CELEX: 61992TJ0030
Tjenestemænd
krav om udnævnelse i den højeste lønklasse i stillingsgruppen A7/A6

Faktiske omstaendigheder
1 Sagsoegeren, Ulrich Klinke, tiltraadte tjenesten ved Domstolen som juridisk sprogekspert i den tyske Oversaettelsesafdeling den 1. april 1982. Efter oprindeligt at have vaeret midlertidigt ansat blev han udnaevnt til tjenestemand paa proeve den 1. januar 1983. Den 1. oktober 1983 blev han fastansat og indplaceret i loenklasse LA6, loentrin 2, med anciennitet inden for loentrinnet fra den 1. april 1982.
2 Med virkning fra den 1. juli 1985 blev sagsoegeren stillet til raadighed for Informationstjenesten, da en af dennes tjenestemaend skulle goere midlertidig tjeneste i en anden stilling.
3 Den 1. juli 1991 blev sagsoegeren, efter at den stilling, der var forbeholdt den forflyttede tjenestemand, var blevet ledig, udnaevnt til fuldmaegtig i Informationstjenesten og indplaceret i loenklasse A7, loentrin 3, efter at have bestaaet en intern udvaelgelsesproeve med henblik paa besaettelse af den stilling, han havde beklaedt i seks aar, hvor han var stillet til raadighed.
4 Den 9. juli 1991 henvendte sagsoegeren sig til chefen for Personaleafdelingen og bad ham om at anmode ansaettelsesmyndigheden om at aendre beslutningen om at indplacere ham i loenklasse A7 og indplacere ham i loenklasse A6.
5 Den 12. juli 1991 besluttede ansaettelsesmyndigheden at yde sagsoegeren en godtgoerelse svarende til forskellen mellem det nettovederlag, han tidligere oppebar i loenklasse LA6, loentrin 6, og det, der var forbundet med hans nye indplacering i loenklasse A7, loentrin 3. Godtgoerelsen tager hensyn til eventuelle automatiske avancementer til hoejere loentrin og tilpasningen af vederlaget.
6 Den 30. september 1991 klagede sagsoegeren over ansaettelsesmyndighedens afgoerelse om at udnaevne ham til fuldmaegtig, for saa vidt angaar indplaceringen i loenklasse A7, og kraevede i stedet at blive indplaceret i loenklasse A6.
7 Ved skrivelse af 21. januar 1992, som blev meddelt sagsoegeren den 27. januar 1992, fik sagsoegeren besked om, at hans klage var blevet afvist. Det hedder i skrivelsen:
"Det Administrative Udvalg har under sit moede den 20. januar 1992 behandlet den klage, De har indgivet den 30. september 1991 over afgoerelsen af 28. juni 1991 om at udnaevne Dem til fuldmaegtig i Informationstjenesten i loenklasse A7 med virkning fra den 1. juli 1991.
Jeg maa desvaerre meddele, at Det Administrative Udvalg har besluttet at afvise Deres klage, da den af Dem anfaegtede indplacering var i overensstemmelse med Domstolens faste praksis, som fastlagt paa grundlag af retspraksis under det administrative moede den 11. juli 1979.
I henhold til retspraksis kan en tjenestemand kun undtagelsesvis udnaevnes i den hoejeste loenklasse i de laveste og mellemste stillingsgrupper, og afgoerelsen herom henhoerer under alle omstaendigheder under administrationens skoen.
Det var under udoevelsen af dette skoen, at Domstolen ved sin foernaevnte afgoerelse af 11. juli 1979 med henblik paa at sikre overholdelse af ligebehandlingsprincippet i forbindelse med ansaettelse af tjenestemaend traf principafgoerelsen om, at tjenestemaend fra Sprogtjenesten skal ansaettes i loenklasse A7.
Paa grundlag af de foreliggende omstaendigheder finder Det Administrative Udvalg, at administrationen ved at anvende denne principafgoerelse paa Dem ikke foretog en fejlagtig vurdering af de faktiske omstaendigheder og ikke behandlede Dem anderledes end andre tjenestemaend, der udoever tilsvarende hverv.
Det kan ikke aendre denne konklusion, at De var blevet stillet til raadighed for Informationstjenesten i ca. seks aar. For det foerste kan De ikke stoette ret paa den paastaaede ulovlighed af denne foranstaltning, som De selv har indvilliget i, og som opfyldte Deres personlige oensker. For det andet blev der inden for det i henhold til vedtaegtens artikel 32 tilladte ved Deres indplacering paa loentrin i den nye loenklasse taget hensyn til den faglige erfaring, De har opnaaet under udoevelsen af hvervet.
..."
Retsforhandlinger og parternes paastande
8 Det er paa denne baggrund, at sagsoegeren ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 22. april 1992 har anlagt naervaerende sag. Den skriftlige forhandling er forloebet forskriftsmaessigt.
9 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
10 Den mundtlige forhandling fandt sted den 15. december 1992. Parternes repraesentanter afgav indlaeg og besvarede Rettens spoergsmaal.
11 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
° Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsoegeren medhold.
° Som foelge heraf annulleres den af Domstolens praesident i dennes egenskab af ansaettelsesmyndighed trufne afgoerelse om at udnaevne sagsoegeren til fuldmaegtig i Informationstjenesten med indplacering i loenklasse A7, loentrin 3, og ° om fornoedent ° det administrative udvalgs afgoerelse af 21. januar 1992 om stadfaestelse af sagsoegerens udnaevnelse i loenklasse A7, loentrin 3.
° Det fastslaas, at sagsoegeren er berettiget til at blive udnaevnt i loenklasse A6.
° Domstolen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
12 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:
° Frifindelse.
° Sagsoegeren tilpligtes at baere sine egne omkostninger.
Parternes anbringender og argumenter
13 Sagsoegeren har paaberaabt sig fire anbringender. Han har for det foerste anfoert, at begrundelsen for afgoerelsen om afvisning af hans klage er fejlagtig. Han har for det andet gjort gaeldende, at der foreligger en aabenbart urigtig vurdering af de faktiske omstaendigheder, for det tredje, at der er sket en tilsidesaettelse af forbuddet mod forskelsbehandling, og for det fjerde, at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 24 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten").
Det foerste anbringende om, at begrundelsen for afgoerelsen om afvisning af klagen er fejlagtig
Parternes argumenter
14 Sagsoegeren har anfoert, at den fortolkning, Domstolens Administrative Udvalg anlagde af Domstolens afgoerelse af 11. juli 1979, der betegnes som "principafgoerelsen om, at tjenestemaend fra Sprogtjenesten skal ansaettes i loenklasse A7", er uholdbar, hvorfor begrundelsen for afgoerelsen om afvisning af klagen er fejlagtig.
15 Efter sagsoegerens opfattelse er en "principafgoerelse om, at tjenestemaend fra Sprogtjenesten skal ansaettes i loenklasse A7" ensbetydende med, at LA6-tjenestemaend automatisk overgaar til loenklasse A7. En saadan fortolkning er uforenelig med saavel aanden bag som ordlyden af afgoerelsen af 11. juli 1979, som ikke forbyder, at tjenestemaend overgaar fra loenklasse LA6 til loenklasse A6, men blot fastslaar, at et saadant karriereforloeb ikke kan vaere automatisk.
16 Sagsoegte finder, at der i forbindelse med afgoerelsen om afvisning af klagen er taget behoerigt hensyn til raekkevidden af afgoerelsen af 11. juli 1979. Navnlig viser udtrykket "principafgoerelse" klart, at Domstolen har opstillet en hovedregel, som der kan goeres undtagelser fra i relevante tilfaelde. Denne fortolkning bekraeftes ifoelge sagsoegte i oevrigt af femte afsnit i afgoerelsen om afvisning af klagen, idet det heraf fremgaar, at ansaettelsesmyndigheden tog hensyn til sagsoegerens saerlige situation, men fandt, at de konkrete omstaendigheder netop ikke gav grundlag for en undtagelse fra hovedreglen.
Rettens bemaerkninger
17 Det er ubestridt, at Domstolen under sit administrative moede den 11. juli 1979 traf foelgende afgoerelse:
"Tjenestemaend i kategori LA, som allerede er indplaceret i loenklasse LA6 inden for deres kategori, har ikke krav paa automatisk at blive udnaevnt i loenklasse A6. I henhold til vedtaegtens artikel 31 udnaevnes tjenestemaend nemlig i den laveste loenklasse i deres stillingsgruppe. Desuden ville overgangen fra LA6 til A6 i betragtning af det begraensede antal ledige stillinger i den hoejeste loenklasse i stillingsgruppen A7/A6 medfoere, at tjenestemaend i loenklasse A7 blokeres i den paagaeldende tjenestegruppe, og saaledes forringe disse tjenestemaends muligheder for forfremmelse til den hoejeste loenklasse i stillingsgruppen betydeligt."
18 Efter Rettens opfattelse kan syntagmet "principafgoerelsen om, at tjenestemaend fra Sprogtjenesten skal ansaettes i loenklasse A7" ikke fortolkes som vaerende ensbetydende med, at tjenestemaend i loenklasse LA6 automatisk overgaar til loenklasse A7.
19 Som anfoert af sagsoegte er anvendelsen af udtrykket "principafgoerelse" nemlig udtryk for, at der er tale om en hovedregel, som der kan goeres undtagelser fra. En saadan fortolkning af udtrykket er i overensstemmelse med dets saedvanlige betydning, og desuden er kun denne fortolkning forenelig med opbygningen af afgoerelsen om afvisning af klagen, da denne afgoerelses femte og sjette afsnit ville vaere overfloedige, saafremt sagsoegte havde anvendt udtrykket "principafgoerelse" med henblik paa at udelukke enhver undtagelse fra hovedreglen.
20 Denne fortolkning af afgoerelsen af 11. juli 1979 er i oevrigt i overensstemmelse med Domstolens og Rettens faste praksis, hvorefter der kun undtagelsesvis kan ske ansaettelse i den oeverste loenklasse i en stillingsgruppe paa grundlag af vedtaegtens artikel 31, stk. 2 (jf. senest Rettens dom af 7.5.1991, sag T-18/90, Jongen mod Kommissionen, Sml. II, s. 187, praemis 12).
21 Det foerste anbringende maa herefter forkastes.
Det andet anbringende om en aabenbart urigtig vurdering af de faktiske omstaendigheder
Parternes argumenter
22 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at ansaettelsesmyndigheden ° i betragtning af hans lange erfaring i Informationstjenesten og hans af hans overordnede hoejt vurderede kvalifikationer ° ikke uden at goere sig skyldig i et aabenbart urigtigt skoen kunne finde, at hans personlige situation gjorde det berettiget at ansaette ham i loenklasse A7.
23 Sagsoegte har heroverfor anfoert, at den tog hensyn til de paaberaabte seks tjenesteaar ved at indplacere sagsoegeren paa det tredje loentrin i loenklasse A7 og ved at yde ham en godtgoerelse for at daekke forskellen mellem hans tidligere og hans nye vederlag. Den udoevede saaledes sin skoensbefoejelse paa en rimelig maade. Den har herved henvist til, at ansaettelsesmyndigheden ifoelge Domstolens faste praksis "har et vidt skoen inden for de rammer, der er fastlagt i vedtaegtens artikel 31 og artikel 32, stk. 2, eller interne afgoerelser truffet i henhold hertil, ved vurderingen af den tidligere erhvervede faglige erfaring hos en person, der ansaettes som tjenestemand, saavel for saa vidt angaar karakteren af denne erfaring og dens varighed som dens ... relevans for den paagaeldende stillings krav" (dom af 5.10.1988, forenede sager 314/86 og 315/86, De Szy-Tarisse mod Kommissionen, Sml. s. 6013).
Rettens bemaerkninger
24 Det bemaerkes, at sagsoegerens argumentation forudsaetter, at ansaettelsesmyndighedens vurdering af hans kvalifikationer er relevant for spoergsmaalet, om vedtaegtens artikel 31, stk. 2, skal bringes i anvendelse.
25 Det fremgaar saaledes af Domstolens praksis, at der kun rent undtagelsesvis kan foretages ansaettelser i den hoejeste loenklasse i en stillingsgruppe, nemlig naar en anvendelse af vedtaegtens artikel 31, stk. 2, er begrundet i saerlige tjenstlige behov, som kraever ansaettelse af en saerlig kvalificeret tjenestemand (dom af 6.6.1985, sag 146/84, De Santis mod Revisionsretten, Sml. s. 1723, praemis 9).
26 Modsat vedtaegtens artikel 32, stk. 2, hvorefter ansaettelsesmyndigheden under hensyn til den udvalgte ansoegers uddannelse og saerlige faglige erfaring kan give en anciennitetsforbedring, er formaalet med artikel 31, stk. 2, saaledes at give ansaettelsesmyndigheden mulighed for at tage hensyn til en bestemt tjenestegrens saerlige behov ved at tilbyde attraktive vilkaar med henblik paa at tiltraekke saerlig kvalificerede ansoegere.
27 Sagsoegeren har imidlertid ikke paavist nogen holdepunkter ° eksempelvis i meddelelsen om udvaelgelsesproeven ° for, at Informationstjenestens behov i det foreliggende tilfaelde kraevede en ansaettelse af en saerlig kvalificeret tjenestemand.
28 Det foelger heraf, at sagsoegerens kvalifikationer var uden betydning for hans indplacering i loenklasse ved udnaevnelsen, og at det, selv om sagsoegeren var yderst kvalificeret til at beklaede den stilling, han var udnaevnt til i loenklasse A7, og som han beklaeder til almindelig tilfredshed, ikke kraevede nogen ekstraordinaere kvalifikationer at beklaede den paagaeldende stilling.
29 Det andet anbringende maa herefter forkastes.
Det tredje anbringende om en tilsidesaettelse af forbuddet mod forskelsbehandling
Parternes argumenter
30 Sagsoegeren har anfoert, at han er blevet udsat for en ulovlig forskelsbehandling i forhold til tjenestemaend i loenklasse A7. Selv om den interne udvaelgelsesproeve nr. CJ 115/89 sigtede mod udnaevnelse af fuldmaegtige i loenklasse A6 og A7, gav sagsoegte ved paa forhaand at beslutte, at LA6-tjenestemaend ikke kunne indplaceres i loenklasse A6, udtryk for, at kun A7-tjenestemaend gennem den paagaeldende udvaelgelsesproeve kunne blive indplaceret i loenklasse A6. Sagsoegeren finder imidlertid, at han efter at have udoevet hvervet som fuldmaegtig i mere end seks aar og i denne periode i realiteten at have vaeret "fungerende fuldmaegtig" fortjener samme behandling som en A7-tjenestemand.
31 Sagsoegte har gjort gaeldende, at udvaelgelsesproeven ikke sigtede mod udnaevnelse af fuldmaegtige "i loenklasse A6 og A7", men alene sigtede mod "ansaettelse af en fuldmaegtig (stillingsgruppe A7/A6)".
32 Sagsoegte har foerst henvist til, at den tog behoerigt hensyn til sagsoegerens seks aar i Informationstjenesten ved at give ham den maksimale anciennitetsforbedring.
33 Sagsoegte har dernaest anfoert, at sagsoegeren med urette forsoeger at sammenligne sin situation med A7-tjenestemaends. Eftersom sagsoegeren paa det relevante tidspunkt var tjenestemand i loenklasse LA6, kan han kun sammenlignes med andre tjenestemaend i samme loenklasse. Sagsoegeren har erkendt, at sagsoegte behandlede ham paa samme maade som "enhver anden tjenestemand i Sprogtjenesten", og han kan saaledes ikke haevde at vaere blevet udsat for en ulovlig forskelsbehandling. Sagsoegte har henvist til fem tilfaelde, hvor LA-tjenestemaend er blevet udnaevnt i loenklasse A7 ved Domstolen, og gjort gaeldende, at forbuddet mod forskelsbehandling, som bl.a. er kommet til udtryk i vedtaegtens artikel 5, stk. 3, indebaerer, at sagsoegeren skal behandles paa samme maade som disse andre LA-tjenestemaend.
Rettens bemaerkninger
34 Der findes ikke at kunne gives sagsoegeren medhold i, at Domstolen paa forhaand havde besluttet, at kun A7-tjenestemaend gennem udvaelgelsesproeve nr. CJ 115/89 kunne blive indplaceret i loenklasse A6. Det hedder nemlig i afgoerelsen af 11. juli 1979, at tjenestemaend i loenklasse LA6 ikke har krav paa "automatisk at blive udnaevnt i loenklasse A6", hvilket fortsat giver mulighed for, at de bliver udnaevnt i denne loenklasse.
35 Under alle omstaendigheder skal den forskelsbehandling, sagsoegeren haevder at have vaeret offer for, vurderes paa grundlag af baggrunden for den bestemmelse, ved hvis anvendelse han skal vaere blevet udsat for forskelsbehandling, saaledes som den er defineret i dommen i sagen De Santis mod Revisionsretten, jf. ovenfor.
36 Det relevante sammenligningsgrundlag er herved hverken den kategori eller den tjenestegruppe, som de udnaevnte tjenestemaend kommer fra, eller deres kvalifikationer, men derimod de saerlige krav, som er forbundet med de forskellige stillinger, der skal besaettes.
37 Retten har imidlertid under retsmoedet kunnet konstatere, at der, siden afgoerelsen af 11. juli 1979 blev meddelt de beroerte ansatte, ikke er nogen tjenestemaend, der er overgaaet fra tjenestegruppe LA til kategori A og herved er blevet indplaceret i en anden loenklasse end loenklasse A7. Paa den baggrund kan sagsoegeren ikke goere gaeldende, at stillinger, der kan sammenlignes med hans, er blevet besat i loenklasse A6.
38 Det tredje anbringende maa herefter forkastes.
Det fjerde anbringende om en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 24
Parternes argumenter
39 Sagsoegeren har anfoert, at der ikke var nogen hjemmel for, at han blev stillet til raadighed for Informationstjenesten, idet vedtaegten kun giver mulighed for midlertidig tjeneste i en anden stilling ("détachement" og "intérim"). Da ansaettelsesmyndigheden havde bragt hans karriere i fare ved at vaelge en ulovlig ordning, skulle den paa grundlag af dens bistands- og omsorgspligt i henhold til vedtaegtens artikel 24 have raadet bod paa fejlen ved at indplacere ham i loenklasse A6.
40 Sagsoegte har gjort gaeldende, at sagsoegeren, da de i henhold til vedtaegten gaeldende frister er udloebet, ikke nu kan paaberaabe sig, at det var ulovligt, at han blev stillet til raadighed.
Rettens bemaerkninger
41 Det bemaerkes, at sagsoegeren har anerkendt, at han var stillet til raadighed for Informationstjenesten i ca. seks aar, inden denne situation blev bragt til ophoer, da han blev udnaevnt til fuldmaegtig den 1. juli 1991. Han har i oevrigt som bilag til staevningen fremlagt en kopi af en skrivelse af 5. juni 1985, hvorved Domstolens justitssekretaer underrettede ham om Domstolens afgoerelse, truffet paa det administrative moede den 22. maj 1985, om at tillade, at han blev stillet til raadighed for Informationstjenesten. I skrivelsen blev det praeciseret, at han ville udoeve hvervet som fuldmaegtig i den paagaeldende tjenestegren midlertidigt og med bibeholdelse af sin oprindelige loenklasse.
42 Det maa paa denne baggrund fastslaas, at den i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, fastsatte frist, inden for hvilken der skulle goeres indsigelse mod lovligheden af, at han blev stillet til raadighed, for laengst var udloebet.
43 Det fjerde anbringende maa herefter afvises.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
44 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. I henhold til samme procesreglements artikel 88 baerer institutionerne imidlertid selv deres egne omkostninger i sager anlagt af de ansatte ved Faellesskaberne.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling)
1) Domstolen frifindes.
2) Hver part baerer sine egne omkostninger.