitanud ühtki nimetatud artiklis 9 sätestatud erandi tegemise alust, mis võiks õigustada kõnesolevat jahipidamiskorda, siis tuleb ka selles küsimuses lugeda rikkumine tuvastatuks.
Metsise ja tedre puhul näevad aga vaidlusalused õigusnormid ette üksnes ühe kevadise jahiaja.
See ajavahemik kattub siiski osaliselt asjaomaste liikide paarimisajaga.
Järelikult tuleb kindlaks teha, kas direktiivi artikli 7 lõikes 4 ette nähtud keeld käib ka selle ajavahemiku kohta.
Tuleb märkida, et selles sättes ette nähtud kaitsekord on määratletud laialt, viidates vastavate liikide bioloogilistele iseärasustele, kuivõrd see puudutab lisaks pesitsusajale ka sigimise ja poegade üleskasvatamise erinevaid staadiume.
Üksnes selline lähenemine vastab direktiivi artikli 7 lõike 4 eesmärgile, mis Euroopa Kohtu sõnutsi on tagada nende perioodide ajal, mil lindude ellujäämine on eriliselt ohustatud, neile täiemahuline kaitse (vt eespool viidatud 17. jaanuari 1991. aasta otsus komisjon
vs
. Itaalia, punkt 14, ja 19. jaanuari 1994. aasta otsus kohtuasjas
C-435/92: Association pour la protection des animaux sauvages jt, EKL 1994, lk I-67
, punkt 9). See kohtupraktika kajastab kaalutlust, et iga tegevus, mis leiab aset lindude sigimisega seotud perioodidel, võib sigimist mõjutada ja seda isegi olukorras, kus puudutatud on vaid osa nende lindude populatsioonist.
Sama käib ka paarimisaja kohta, mil asjaomased liigid on eriliselt kaitsetud ja haavatavad.
Järelikult tuleb sedastada, et nimetatud ajavahemik on osa perioodist, mil direktiivi artikli 7 lõige 4 keelab põhimõtteliselt igasuguse jahitegevuse.
Mis puudutab küsimust, kas direktiivi artiklis 9 sätestatud erandeid võib kohaldada olukordadele, mida reguleerivad direktiivi artikli 7 lõikes 4 kaitsele kehtestatud erinõuded, siis tuleb meenutada, et Euroopa Kohus sedastas 16. oktoobri 2003. aasta otsuses kohtuasjas
C-182/02: Ligue pour la protection des oiseaux jt (EKL 2003, lk I-12105
, punkt 9), et direktiivi artikli 9 lõike 1 punkt c tunnistab, et nimetatud artikli 9 muid ettekirjutusi järgides on võimalik lubada lindude püüdmist, pidamist või muud mõistlikku kasutamist direktiivi artikli 7 lõikes 4 nimetatud ajavahemikel, mil lindude ellujäämine on eriliselt ohustatud.
Järelikult võib direktiivi artikli 7 lõikes 4 nimetatud ajavahemikel lindudele peetav harrastusjaht direktiivi artikli 9 lõike 2 tingimuste täitmisel kujutada endast „mõistlikku kasutamist” direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti c tähenduses (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Ligue pour la protection des oiseaux sauvages jt, punkt 11).
Kohustus tõendada nende nõuete järgimist iga erandi puhul lasub selle kohta otsuse langetaval liikmesriigi ametiasutusel (vt selle kohta 15. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-344/03: komisjon
vs
. Soome, EKL 2005, lk I-11033
, punktid 39 ja 60, ning 8. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-60/05: WWF Italia jt, EKL 2006, lk I-5083
, punkt 34).
Mis puudutab selle kindlaks tegemist, kas Kärnteni jahiseaduse artikli 51 lõikes 2 sätestatud jahipidamise kord on kooskõlas direktiivi artikli 9 lõike 1 punktiga c ning eelkõige nõudega, et erandlik küttimine toimub „vähesel arvul”, siis tuleb meenutada, et liikmesriigid peavad tagama nimetatud sätet ülevõtvate meetmetega, et kõikidel direktiivis sätestatud erandi kohaldamise juhtudel ning kõikide kaitsealuste liikide puhul ei ületataks lubatud küttimisel vähese arvu piirangule vastavat jahikvooti ning et see jahikvoot määratakse kindlaks olemasoleva täpse teadusliku informatsiooni alusel (vt eespool viidatud kohtuotsus WWF Italia jt, punkt 29).
Isegi kui vastab tõele kostja kinnitus, et metsise- ja tedrejahi puhul toimub üldine küttimismahu kavandamine, ei täpsusta nimetatud siseriiklik säte siiski, mida tähendab selle puhul direktiivi artikli 9 lõike 1 punktis c kasutatud mõiste „vähene arv”.
Direktiivi ülevõtmine kooskõlas ühenduse õigusega aga tähendab, et pädevatel asutustel, kes vastutavad teatava linnuliigi jahipidamiskeelu erandi tegemise eest, peab olema võimalik tugineda arvnäitajatele, mis kajastavad piisavalt täpselt jahikvooti, mida tuleb järgida (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus WWF Italia jt, punkt 36).
Järelikult ei ole Kärnteni jahiseaduse artikli 51 lõikes 2 sätestatud jahipidamise kord kooskõlas direktiivi artikli 9 lõike 1 punktiga c.
Tuleb lisada, et Austria Vabariik tunnistas, et kõnealused liigid esinevad asjaomasel territooriumil ka sügisel ja talvel, täpsustades siiski, et sel perioodil toimub jaht ebasoodsamates tingimustes. Niisugune asjaolu on aga direktiiviga sätestatud looduskaitselist õiguslikku raamistikku arvestades asjakohatu.
Neil asjaoludel ei ole Kärnteni jahiseaduse artikli 51 lõige 2 kooskõlas ka direktiivi artikli 9 lõike 1 sissejuhatava osaga, mis seab linde kaitsvaist sätteist erandite tegemise sõltuvusse muude rahuldavate lahenduste puudumisest (vt selle kohta 9. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-135/04: komisjon
vs.
Hispaania, EKL 2005, lk I-5261
, punkt 18).
Mis puudutab Austria Vabariigi argumenti, et metsise- ja tedrejahi lubamine on vajalik selleks, et jahimehed hooldaksid ja säilitaksid nende elupaiku, siis tuleb märkida, et kuigi on tõsi, et taimestiku kaitse on üks direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti a neljandas taandes nimetatud erandi tegemise alustest, tuleb siiski märkida, et selle elupaiga kaitse on võimalik tagada jahipidamisest sõltumatult (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Soome, punktid 35 ja 40).
Peale selle, nagu seda märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 61, on liikmesriigid kohustatud niisuguse kaitse tagama tulenevalt direktiivi artiklist 4, ja seda nii linnukaitseala sees kui sellest väljaspool.
Kogu Austria Vabariigi argumentatsioon tuleb seega ümber lükata.
Sellest tulenevalt peab sedastama, et Kärnteni liidumaa jahialased õigusnormid on kõigi käesolevas väites nimetatud liikide osas direktiiviga vastuolus.
Järelikult on komisjoni hagi selles küsimuses põhjendatud.
– Alam-Austria liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon märgib, et Alam-Austria jahimääruse artikkel 22 kehtestab teatud liikide puhul jahiajad, mis kattuvad nende liikide pesitsusaja või sigimis- ja poegade üleskasvatamise ajaga. See puudutab metsist (kellele on lubatud jahti pidada paarisaastatel 1. maist 31. maini, kuigi komisjoni sõnutsi peaks olema lubatud 1. oktoobrist 28. veebruarini), tetre (kelle jaht on ajavahemiku 21. septembrist 31. märtsini asemel lubatud paaritutel aastatel 1. maist 31. maini), tedrekuningat (kelle jaht on ajavahemiku 1. oktoobrist 28. märtsini asemel lubatud 1. jaanuarist 31. detsembrini), metskurvitsat (kelle jaht on ajavahemiku 11. septembrist 19. veebruarini asemel lubatud 1. septembrist 31. detsembrini ja 1. märtsist 15. aprillini) ja kaelustuvi (kelle jaht on ajavahemiku 1. septembrist 31. jaanuarini asemel lubatud 1. augustist 31. jaanuarini).
Austria Vabariik tunnistab, et kaelustuvi sügisjahi alguseks peaks olema kehtestatud 1. september, nagu seda väidab komisjon.
Metsise-, tedre- ja metskurvitsajahi pidamise korra puhul viitab see liikmesriik oma argumentidele, mis käsitlevad direktiivi artikli 7 lõike 4 ülevõtmist Kärnteni liidumaal (vt käesolev kohtuotsus, punktid 179–183).
Austria Vabariik tuletab meelde, et nende liikide kevadjahi aeg kattub paarimisajaga, mis eelneb pesitsus-, haude- ja poegade üleskasvatamise ajale. Järelikult ei saa kohaldada direktiivi artikli 7 lõikes 4 sätestatud kaitsekorda.
Austria Vabariigi arvates ei tohiks käesoleva hagi esemesse kuuluda tedrekuningajahi ajad, kuna kohtueelse menetluse käigus seda liiki ei mainitud.
Mainitud liikmesriik väidab lisaks, et selle liigi isaslinnud on palju suuremad kui tedre isaslinnud ning seetõttu segavad neid paarimisajal.
Euroopa Kohtu hinnang
Arvestades kostja vastust kaelustuvi puudutavale väitele, tuleb rikkumine selles küsimuses lugeda tuvastatuks.
Tedrekuninga kohta tuleb esile tuua, et tegemist on kahe liigi ristandiga, kes sõltumata küsimusest, kas teda on võimalik pidada bioloogiliselt eraldiseisvaks liigiks, on igal juhul eristatav nii metsisest kui tedrest.
Järelikult oleks tedrekuningajahi pidamise kord Alam-Austrias tulnud ära märkida märgukirjas, kuna Euroopa Kohtu praktika kohaselt piiritleb märgukiri kohtuvaidluse eseme (vt selle kohta 27. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-441/02: komisjon
vs.
Saksamaa, EKL 2006, lk I-3449
, punktid 59 ja 60, ning 30. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-150/04: komisjon
vs.
Taani, EKL 2007, lk I-1163
, punktid 66 ja 67).
Komisjoni hagi tuleb järelikult selles küsimuses lugeda vastuvõetamatuks.
Mis puudutab väidet metskurvitsa ebapiisava kaitse kohta, siis tuleb esile tuua, et selle liigi puhul on jahipidamine lubatud 1. märtsist–15. aprillini ja suve lõpust talve alguseni.
Lubades sellele liigile jahti pidada rohkem kui viie kuu jooksul, avaldab Alam-Austria jahimääruse artikkel 22 asjaomasele populatsioonile ülemäärast survet.
Nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 186 ja 187, ei saa selliseid õigusnorme mingil juhul lugeda hõlmatuks direktiivi artikli 9 kohaldamisalaga.
Metsise ja tedre kohta tuleb meelde tuletada, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 194 ja 195, langeb kevadjaht kokku nende liikide paarimisajaga, mis kujutab endast aga perioodi, mil direktiivi artikli 7 lõige 4 nõuab eriliste kaitsemeetmete kehtestamist.
Kuigi on tõsi, et nende kahe liigi puhul sügisjahti ei ole ette nähtud ja kevadjaht toimub üle aasta, ei ole Austria Vabariik siiski esitanud konkreetseid tõendeid selle kohta, kuidas on tagatud direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti c järgimine, ning seda eriti „vähese arvu” piirangut puudutavas osas.
Kuid nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 199 ja 201, peavad asjaomase liikmesriigi pädevad ametiasutused tagama teaduslikult tunnustatud andmete alusel ja õiguslikult piisavalt täpselt, et jahikvooti ühelgi juhul ei ületataks ja et järelikult oleks tagatud asjaomaste liikide täielik kaitse (vt selle kohta ka 9. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-79/03: komisjon
vs.
Hispaania, EKL 2004, lk I-11619
, punktid 41 ja 43).
Vaidlusalustes õigusnormides selliseid täpsustusi aga ei esine.
Komisjoni käesolev väide on seega põhjendatud kõigi liikide osas välja arvatud tedrekuningas, keda puudutavas osas on see vastuvõetamatu.
– Ülem-Austria liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon märgib, et Ülem-Austria jahiulukite jahiaja määruse artikli 1 lõike 1 kohaselt on pesitsusajal või sigimis- ja poegade üleskasvatamise ajal lubatud jahti pidada metsise isaslindudele (kellele on lubatud jahti pidada 1. maist 31. maini, kuigi komisjoni sõnutsi peaks olema lubatud 1. oktoobrist 28. veebruarini), tedre isaslindudele (kelle jaht on ajavahemiku 21. septembrist 31. märtsini asemel lubatud 1. maist 31. maini), tedrekuninga isaslindudele (kelle jaht on ajavahemiku 1. oktoobrist 28. märtsini asemel lubatud 1. maist 31. maini) ja metskurvitsale (kelle jaht on ajavahemiku 11. septembrist 19. veebruarini asemel lubatud 1. oktoobrist 30. aprillini).
Austria Vabariik rõhutab, et metsise, tedre ja tedrekuninga kevadjaht toimub paarimisajal ning ei kuulu seega direktiivi artikli 7 lõike 4 kohaldamisalasse.
Kõnesolev liikmesriik viitab sellega seoses oma argumentatsioonile Kärnteni liidumaal kehtiva jahikorralduse küsimuses ning mis on ära toodud käesoleva kohtuotsuse punktides 179–183.
Metskurvitsa kohta märgib ta, et ettenähtud jahiajad erinevad direktiivist üksnes isaslindude puhul; paarimisajal peetakse jahti aga ainult neile. Sellest tulenevalt ei häirita emaslinde sigimisperioodi ühegi staadiumi ajal. Selle liigi bioloogilised iseärasused tagavad samuti, et niisugune jahipidamiskord vastab asjaomaste asurkondade mõistliku kasutamise ja nende arvukuse tasakaalustatud piiramise põhimõtteile.
Euroopa Kohtu hinnang
Metsise ja tedre kaitset puudutava väite kohta tuleb meelde tuletada, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 194 ja 195, vastab Ülem-Austria liidumaal nende liikide jahiks kehtestatud periood ajavahemikule, mil direktiivi artikli 7 lõike 4 kohaselt peab rakendama erilist kaitset.
Kuigi on tõsi, et nende liikide puhul on lubatud vaid kevadjaht, ei ole Austria Vabariik esitanud tõendeid, et see kord vastab direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti c nõuetele, nagu neid on täpsustatud kohtupraktikas (vt käesolev kohtuotsus, punktid 199 ja 201). Iseäranis ei täpsusta vaidlusalused õigusnormid, mil viisil tagab see kord, et küttimine toimub „vähesel arvul”.
Väite kohta, mis käsitleb jahipidamiskorda tedrekuningale, kes on metsise ja tedre ristand, tuleb meenutada, et direktiivi artikli 1 kohaselt on selle eesmärk kõikide looduslikult esinevate linnuliikide kaitse nende liikmesriikide Euroopa territooriumil, millele kohaldatakse asutamislepingut.
Bioloogiline liik, nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktis 93, määratletakse liigina nende isendite kogumist, kes on võimelised omavahel sigima.
Kostja vastuses vaidlustas Austria Vabariik asjaolu, et vabaduses võiks toimuda isase ja emase tedrekuninga paaritumine, ja komisjon talle selles küsimuses vastu ei vaielnud.
Komisjon ei ole seega tõendanud, et tedrekuninga puhul on olemas omavahel sigimisvõimeliste isendite kogum, mis võimaldaks teda lugeda täiesti iseseisvaks liigiks, mis sellest tulenevalt kuuluks direktiivi kohaldamisalasse.
Ülem-Austria liidumaal tedrekuningajahi pidamise korda puudutav väide tuleb seega põhjendamatuse tõttu rahuldamata jätta.
Metskurvitsajahi pidamise korda puudutava väite kohta tuleb tõdeda, et sellele liigile ei või jahti pidada mitte üksnes kevadel, vaid ka sügisel ja talvel.
Niisugune kord, nagu tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktidest 186 ja 187, on jahiaegade ulatuse tõttu vastuolus direktiivi kaitsenõuetega ega saa olla õigustatud selle artikli 9 alusel.
Mis puudutab Austria Vabariigi tehtud eristust kõnesoleva liigi emas- ja isaslindude vahel, siis piisab, kui märkida, et niisugusel eristusel puudub igasugune õiguslik alus direktiivi sätteis, mis käsitlevad loodusliku linnustiku kaitse ulatust.
Komisjoni väide Ülem-Austria liidumaal kehtiva jahipidamiskorra kohta tuleb seega rahuldada kõigi liikide osas välja arvatud tedrekuningas.
– Salzburgi liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon märgib, et Salzburgi jahiseaduse artikli 54 lõikest 1 koosmõjus Salzburgi jahiulukite jahiaja määruse artikliga 1 tuleneb, et teatud liikide puhul on jahti lubatud pidada pesitsus-, sigimis- ja poegade üleskasvatamise ajal ehk ajavahemikel, mil jahipidamine on põhimõtteliselt keelatud, ilma et direktiivi artiklis 9 sätestatud tingimused ja kriteeriumid oleks täidetud. See puudutab metsist (kellele on lubatud jahti pidada 1. maist 31. maini, kuigi komisjoni sõnutsi peaks olema lubatud 1. oktoobrist 28. veebruarini), tetre (kelle jaht on ajavahemiku 21. septembrist 31. märtsini asemel lubatud 1. maist 15. juunini), tedrekuningat (kelle jaht on ajavahemiku 1. oktoobrist 28. märtsini asemel lubatud 1. maist 15. juunini) ja metskurvitsat (kelle jaht on ajavahemiku 11. septembrist 19. veebruarini asemel lubatud 1. märtsist 15. aprillini ja 1. oktoobrist 31. detsembrini).
Komisjon märgib, et Salzburgi jahiseaduse artikli 60 lõige 3.a piirdub minimaalse ja vajadusel maksimaalse küttimismahu kehtestamisega. Jahikorralduskavade koostamise käigus ei ole järelikult mingit võimalust hinnata erandi tegemise aluseid lähtuvalt direktiivi artiklist 9.
Metsise-, tedre- ja tedrekuningajahi kohta paarimisajal esitab Austria Vabariik põhimõtteliselt samad argumendid, mis nende liikide kaitsekorra kohta Kärnteni liidumaal (vt käesolev kohtuotsus, punktid 179–183).
See liikmesriik selgitab, et jahikorralduskavasid puudutava määruse vastuvõtmisel võtavad pädevad ametiasutused kooskõlas direktiivi artikli 9 lõigetega 1 ja 2 arvesse tingimusi ja kriteeriume, mille kohaselt on direktiivis sätestatud keeldudest lubatud teha erandeid.
Mainitud liikmesriik täpsustab, et Salzburgi jahiseaduse artikli 60 lõike 3.a kohaselt peab suurim lubatud küttimismaht olema kehtestatud selliselt, et saavutataks või säilitataks populatsioon, mis vastab Salzburgi jahiseaduse artiklis 3 sätestatud põhimõtetele. Jahikorralduskavade määrus võetakse lisaks vastu registreeritud kahjude arvestuse ning asjaomaste liikide arvukust puudutavate aruannete ja hinnangute põhjal. Kõnesolevas määruses kasutatavaid arve tuleb selle liikmesriigi sõnutsi mõista kui suurimat lubatud küttimismahtu.
Austria Vabariik lisab, et lubatud tegevused puudutavad üksnes Salzburgi jahiseaduse artikli 59 lõikes 1 nimetatud liike ehk neid, kes ei ole kantud direktiivi II lisasse kui liigid, kellele Austrias võib jahti pidada. Nende kohta ei ole kehtestatud ühtegi jahikorralduskava, mistõttu nende liikide puhul kehtib üldine jahipidamiskeeld. Nende küttimist võib lubada üksnes teatud juhtudel Salzburgi jahiseaduse artikli 104 lõike 4 alusel ning üksnes väljaspool direktiiviga kehtestatud kaitseaegasid.
Euroopa Kohtu hinnang
Nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktides 186 ja 187 esitatud kaalutlustest, ei saa metskurvitsa kevadjaht koos selle liigi puhul lubatud sügisjahiga olla õigustatud direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti c alusel.
Mis puudutab küsimust, kas metsise ja tedre puhul, kelle jaht on lubatud vaid kevadel, on erandi tegemise tingimused ja kriteeriumid täidetud, siis tuleb tõdeda, et Salzburgi jahiseaduse artikli 59 lõiget 1 kohaldatakse ainult liikidele keda ei ole kantud direktiivi II lisasse kui liike, kellele võib Austrias jahti pidada.
Metsist ja tetre on aga nimetatud lisas mainitud. Nende kahe liigi puhul järelikult küttimismahu kavandamist ei toimu.
Mis puudutab seda, kas nende liikide küttimine võib olla õigustatud tulenevalt direktiivi artiklist 9, siis tuleb tõdeda, et kostja ei ole tõendanud, et Salzburgi liidumaa õigusaktid on kooskõlas direktiivi artikli 9 lõike 1 punktis c sätestatud erandi tegemise alusega.
Salzburgi jahiseaduse artikli 59 lõige 1 annab jahikorralduskava hindamise õiguse määrusandlike volitustega asutusele ilma et selle määrusandliku pädevuse teostamine oleks piiratud siduvate kvantitatiivsete näitajatega.
Järelikult on hagi metskurvitsa-, metsise- ja tedrejahi pidamise korra osas põhjendatud.
Tedrekuninga jahti puudutavate Salzburgi liidumaa sätete kohta tuleb meenutada, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 234–237, et selle liigi direktiivi kohaldamisalasse kuulumine ei ole leidnud tõendamist.
Salzburgi liidumaal tedrekuningajahti puudutav väide tuleb seega põhjendamatuse tõttu rahuldamata jätta.
Eelnevast järeldub, et hagi on Salzburgi liidumaal kehtivat jahipidamiskorda puudutavas osas põhjendatud kõigi nimetatud liikide osas, välja arvatud tedrekuningas.
– Tirooli liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon märgib, et Tirooli jahiseaduse rakendusmääruse artikli 1 lõige 1 kehtestab jahiajad, mis kattuvad pesitsus-, sigimis- ja poegade üleskasvatamise ajaga metsise puhul (kellele on lubatud jahti pidada paaritutel aastatel 1. maist 15. maini, kuigi komisjoni sõnutsi peaks olema lubatud 1. oktoobrist 28. veebruarini) ja tedre puhul (kelle jaht on ajavahemiku 21. septembrist 31. märtsini asemel lubatud 10. maist 31. maini), kaldudes nõnda kõrvale direktiivi artikli 7 lõikes 4 sätestatust.
Komisjon rõhutab, et kui metsisele ja tedrele, kes on Austrias eriliselt ohustatud liigid, tohib direktiivi artikli 9 kohaselt jahti pidada vaid erandlikul juhul, siis tuleb järgida selles sättes erandi tegemiseks kehtestatud tingimusi ja kriteeriume.
Austria Vabariik osutab oma argumentatsioonile, mis ta esitas loetletud liikide paarimisajaga kokkulangeva kevadjahi korra kohta Kärnteni liidumaal (vt käesolev kohtuotsus, punktid 179–183).
Kõnesolev liikmesriik rõhutab ka, et Tiroolis on sügise lõpus ja talvel keeruline jahti pidada, ning et igal juhul ei ohustata nende liikide asurkondi selles piirkonnas.
Euroopa Kohtu hinnang
Direktiivi artikli 7 lõikes 4 ette nähtud kaitse ulatuse kohta tuleb meelde tuletada, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 194 ja 195, hõlmab see ka metsise ja tedre paarimisaega.
Mis puudutab Austria Vabariigi argumenti jahipidamise keerukuse kohta Tirooli liidumaal sügisel ja talvel, siis piisab märkimisest, et selline kaalutlus ei saa olla seotud ühegi direktiivi artiklis 9 ette nähtud erandi tegemise alusega.
Hagi on järelikult Tirooli jahiseaduse rakendusmääruse artikli 1 lõikes 1 kehtestatud metsise ja tedre jahiaegade küsimuses põhjendatud.
– Vorarlbergi liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon märgib, et Vorarlbergi jahimääruse artikli 27 lõikes 1 kehtestatud tedrejahi aeg ei ole kooskõlas direktiivi artikli 7 lõikes 4 sätestatud nõuetega. Kõnealuseks jahiajaks on kehtestatud 11. maist 31. maini, kuigi oleks komisjoni sõnutsi tulnud kehtestada 21. septembrist 31. märtsini. Niisugusel kujul kattub see kõnesoleva liigi paarimisajaga.
Austria Vabariik märgib, et jahilindude puhul – kui teder välja arvata – on Vorarlbergi jahimäärusega kehtestatud jahiajad, mis on direktiiviga kooskõlas. Sellega seoses viitab ta oma argumentatsioonile, mis käsitleb direktiivi ülevõtmist Kärnteni liidumaal (vt käesolev kohtuotsus, punktid 179–183).
Euroopa Kohtu hinnang
Komisjoni väite põhjendatuse hindamiseks piisab tõdemusest, et Austria Vabariik ei ole tõendanud, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 194 ja 195, et selles väites käsitletavad siseriiklikud õigusnormid vastaksid direktiivi artiklis 9 sätestatud tingimustele ja kriteeriumidele seoses artikli 7 lõikes 4 seatud eriliste kaitsenõuetega.
Komisjoni väide, mis käsitleb Vorarlbergi jahimääruse artikli 27 lõikes 1 sätestatud tedrejahi aega, on niisiis põhjendatud.
– Viini liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon märgib, et Viini jahiseaduse artikkel 69 koosmõjus Viini jahiulukite jahiaja määruse artikli 1 lõikega 1 kehtestab metskurvitsa jahiajad, mis kattuvad pesitsus-, sigimis- ja poegade üleskasvatamise ajaga, mille suhtes kehtib aga direktiivi artikli 7 lõikes 4 sätestatud keeld, ilma et oleks viidatud direktiivi artiklis 9 sätestatud asjaomastele erandi tegemise tingimustele.
Austria Vabariik kinnitab, et selles väites käsitletav jahipidamiskord on kooskõlas direktiivi artikli 9 lõike 1 punktis c ette nähtud erandiga.
Euroopa Kohtu hinnang
Käesoleva kohtuotsuse punktis 198 osundatud kohtupraktikat arvestades tuleb märkida, et Austria Vabariik ei ole Viini liidumaa kohta esitanud tõendeid selle kohta, et direktiivi artikli 9 tingimused ja kriteeriumid on täidetud, iseäranis mis puudutab küttimise piiramist „vähese arvu” tingimuse kohaselt, mis on ette nähtud nimetatud artikli lõike 1 punktis c, aga ka muu rahuldava lahenduse puudumise tingimust vastavalt selle lõike sissejuhatavale osale.
Järelikult tuleb hagi rahuldada osas, mis puudutab Viini jahiseaduse artiklis 69 koosmõjus Viini jahiulukite jahiaja määruse artikli 1 lõikega 1 Viini liidumaal kehtestatud metskurvitsa jahiaegasid.
Direktiivi artikli 8 rikkumine Alam-Austria liidumaal
– Poolte argumendid
Komisjon väidab, et Alam-Austria looduskaitseseaduse artikkel 20 lõige 4 ei sisalda sätteid, mis määratleks piisavalt täpselt, millised jahipidamisvahendid on keelatud tulenevalt direktiivi artiklist 8 koosmõjus selle IV lisa punktiga a. Selles sättes esineb üksnes üldine viide püüdmiseks või surmamiseks lubatud vahenditele, seadistele või viisidele.
Komisjon märgib, et isegi kui pädeval ametiasutusel on kohustus tegutseda kooskõlas direktiiviga, ei vasta direktiiviga kooskõlas olev halduspraktika ühenduse õiguse kohase ülevõtmise nõuetele.
Austria Vabariik leiab, et Alam-Austria looduskaitseseaduse artikli 20 lõige 4, mis lubab kaitsealuste loomade surmamist erilubade alusel, vastab direktiivi artikli 8 ettekirjutustele.
See liikmesriik leiab, et tulenevalt Alam-Austria looduskaitseseaduse artikli 20 lõike 4 eesmärgi saavutamiseks valitud seadusandlikust tehnikast on direktiivis nõutav kaitse tagatud. Austria Vabariigi sõnutsi peavad pädevad ametiasutused erilubades sätestama püüdmiseks või surmamiseks lubatud vahendid, seadised või viisid. Need ametiasutused peavad oma otsused langetama kooskõlas direktiiviga, ja arvestades siseriikliku õiguskorra järjekindla rakendamise põhimõtet, järgima ka Alam-Austria jahiseaduse artiklis 95 kehtestatud keeldusid.
– Euroopa Kohtu hinnang
Nagu on meelde tuletatud käesoleva kohtuotsuse punktis 92, on ülevõtmise täpsus erakordselt oluline direktiivi puhul, millega ühise pärandi haldamine on liikmesriikide territooriumil usaldatud vastavatele liikmesriikidele (vt 13. oktoobri 1987. aasta otsus kohtuasjas
236/85: komisjon
vs.
Madalmaad, EKL 1987, lk 3989
, punkt 5).
Järelikult ei vasta direktiiviga kooskõlas olev praktika loodusliku linnustiku kaitsmisel selle direktiivi õige ülevõtmise nõuetele.
Eriti püüdmise või surmamise vahendite, seadiste või viiside puhul on liikmesriikidel kohustus kehtestada õiguslikult siduv keelatud tegevuste nimekiri (vt selle kohta eespool viidatud 13. oktoobri 1987. aasta kohtuotsus komisjon
vs
. Madalmaad, punktid 27 ja 28).
Direktiivis kehtestatud keelud kasutada jahipidamisel teatud püüniseid peavad tulenema normatiivse iseloomuga sätteist. Õiguskindluse põhimõte nõuab, et kõnesolevad keelud peavad olema kajastatud õiguslikult siduvates aktides (vt selle kohta 15. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas
C-339/87: komisjon
vs.
Madalmaad, EKL 1990, lk I-851
, punkt 22).
Direktiiviga vastuolus oleva praktika puudumine ei saa asjaomast liikmesriiki vabastada kohustusest võtta selle sätete kohaseks ülevõtmiseks haldus- või õigusmeetmeid. Lisaks ei saa asjaolu, et mingis liikmesriigis teatud jahipidamisvahendit ei kasutata, olla aluseks vastava keelu liikmesriigi õiguskorda ülevõtmata jätmisele (vt eespool viidatud 15. märtsi 1990. aasta kohtuotsus komisjon
vs
. Madalmaad, punkt 32).
Tuleb lisada, et viide Alam-Austria jahiseaduse artiklile 95 ei saa olla asjakohane, kuna see seadus puudutab vaid looduslikke loomaliike, kellele võib jahti pidada, mitte aga kõiki loodusliku linnustiku liike, kes kuuluvad direktiivi kohaldamisalasse.
Järelikult ei ole direktiivi artiklit 8 Alam-Austria liidumaal õigesti üle võetud.
Komisjoni hagi on selles küsimuses niisiis põhjendatud.
Direktiivi artikli 9 lõigete 1 ja 2 rikkumine Burgenlandi, Alam-Austria, Ülem-Austria, Salzburgi ja Tirooli liidumaal
– Burgenlandi liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon toob esile, et vastavalt Burgenlandi jahiseaduse artikli 88a lõikele 1 on kuldnokajaht lubatud 15. juulist 30. novembrini ja et sama artikli lõike 2 kohaselt kinnitatakse selle meetme võtmise vajadust rakendusmäärusega, kui on ette näha selle liigi isendite massilist esinemist. See volitus ei kajasta aga piisaval moel direktiivi artiklis 9 sätestatud erandi tegemise tingimusi ja kriteeriume.
Austria Vabariik leiab, et Burgenlandi liidumaa on pidanud vajalikuks tugineda erandit võimaldavale direktiivi artiklile 9 ja võtta vastu Burgenlandi jahiseaduse artikli 88a märkimisväärse kahju tõttu, mida kuldnokk põhjustab viinamarjaistandustele. Selle liikmesriigi sõnutsi ei ole muud rahuldavat lahendust, kuna selle liigi tavapärased peletusvahendid on osutunud ebapiisavaks.
– Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb märkida, et igat direktiivi kaitsealastest sätetest erandit tegevat meedet tuleb hinnata lähtuvalt direktiivi artiklis 9 sätestatud tingimustest ja kriteeriumidest. Järelikult ei saa liikmesriigid anda määrusandlike volitustega ametiasutustele õigust võtta meetmeid, mis teevad erandi direktiivi kaitsealastest sätetest, kui nad ei ole määratlenud täpselt sellest artiklist tulenevaid sisulisi ja vormilisi nõudeid, millele niisugused erandid peavad vastama (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus WWF Italia jt, punktid 25 ja 28).
Tuleb tõdeda, et Burgenlandi jahiseaduse artikkel 88a ei näe ette, millised on püüdmiseks või surmamiseks lubatud vahendid, seadised või viisid ega reguleeri siduvalt ka tegevuste konkreetseid üksikasju.
Selle artikli lõike 2 kohaselt piisab, kui rakendusmääruses tunnistatakse kuldnokkade kohalolust viinamarjakasvatusele põhjustatud ohtu. Seevastu ei ole nõutav, et vastuvõetavas määruses sisalduks täpne teave, mida nõuab direktiivi artikli 9 lõige 2.
Burgenlandi jahiseaduse artiklis 88a kuldnokkade tõrjet puudutav kord ei vasta niisiis direktiivi artiklis 9 ette nähtud erandi tegemise nõuetele.
Komisjoni väide on seega selles küsimuses põhjendatud.
– Alam-Austria liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon väidab, et Alam-Austria looduskaitseseaduse artikli 20 lõikes 4 antud üldvolitus teaduslikuks- või pedagoogiliseks tegevuseks ei sisalda nende tingimuste ja kriteeriumide ammendavat loetelu, mis peavad olema täidetud loodusliku linnustiku kaitse alastest sätetest erandi tegemiseks. See luba on hetkel sõnastatud niivõrd üldiselt, et see ei saa mingil juhul olla direktiivi artikli 9 alusel õigustatud.
Lisaks väidab komisjon, et sama seaduse artikli 21 lõige 2 lubab loodusliku linnustiku kaitse alastest sätetest erandeid teha ka põllu- või metsamajanduslikel eesmärkidel, ilma et selliste erandite tegemisel tuleks täita direktiivi artiklis 9 sätestatud tingimusi ja kriteeriume.
Austria Vabariik kinnitab, et Alam-Austria looduskaitseseaduse artikkel 20 lõige 4 tagab direktiivis nõutava kaitse. Selle sätte rakendamisel peavad pädevad ametiasutused esiteks tegutsema kooskõlas direktiiviga, ja teiseks, siseriiklikku õiguskorda ühetaoliselt kohaldades ja järelikult jahindusõiguses sätestatud kaitsenõudeid arvesse võttes. Praktikas tehakse igal juhul vaid väga piiratud erandeid.
See liikmesriik väidab, et Alam-Austria looduskaitseseaduse artikli 20 lõikes 4 ette nähtud erandi rakendamine võimaldab lisaks kohaldada vajadusel rangemaid kriteeriume kui direktiivi artiklis 9 sätestatud. Mis puudutab Alam-Austria looduskaitseseaduse artikli 21 lõiget 2, siis see sätestab sõnaselgelt, et erandsätteid ei kohaldata, kui tahtlikult kahjustatakse kaitsealuseid taimi, loomi või elupaiku.
Kõnesolev liikmesriik lisab, et isegi kui jahipidamise korrast ja muudest direktiivi artikleis 5, 6 ja 8 sätestatud piirangutest ja keeldudest tehtavad erandid peavad põhinema vähemalt ühel direktiivi artikli 9 lõikes 1 loetletud alusel, siis tuleb samuti arvesse võtta, et lindude püüdmine vähesel arvul on võimalik, kui järgitakse muid selles artiklis sätestatud nõudeid.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb esile tuua, et võimalus kalduda kõrvale jahipidamist puudutavatest kaitsealastest sätetest ja direktiivi artikleis 5, 6 ja 8 sisalduvaist keeldudest sõltub tulenevalt direktiivi artiklist 9 teatud tingimustest ja kriteeriumidest.
Samuti peab meenutama, et direktiivi ülevõtmise õiguslikku vormi puudutavate oluliste nõuete kohta on Euroopa Kohus sedastanud, et liikmesriigid peavad selleks, et tagada direktiivide täielik rakendamine mitte üksnes faktiliselt, vaid ka õiguslikult, sätestama asjaomases valdkonnas täpse õigusliku raamistiku, ning et tõsiasi, et liikmesriigis ei toimu direktiivi keeldudega vastuolus olevat tegevust, ei saa õigustada õigusnormide puudumist (vt eespool viidatud 15. märtsi 1990. aasta kohtuotsus komisjon
vs
. Madalmaad, punkt 25).
Peab lisama, et tingimusi ja kriteeriume, mille alusel võivad liikmesriigid kõrvale kalduda direktiivis sätestatud keeldudest, tuleb korrata täpsetes siseriiklikes õigusnormides (vt 7. märtsi 1996. aasta otsus kohtuasjas
C-118/94: Associazione italiana per il WWF jt, EKL 1996, lk I-1223
, punkt 22).
Sellest järeldub, et nende aluste ammendav loetelu, mis võimaldavad teha erandi direktiivi kaitsealastest sätetest, peab sisalduma õigus- või haldusnormides endis, mis liikmesriigid selles vallas vastu võtavad.
Lisaks ei vasta direktiiviga kooskõlas olev halduspraktika selle direktiivi õige ülevõtmise nõuetele, nagu on märgitud ka käesoleva kohtuotsuse punktis 162.
Neil asjaoludel peab sedastama, et oma sõnastusest tulenevalt ei saa Alam-Austria looduskaitseseaduse artikli 20 lõige 4 kujutada endast direktiivi artiklis 9 sätestatud ühe erandi tegemise aluse õiget ülevõtmist.
Mis puudutab Alam-Austria looduskaitseseaduse artikli 21 lõiget 2, mis välistab linnukaitsealaste keeldude kohaldamise põllu- ja metsamajanduslikule maakasutusele, siis tuleb märkida, et seda sätet ei kohaldata, kui tahtlikult kahjustatakse kaitsealuseid taimi ja loomi.
Direktiivi artiklis 5 ette nähtud erinevad keelud, mida on võimalik põllu- ja metsamajanduslikule tegevusele kohaldada, puudutavad tahtlikult põhjustatud kahju.
Järelikult ei kuulu Alam-Austria looduskaitseseaduse artikli 21 lõikes 2 sätestatud keelud direktiivi artikli 9 kohaldamisalasse.
Eelnevast järeldub, et komisjoni väide, mis põhineb asjaolul, et Alam-Austria õigusnormid rikuvad direktiivi artikli 9 lõikeid 1 ja 2, on põhjendatud osas, milles see puudutab Alam-Austria looduskaitseseaduse artikli 20 lõiget 4.
See väide ei ole aga põhjendatud osas, milles see käsitleb Alam-Austria looduskaitseseaduse artikli 21 lõiget 2.
– Ülem-Austria liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon väidab, et Ülem-Austria jahiseaduse artikli 60 lõige 3 ei vasta direktiivi artikli 9 tingimustele ja kriteeriumidele, kuna selle siseriikliku sättega lubatud tegevuste lubatavus ei sõltu muu rahuldava lahenduse puudumisest.
Austria Vabariik väidab, et kõnesolev säte on ühenduse õigusega kooskõlas, kuna kõik direktiivi artiklis 9 kehtestatud sisulised ja vorminõuded on täidetud. Siseriiklikus sättes nimetatud linnud on kogu aasta vältel kaitse all ja Ülem-Austria jahiseaduse artiklis 48 sätestatud keelust kõrvalekaldumiseks on alati vaja saada luba.
Lisaks märgib see liikmesriik, et Ülem-Austria jahiseaduse artikli 60 lõike 3 ettevalmistavatest materjalidest selgub, et Ülem-Austria seadusandja hindas ise direktiivi artiklis 9 kehtestatud tingimusi ja kriteeriume.
See seadusandja leidis niisiis, et kuna omanikel ei ole üldiselt muud rahuldavat lahendust, kui loetletud loomad tungivad elu- või majandushoonetesse, siis on neile antud volitused põllumajanduskultuuridele, kariloomadele ja teistele omandivormidele põhjustatava olulise kahju ärahoidmiseks õigustatud.
Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb märkida, et Ülem-Austria jahiseaduse artikli 60 lõige 3 lubab kaitsealuseid linde püüda või surmata ja omastada „teistele omandivormidele” põhjustatava kahju ärahoidmiseks.
Niisugune erandi tegemise alus ei vasta nende huvide kaitsele, mis on loetletud direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti a kolmandas taandes.
Lisaks nähtub direktiivi artikli 9 lõike 2 neljandast taandest, et liikmesriikide ametiasutused, kelle ülesanne on direktiivi rakendada, on kohustatud nimetama ametiasutuse, kes hindab iga erimeetme puhul, kas selle lubamiseks vajalikud tingimused on täidetud ning otsustab, milliseid vahendeid, seadiseid või viise võib missuguses ulatuses kasutada ja kellele see on lubatud.
Ülem-Austria jahiseaduse artikli 60 lõige 3 selliseid täpsustusi ei sisalda.
Niisamuti tuleb tõdeda, et see säte ei täpsusta ka kontrollimeetmeid, mis on ette nähtud direktiivi artikli 9 lõike 2 viiendas taandes.
Viimasena, mis puudutab argumenti ametiasutustes direktiiviga kooskõlalise tõlgendamise kohta, siis piisab kui meenutada, nagu seda on juba tehtud käesoleva kohtuotsuse punktis 162, et lihtsat halduspraktikat, mis võib sõltuda ametiasutuse suvast ning mida ei ole piisavalt avalikustatud, ei saa pidada liikmesriikidel direktiivi adressaatidena lasuva ülevõtmiskohutuse täitmiseks kooskõlas ühenduse õigusega.
Järelikult ei ole Ülem-Austria jahiseaduse artikli 60 lõige 3 kooskõlas direktiivi artikli 9 lõigetega 1 ja 2.
Komisjoni hagi tuleb selles küsimuses niisiis rahuldada.
– Salzburgi liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon toob esile, et vastavalt Salzburgi looduskaitseseaduse artikli 34 lõikele 1 võib jookide tootmisel teha kaitsealastest sätetest erandeid. Samas ei ole selgitatud, millise direktiivis lubatud erandi tegemise alusega selline kord võiks olla seotud.
Komisjon väidab ka, et Salzburgi jahiseaduse artikli 72 lõike 3 kohaselt võib looduses esinevate loomade surmamiseks püüniste kasutamise keelust teha erandeid direktiivi artiklis 9 sätestatud tingimusi ja kriteeriume arvesse võtmata. Salzburgi jahiseaduse artikli 72 lõike 3 kitsast tõlgendamisest ei piisa nende tingimuste ja kriteeriumide õiguslikult siduvaks järgimiseks.
Austria Vabariik väidab Salzburgi looduskaitseseaduse artikli 34 lõikes 1 sätestatud jookide tootmise kohta, et seda sätet lindudele ei kohaldata. Tegemist on erandiga, mille eesmärk on võimaldada alkohoolsete jookide tootmist teatud taimeliikidest. Lisaks ei võimalda see säte erandeid teha, kui sama artikli lõikes 3 sätestatud tingimused ei ole täidetud.
Püüniste kasutamise kohta Salzburgi jahiseaduse artikli 72 lõike 3 alusel väidab Austria Vabariik, et erandi tegemise tingimused vastavad direktiivi artikli 9 nõuetele.
Euroopa Kohtu hinnang
Esiteks tuleb märkida, et Salzburgi looduskaitseseaduse artikli 34 lõige 1 sätestab erandi tegemise alusena jookide tootmise, mida ei ole nimetatud direktiivi artikli 9 lõike 1 ammendavas erandi tegemise aluste loetelus.
Lisaks ei sisalda selle artikli 34 lõiked 1 ja 3 mingit piirangut seoses selles sätestatud erandi kohaldamise üksikasjadega.
Salzburgi jahiseaduse artikli 72 lõike 3 kohta tuleb sedastada, et ka see säte eirab direktiivi artikli 9 lõikes 1 esitatud ammendavat erandi tegemise aluste loetelu. Kõnesolev artikkel 72 lõige 3 lubab muu hulgas püüniste seadmist, kui inimeste elule ja tervisele ohu vältimisega võrreldava olulisusega üldisi huve ei ole võimalik kaitsta muude vahenditega.
Niisugust erandi tegemise alust mainitud nimekirjas ei esine.
Järelikult tuleb komisjoni käesolev väide lugeda põhjendatuks.
– Tirooli liidumaa
Poolte argumendid
Komisjon väidab, et Tirooli looduskaitsemääruse artikli 4 lõige 3 sätestab, et põllu- ja metsakultuurides ning koduaedades on lubatud vareslaste, kuldnoklaste ja rästaslaste jaht, ilma et oleks viidatud direktiivi artiklis 9 sätestatud tingimustele ja kriteeriumidele.
Austria Vabariik leiab, et Tirooli looduskaitsemääruse artikli 4 lõige 3 ei ole direktiivi artikliga 9 vastuolus, kuna see ei kujuta endast erandit direktiivi artikleist 5, 6 ja 7. Direktiivi artikli 5 punkti d kohaselt on keelatud üksnes käesoleva direktiivi eesmärkide seisukohalt oluline häirimine. Nende kolme liigi lubataval eemalepeletamisel aga sellist mõju ei ole.
Lisaks toonitab see liikmesriik, et nii direktiivi artikleis 5, 6 ja 7 sätestatud kaitsekord kui ka selle artikli 9 lõigetes 1 ja 2 ette nähtud erandite tegemise kord puudutavad tahtlikku häirimist.
Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb märkida, et Tirooli looduskaitsemääruse artikli 4 lõige 3 arvab kolm loodusliku linnustiku liiki ilma mingeid piiranguid seadmata direktiivi kaitsekorra kohaldamisalast välja, kui nende liikide isendid esinevad põllu- või metsakultuurides ja eraaedades või nende läheduses.
Selle erandi puhul ei ole sätestatud mingeid rakendamise üksikasju.
Peab lisama, et kui need liigid oleksid tulemuslikult eemale peletatud kõigilt nimetatud aladelt, siis oleks nende elupaigad muudetud peaaegu olematuks. Selle tagajärjel võib vastaval häirimisel olla vastupidi Austria Vabariigi väidetule direktiivi eesmärkide seisukohalt oluline mõju.
Neid kaalutlusi arvestades peab sedastama, et Tirooli looduskaitsemääruse artikli 4 lõige 3 on vastuolus direktiivi artiklis 9 sätestatud tingimuste ja kriteeriumidega.
Komisjoni väide Tirooli looduskaitsemääruse kohta tuleb seega rahuldada.
Direktiivi artikli 11 rikkumine Alam-Austria liidumaal
– Poolte argumendid
Komisjon leiab, et Alam-Austria looduskaitseseaduse artikli 17 lõige 5 seab Alam-Austria liidumaal looduslikult mitteesinevate linnuliikide loodusesse laskmise tingimuseks, et see tegevus ei mõjuta püsivalt pärismaist looduskeskkonda. Niisugune tingimus kujutab endast aga direktiivi artiklis 11 sätestatuga võrreldes lisatingimust.
Austria Vabariik märgib, et Alam-Austria looduskaitseseaduse artikli 17 lõike 5 tõlgendamisel kooskõlas direktiivi nimetatud sättega, keeldutakse allohtoonsete liikide loodusesse laskmise lubamisest alati, kui see kahjustab kohalikku loomastikku ja taimestikku.
– Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt peab meelde tuletama, et nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 103, muudab loodusliku linnustiku kogu ühenduses täieliku ja tõhusa kaitsmise tähtsus, mis ei sõltu nende lindude elupaigast või rändeteedest, direktiiviga vastuolus olevaks kõik siseriiklikud õigusnormid, mis määratlevad loodusliku linnustiku kaitse lähtuvalt kohalikust pärandist.
Samuti tuleb märkida, et direktiivi artikkel 11, mille kohaselt liikmesriigid tagavad, et liikmesriigi Euroopa territooriumil looduslikult mitteesinevate linnuliikide sissetoomine ei ohustaks kohalikku taimestikku ega loomastikku, kehtestab selliste linnuliikide loodusesse laskmise lubamiseks eriliselt range õigusliku raamistiku.
Alam-Austria looduskaitseseaduse artikli 17 lõikes 5 on sätestatud kaitsekord, mis erineb direktiivi artiklis 11 sätestatust mitmes punktis. Järelikult tuleb seda lugeda nimetatud sättega vastuolus olevaks.
Mis puudutab argumenti, et pädevad siseriiklikud ametiasutused tõlgendavad Alam-Austria looduskaitseseaduse artikli 17 lõiget 5 igal juhul kooskõlas direktiiviga, siis piisab meeldetuletusest, et niisugune olukord, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 162, ei taga direktiivi täielikku ülevõtmist.
Järelikult tuleb komisjoni viimane väide rahuldada.
Eelnevaist kaalutlusist johtub, et kuna Austria Vabariik ei ole:
—
Burgenlandi, Kärnteni, Alam-Austria, Ülem-Austria ja Steiermargi liidumaal direktiivi artikli 1 lõikeid 1 ja 2;
—
Burgenlandi, Kärnteni, Alam-Austria, Ülem-Austria ja Steiermargi liidumaal direktiivi artiklit 5;
—
Ülem-Austria liidumaal direktiivi artikli 6 lõiget 1;
—
Kärnteni, Alam-Austria ja Ülem-Austria liidumaal direktiivi artikli 7 lõiget 1;
—
järgmistes liidumaades ja järgmiste liikide puhul direktiivi artikli 7 lõiget 4:
—
Kärnteni liidumaal metsise, tedre, laugu, metskurvitsa, kaelustuvi ja kaelusturteltuvi puhul;
—
Alam-Austria liidumaal kaelustuvi, metsise, tedre ja metskurvitsa puhul;
—
Ülem-Austria liidumaal metsise, tedre ja metskurvitsa puhul;
—
Salzburgi liidumaal metsise, tedre ja metskurvitsa puhul;
—
Steiermargi liidumaal metsise, tedre ja metskurvitsa puhul;
—
Tirooli liidumaal metsise ja tedre puhul;
—
Vorarlbergi liidumaal tedre puhul ja
—
Viini liidumaal metskurvitsa puhul;
—
Alam-Austria liidumaal direktiivi artiklit 8;
—
direktiivi artikli 9 lõikeid 1 ja 2 Burgenlandi liidumaal, Alam-Austria liidumaal osas, milles see puudutab Alam-Austria looduskaitseseaduse artikli 20 lõiget 4, Ülem-Austria, Salzburgi, Tirooli ja Steiermargi liidumaal ning
—
Alam-Austria liidumaal direktiivi artiklit 11
õigesti üle võtnud, siis on ta rikkunud oma EÜ artiklitest 10 ja 249 ning direktiivi artiklist 18 tulenevaid kohutusi.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist Austria Vabariigilt nõudnud ja põhiosa tema väidetest, mis on veel kohtuasja esemeks, on ümber lükatud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista.
Nende hagis esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumist puudutavate väidete kohta, millele tuginemisest komisjon menetluse hilisemas staadiumis loobus, tuleb sedastada, et vastavatest väidetest loobumine toimus pärast liikmesriigi vaidlusaluste õigusaktide muutmist. Kuna siseriikliku õiguse sätted kohandati ühenduse õigusega hilinenult, on loobumine seega tingitud kostjast. Kodukorra artikli 69 lõikest 5 tulenevalt peab seega käesoleva astme kohtukulud tervikuna välja mõistma Austria Vabariigilt.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

1.
Kuna Austria Vabariik ei ole:
—
Burgenlandi, Kärnteni, Alam-Austria, Ülem-Austria ja Steiermargi liidumaal nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta artikli 1 lõikeid 1 ja 2;
—
Burgenlandi, Kärnteni, Alam-Austria, Ülem-Austria ja Steiermargi liidumaal direktiivi 79/409 artiklit 5;
—
Ülem-Austria liidumaal direktiivi 79/409 artikli 6 lõiget 1;
—
Kärnteni, Alam-Austria ja Ülem-Austria liidumaal direktiivi 79/409 artikli 7 lõiget 1;
—
järgmistes liidumaades ja järgmiste liikide puhul direktiivi 79/409 artikli 7 lõiget 4:
—
Kärnteni liidumaal metsise, tedre, laugu, metskurvitsa, kaelustuvi ja kaelusturteltuvi puhul;
—
Alam-Austria liidumaal kaelustuvi, metsise, tedre ja metskurvitsa puhul;
—
Ülem-Austria liidumaal metsise, tedre ja metskurvitsa puhul;
—
Salzburgi liidumaal metsise, tedre ja metskurvitsa puhul;
—
Steiermargi liidumaal metsise, tedre ja metskurvitsa puhul;
—
Tirooli liidumaal metsise ja tedre puhul;
—
Vorarlbergi liidumaal tedre puhul ja
—
Viini liidumaal metskurvitsa puhul;
—
Alam-Austria liidumaal direktiivi artiklit 8;
—
Direktiivi 79/409 artikli 9 lõikeid 1 ja 2 Burgenlandi liidumaal, Alam-Austria liidumaal osas, milles see puudutab Alam-Austria looduskaitseseaduse (Niederösterreichisches Naturschutzgesetz) artikli 20 lõiget 4, Ülem-Austria, Salzburgi, Tirooli ja Steiermargi liidumaal ning
—
Alam-Austria liidumaal direktiivi 79/409 artiklit 11
õigesti üle võtnud, siis on ta rikkunud oma EÜ artiklitest 10 ja 249 ning direktiivi 79/409 artiklist 18 tulenevaid kohutusi.

2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.

3.
Mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.