CELEX: 62002TJ0015
Konkurenca
Karteli v sektorju vitaminskih proizvodov
Pravica do obrambe
Smernice za izračun zneska glob
Določitev izhodiščnega zneska globe
Odvračilni učinek
Obteževalne okoliščine
Vloga vodje ali pobudnika
Sodelovanje med upravnim postopkom
Poslovna skrivnost in načelo učinkovitega upravljanja

Dejansko stanje
Komisija je z Odločbo 2003/2/ES z dne 21. novembra 2001 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP
(Zadeva COMP/E-1/37.512 – Vitamini, UL 2003, L 6, str. 1, v nadaljevanju: Odločba) v členu 1 ugotovila, da je več podjetij
s tem, ko so sodelovala pri več različnih kartelih na dvanajstih različnih trgih vitaminskih proizvodov, to je vitaminov A,
E, B1, B2, B5, B6, folne kisline, vitaminov C, D3, H, betakarotena in karotenidov, kršilo člen 81(1) ES in člen 53 Sporazuma
o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP). Iz uvodne navedbe 2 Odločbe natančneje izhaja, da naj bi zadevna podjetja v okviru
teh kartelov določala cene različnih proizvodov, si razdelila prodajne kvote, se dogovorila in zvišala cene, oglaševala cene
po dogovoru, prodajala proizvode po dogovorjenih cenah, vzpostavila mehanizem za nadzor spoštovanja dogovorov in sodelovala
v sistemu rednih sestankov za izvajanje svojih načrtov.
Med temi podjetji je tudi podjetje BASF AG (v nadaljevanju: BASF ali tožeča stranka), ki je bilo spoznano kot odgovorno za
kršitve, ki vplivajo na trg Skupnosti in EGP za vitamine A, E, B1, B2, B5, C, D3 in H, betakaroten in karotenide (člen 1(1)(b)
Odločbe).
Člen 2 Odločbe nalaga podjetjem, ki so bila spoznana kot odgovorna za ugotovljene kršitve, da takoj prenehajo s kršitvami,
če to že niso storila, in da se za naprej odpovedo ugotovljenim protipravnim dejanjem ali ravnanjem in vsem ukrepom, katerih
namen ali učinek bi imel enak ali enakovreden učinek.
Komisija je za ugotovljene kršitve na trgih vitaminov A, E, B2, B5, C in D3, betakarotena in karotenoidov izrekla globe, in
sicer v skupni višini 855,23 milijonov eurov, ni pa izrekla glob za ugotovljene kršitve na trgih vitaminov B1, B6, H in folne
kisline (člen 3 Odločbe).
Iz uvodnih navedb od 645 do 649 Odločbe namreč izhaja, da so kršitve, ugotovljene za navedene trge, prenehale več kot pet
let, preden je Komisija začela preiskavo, in da je zato za te kršitve veljal člen 1 Uredbe Sveta (ES) št. 2988/74 z dne 26.
novembra 1974 o rokih zastaranja v postopkih in izvajanju sankcij v transportnem pravu in pravu konkurence Evropske gospodarske
skupnosti (UL L 319, str. 1).
Tako med drugim tudi podjetju BASF ni bila izrečena globa za njegovo sodelovanje pri kršitvah v zvezi z vitaminoma B1 in H.
Za sodelovanje pri kršitvah v zvezi z vitamini A, E, B2, B5, C in D3, betakarotenom in s karotenidi pa je bila podjetju BASF
za vsako od kršitev izrečena globa (člen 3(b) Odločbe).
Komisija je zneske teh glob določila na podlagi Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe
št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ (UL 1998, C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice), in Obvestila o imuniteti pred globami
ali znižanju glob v kartelnih zadevah (UL 1996, C 207, str. 4, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi).
Komisija je v uvodnih navedbah 657 in 658 Odločbe določila splošna merila, na podlagi katerih je določila zneske glob. Navedla
je, da je morala upoštevati vse okoliščine zadeve, še posebej težo in trajanje kršitve, ki sta merili, izrecno določeni v
členu 15(2) Uredbe št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prve Uredbe o izvajanju členov [81] in [82] Pogodbe (UL 13, 21. 2. 1962,
str. 204), presoditi za vsak posamezen primer vlogo, ki jo je imelo vsako od podjetij kršiteljev, zlasti ob upoštevanju morebitnih
obteževalnih ali olajševalnih okoliščin pri določanju zneska izrečene globe, in po potrebi uporabiti obvestilo o ugodni obravnavi.
Komisija je glede teže kršitev ob upoštevanju značaja kršitev, njihovega vpliva na različne upoštevne trge vitaminskih proizvodov
in dejstva, da je vsaka od njih zajemala ves skupni trg, po njegovem nastanku pa tudi celoten trg EGP, menila da so podjetja,
na katera se nanaša Odločba, storila zelo resne kršitve člena 81(1) ES in člena 53(1) Sporazuma EGP, od katerih se vsaka lahko
kaznuje z globo v višini najmanj 20 milijonov eurov (uvodne navedbe od 662 do 674 Odločbe).
Komisija je pri določanju izhodiščnega zneska glob – potem ko je navedla, da je upoštevala velikost različnih upoštevnih trgov
vitaminskih proizvodov – opozorila na to, da ,,lestvica predvidenih glob v okviru kategorije zelo resnih kršitev omogoča različno
obravnavo podjetij, da se tako upošteva dejansko gospodarsko sposobnost vsakega od njih za povzročitev znatne škode konkurenci,
in določitev zneska globe na ravni, ki ji omogoča zadosten odvračilni učinek“. Ugotovila je, da ,,je to presojo treba še posebej
opraviti, če – kot v obravnavani zadevi – obstaja precejšnja razlika v velikosti podjetij, ki so sodelovala pri kršitvi“.
Nadalje je navedla, da je treba ,,v okoliščinah te zadeve, ki zadeva več podjetij, za določitev izhodiščnega zneska glob upoštevati
specifičen pomen vsakega od podjetij in tako dejanski vpliv njegovega protipravnega ravnanja na konkurenco“ (uvodne navedbe
675, 678 in 679 Odločbe).
Komisija je v ta namen menila, da lahko zadevna podjetja razdeli v različne skupine ,,po sorazmernem pomenu vsakega od njih
na različnih trgih upoštevnih trgov vitaminskih proizvodov“, in dodala, da ,,se lahko razvrstitev določenega podjetja v posamezno
skupino po potrebi spremeni, ob upoštevanju med drugim potrebe po zagotovitvi odvračilnega učinka“. Komisija je za primerjavo
sorazmernega pomena različnih podjetij na vsakem od upoštevnih trgov vitaminskih proizvodov ocenila za primerno, da se opre
na svetovni promet z zadevnim proizvodom. Komisija je namreč opazila, da ,,so bili vsi karteli po značaju svetovni in je bil
njihov namen razdeliti si trge na svetovni ravni ter tako preprečiti delovanje konkurence v EGP“, ter da ,,svetovni promet
udeleženca določenega kartela omogoča tudi oceno njegovega prispevka k učinkovitosti tega kartela v celoti ali, nasprotno,
nestabilnosti kartela, če le-ta v njem ne bi sodeloval“. Komisija je navedla tudi, da je za opredelitev zadevnega prometa
upoštevala ,,zadnje zaključeno koledarsko leto kršitve“ (uvodni navedbi 680 in 681 Odločbe).
Iz uvodnih navedb 695 in 696 Odločbe pa izhaja tudi, da je Komisija menila, da glede na značilnosti trgov betakarotena in
karotenidov za kršitve v zvezi s temi proizvodi ni bilo ustrezno uporabiti metode razvrstitve podjetij v skupine, tako da
sta bila dvema podjetjema, na kateri so se nanašale te kršitve – to je F. Hoffmann-La Roche AG (v nadaljevanju: Roche) in
BASF – določena enaka izhodiščna zneska glob.
Komisija je torej za tožečo stranko določila naslednje izhodiščne zneske glob v skupni višini 128,5 milijonov eurov: 8 milijonov
eurov za vitamin A; 35 milijonov eurov za vitamin E; 10 milijonov eurov za vitamin B2; 14 milijonov eurov za vitamin B5; 7,5
milijonov eurov za vitamin C; 4 milijone eurov za vitamin D3; 20 milijonov eurov za betakaroten in 20 milijonov eurov za karotenide
(uvodne navedbe od 683 do 696 Odločbe.
Komisija je za zagotovitev zadostne odvračilnosti glob za 100 % zvišala izhodiščne zneske glob za podjetja BASF, Roche in
Aventis SA, da bi tako upoštevala njihovo velikost in višino njihovih celotnih virov (uvodne navedbe od 697 do 699 Odločbe).
Komisija je nato izhodiščne zneske teh glob, po potrebi prilagojenih z uporabo faktorja 100 % iz prejšnje točke, za vsako
od teh podjetij zvišala glede na trajanje njihove udeležbe pri vsaki od kršitev. Izhodiščni zneski glob, izrečenih tožeči
stranki, ki so skupaj znašali 438,75 milijonov eurov, so bili tako naslednji: 68,4 milijonov eurov za vitamin A; 133 milijonov
eurov za vitamin E; 28 milijonov eurov za vitamin B2; 50,4 milijonov eurov za vitamin B5; 21,75 milijonov eurov za vitamin
C; 11,2 milijona eurov za vitamin D3; 64 milijonov eurov za betakaroten in 62 milijonov eurov za karotenide (uvodne navedbe
od 701 do 711 Odločbe).
Za podjetji Roche in BASF je bila upoštevana oteževalna okoliščina, ki izhaja iz njunih vlog vodij in pobudnikov, ki sta ju
skupaj opravljali v različnih kartelih. Zato so bili njuni izhodiščni zneski glob zvišani za 50 % oziroma 35 % (uvodne navedbe
od 712 do 718 Odločbe). To pomeni, da je znašal skupni znesek glob za BASF skoraj 592,32 milijonov eurov.
Končno, Komisija je glede obvestila o ugodni obravnavi najprej za kršitve v zvezi z vitaminoma A in E Aventis podelila imuniteto
na podlagi oddelka B navedenega obvestila. Komisija je v zvezi s tem med drugim navedla, da je Aventis z izjavama z dne 19.
in 25. maja 1999 kot prvo od podjetij, skladno s pogojem iz oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi, posredovalo odločilne
dokaze za obstoj teh kršitev (uvodni navedbi 741 in 742 Odločbe).
Komisija je poleg tega menila, da sta Roche in BASF z dokumenti, ki so jih njene službe prejele 2. junija in 30. julija 1999,
prva sporočila odločilne dokaze za obstoj kartela na trgih vitaminov B2, B5, C in D3, betakarotena in karotenidov. Kljub temu
pa Roche in BASF – glede na to, da sta bila pobudnika in odločilna dejavnika pri protipravnih ravnanjih v zvezi z vitamini
A, E, B2, B5, C in D3, betakarotenom in s karotenidi – po mnenju Komisije nista izpolnila pogoja iz oddelka B(e) obvestila
o ugodni obravnavi. Tako nobeno od teh dveh podjetij ni bilo upravičeno do znižanja glob na podlagi oddelkov B ali C navedenega
obvestila (uvodne navedbe od 743 do 745 Odločbe).
Kljub temu pa so bile globe za vsako od njiju znižane skladno z oddelkom D obvestila o ugodni obravnavi. Natančneje, Komisija
je ugotovila, da sta podjetji Roche in BASF glede na to, da sta posredovali natančne dokaze o organizacijski strukturi kartelov
na trgih vitaminov A, E, B2, B5, C in D3, betakarotena in karotenidov, odločilno prispevali k ugotovitvi ali potrditvi nekaterih
bistvenih delov teh kršitev. Komisija je sklenila, da Roche in BASF izpolnjujeta pogoje iz prve alinee oddelka D(2) obvestila
ougodni obravnavi in jima je za vse navedene kršitve za 50 % znižala znesek globe, ki bi jima bila izrečen, če ne bi sodelovala
s Komisijo (uvodne navedbe 747, 748, 760 in 761 Odločbe).
Tako so bile globe, izrečene BASF, dokončno določene, kot sledi: 46,17 milijonov eurov za vitamin A; 89,78 milijonov eurov
za vitamin E; 18,9 milijonov eurov za vitamin B2; 34,02 milijonov eurov za vitamin B5; 14,68 milijonov eurov za vitamin C;
7,56 milijona eurov za vitamin D3; 43,2 milijonov eurov za betakaroten in 41,85 milijonov eurov za karotenide (člen 3(b) Odločbe).
Skupni znesek navedenih glob (v nadaljevanju: celotna globa) znaša 296,16 milijonov eurov.

Postopek in predlogi strank
Tožeča stranka je z vlogo, vloženo pri sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 31. januarja 2002, vložila to tožbo.
Aventis je z vlogo, vloženo pri sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 24. junija 2002, vložil predlog za intervencijo v tem
postopku v podporo predlogom tožene stranke. Ta predlog je bil po zaslišanju strank zavrnjen s sklepom Sodišča prve stopnje
(četrti senat) z dne 25. februarja 2003 (Recueil, str. II-213), ko je bil tako zaključen tudi pisni postopek.
Sodišče prve stopnje (četrti senat) se je po obravnavi poročila sodnika poročevalca odločilo začeti ustni postopek in je v
okviru ukrepov procesnega vodstva iz člena 64 Poslovnika Sodišča prve stopnje stranki pozvalo k odgovoru na pisna vprašanja,
toženo stranko pa še k predložitvi določenih listin. Stranki sta se v določenem roku odzvali na ta poziv.
Stranki sta na obravnavi 12. januarja 2005 podali ustna stališča in odgovore na ustna vprašanja Sodišča prve stopnje. Ob tej
priložnosti je Sodišče prve stopnje toženo stranko pozvalo s predložitvi dopisa, ki ji ga je med upravno preiskavo poslalo
podjetje Roche, in prekinilo ustni postopek.
Tožena stranka se je v določenem roku odzvala na ta poziv ter 18. januarja 2005 predložila zahtevani dopis in druge dopise,
ki ji jih je podjetje Roche poslalo med upravnim postopkom. Tožeča stranka je 8. februarja 2005 na zahtevo Sodišča prve stopnje
predložila stališča glede dokumentov, ki jih je posredovala tožena stranka.
Tožeča stranka predlaga Sodišču prve stopnje, naj:
–        razglasi celotno globo iz člena 3(b) Odločbe za nično ali jo zelo zniža;
–        toženi stranki naloži plačilo stroškov in drugih izdatkov tožeče stranke v zvezi z obravnavano zadevo.
Tožena stranka predlaga Sodišču prve stopnje, naj:
–        zavrne tožbo;
–        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

Predlog za razglasitev ničnosti celotne globe ali njeno znižanje
Tožeča stranka v celoti in brez pridržkov priznava, da je sodelovala pri kršitvah v zvezi z vitamini A, E, B2, B5, C in D3,
betakarotenom in s karotenidi, katerih težo prav tako priznava. Kljub temu pa poudarja, da je Odločba brez primere glede višine
izrečenih glob in da predstavlja zelo veliko odstopanje glede na kaznovalno politiko Komisije.
Tožeča stranka se v podporo svojemu predlogu za razglasitev ničnosti celotne globe ali njeno precejšnje znižanje opira na
osem tožbenih razlogov. Prva dva tožbena razloga se nanašata na različne vidike kršitve pravice do obrambe; tretji tožbeni
razlog izhaja iz kršitve načela sorazmernosti in enakosti obravnave pri določanju izhodiščnih zneskov nekaterih glob, ki so
bile izrečene tožeči stranki; četrti tožbeni razlog izhaja iz zvišanja izhodiščnih zneskov glob, izrečenih tožeči stranki
zaradi odvračilnosti; peti tožbeni razlog izhaja iz napak v presoji pri pripisovanju vloge vodje ali pobudnika tožeči stranki
pri sedmih kršitvah; šesti in sedmi tožbeni razlog se nanašata na presojo sodelovanja tožeče stranke med upravnim postopkom;
osmi tožbeni razlog izhaja iz kršitve poslovne skrivnosti in načela učinkovitega upravljanja.
A –
Prvi in drugi tožbeni razlog: kršitev pravice do obrambe
1.
Trditve strank
a)     Prvi tožbeni razlog, ki izhaja iz kršitve pravice do obrambe zaradi pomanjkanja predhodnega obvestila o presoji Komisije,
da obstaja več različnih kartelov
Tožeča stranka navaja, da ji presoja Komisije, po kateri je obstajal ločen kartel za vsak vitamin posebej, ki je vodila v
naložitev več ločenih glob, pred izdajo Odločbe ni bila nikoli razkrita. Pomanjkanje predhodnega obvestila o tem naj bi zelo
škodilo izvajanju njene pravice do obrambe glede višine vseh izrečenih glob.
Opozarja na to, da je uveljavljeno načelo, da odločbe Komisije ne morejo temeljiti na pravni ali dejanski presoji, ki se zelo
razlikuje od tiste iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah. Komisija naj bi s tem, ko je v Odločbi prvič navedla bistveno
novo presojo glede pravne kvalifikacije protipravnih ravnanj, kršila to načelo. Po mnenju tožeče stranke je namreč obvestilo
o ugotovitvah o možnih kršitvah, zlasti točke 206, 210 in 212, navajalo, da gre samo za en svetovni kartel, ki je sestavljen
iz skrivnih dogovorov glede različnih vitaminov, medtem ko Odločba v uvodni navedbi 584 prvič navaja, da so bila ravnanja
glede vsakega od vitaminov ločene kršitve prava Skupnosti o konkurenci.
Tako naj izhodiščni znesek, ki bi ga bilo mogoče določiti za globo tožeči stranki, ne bi bil 20 milijonov eurov, kar je po
Smernicah priporočeni izhodiščni znesek za eno samo kršitev, ampak 160 milijonov eurov za osem ločenih kršitev. V obravnavani
zadevi pa je presoja, po kateri je obstajala kršitev za vsakega od vitaminov, na katere so se nanašali zadevni dogovori, Komisijo
v zvezi s tožečo stranko vodila v določitev vsaj osemkrat višjega izhodiščnega zneska, kot je bil predviden. Tožeča stranka
meni, da bila morala zato imeti možnost, da navede stališče o tej presoji in sklepih, ki so iz tega izhajali, glede določitve
globe.
Tožena stranka te trditve zavrača kot neutemeljene. Po njenem mnenju Odločba s tem, ko je jasno sledila strukturi in pravni
presoji iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, v ničemer ni spremenila razlogovanja, na katerem temelji to. Natančneje
navaja, da struktura in številni deli obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah jasno kažejo na to, da naj Komisija ne bi
štela vseh sporazumov o različnih trgih vitaminskih proizvodov za samo eno trajajočo kršitev, ampak za več ločenih kršitev.
To naj bi potrjeval tudi odgovor tožeče stranke na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, saj se je ta v predzadnjem odstavku
na peti strani sklicevala na več ,,kršitev“ in ne na eno kršitev.
Tožeča stranka v repliki ugotavlja, da je bil naslov tistega oddelka obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki opisuje
protipravne dogovore, ,,kartel“, medtem ko ustrezen oddelek Odločbe navaja ,,kartele“. Dodaja, da je obvestilo o ugotovitvah
o možnih kršitvah vsebovalo številne indice, da je Komisija obravnavala samo en kartel. Kakor koli pa naj bi bila – kljub
strukturi in posameznim delom obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah – edina upoštevna zadeva pravni sklep iz obvestila,
da je šlo za izračun glob za samo en kartel.
Tožeča stranka glede tistega dela odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga navaja tožena stranka, trdi
da tam ni obravnavala vprašanja, ali so bili protipravni dogovori ena kršitev ali več teh, ampak naj bi se samo sklicevala
na olajševalne okoliščine, ki zadevajo vlogo podjetja BASF pri kartelu.
b)     Drugi tožbeni razlog, ki izhaja iz kršitve pravice do obrambe zaradi nezadostne obrazložitve dejavnikov, ki jih je Komisija
nameravala upoštevati pri izračunu glob, v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah
Tožeča stranka trdi, da obrazložitev upoštevnih dejavnikov za izračun glob, ki so ji bile izrečene, v obvestilu o ugotovitvah
o možnih kršitvah ni bila zadostna in ji ni omogočala ustrezno uveljavljati pravice do obrambe glede višine glob.
Tožeča stranka opozarja na to, da je obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah pri obrazložitvi dejavnikov, ki jih je Komisija
nameravala upoštevati pri izračunu globe, splošno in ni jasno. Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah naj bi po splošnem
uvodu vsebovalo samo tri uvodne navedbe od skupaj okoli 230-tih s standardno in z zelo splošno obrazložitvijo, kako je Komisija
pri določitvi zneska glob nameravala upoštevati težo, odvračilnost, trajanje ter vse obteževalne in olajševalne okoliščine.
Taka obrazložitev predvidenih glob naj iz treh glavnih razlogov ne bi bila združljiva s pravico do obrambe.
Prvič, če neko podjetje v celoti sodeluje s Komisijo in ne izpodbija dejanskega stanja, kot je bil to primer tožeče stranke
v obravnavani zadevi, potem naj bi bil glavni ali celo edini cilj obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, da se temu podjetju
omogoči kar najbolj jasna seznanitev s podlago, na kateri mu Komisija namerava izreči globo.
Drugič, z Odločbo izrečene globe naj bi bile najvišje, kar so bile kadar koli izrečene v postopku Skupnosti s področja prava
konkurence, in naj bi predstavljale bistveno spremembo politike Komisije na področju glob, ki je brez primere. Tožeča stranka
kot primer ugotavlja, da so pred uporabo obvestila o ugodni obravnavi globe, izrečene podjetjem, ki jih zadeva Odločba, znašale
skupaj skoraj 1800 milijonov eurov, to je več kot šestkrat višji znesek od najvišjega skupnega zneska, ki je bil pred tem
kadar koli naložen v eni sami zadevi, to je 273 milijonov eurov v Odločbi Komisije 1999/243/ES z dne 16. septembra 1998 o
postopku na podlagi členov 85 in 86 Pogodbe ES (Zadeva IV/35.134 – Trans-Atlantic Conference Agreement, UL 1999, L 95, str.
1). Dodaja, da je celotna globa, ki ji je bila izrečena pred uporabo obvestila o ugodni obravnavi – skoraj 600 milijonov eurov
(glej zgoraj nevedeno točko 17) –, približno šestkrat višja od najvišje posamične globe, ki je bila pred tem kadar koli izrečena
s strani Komisije, to je globa družbi Volkswagen AG, v znesku 102 milijona eurov, iz Odločbe Komisije 98/273/ES z dne 28.
januarja 1998 o postopku na podlagi člena 85 Pogodbe ES (IV/35.733 – VW, UL L 124, str. 60). Področje uporabe dolžnosti obrazložitve
in pravice do zaslišanja glede temeljnih dejavnikov, na katere se namerava institucija opreti za določitev zneska globe, pa
bi moralo biti sorazmerno višini te globe.
Tretjič, dejavniki, ki naj ne bi bili ustrezno obrazloženi v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, naj bi bili izredno
pomembni, saj naj bi se zaradi njih celotna globa, izrečena tožeči stranki, bistveno zvišala. Tako naj bi bilo pri stoodstotnem
zvišanju zaradi odvračilnosti, zaradi česar je Komisija znesek celotne globe, izračunane glede na težo, zvišala s 128,5 milijonov
na 257 milijonov eurov (glej zgoraj navedeni točki 14 in 15), kot tudi pri presoji, da je bila tožeča stranka ena od vodij
kartela, zaradi česar je Komisija osnovni znesek celotne globe zvišala za 35 %, to je za več kot 153 milijonov eurov, in zavrnila
večje znižanje globe z vidika obvestila o ugodni obravnavi (glej zgoraj navedeni točki 17 in 19). Tožeča stranka posebej poudarja,
da obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah nikjer ni omenjalo namere Komisije, da bo podjetju BASF ,,zaradi odvračilnosti“
tako zelo zvišala globo, in da pripisovanje vodilne vloge BASF ni združljivo z obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah.
Tožena stranka izpodbija utemeljenost navedenih očitkov tožeče stranke.
2.
Presoja Sodišča prve stopnje
Tožeča stranka s prvima tožbenima razlogoma, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu želi doseči razglasitev ničnosti
člena 3(b) Odločbe v celoti in posledično glob, ki so ji bile izrečene z njim.
Opozoriti je treba na to, da je spoštovanje pravice do obrambe v katerem koli postopku, ki lahko vodi v sankcije, zlasti v
globe ali denarne kazni, temeljno načelo prava Skupnosti, ki ga je treba spoštovati tudi v upravnem postopku (sodbi Sodišča
z dne 13. februarja 1979 v zadevi Hoffmann-La Roche proti Komisiji, 85/76, Recueil, str. 461, točka 9, in z dne 2. oktobra
2003 v zadevi ARBED proti Komisiji, C-176/99 P, Recueil, str. I-10687, točka 19).
Člen 19(1) Uredbe št. 17 ter člena 2 in 3 Uredbe Komisije (ES) št. 2842/98 z dne 22. decembra 1998 o zaslišanju pogodbenic
v nekaterih postopkih na podlagi členov [81] in [82] Pogodbe ES (UL L 354, str. 18), ki se v obravnavani zadevi uporabljata
ratione temporis
in pomenita izvedbo navedenega načela, Komisijo zavezujejo k obveščanju o očitkih, ki jih ima zoper zadevna podjetja in združenja,
ter k temu, da v svojih odločbah upošteva le očitke, glede katerih so podjetja lahko izrazila stališča.
Skladno s sodno prakso mora obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah vsebovati dovolj jasen opis ugotovljenih kršitev, pa
čeprav zbiren, tako da se lahko zainteresirani dejansko seznanijo z ravnanji, ki jim jih očita Komisija. Samo pod tem pogojem
namreč lahko obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah izpolni svojo funkcijo, ki mu jo daje ureditev Skupnosti, in sicer
da je treba podjetjem sporočiti vse potrebne dejavnike, da se lahko učinkovito branijo, preden Komisija izda končno odločbo
(sodba Sodišča z dne 31. marca 1993 v zadevi Ahlström Osakeyhtiö in drugi proti Komisiji, C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85,
C-117/85 in C-125/85, Recueil, str. I-1307, točka 42, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 14. maja 1998 v zadevi Mo och Domsjö
proti Komisiji, T-352/94, Recueil, str. II-1989, točka 63, po pritožbi potrjena s sodbo Sodišča z dne 16. novembra 2000 v
zadevi Mo och Domsjö proti Komisiji, C-283/98 P, Recueil, str. I-9855).
Ta zahteva je izpolnjena takrat, kadar odločba zainteresiranim ne očita drugih kršitev od tistih, navedenih v opisu ugotovljenih
kršitev, in upošteva samo tisto dejansko stanje, glede katerega so se lahko zainteresirani izjavili (sodba Sodišča z dne 15.
julija 1970 v zadevi ACF Chemiefarma proti Komisiji, 41/69, Recueil, str. 661, točka 94, in sodba Sodišča prve stopnje z dne
30. septembra 2003 v zadevi Atlantic Container Line in drugi proti Komisiji, T-191/98, od T-212/98 do T-214/98, Recueil, str.
II-3275, točka 138).
Glede uveljavljanja pravice do obrambe glede izrekanja glob iz ustaljene sodne prakse izhaja, da kadar Komisija v obvestilu
o ugotovitvah o možnih kršitvah izrecno navede, da bo preučila, ali je zadevnim podjetjem primerno naložiti globe, ter navede
glavne dejanske in pravne dejavnike, zaradi katerih lahko pride do izreka globe, kot je na primer teža in trajanje domnevne
kršitve in to, da je bila storjena ,,naklepno ali zaradi malomarnosti“, takrat izpolni svojo dolžnost spoštovati pravico podjetij,
da se izjavijo. S tem jim da potrebne elemente za obrambo ne le zoper ugotovljeno kršitev, ampak tudi zoper to, da jim bo
izrečena globa (sodba Sodišča z dne 7. junija 1983 v zadevi Musique diffusion française in drugi proti Komisiji, od 100/80
do 103/80, Recueil, str. 1825, točka 21, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 20. marca 2002 v zadevi Lögstör Rör proti Komisiji,
T-16/99, Recueil, str. II-1633, točka 193, po pritožbi potrjena s sodbo Sodišča z dne 28. junija 2005 v zadevi Dansk Rørindustri
in drugi proti Komisiji, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P, C-208/02 P in C-213/02 P, Recueil, str. I-0000, zlasti točka
428).
Iz tega sledi, da se – glede določitve zneska glob – pravica do obrambe pred Komisijo zagotavlja z možnostjo predložiti stališča
o trajanju, teži in protikonkurenčnosti očitanih dejanj (sodba Sodišča prve stopnje z dne 6. oktobra 1994 v zadevi Tetra Pak
proti Komisiji, T-83/91, Recueil, str. II-755, točka 235, in zgoraj v točki 48 navedena sodba Lögstör proti Komisiji, točka
194).
Komisija je v obravnavani zadevi v točki 229(b) obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah jasno navedla namero, da bo naslovnikom
navedenega akta izrekla globe.
Komisija je v točki 227 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah navedla tudi, da je bil člen 81(1) ES in člen 53(1) EGP
kršen naklepno.
Komisija je glede teže očitanih dejanj v točki 227 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah – potem ko je v točki 226 opozorila
na to, da bo upoštevala značaj kršitve, njen dejanski vpliv na trg in obseg zadevnega geografskega trga, kar so vse upoštevni
dejavniki za oceno teže kršitve skladno s prvim odstavkom oddelka 1A Smernic – navedla, da sta razdelitev trga in sporazumno
določanje cen najhujši kršitvi člena 81(1) ES in člena 53(1) EGP; da so se zadevna podjetja popolnoma zavedala protipravnosti
svojega ravnanja; da so se dogovorila o vzpostavitvi skrivnega in institucionaliziranega sistema, s katerim se je želelo omejevati
konkurenco v pomembnem industrijskem sektorju; da so skrivni dogovori prizadeli vso industrijo vitaminov, da so bili zasnovani,
vodeni in spodbujani na visoki ravni znotraj zadevnih podjetij, da so bili v korist samo njim in v škodo njihovim strankam
ter, v končni fazi, javnosti nasploh in da so zajemali ves skupni trg, po nastanku EGP pa vse države članice Sporazuma EGP.
Komisija je v točki 226 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah izrazila tudi namero, da bo določila dovolj visoke globe
za zagotovitev njihove odvračilnosti.
Komisija je nato v točki 228 dodala, da bo zaradi določitve globe, ki jo bo treba izreči vsakemu od podjetij, za vsako od
njih upoštevala vlogo, ki so jo imela v kartelih, njegov pomen v industriji vitaminov, vpliv njegovega protipravnega ravnanja
na konkurenco in vse druge obteževalne oziroma olajševalne okoliščine. Izrecno je navedla vodilno vlogo, ki jo je pri skrivnih
dogovorih imela zlasti tožeča stranka.
Komisija je v točki 228 navedla tudi, da je treba upoštevati trajanje posamične udeležbe vsakega od podjetij v navedenih kartelih,
kot je to navedeno v točki 220 za vsak vitamin in za vsakega udeleženca.
Jasno je torej, da je Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah navedla pravne in dejanske elemente, na katere
se je oprla pri izračunu zneska glob, izrečenih tožeči stranki, tako da je bila v tem smislu pravica tožeče stranke do zaslišanja
na prvi pogled ustrezno spoštovana.
Vendar pa je treba preučiti tudi, v kolikšni meri lahko konkretne trditve tožeče stranke v okviru prvega in drugega tožbenega
razloga ta sklep izpodbijejo.
To ne velja za trditev, da naj bi imelo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah poseben namen, če je naslovljeno na podjetje,
ki je polno sodelovalo s Komisijo in ni izpodbijalo dejanskega stanja (glej zgoraj navedeno točko 39). Kot utemeljeno navaja
tožena stranka, se namen obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah ne razlikuje glede na konkreten položaj podjetja, ki je
njegov naslovnik. Kljub sodelovanju tega podjetja ostaja namen tega v tem, da se podjetjem ali združenjem podjetij sporoči
vse elemente za to, da se lahko učinkovito branijo, preden Komisija sprejme končno odločitev (zgoraj v točki 46 navedeni sodbi
Ahlström Osakeyhtiö proti Komisiji, točka 42, in Mo och Domsjö proti Komisiji,  točka 63). S tega vidika dejstvo, da je tožeča
stranka sodelovala s Komisijo in priznala, da je storila protipravna dejanja in jih opisala, v ničemer ne zmanjšuje njene
pravice in interesa, da od Komisije prejme akt, ki natančno navaja vse očitke, ki jih ima tazoper njo, vključno s tistimi,
ki se lahko opirajo na izjave in dokaze, ki so jih predložila druga vpletena podjetja. Trditev tožeče stranke pa tudi ni brez
nasprotij, saj jasno temelji na okoliščini, to je neizpodbijanju dejanskega stanja s strani tožeče stranke, ki logično predpostavlja
predhoden obstoj obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki navaja obtožbe Komisije in dejansko stanje, na katero se slednja
opira ter na katerega značaj in namen naj nikakor ne bi vplivala takšna kasnejša okoliščina.
Trditev, ki – še vedno v okviru drugega tožbenega razloga – izhaja iz bistvene spremembe politike Komisije na področju glob
brez primere, ki naj bi jo predstavljala Odločba (glej zgoraj navedeno točko 40), prav tako ne more uspeti. Treba je spomniti
– ne da bi bilo treba preučiti, ali in v kakšni meri predstavljajo globe, izrečene v Odločbi, glede na svojo višino dejansko
novo fazo v tej politiki –, da Komisiji skladno s sodno prakso v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni treba navesti
mogoče spremembe svoje politike glede splošne višine glob, kar je odvisno od splošnih dejavnikov politike konkurence brez
neposredne zveze s posebnimi okoliščinami obravnavane zadeve (v točki 48 zgoraj navedeni sodbi Musique diffusion française
in drugi proti Komisiji, točka 22, in Lögstör Rör proti Komisiji, točka 203). Komisiji namreč ni treba podjetij vnaprej opozoriti
o svoji nameri o zvišanju splošne višine glob (sodbi Sodišča prve stopnje z dne 10. marca 1992 v zadevi Solvay proti Komisiji,
T-12/89, Recueil, str. II-907, točka 311, in zgoraj v točki 48 navedena sodba Lögstör Rör proti Komisiji, točka 203).
Prav tako ni utemeljena trditev, ki je še posebej zmedena in je še vedno v okviru drugega tožbenega razloga, namreč da v obvestilu
o ugotovitvah o možnih kršitvah ni ustrezne obrazložitve dveh, po mnenju tožeče stranke „izjemno pomembnih“, dejavnikov, ki
ju navaja Odločba pri izračunu zneska glob, in sicer stoodstotnega zvišanja zaradi odvračilnosti in pripisovanja vodilne vloge
tožeči stranki (glej zgoraj navedeno točko 41).
Tožeča stranka glede drugega od teh dveh elementov v bistvu ne izpodbija pomanjkanja zadostne obrazložitve v obvestilu o ugotovitvah
o možnih kršitvah, ampak neskladje med obvestilom o ugotovljenih kršitvah in Odločbo, saj naj tega elementa, ki je naveden
v Odločbi, ne bi bilo v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah. V zvezi s tem je treba ugotoviti – kot je bilo to storjeno
v zgoraj navedeni točki 54 –, da obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah v točki 228 izrecno navaja vlogo vodje, ki jo je
imela tožeča stranka, tako da ni domnevnega neskladja, na katero se ta sklicuje.
Glede prvega elementa iz zgoraj navedene točke 60 pa ni bila dolžnost Komisije, da v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah
tožeči stranki najavi obseg morebitnega zvišanja globe zaradi zagotovitve odvračilnosti globe. Komisija namreč ni dolžna –
potem ko navede pravne in dejanske dejavnike, na katere bo oprla izračun zneska glob – navesti načina, na katerega bo uporabila
vsakega od teh dejavnikov pri določitvi višine globe. Če bi navedla ocene glede višine predvidenih glob, podjetja pa še niso
bila pozvana k predložitvi stališč o očitkih zoper njih, bi to pomenilo neprimerno predvidevanje odločitve Komisije (zgoraj
v točki 48 navedena sodba Musique diffusion française in drugi proti Komisiji, točka 21, in sodba Sodišča z dne 9. novembra
1983 v zadevi Michelin proti Komisiji, 322/81, Recueil, str. 3461, točka 19, ter zgoraj v točki 48 navedena sodba Lögstör
Rör proti Komisiji, točka 200).
Nadalje je treba preučiti trditve tožeče stranke v okviru prvega tožbenega razloga in njihov vpliv na začasni sklep iz zgoraj
navedene točke 56.
Tožeča stranka s tem tožbenim razlogom očita Komisiji, da ji ni dovolila predložiti stališč glede drugega posebnega dejavnika,
ki je po njenem mnenju imel precejšen kaznovalni vpliv na izračun zneska glob v Odločbi, to je Komisijine presoje, po kateri
so očitana ravnanja pomenila več ločenih kršitev in ne ene same kršitve.
V zvezi s tem je treba najprej relavitivizirati velikost škode, ki bi jo ta presoja Komisije lahko povzročila tožeči stranki.
Tožeča stranka izhaja iz teze, da če bi Komisija v obravnavani zadevi sklepala o obstoju ene same kršitve, potem bi ji izrekla
samo eno globo, katere izhodiščni znesek bi bil skladno s Smernicami v višini 20 milijonov eurov, izhodiščni znesek osmih
glob, ki so bile dejansko naložene v plačilo tožeči stranki, pa naj bi bil osemkrat višji od predvidenega izhodiščnega zneska
za eno samo globo.
Ta teza je posledica napačnega razumevanja Smernic. Skladno z drugim odstavkom oddelka 1A teh so ,,mogoči zneski“ za ,,zelo
resne kršitve“, kot so ,,horizontalne omejitve, kot so cenovni karteli in kvote o delitvah trga“ v višini ,,nad 20 milijonov
[eurov]“. Iz tega dela besedila Smernic torej nikakor ne izhaja, da mora biti izhodiščni znesek globe, ki jo je treba izreči
podjetju za tovrstno kršitev, načeloma omejen na 20 milijonov eurov.
Ugotoviti je treba, da je Komisija v uvodni navedbi 675 Odločbe pojasnila, da je za določitev izhodiščnega zneska glob upoštevala
velikost različnih trgov zadevnih vitaminskih proizvodov. Tudi če bi Komisija v Odločbi sklenila, da obstaja samo ena kršitev,
ki zajema vse trge zadevnih vitaminskih proizvodov, bi lahko skladno z merilom, opisanim v uvodni navedbi 675 Odločbe, pri
določitvi izhodiščnega zneska edine globe upoštevala skupno vrednost teh trgov. Izhodiščni znesek bi se tako običajno določil
v precej višjem znesku kot 20 milijonov eurov, kar je minimalni okvirni prag za zelo resno kršitev.
Glede na to, da je znesek 20 milijonov eurov po Smernicah okvirni ,,spodnji“ in ne ,,zgornji“ prag za zelo resne kršitve,
nič ne kaže na to, da bi morala Komisija, če bi v Odločbi sklenila, da obstaja ena sama kršitev, kot edino globo za tožečo
stranko nujno določiti izhodiščni znesek, manjši od skupnega izhodiščnega zneska, ki je bil dejansko določen za osem glob,
izrečenih tožeči stranki.
Res je, da kvalifikacija določenih protipravnih ravnanj, ki predstavljajo eno samo kršitev ali pa več različnih kršitev, načeloma
ni brez posledic za sankcijo, ki se jo lahko izreče, saj lahko ugotovitev več različnih kršitev pomeni izrek več različnih
glob, od katerih je vsaka v okviru pragov iz člena 15(2) Uredbe št. 17 (sodba Sodišča prve stopnje z dne 15. junija 2005 v
zadevi Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, T-71/03, T-74/03, T-87/03 in T-91/03, Recueil, str. I-0000, točka 118) in torej
ob spoštovanju praga 10 % prometa v poslovnem letu pred sprejetjem odločitve.
Vendar pa je treba v obravnavani zadevi ugotoviti, da to, da je Komisija ugotovljeno dejansko stanje okvalificirala za več
različnih kršitev, ni imelo nobene vloge pri uporabi tega praga. Znesek tožeči stranki izrečenih glob, čeprav bi bil predviden
pred uporabo bvestila o ugodni obravnavi (592,32 milijona eurov), je namreč precej pod 10-odstotnim pragom, ki se ga računa
sorazmerno skupnemu prometu (zgoraj v točki 48 navedena sodba Musique diffusion française in drugi proti Komisiji, točka 119),
glede na to, da je tožeča stranka v letu pred sprejetjem Odločbe, to je v letu 2000, ustvarila za 35.946 milijonov eurov skupnega
prometa (glej prvo preglednico iz uvodne navedbe 123 Odločbe).
Treba je še dodati, da če bi Komisija v obravnavani zadevi ugotovila obstoj samo ene kršitve, ki zajema vse vitaminske proizvode
iz Odločbe, potem bi verjetno lahko za izračun globe za tožečo stranko upoštevala tudi njene skrivne dogovore v zvezi z vitaminoma
B1 in H, česar pa Komisija v Odločbi ni sankcionirala, saj je menila, da gre za ločene kršitve, v zvezi s katerimi je njeno
pooblastilo za sankcioniranje zastaralo skladno z Uredbo št. 2988/74.
Navedene ugotovitve, katerih namen je bil oceniti trditve tožeče stranke z vidika večje celovitosti in objektivnosti, kljub
vsemu niso zadostne za to, da se izključi možnost, da je Komisijina presoja, po kateri je šlo v obravnavani zadevi za več
ločenih kršitev, imela kakršen koli vpliv na višino glob, izrečenih tožeči stranki. Treba je torej preučiti, ali je tožeča
stranka imela možnost, da v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah izrazi stališče o tem, ali so dejanja, ki
so ji bila očitana v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, pomenila eno samo kršitev ali več teh.
Treba je priznati, da čeprav je Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah dobro opredelila in natančno opisala
dejanja, ki jih je očitala zadevnim podjetjem, ter navedla določbe (člen 81 ES in 53 Sporazuma EGP), za katere je menila,
da bi lahko bile kršene s temi dejanji, pa se do tega vprašanja ni jasno opredelila.
Tožeča stranka ima namreč na eni strani prav, ko opozarja na nekatere elemente iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah,
ki bi lahko kazali na to, da je Komisija menila, da so zadevna protikonkurenčna ravnanja ena sama kršitev.
Najprej se je treba sklicevati na tretjo alineo točke 206 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, v kateri Komisija navaja
naslednje:
,,Notwithstanding the number of producers, the variation in the participation in the meetings and the diversity of their product
ranges, the complex of collusive arrangements, in practice and in effect, constituted an overall coordinated scheme to control
the world market across the whole range of vitamin products with [Roche] at the centre of the network of agreements and arrangements.“
(,,Kljub številu proizvajalcev, spremembam glede sodelovanja na sestankih in različnosti njihove ponudbe proizvodov so vsi
skrivni dogovori skupaj v praksi in v učinkih predstavljali neko usklajeno shemo za nadzor svetovnega trga za celo vrsto vitaminskih
proizvodov, z [Roche] v središču mreže sporazumov in dogovorov.“)
Predvsem je treba omeniti drugo alineo točke 212 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, v kateri je Komisija navedla:
,,Given the continuity and similarity of method, the Commission considers it appropriate to treat in one and the same procedure
the complex of agreements covering the different vitamins. The Commission will consider this as one single overarching vitamin
cartel with [Roche], BASF and Rhône-Poulenc forming the main ‘mass’ and the other producers adhering to, and forming a subset
of, the cartel for the particular vitamins which they produce.“
(,,Glede na trajnost in podobnost metode Komisija meni, da je primerno v okviru istega postopka obravnavati vse sporazume
v zvezi z različnimi vitamini. Komisija bo to štela kot samo en celovit kartel za vitamine, s tem da podjetja [Roche], BASF
in Rhône-Poulenc tvorijo glavno ‘maso’, drugi proizvajalci pa se kartelu pridružujejo ali so del njega v zvezi s posameznimi
vitamini, ki jih proizvajajo.“)
Komisija je v tretji in četrti alinei točke 225 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah poudarila, da ni bilo mogoče z gotovostjo
trditi, da je ,,kršitev“ popolnoma prenehala in da je bilo treba od podjetij, naslovnikov tega obvestila, zahtevati, naj prenehajo
s ,,kršitvijo“.
Tožena stranka pa na drugi strani utemeljeno ugotavlja, da lahko drugi elementi iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah
pričajo o nasprotnem, namreč da je predvidela ugotovitev obstoja več kršitev.
V zvezi s tem je treba omeniti, da je Komisija v tretji alinei točke 212 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah – ob navajanju
sodbe Sodišča z dne 16. decembra 1975 v zadevi Suiker Unie in drugi proti Komisiji (od 40/73 do 48/73, 50/73, od 54/73 do
56/73, 111/73, 113/73 in 114/73, Recueil, str. 1663, točka 111) – ugotovila naslednje:
,,There is no reason at all why the Commission should not make a single decision covering several infringements, even if some
of the undertakings to which it is addressed are unconnected with some of these infringements, provided that the decision
permits each addressee to obtain a clear picture of the complaints made against it. […] When and if any penalty is to be assessed,
the Commission will take full account of the part played by each of the participants and the size of the market for the particular
vitamin concerned.“
(,,Nič ne prepoveduje Komisiji, da z eno samo odločbo ugotovi več kršitev, pa čeprav nekateri naslovniki nimajo nič z nekaterimi
kršitvami, če odločba vsakemu od naslovnikov omogoča natančno seznanitev z očitki zoper njega […] Ko in če bi bila predvidena
globa, bi Komisija v celoti upoštevala vlogo vsakega udeleženca in velikost trga posamičnega zadevnega vitamina.“)
Tretja alinea točke 212 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah se glasi:
,,The Commission considers that the complex of infringements in this case present all the characteristics of a full agreement
in the sense of Article 81.“
(,,Komisija meni, da ima celota kršitev v tej zadevi značilnosti pravega sporazuma v smislu člena 81 [ES].“)
Tretja alinea točke 225 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah navaja:
,,The infringements continued for most products long after the start of the investigations.“
(,,Kršitve so se pri večini proizvodov nadaljevale še dolgo po začetku preiskave.“)
Komisija je v četrti alinei točke 226 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah glede uporabe obvestila o ugodni obravnavi
navedla, da bo upoštevala vsakršno sodelovanje s strani proizvajalcev ,,za vsak proizvod ločeno“ (,,in relation to each product
separately“).
Stranki v tem sporu navajata več drugih elementov iz besedila obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki po njunem mnenju
potrjujejo njuno razlago tega v zvezi z vprašanjem, ali je šlo za eno ali več različnih kršitev. Ti elementi, ki zadevajo
zlasti uporabo besed, kot je ,,dogovor“, ,,sporazum“ ali ,,kartel“ v ednini ali množini, se zdijo manj pomembni.
Tako tožena stranka na eni strani poudarja, da uporaba besed ,,celota sporazumov“ (,,complex of agreements“), ,,celota sporazumov
in dogovorov“ (,,complex of agreements and arrangements“), ,,kartelni sporazumi" (,,cartel agreements“), ,,skrivni sporazumi“
(,,collusive agreements“) v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah kaže na to, da je Komisija menila, da v obravnavani
zadevi obstaja več ločenih kršitev.
Navedenih izrazov in izraza ,,skrivni dogovori“ (,,collusive arrangements“), ki se prav tako pojavlja v obvestilu o ugotovitvah
o možnih kršitvah, ni mogoče razlagati na način, da nujno pomenijo natančno pravno kvalifikacijo v smislu več kršitev. Iz
sodne prakse namreč izhaja, da lahko več dejanj z istim protikonkurenčnim namenom, od katerih je vsako ,,sporazum", ,,usklajeno
ravnanje" ali "odločitev združenja podjetij" v smislu člena 81(1) ES, predstavlja različne pojavne oblike samo ene kršitve
tega člena (sodba Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Komisija proti Anic Partecipazioni, C-49/92 P, Recueil, str. I-4125,
točka 113).
Tožeča stranka na drugi strani navaja številne odlomke iz besedila obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, v katerih je
Komisija uporabila izraz ,,kartel“, ne da bi se sklicevala na en ali drug vitamin, zlasti ko je v točki 195 navedenega obvestila
ob potrditvi svoje pristojnosti v obravnavani zadevi navedla, da ,,je imel kartel precejšen vpliv na trgovino med državami
članicami ES in na konkurenco na skupnem trgu“ (,,the cartel had an appreciable effect on trade between EC Member States and
competition in the Common Market“).
Vendar pa, prvič, uporaba izraza ,,kartel“ ne pomeni nujno, da se predvideva obstoj enega samega kartela v smislu člena 81
ES. Ta izraz lahko namreč pomeni horizontalni kartel, lahko pa se uporablja tudi splošno za označevanje neke strukture, organizacije,
ki je odgovorna za protipravna ravnanja glede na pravila o konkurenci. Ni mogoče torej izključiti, da se izraz ,,kartel“ v
obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah uporablja za označevanje celotne organizacije, ki je bila vzpostavljena s strani
proizvajalcev vitaminov, ne da bi to prejudiciralo možnost ugotovitve več kartelov in torej več kršitev. Drugič, nekatere
navedbe iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah v zvezi s ,,kartelom“, kot je tista glede njegovega vpliva na trgovino
med državami članicami iz točke 195 ali tista glede naklepnosti kršitve členov 81 ES in 53 Sporazuma EGP iz točke 227, se
lahko razume tudi v tem smislu, da se z njimi želi dejansko opisati skupne značilnosti vseh kartelov, na katere se nanaša
obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, tako da bi se izognili nepotrebnemu ponavljanju značilnosti za vsak posamičen kartel.
Glede strukture obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, na katero se opira tožena stranka, je to organizirano tako, da
pod naslovom C, z naslovom ,,Kartel“, posebej in podrobno opisuje skrivne sporazume v zvezi z vsakim posamičnim vitaminom,
skupaj obravnava edino vitamina A in E, za katera pa je sicer navedeno, da pripadata različnim trgom. Komisija je s to rahlo
izjemo v vsakem oddelku navedenega naslova C preučila po en vitaminski proizvod, njegove značilnosti, proizvajalce in trg
(ki je bil opredeljen kot ločen trg), poreklo, trajanje, temeljni mehanizem, sestanke in delovanje kartela v zvezi z zadevnim
vitaminom ter tudi njegove udeležence. Kljub naslovu v ednini (,,Kartel“) je iz naslova C obvestila o ugotovitvah o možnih
kršitvah mogoče jasno sklepati o več ločenih kartelih.
Tako se ob upoštevanju celotnega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah kažejo jasni dvomi Komisije glede natančne pravne
kvalifikacije očitanih dejanj v smislu ene ali več kršitev, kljub njihovemu jasnemu nasprotju s členom 81(1) ES in členom
53(1) Sporazuma EGP. Iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah torej jasno ne izhaja, ali je Komisija nameravala ugotoviti
obstoj ene kršitve ali več teh.
Ta ugotovitev pa vendarle ne pomeni, da je Komisija s tem, ko je v Odločbi ugotovila obstoj ločenih kršitev za vsakega od
zadevnih vitaminov, kršila pravico do obrambe tožeče stranke.
Res je, da je Sodišče v sodbi z dne 3. julija 1991 v zadevi AKZO proti Komisiji (C-62/86, Recueil, str. I-3359, točka 29),
na katero se sklicuje tožeča stranka, navedlo da ,,je treba v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah jasno navesti dejansko
stanje, na katero se opira Komisija, kot tudi kvalifikacijo tega“.
Vendar pa je prav tako koristno opozoriti na to, da za odločbo o ugotovitvi kršitve ni treba, da je dobeseden prepis obvestila
o ugotovitvah o možnih kršitvah. Komisija mora namreč imeti možnost v odločbi upoštevati odgovore zadevnih podjetij na obvestilo
o ugotovitvah o možnih kršitvah. V zvezi s tem mora imeti možnost ne le sprejeti ali zavrniti trditve zadevnih podjetij, ampak
tudi analizirati dejansko stanje, ki so ga navedla, zaradi opustitve očitkov, ki se niso izkazali za utemeljene ali zaradi
spremembe ali dopolnitve, tako dejanske kot pravne, argumentacije v podporo očitkov, ki jih bo ohranila (zgoraj v točki 47
navedena sodba ACF Chemiefarma proti Komisiji, točki 91 in 92, zgoraj v točki 80 navedena sodba Suiker Unie in drugi proti
Komisiji, točki 437 in 438, ter sodba Sodišča z dne 29. oktobra 1980 v zadevi Van Landewyck in drugi proti Komisiji, od 209/78
do 215/78 in 218/78, Recueil, str. 3125, točka 68).
Treba je zlasti ugotoviti, da presoja dejanskega stanja izhaja iz akta odločanja in da se pravica do zaslišanja nanaša na
vse pravne ali dejanske elemente, ki predstavljajo temelj akta odločanja, ne pa na končno stališče, ki ga namerava sprejeti
upravni organ (glej v tem smislu sodbi Sodišča prve stopnje z dne 21. januarja 1999 v zadevi Neue Maxhütte Stahlwerke in Lech-Stahlwerke
proti Komisiji, T-129/95, T-2/96 in T-97/96, Recueil, str. II-17, točka 231, in z dne 3. decembra 2003 v zadevi Audi proti
UUNT, T-16/02, Recueil, str. II-5167, točka 75).
Tako je na eni strani pravica do obrambe zaradi neskladja med obvestilom o ugotovljenih kršitvah in končno odločbo kršena
samo, če neki očitek iz nje v obvestilu ni bil naveden v taki meri, da bi imeli naslovniki možnost, da bi se branili. Na drugi
strani pa je pravna kvalifikacija dejanskega stanja v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah že po definiciji lahko le
začasna, kasnejše odločbe Komisije pa ni mogoče razglasiti za nično samo zato, ker končno sprejeti sklepi, ki izhajajo iz
tega dejanskega stanja, ne ustrezajo popolnoma tej začasni kvalifikaciji. Komisija mora namreč zaslišati naslovnike obvestila
o ugotovitvah o možnih kršitvah in po potrebi upoštevati njihova stališča v odgovor na očitke ter spremeniti svojo analizo
prav zaradi spoštovanja njihove pravice do obrambe (sodba Sodišča prve stopnje z dne 8. julija 2004 v zadevi Mannesmannröhren-Werke
proti Komisiji, T-44/00, Recueil, str. I-0000, točke od 98 do 100).
V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da je Komisija v Odločbi samo prilagodila in pojasnila pravno argumentacijo, na katero
je oprla očitke, in da zato tožeči stranki ni onemogočila, da izrazi stališče o teh očitkih, preden je bila Odločba sprejeta
(glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 10. marca 1992 v zadevi Hüls proti Komisiji, T-9/89, Recueil, str. II-499,
točke od 59 do 65). Tožeča stranka bi bila morala pri branju obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah upoštevati, da Komisija
ni izključila možnosti ugotovitve obstoja več ločenih kršitev. Komisija bi se res lahko izognila obžalovanja vredni zmedi
in neskladjem v pravni presoji iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah glede vprašanja, ali je šlo za eno kršitev ali
več teh, če bi le jasneje opredelila alternativo v zvezi s tem, glede katere bi si pridržala obravnavo za končno odločbo.
Kljub temu pa navedena zmeda in neskladja tožeči stranki niso onemogočila izraziti stališča o tem vprašanju v odgovoru na
obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.
Poleg tega iz tega odgovora izhaja, kot je utemeljeno opozorila tožena stranka, da se je tožeča stranka zavedala vsaj tega,
da bi se upravni postopek lahko nanašal na več kršitev. Tožeča stranka je namreč na strani 5 navedenega odgovora pri opisovanju
ukrepov, ki jih je sprejela za preprečitev prihodnjih kršitev prava konkurence s svoje strani, opozorila na to, da je ,,nemudoma
prenehala s kršitvami, ki so predmet tega postopka“ (,,immediatly brought to an end the infringements which are subject of
this proceedings“). To, da je bila ta navedba del konteksta, s katerim se je želelo Komisijo prepričati, da v korist tožeče
stranka prizna olajševalne okoliščine, na kar se sklicuje tožeča stranka, v ničemer ne onemogoča sklepanja, da se je tožeča
stranka v tej fazi upravnega postopka zavedala, da je bilo mogoče po koncu tega postopka v zvezi z njo ugotoviti več kršitev.
Poleg tega tožena stranka utemeljeno navaja, da je podjetje Roche – v nasprotju s tožečo stranko –, ki je bilo naslovnik istega
obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, v odgovoru na to obvestilo predložilo stališča glede vprašanja, ali je šlo za eno
kršitev ali več teh. V zvezi s tem ni pomembno, da je podjetje Roche želelo pojasniti, da bi morala po njegovem mnenju Komisija
ugotoviti obstoj več ločenih kršitev. V nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, iz stališč podjetja Roche v tej smeri ni
mogoče sklepati, da je to podjetje obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah razumelo tako, da se je njegovim naslovnikom
očital samo en svetovni kartel. Kakor koli, o vprašanju, kako si je lahko Roche razlagalo obvestilo o ugotovitvah o možnih
kršitvah, sploh ni treba razpravljati, saj je pomembna objektivna vsebina tega obvestila. V zvezi s tem tožeča stranka napačno
trdi, da se ji je v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah očitalo sodelovanje pri samo enem svetovnem kartelu. Obvestilo
o ugotovitvah o možnih kršitvah je poleg elementov v tej smeri vsebovalo tudi številne elemente v smeri, ki jo je Komisija
v končni fazi potrdila v Odločbi.
V teh okoliščinah bi tožeča stranka lahko, kot je to storilo podjetje Roche, Komisijino pravno analizo usmerila v smer, ki
jo je želela, saj se je zdela Komisija glede vprašanja, ali so očitana dejanja predstavljala eno kršitev ali več teh, očitno
še vedno dovolj odprta. Dvoumnosti v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah je pri tem nikakor niso ovirale. To, da tožeča
stranka v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah ni navedla argumentov glede tega vprašanja, je bila torej
popolnoma njena odločitev.
Tako Komisija s tem, ko je sprejela jasno in popolno končno odločitev glede pravne kvalifikacije očitanih protipravnih dejanj,
in sicer je tožeči stranki pripisala toliko kršitev člena 81(1) ES in člena 53(1) Sporazuma EGP, kot je bilo vitaminov, ki
so jih zadevala ta dejanja, ni kršila pravice tožeče stranke do zaslišanja.
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba prvi in drugi tožbeni razlog zavrniti.
Končno, kolikor je tožeča stranka na obravnavi kot zaključno pripombo v okviru predstavitve argumentov v podporo prvemu tožbenemu
razlogu namigovala, da vprašanje, ki ga zadeva ta tožbeni razlog, ni le postopkovno vprašanje, in je navedla, da Smernice
predvidevajo, da lahko Komisija samo pri kartelih, ki zadevajo več proizvodov, globe pomnoži s številom teh proizvodov, je
treba ugotoviti, da tak očitek – pri predpostavki, da se je s tem želelo Komisiji očitati, da je s tem, ko je v Odločbi ugotovila
obstoj toliko kršitev, kolikor je bilo zadevnih vitaminskih proizvodov, in je tako tožeči stranki izrekla prav toliko glob,
kršila tudi Smernice – očitno presega domet navedenega tožbenega razloga in je nov nedopustni tožbeni razlog v smislu člena
48(2) Poslovnika, saj ne temeljni na nobenem pravnem ali dejanskem elementu, ki bi bil predložen v sodnem postopku.
B –
Tretji tožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti in enakega obravnavanja pri določanju izhodiščnega zneska nekaterih glob,
izrečenih tožeči stranki
1.
Trditve strank
Tožeča stranka izpodbija izhodiščne zneske glob, ki ji jih je določila Komisija zaradi teže kršitev, in sicer naj bi bili
ti arbitrarni, nesorazmerni in v nasprotju z načelom enakega obravnavanja.
Opozarja na to, da je v uvodnih navedbah 680 in 681 Odločbe jasno navedeno, da je bil pri izračunu izhodiščnega zneska glob
za vsako podjetje upoštevan sorazmeren pomen vsakega od njih na upoštevnih trgih proizvodov, natančneje pa tudi njegov svetovni
promet za vsakega od vitaminov. Vendar pa naj Komisija ne bi sledila temu merilu in naj ne bi z dveh glavnih vidikov skladno
izračunala izhodiščnih zneskov glob.
Prvič, izhodiščni zneski glob, izrečeni tožeči stranki, naj ne bi bili sorazmerni glede na zneske, določene za druge udeležence
istih kartelov. Tožeča stranka tako opozarja na to, da je izhodiščni znesek globe, izrečene tožeči stranki za kršitve v zvezi
z vitamini B5, C in E, betakarotenom in s karotenidi, izražen kot odstotek svetovnega prometa podjetja za zadevni vitamin,
precej višji od zneska za podjetje Roche, čeprav je bil tržni delež Roche v vseh primerih precej višji od tržnega deleža tožeče
stranke in čeprav je bila vodilna vloga podjetja Roche pri kartelih celo po mnenju Komisije zelo drugačna od vloge tožeče
stranke.
Drugič, izhodiščni zneski nekaterih glob, izrečenih tožeči stranki, naj bi bili nesorazmerno različni glede na različne kršitve,
medtem ko so bili tržni deleži tožeče stranke za različne zadevne vitamine zelo podobni. Tako tožeča stranka opozarja na to,
da je bila pri vitaminih A in B2 uvrščena v drugo kategorijo (za podjetjem Roche), ker je imela 32- oziroma 29-odstotni tržni
delež, medtem ko je bila pri vitaminu E uvrščena v prvo kategorijo (skupaj s podjetjem Roche), čeprav je bil njen tržni delež
(29 %) enak ali nižji od njenega tržnega deleža pri vitaminih A in B2 in kljub podobnosti v strukturi teh treh trgov. Tožeča
stranka zaključuje, da bi jo bilo treba uvrstiti v drugo kategorijo za vse kršitve in da to različno obravnavanje, za katero
naj Komisija ne bi podala nobene obrazložitve, ni utemeljeno.
Tožena stranka odgovarja, da so izhodiščni zneski glob, izrečeni tožeči stranki, znotraj razpona, v katerem jih lahko izreka
skladno s pooblastilom odločanja po prostem preudarku, in da so objektivno utemeljeni.
Tožena stranka naj bi pri opredelitvi kategorij v zvezi z vsako kršitvijo za ustrezno tehtanje glob upoštevala velikost, namesto
da bi se oprla na aritmetične formule. Natančneje, kot naj bi izhajalo iz uvodnih navedb 685, 689 in 691 Odločbe, naj bi bila
podjetja uvrščena v drugo kategorijo za podjetjemRoche, če so bili njihovi tržni deleži občutno nižji od deležev podjetja
Roche, kot naj bi veljalo za tožečo stranko pri kršitvah v zvezi z vitaminoma B5 in C.
Vendar pa naj bi bilo za kršitve v zvezi z betakarotenom in s karotenidi ob upoštevanju značilnosti teh dveh trgov, ki ju
v glavnem obvladujeta podjetji BASF in Roche, odločeno, da imata ti dve podjetji enako ,,specifično težo“ pri delovanju kartela
in da razlika v tržnih deležih na teh dveh trgih ni veljaven indic niti za vlogo, ki jo je vsako od podjetij imelo pri kršitvi,
niti za njuno velikost. Zaradi tega naj za te kršitve ne bi bila ustvarjena nobena posebna kategorija, izhodiščni znesek glob
pa naj bi bil določen samo glede na velikost trga.
Tožena stranka je v okviru izvajanja ukrepov procesnega vodstva, ki jih je odredilo Sodišče prve stopnje, podala nekatera
pojasnila glede metode, ki jo je uporabila pri določanju izhodiščnih zneskov glob, izrečenih v Odločbi.
Natančneje, tožena stranka je navedla, da je za prilagoditev izhodiščnega zneska teži vsake od kršitev glede na velikost vsakega
od trgov vitaminskih proizvodov (v nadaljevanju: splošni izhodiščni znesek) uporabila podatke v zvezi z velikostjo trga EGP
za zadnje zaključeno leto kršitve. Prav tako je te podatke pojasnila za vsakega od zadevnih vitaminskih proizvodov in navedla,
da so ostali splošni izhodiščni zneski tam, kjer je Komisija opravila razvrstitve v kategorije, vezani na prvo kategorijo
za vsako kršitev.
Tožena stranka je v istem kontekstu pojasnila, kako je določila natančen izhodiščni znesek, ki se je – za vsako od kršitev,
za katere je udeležence kartela skladno s četrtim in šestim odstavkom oddelka 1A Smernic razvrstila v kategorije – uporabil
za podjetja, uvrščena v drugo kategorijo. V zvezi s tem je pojasnila, da je izhodiščni znesek za drugo kategorijo izračunala
glede na razmerje med povprečjem svetovnega prometa s proizvodom (v nadaljevanju: upoštevni promet) za podjetja v tej kategoriji
in povprečjem upoštevnega prometa za podjetja, uvrščena v prvo kategorijo, v zaokroženih vrednostih. Podatki, uporabljeni
v ta namen, naj bi bili podatki za zadnje zaključeno koledarsko leto kršitve, kot so navedeni brez narekovajev v prvem stolpcu
preglednic v zvezi z različnimi trgi vitaminskih proizvodov iz uvodne navedbe 123 Odločbe.
Tako je bilo na primer podjetju Roche, ki je bilo uvrščeno v prvo kategorijo, za kršitev v zvezi z vitaminom A glede na velikost
evropskega trga za ta vitamin izrečen splošni izhodiščni znesek v višini 30 milijonov eurov, za podjetji BASF in Aventis,
ki sta bili uvrščeni v drugo kategorijo, pa je bil ta prilagojen na 18 milijonov eurov, to je 60 % od 30 milijonov eurov,
glede na to, da je bilo povprečje upoštevnega prometa teh dveh podjetij 60,64 % upoštevnega prometa podjetja Roche.
Tožeča stranka je po seznanitvi s temi pojasnili – za katera meni, da so bistvena, in za katera obžaluje, da jih ni v Odločbi
in da jih kljub večkratnim prošnjam glede tega pred vložitvijo te tožbe od Komisije ni prejela pravočasno – na obravnavi izrazila
dodatne očitke zoper izhodiščne zneske, ki so ji bili določeni v Odločbi.
Tako je, prvič, tožeča stranka navedla – s tem da je najprej opozorila na to, da nekateri podatki v zvezi z velikostjo evropskih
trgov vitaminskih proizvodov in splošnimi izhodiščnimi zneski, ki jih je Komisija predložila v okviru ukrepov procesnega vodstva,
niso ustrezali podatkom iz Odločbe –, da je Komisija za manjše trge pri prilagajanju splošnih izhodiščnih zneskov glede na
velikost evropskih trgov zadevnih proizvodov določila znesek, ki je – izražen v odstotku velikosti trga – precej višji kot
tisti za večje trge. Komisiji je torej očitala, da ni predložila nobenega dokaza za utemeljitev te okoliščine.
Drugič, tožeča stranka je navedla, da je bil vir napak Komisijina metoda vzpostavitve kategorij in izračuna izhodiščnih zneskov
za drugo kategorijo glede na razmerje med povprečjem upoštevnega prometa podjetij, uvrščenih v to kategorijo, in povprečjem
upoštevnega prometa podjetij iz prve kategorije. Ta metoda naj bi vodila v to, da so bili tožeči stranki za kršitve v zvezi
v vitamini B5, C in E izrečeni izhodiščni zneski, ki so bili precej višji od zneskov, ki bi ji bili lahko izrečeni po ,,klasični,
preprosti in razumnejši“ metodi, in sicer tako, da bi se ti zneski izračunali neposredno kot odstotek izhodiščnega zneska,
izrečenega vodilnemu subjektu, in to na podlagi razmerja med upoštevnim prometom tožeče stranke in tistim navedenega subjekta.
Po mnenju tožeče stranke ta metoda kategorij in povprečij ni združljiva s Smernicami, ki takih povprečij nikjer ne omenjajo,
ter naj tudi ne bi bila indic za specifično težo in zato tudi za dejanski vpliv ravnanja posameznega podjetja, udeleženca
kartela.
Tožena stranka je na obravnavi na te dodatne očitke odgovorila z navedbo, da je v Odločbi pravno zadostno pojasnjeno, kako
so bili izračunani izhodiščni zneski glob, da splošni izhodiščni znesek ni bil vezan na vodili subjekt, ampak na prvo kategorijo
in torej na vsa podjetja iz te kategorije, in da – čeprav so mogoči tudi drugi pristopi – je pristop, uporabljen v obravnavani
zadevi, razumen in skladen.
2.
Presoja Sodišča prve stopnje
a)     Uvodne ugotovitve
Najprej je treba ugotoviti, da iz uvodnih navedb od 655 do 775 Odločbe izhaja, da je Komisija globe zaradi kršitev člena 81(1)
ES in člena 53(1) Sporazuma EGP izrekla na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 ter da je  – čeprav se Odločba ne sklicuje izrecno
na Smernice – zneske glob določila z uporabo metode iz Smernic.
Čeprav ima Komisija pri določanju zneska vsake globe pooblastilo za presojo po prostem preudarku, ne da bi ji bilo treba pri
tem uporabiti natančno matematično formulo (sodba Sodišča prve stopnje z dne 6. aprila 1995 v zadevi Martinelli proti Komisiji,
T-150/89, Recueil, str. II-1165, točka 59), pa ne more mimo pravil, ki si jih je sama določila (glej po analogiji sodbo Sodišča
prve stopnje z dne 17. decembra 1991 v zadevi Hercules Chemicals proti Komisiji, T-7/89, Recueil, str. II-1711, točka 53,
po pritožbi potrjena s sodbo Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Hercules Chemicals proti Komisiji, C-51/92 P, Recueil,
str. I-4235). Glede na to, da so Smernice akt, ki je namenjen temu, da se ob spoštovanju pravnih pravil višje veljave določi
merila, ki jih namerava Komisija uporabljati pri izvajanju pooblastila za odločanje po prostem preudarku v zvezi z določanjem
glob, mora Komisija pri določanju zneskov glob dejansko upoštevati določila Smernic, zlasti elemente, ki so zavezujoči (sodba
Sodišča prve stopnje z dne 8. julija 2004 v zadevi JFE Engineering in drugi proti Komisiji, T-67/00, T-68/00, T-71/00 in T-78/00,
Recueil, str. I-0000, točka 537).
Komisija po metodi, opredeljeni v Smernicah, za izhodišče izračuna zneskov glob, ki naj se izrečejo zadevnim podjetjem, vzame
znesek, določen glede na težo kršitve. Pri oceni teže kršitve je treba upoštevati značaj kršitve, njen dejanski vpliv na trg,
če je merljiv, in obseg zadevnega geografskega trga (točka 1A, prvi odstavek). V tem okviru se kršitve uvrščajo v tri kategorije,
in sicer so to ,,lažje kršitve“, za katere je predvideni znesek glob od 1000 do milijona eurov, ,,resne kršitve“, za katere
je predvideni znesek glob od milijona do 20 milijonov eurov, ter ,,zelo resne kršitve“, za katere je predvideni znesek glob
nad 20 milijonov eurov (oddelek 1A, drugi odstavek, od prve do tretje alinee). Znotraj vsake od kategorij omogoča razpon glob
skladno s Smernicami različno obravnavanje podjetij glede na značaj storjenih kršitev (točka 1A, tretji odstavek). Poleg tega
je treba po Smernicah upoštevati tudi dejansko gospodarsko sposobnost kršiteljev, da precej škodujejo drugim subjektom, zlasti
potrošnikom, in znesek globe določiti v višini, ki jih omogoča zadosten odvračilni učinek (oddelek 1A, četrti odstavek).
Znotraj vsake od navedenih treh kategorij kršitev je skladno s Smernicami v nekaterih primerih ustrezno ponderirati določeni
znesek, tako da se upošteva specifično težo in torej dejanski vpliv protipravnega ravnanja vsakega od podjetij na konkurenco,
zlasti kadar obstaja bistveno odstopanje v velikosti podjetij, ki so storila enako kršitev, in zato tudi prilagoditi izhodišče
za osnovni znesek globe glede na posebne lastnosti vsakega od podjetij (oddelek 1A, šesti odstavek, v nadaljevanju: izhodiščni
znesek).
Tožeča stranka v obravnavani zadevi ne izpodbija niti značaja kršitev, ki se ji v Odločbi očitajo kot zelo resne, niti presoje,
na katero se je Komisija oprla, ko je sklenila, da gre za zelo resne kršitve glede na njihov značaj, dejanski vpliv na trg
in obseg zadevnega geografskega trga (uvodne navedbe od 662 do 674 Odločbe).
Tožeča stranka tudi ne izpodbija merila, ki ga je Komisija uporabila v obravnavani zadevi (uvodna navedba 675), in sicer ko
je pri določitvi izhodiščnega zneska glob upoštevala velikost različnih trgov zadevnih vitaminskih proizvodov. To merilo pomeni
v bistvu prilagoditev splošnega izhodiščnega zneska glede na velikost vsakega zadevnega trga, ki je bil nato, če je bila uporabljena
različna obravnava, skladno s četrtim in šestim odstavkom oddelka 1A Smernic, vezan na prvo kategorijo podjetij, ki jo je
za vsako kršitev določila Komisija, ali če take različne obravnave ni bilo, na vsa vpletena podjetja.
Poleg tega tožeča stranka med pisnim postopkom nikoli ni izpodbijala absolutne višine splošnih izhodiščnih zneskov. Tožeča
stranka tudi glede kršitev v zvezi z betakarotenom in s karotenidi, pri katerih Komisija ni opravila nobenega razvrščanja
v kategorije, med navedenim postopkom ni uveljavljala absolutne pretiranosti zneska 20 milijonov eurov, ki je bil določen
za podjetje Roche in zanjo, ampak nerazlikovanje med tema dvema podjetjema glede zneska ali, z drugimi besedami, pretiranost
zneska, ki ji je bil določen, v razmerju do zneska, ki je bil določen za podjetje Roche.
Kljub temu pa je tožeča stranka na obravnavi in na podlagi pojasnil, ki jih je v okviru ukrepov procesnega vodstva predložila
tožena stranka, izpodbijala način, na katerega je Komisija dejansko izvedla prilagoditev splošnih izhodiščnih zneskov. S trditvami,
predstavljenimi v zgoraj navedeni točki 115, se je sklicevala na domnevna neskladja med podatki, za katere tožena stranka
trdi, da se je nanje oprla, in podatki v Odločbi ter tudi na pomanjkanje obrazložitve okoliščine, da je za manjše trge splošni
izhodiščni znesek, izražen kot odstotek velikosti trga, precej višji kot tisti za večje trge.
Pred presojo očitkov v zvezi z izhodiščnimi zneski, ki so bili konkretno določeni za tožečo stranko, je treba presoditi o
dopustnosti v smislu člena 48(2) Poslovnika in po potrebi o utemeljenosti navedenih novih očitkov glede prilagoditve splošnih
izhodiščnih zneskov glede na velikost prizadetega trga.
b)     Prilagoditev splošnih izhodiščnih zneskov glede na velikost prizadetega trga
Ugotoviti je treba, da so očitki, ki jih je v zvezi s prilagoditvijo splošnih izhodiščnih zneskov glede na velikost prizadetega
trga tožeča stranka uveljavljala na obravnavi, dopustni, kolikor temeljijo na podatkih, ki jih je tožena stranka že razkrila
med postopkom. Natančneje, treba je opozoriti na to, da Komisija v uvodni navedbi 675 Odločbe s tem, ko je izjavila, da ,,je
za določitev izhodiščnih zneskov glob upoštevala velikost različnih trgov zadevnih vitaminskih proizvodov“, ni pojasnila,
ali misli na trge EGP ali svetovni trg, niti tega, katero je bilo upoštevno obdobje pri oceni velikosti trgov; to sta vprašanji,
ki ju je tožena stranka pojasnila v okviru ukrepov procesnega vodstva (glej zgoraj navedeno točko 110).
Kljub temu pa ti očitki niso utemeljeni.
Glede upoštevnih podatkov dejansko obstaja neskladje med trditvami iz odgovora tožene stranke na pisna vprašanja in Odločbo,
in sicer glede velikosti trga vitamina B5 na ravni EGP leta 1998 ter splošnih izhodiščnih zneskov, določenih za kršitve v
zvezi z vitamini A, B2 in C. To neskladje pa kljub temu nima nobene konkretne posledice, saj je očitno posledica redakcijskih
napak tožene stranke pri pripravi navedenega odgovora, kar je ta na obravnavi tudi priznala, ko je pojasnila, da so pravilni
podatki tisti iz Odločbe.
Glede pomanjkanja obrazložitve dejstva, da je za manjše trge splošni izhodiščni znesek, izražen kot odstotek velikosti trga,
precej višji od tistega za večje trge, pa preučitev podatkov iz Odločbe, ki so za vsakega od osmih zadevnih trgov navedeni
v preglednici spodaj (z navedbo velikosti trga na ravni EGP za zadnje zaključeno leto kršitve in splošnega izhodiščnega zneska,
izraženega v absolutni vrednosti in kot odstotek velikosti trga), res kaže na to, da trditev tožeče stranke ni neutemeljena
na dejstvih.
Trg
Velikost trga EGP
(A)
(v milijonih eurov)
Splošni izhodiščni znesek (B)
(v milijonih eurov)
B
kot odstotek A
Vitamin E
12,63 %
Vitamin C
18,07 %
Vitamin A
18,98 %
Betakaroten
31,74 %
Vitamin B5
37,04 %
Vitamin B2
44,44 %
Karotenidi
47,62 %
Vitamin D3
45,45 %
Kolikor tožeča stranka uveljavlja neustrezno obrazloženost prilagoditve splošnih izhodiščnih zneskov, je za zavrnitev tega
očitka dovolj opozoriti na to, da čeprav je res, da Odločba ne navaja metode, po kateri je Komisija prišla do teh konkretnih
zneskov glede na velikost različnih zadevnih trgov, pa je Sodišče razsodilo, da je zahteva po bistveni formalnosti, kar je
dolžnost obrazložitve, izpolnjena, če Komisija v odločbi navede elemente presoje, ki so ji omogočili izmeriti težo in trajanje
kršitve, ne da bi morala v njej navesti podrobnejšo analizo ali številčne podatke v zvezi z načinom izračuna globe (sodbi
Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi Cascades proti Komisiji, C-279/98 P, Recueil, str. I-9693, točke od 39 do 47, in
z dne 15. oktobra 2002 v zadevi Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, imenovana ,,PVC II“, C-238/99 P, C-44/99
P, C-245/99 P, C-247/99 P, od C-250/99 P do C-252/99 P in C-254/99 P, Recueil, str. I-8375, točki 463 in 464, glej tudi sodbo
Sodišča prve stopnje z dne 29. aprila 2004 v zadevi Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, T-236/01, T-239/01, od T-244/01
do T-246/01, T-251/01 in T-252/01, Recueil, str. I-0000, točka 252). Poleg tega pa je imela tožeča stranka po tem, ko je tožena
stranka med postopkom navedla podatke, ki jih je uporabila za oceno velikosti trgov, možnost presoditi o utemeljenosti navedene
prilagoditve in po potrebi v zvezi s tem uveljavljati očitke.
Kolikor tožeča stranka s trditvijo iz zgoraj navedene točke 130 v resnici izpodbija utemeljenost navedene prilagoditve, pa
je treba ugotoviti, da njen očitek ni dovolj dokazan, saj tožeča stranka ne navaja, zakaj naj Odločba ne bi bila zakonita
zato, ker je splošni izhodiščni znesek za manjše trge, izražen kot odstotek velikosti trga, precej višji kot tisti za večje
trge.
Kakor koli, tudi če tožeča stranka misli uveljavljati kršitev načela sorazmernosti, načela enakega obravnavanja ali Smernic,
je treba ugotoviti, da ni nujno, da splošni izhodiščni znesek v vseh primerih zelo resnih kršitev predstavlja enak odstotek
prizadetega trga, izražen kot celotni promet.
Nasprotno, Smernice kot izhodišče za izračun glob določajo neki določen znesek v okviru lestvice za različne stopnje teže
kršitev (glej ,,mogoče zneske“ v drugem odstavku oddelka 1A Smernic), ki ni povezan z upoštevnim prometom. Tožeča stranka
tej metodi, ki je dejansko glavna inovacija Smernic in torej v bistvu pomeni tarifikacijo glob, pa če je še tako relativna
in prilagodljiva (zgoraj v točki 48 navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 225), ne nasprotuje. Ta
metoda nikakor ne nalaga – pa tudi ne prepoveduje – upoštevanja velikosti prizadetega trga pri določanju splošnega zneska,
sploh pa ne nalaga Komisiji, naj ta znesek določi glede na fiksen odstotek vsega prometa na trgu.
Poleg tega pa, čeprav bi morala Komisija – kadar v isti odločbi ugotovi več zelo resnih kršitev in se odloči prilagoditi splošne
izhodiščne zneske, da bi tako upoštevala velikost različnih prizadetih trgov – strogo spoštovati sorazmerje med temi zneski
in velikostjo teh trgov, v obravnavani zadevi nič ne kaže na to, da bi bili splošni izhodiščni zneski, določeni za kršitve,
ki zadevajo manjše trge, previsoki. Uporaba takega merila bi namreč prav lahko privedla tudi do določitve še višjih splošnih
izhodiščnih zneskov za kršitve, ki zadevajo največje trge. Tožeča stranka, natančneje, ni navedla niti dokazala, da načelo
sorazmernosti nalaga določitev enakega splošnega izhodiščnega zneska za vse kršitve v obravnavani zadevi, kot je to bilo storjeno
za kršitev v zvezi z vitaminom E, in sicer v višini 12,63 % velikosti prizadetega trga.
Preučitev upoštevnih podatkov kaže bolj na to, da je tožena stranka prilagoditev splošnih izhodiščnih zneskov glede na velikost
trga izvedla razumno in skladno. Iz preglednice iz zgoraj navedene točke 130 namreč izhaja, da je Komisija določila toliko
višje splošne izhodiščne zneske, kolikor večji je bil trg (glej stolpca 2 in 3), ne da bi se ravnala po natančni matematični
formuli, kar pa ji niti ni bilo treba (glej v tem smislu zgoraj v točki 119 navedeno sodbo Martinelli proti Komisiji, točka
383). Tako je bil za daleč največji trg, to je trg vitamina E, splošni izhodiščni znesek določen na 35 milijonov eurov; za
naslednja dva trga po velikosti, to je trga vitaminov C in A, ki sta praktično enako velika, je bil splošni izhodiščni znesek
določen na 30 milijonov eurov; za ostale trge, ki so precej manjši, pa je Komisija – čeprav Smernice za zelo resne kršitve
predvidevajo mogočo določitev zneska, ki je zaradi teže kršitve, ,,višji od 20 milijonov [eurov] “ – ocenila, da ta znesek
primerno omejiti na 20 milijonov eurov, za najmanjši trg, katerega velikost je bila v višini 20 milijonov eurov, pa ga je
znižala na do 10 milijonov eurov.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da trditve tožeče stranke ne razkrivajo nobene napake, ki bi vplivala na zakonitost
prilagoditve splošnih izhodiščnih zneskov glede na velikost različnih prizadetih trgov, kot je bila izvedena v Odločbi.
c)     Konkretni izhodiščni zneski, izrečeni tožeči stranki
Nadalje je treba preučiti očitke tožeče stranke zoper izhodiščne zneske, kot so ji bili konkretno izrečeni za kršitve v zvezi
z vitamini B5, C in E, betakarotenom in s karotenidi, iz njenih pisanj (glej zgoraj navedene točke od 104 do 106) in z obravnave
(glej zgoraj navedeno točko 116).
Tožeča stranka nasprotuje dejstvu, da ti izhodiščni zneski v nasprotju s tem, kar je Komisija najavila v uvodnih navedbah
680 in 681, niso bili določeni kot odstotek izhodiščnih zneskov, ki so bili določeni za glavni subjekt podjetje Roche, in
sicer kot razmerje med upoštevnim prometom tožeče stranke in podjetjem Roche ali, z drugimi besedami, dejstvo, da izhodiščni
zneski podjetij BASF in Roche ne predstavljajo enakega odstotka njunega upoštevnega prometa.
Tožeča stranka opozarja na to, da čeprav je bil pri vitaminu E izhodiščni znesek za podjetje Roche in njo enak, in sicer 35
milijonov eurov, pa ta znesek predstavlja 14 % njenega upoštevnega prometa v zadnjem zaključenem koledarskem letu kršitve
(1998) in samo 10 % ustreznega prometa podjetja Roche. Tako naj bi bil izhodiščni znesek, določen za tožečo stranko in izražen
kot odstotek upoštevnega posamičnega prometa, za 40 % višji kot tisti, določen za Roche, čeprav je bil svetovni tržni delež
tega podjetja  za vitamin E za okoli 50 % višji od tržnega deleža tožeče stranke. Podobna anomalija naj bi se zgodila pri
vitaminih B5 in C ter v še večji meri pri betakarotenu in karotenidih, saj naj bi bili izhodiščni zneski za tožečo stranko,
še vedno kot odstotek njenega upoštevnega prometa, za vsakega od zadnjih dveh proizvodov trikrat višji od izhodiščnih zneskov
za podjetje Roche, pa čeprav je bil tržni delež podjetja Roche na teh dveh trgih za okoli trikrat višji od tržnega deleža
tožeče stranke.
V zvezi s tem je treba najprej opozoriti na to, da je bil pri kršitvah v zvezi z vitaminom E, betakarotenom in s karotenidi
izhodiščni znesek za tožečo stranko v absolutni vrednosti enak znesku podjetja Roche. To je posledica uvrstitve podjetij Roche
in BASF v isto (prvo) kategorijo, če je Komisija podjetja razvrščala v kategorije (vitamin E), ali nerazvrstitve podjetij
v kategorije ali kakršne koli druge oblike razlikovalnega obravnavanja (betakaroten in karotenidi).
Nasprotno pa je bil pri kršitvah v zvezi z vitaminoma B5 in C izhodiščni znesek za tožečo stranko v absolutni vrednosti nižji
od zneska podjetja Roche. To je posledica uvrstitve tožeče stranke v ločeno in nižjo (drugo) kategorijo, kot je bila tista,
v katero je bil uvrščeno podjetje Roche.
Na eni strani je treba ugotoviti, enako kot tožena stranka, da Komisija v uvodnih navedbah 680 in 681 Odločbe ni navedla,
da bo izhodiščne zneske glob določila neposredno glede na upoštevni promet zadevnih podjetij, na primer v sorazmerju s tem
prometom. Iz navedenih dveh uvodnih navedb nasprotno izhaja, da naj bi se upoštevni promet uporabil za presojo sorazmerne
velikosti vsakega od podjetij na zadevnem trgu za razvrščanje podjetij v kategorije, s čimer se je želelo splošni izhodiščni
znesek – opredeljen glede na značaj kršitve, njen vpliv na zadevni trg, obseg zadevnega geografskega trga in velikost zadevnega
trga – prilagoditi, da bi se tako skladno s četrtim in šestim odstavkom oddelka 1A Smernic, upoštevalo ,,dejansko gospodarsko
zmožnost kršiteljev, da povzročijo večjo škodo drugim subjektom“ in ,,specifično težo“ vsakega od podjetij ,,in tako dejanski
vpliv njegovega protipravnega ravnanja na konkurenco“ (glej zgoraj navedeni točki 11 in 12). Poleg tega glede kršitev v zvezi
z betakarotenom in s karotenidi iz uvodnih navedb 682, 695 in 696 jasno izhaja, da je bilo merilo, ki mu je Komisija sledila
pri določanju izhodiščnih zneskov, prav nerazlikovanje teh dveh edinih podjetij, ki sta bili vpleteni v te kršitve (glej zgoraj
navedeno točko 113).
Na drugi strani pa je treba ugotoviti, da metoda za izračun izhodiščnih zneskov glob iz Smernic ne temelji na prometu zadevnih
podjetij in da Smernice tudi ne odstopajo od člena 15 Uredbe št. 17, kot ga je razlagala sodna praksa (sodba Sodišča prve
stopnje z dne 20. marca 2002 v zadevi LR AF 1998 proti Komisiji, T-23/99, Recueil, str. II-1705, točka 282, glede tega potrjena
z zgoraj v točki 48 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točke od 254 do 257 in 261).
Po sodni praksi namreč Komisiji pri določanju zneskov glob glede na težo in trajanje zadevne kršitve ni treba opraviti izračuna
globe glede na zneske, ki temeljijo na prometu zadevnih podjetij, niti zagotoviti, da če se globe izrečejo več podjetjem,
vpletenim v isto kršitev, končni zneski glob za zadevna podjetja, do katerih pripelje njen izračun, izražajo razlikovanje
med njimi glede na njihov celotni promet ali njihov promet na trgu zadevnega proizvoda (zgoraj v točki 144 navedena sodba
LR AF 1998 proti Komisiji, točka 278, glede tega potrjena z zgoraj v točki 48 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti
Komisiji, točki 255 in 312).
V zvezi s tem je treba opozoriti na uveljavljeno sodno prakso, po kateri je treba težo kršitve ugotoviti glede na številne
elemente, kot so na primer posebne okoliščine zadeve, njen kontekst in odvračilnost glob (sklep Sodišča z dne 25. marca 1996
v zadevi SPO in drugi proti Komisiji, C-137/95 P, Recueil, str. I-1611, točka 54, in sodba Sodišča z dne 17. julija 1997 v
zadevi Ferriere Nord proti Komisiji, C-219/95 P, Recueil, str. I-4411, točka 33, ter zgoraj v točki 144 navedena sodba LR
AF 1998 proti Komisiji, točka 279).
Tako je res, da lahko Komisija pri določanju zneska globe kot element presoje teže kršitve upošteva promet s proizvodi, ki
so predmet kršitve, vendar pa temu prometu ne gre pripisovati nesorazmernega pomena v razmerju do drugih elementov presoje,
saj določitev zneska globe ne more biti samo rezultat izračuna na podlagi tega prometa (zgoraj v točki 48 navedena sodba Musique
diffusion française in drugi proti Komisiji, točki 120 in 121, in zgoraj v točki 144 navedena sodba LR AF proti Komisiji,
točka 280).
Sicer pa Smernice, čeprav ne predvidevajo, da bi se znesek glob izračunaval glede na upoštevni promet, ne prepovedujejo tega,
da bi se ta promet upošteval pri določitvi zneska globe za spoštovanje splošnih načel prava Skupnosti in če okoliščine tako
zahtevajo. Smernice poleg tega poudarjajo, da lahko načelo enake sankcije za enako ravnanje, če okoliščine tako zahtevajo,
vodi v izrek različnih zneskov za zadevna podjetja, ne da bi se za to razlikovanje uporabil aritmetični izračun (oddelek 1A,
sedmi odstavek) (tgoraj v točki 144 navedena sodba LR AF 1998 proti Komisiji, točke od 283 do 285, glede tega potrjena z zgoraj
v točki 48 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točki 258 in 259).
Načeli sorazmernosti in enakega obravnavanja, na kateri se sklicuje tožeča stranka, pa tudi ne zahtevata, da predstavlja izhodiščni
znesek globe za vse udeležence kartela enak odstotek posamičnega prometa (glej v tem smislu zgoraj v točki 48 navedeno sodbo
Lögstör Rör proti Komisiji, točka 303).
Dejstvo, da izhodiščni znesek globe za vse udeležence kartela ne predstavlja nujno enakega odstotka njihovega prometa, pa
je sicer značilno za metodo razvrščanja podjetij v kategorije, ki pomeni enotnost izhodiščnega zneska, ki se določi podjetjem
iz iste kategorije. Sodišče prve stopnje je že razsodilo, da take metode, čeprav zanemarja razlike v velikosti podjetij iz
iste kategorije, načeloma ne gre zavračati (sodba Sodišča prve stopnje z dne 19. marca 2003 v zadevi CMA CGM in drugi proti
Komisiji, T-213/00, Recueil, str. II-913, točka 385, in zgoraj v točki 131 navedena sodba Tokai Carbon in drugi proti Komisiji,
točka 217).
Iz tega sledi sledi, da dejstvo, da je za nekatere globe, izrečene v Odločbi, odstotek upoštevnega prometa podjetja BASF,
ki predstavlja konkretni izhodiščni znesek tega podjetja, višji od odstotka prometa podjetja Roche, ki predstavlja konkretni
izhodiščni znesek le-tega, ne pomeni, da je Komisija kršila načeli sorazmernosti in enakega obravnavanja. Enako velja, če
se upošteva – kot to uveljavlja tožeča stranka – razlike med tema podjetjema glede svetovnega tržnega deleža, saj tako razlikovanje
ne prispeva k primerjavi tožeče stranke med konkretnimi izhodiščnimi zneski, izraženimi kot odstotek upoštevnega prometa.
Ta primerjava namreč, kolikor temelji na svetovnem prometu teh dveh podjetij za zadevni proizvod, že upošteva razliko med
njunima svetovnima tržnima deležema, glede na to, da sta ta tržna deleža posledica tega prometa.
Vendar pa je mogoče trditve tožeče stranke, ki temeljijo na primerjavi med izhodiščnimi zneski, izrečenimi njej, in tistimi,
izrečenimi podjetju Roche, razumeti tako, da se z njimi želi v bistvu ugotoviti, da:
a)      bi bilo treba tožeči stranki glede kršitve v zvezi z vitaminom E, za katerega je bil podjetju Roche in tožeči stranki zaradi
njune uvrstitve v isto kategorijo določen enak izhodiščni znesek, na podlagi merila upoštevnega prometa, ki se navaja v uvodni
navedbi 681 Odločbe, določiti nižji izhodiščni znesek kot podjteju Roche ter jo zato uvrstiti v ločeno in nižjo kategorijo
glede na tisto, v katero je bilo uvrščeno podjetje Roche;
b)       je bila glede kršitev v zvezi z vitaminoma B5 in C, v zvezi s katerima je bila tožeča stranka uvrščena v ločeno in nižjo
kategorijo od tiste, v katero je bilo uvrščeno podjetje Roche, in ji je bil torej določen nižji izhodiščni znesek kot podjetju
Roche, tako da določeni izhodiščni zneski ne izražajo ustrezno položaja teh dveh podjetij, ki se razlikujeta glede na zgoraj
navedeno merilo;
c)      bi bila morala Komisija glede kršitev v zvezi z betakarotenom in s karotenidi, v zvezi s katerimi je bil podjetju Roche in
tožeči stranki zaradi uvrstitve podjetij v kategorije ali katere koli druge oblike razlikovalnega obravnavanja določen enak
izhodiščni znesek, ob upoštevanju istega merila ti dve podjetji obravnavati različno in tožeči stranki določiti nižje izhodiščne
zneske od podjetja Roche.
Najprej je treba trditev pod (a) preučiti skupaj s trditvijo tožeče stranke, s katero izpodbija svojo uvrstitev v prvo kategorijo
kršitev v zvezi z vitaminom E ter ki izhaja iz primerjave med to uvrstitvijo in njeno uvrstitivjo glede kršitev v zvezi z
vitaminoma A in B2 (glej zgoraj navedeno točko116).
Trditev pod (b) bo obravnavana na drugem mestu, in sicer skupaj z očitkom tožeče stranke z obravnave (glej zgoraj navedeno
točko 116), ki je dopusten skladno s členom 48(2) Poslovnika, ker temelji na elementih, razkritih med postopkom, glede metode
določanja izhodiščnega zneska za uvrstitev v drugo kategorijo na podlagi povprečja, s tem da očitek zoper metodo, po kateri
so bile vzpostavljene kategorije, ki je bil prav tako predstavljen na obravnavi, skladno z navedenim členom ni dopusten in
je kakor koli pojasnjen z zgoraj v točki 150 navedenim sklepom,
in fine
.
Trditev pod (c) glede kršitve v zvezi z betakarotenom in s karotenidi bo preučena kot tretja.
Vitamin E
Kolikor tožeča stranka izpodbija način, na katerega je Komisija glede kršitve v zvezi z vitaminom E konkretno razvrstila podjetja
v katergorije, je treba ugotoviti, da je treba pri razvrščanju v kategorije upoštevati načelo enakega obravnavanja, po katerem
je prepovedano enake položaje obravnavati različno in različne položaje obravnavati enako, razen če je tako obravnavanje objektivno
utemeljeno. Poleg tega mora biti znesek glob vsaj sorazmeren glede na elemente, upoštevane pri presoji teže kršitve (zgoraj
v točki 131 navedena sodba Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, točka 219, in navedena sodna praksa).
Sodišče prve stopnje pa mora pri preverjanju – ali je razvrstitev udeležencev kartela v kategorije skladna z načelom enakega
obravnavanja in sorazmernosti, v okviru nadzora nad zakonitostjo izvajanja pooblastila za odločanje po prostem preudarku,
ki ga ima Komisija na tem področju – omejiti nadzor na to, da je ta razvrstitev skladna in objektivno utemeljena (zgoraj v
točki 150 navedena sodba CMA CGM in drugi proti Komisiji, točki 406 in 416, ter zgoraj v točki 131 navedena sodba Tokai Carbon
in drugi proti Komisiji, točki 220 in 222), ne da bi pri tem takoj s svojo presojo nadomestilo presojo Komisije.
V obravnavani zadevi je Komisija – če se pusti ob strani kršitve v zvezi z betakarotenom in s karotenidi, za katere je menila,
da jih ni treba razvrstiti v kategorije (glej uvodni navedbi 695 in 696 Odločbe) – podjetja za vsako od kršitev, ugotovljenih
v Odločbi, razvrstila v dve kategoriji: v prvo kategorijo, v kateri je vodilni proizvajalec ali so vodilni proizvajalci zadevnega
vitamina na svetovnem trgu, in v drugo kategorijo, v kateri je (so) drug(i) proizvajalec(lci) tega vitamina, „katerih tržni
deleži so bili bistveno manjši“ (glej uvodne navedbe 683, 685, 687, 689, 691 in 693 Odločbe).
Ugotoviti je treba, da je razvrstitev proizvajalcev v dve kategoriji, na vodilne in ostale, razumen način upoštevanja njihovega
sorazmernega pomena na trgu zaradi prilagoditve konkretnih izhodiščnih zneskov, saj ne vodi v bistveno izkrivljeno sliko zadevnega
trga.
Glede uporabe te metode po posameznih kršitvah v Odločbi je treba ugotoviti, da čeprav je Komisija v uvodni navedbi 681 Odločbe
navedla, da je upoštevala „podatke v zvezi s svetovnim prometom za zadevni proizvod za zadnje zaključeno koldedarsko leto
kršitve“, pa je vendarle v okviru ostalih delov Odločbe očitno – tožena stranka pa je to v bistvu potrdila v odgovoru na eno
od pisnih vprašanj, ki ga je Sodišče prve stopnje postavilo v okviru ukrepov procesnega vodtva –, da se je Komisija za razvrstitev
podjetij v kategorije v resnici oprla na svetovne tržne deleže teh podjetij v celotnem obdobju kršitve.
Uvodna navedba 682 Odločbe namreč navaja, da so ,,dejavniki, ki so bili uporabljeni za razvrstitev proizvajalcev v različne
kategorije,“ navedeni ,,ločeno za vsakega od vitaminov“ v uvodnih navedbah od 683 do 696.
Iz navedenih uvodnih navedb izhaja, da je Komisija glede kršitev v zvezi z vitamini A, E, B2, B5, C in D3 vzpostavila dve
kategoriji ,,na podlagi merila sorazmernega pomena teh podjetij na trgu“ in izhodiščne zneske določila ,,ob upoštevanju [teh]
kategorij“. Komisija se je za uvrstitev vsakega podjetja v prvo ali drugo kategorijo za vsako kršitev oprla na podatke v zvezi
s tržnim deležem. Vendar pa se ob upoštevanju podatkov iz uvodnih navedb 691 in 693 Odločbe izkaže, da ti tržni deleži niso
bili pridobljeni na podlagi svetovnega prometa za zadevni proizvod za zadnje zaključeno koledarsko leto kršitve (naveden zunaj
narekovajev v drugem stolpcu preglednice v zvezi z različimi trgi vitaminskih proizvodov v uvodni navedbi 123 Odločbe), ampak
v bistvu predstavljajo povprečje tržnih deležev teh podjetij v celotnem obdobju kršitve (ti povprečni tržni deleži so navedeni
v narekovajih v drugem stolpcu navedene preglednice).
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je sklicevanje na zadnje zaključeno koledarsko leto kršitve iz uvodne navedbe 681
Odločbe, ki je posledica redakcijske napake, brez posledic in torej ni sestavni del obrazložitve, ki je podlaga za razvrstitev
podjetij v eno ali drugo kategorijo.
Tako je Komisija, s tem da se je oprla na svetovne tržne deleže, ki neposredno izhajajo iz svetovnega prometa s proizvodom
za celotno obdobje kršitve, podjetja razdelila v dve zgoraj navedeni kategoriji, kot sledi:

Prva kategorija
Vodilni proizvajalec(ci)
(tržni delež)
Druga kategorija
Drug(i) proizvajalec(ci)
(tržni delež)
Vitamin A
44 %
32 %–20 %
Vitamin E
43 %–29 %
14 %–10 %
Vitamin B2
47 %
29%–12 %
Vitamin B5
36 %–29 %
21 %
Vitamin C
40 %–24 %
8 % – 6%
Vitamin D3
40 %–32 %
15 %–9 %
Iz navedenih podatkov izhaja, da je Komisija še vedno postavila prag tam, kjer je največja razlika, čeprav znaša razlika eno
odstotno točko. Kategorija vodilnih proizvajalcev je bila omejena na eno podjetje samo, če je imelo to zelo velik tržni delež
(44 %–47 %). Res je, da so se tržni deleži v višini 29 % prišteli ali v prvo ali v drugo kategorijo, vendar je bil sorazmerni
položaj podjetja s takimi deleži drugačen: uvrstitev v drugo kategorijo je pomenila razliko 18 odstotnih točk do vodilnega
proizvajalca (vitamin B2), v primerjavi z razliko samo od 7 do 14 odstotnih točk pri uvrstitvi v prvo kategorijo (vitamina
B5 in E). Samo pri 24-odstotnem tržnem deležu je bila utemeljena razvrstitev podjetja kot ,,vodilnega proizvajalca“ (vitamin
C), ker je bila razlika do vodilnega na trgu samo 16 odstotnih točk, ostalih proizvajalci pa so bili v marginalnemu položaju
(8 % in 6 %).
Glede kršitve v zvezi z vitaminom E je majhna razlika med podjetjem Roche, vodilnim proizvajalcem, in tožečo stranko (14 odstotnih
točk), ob upoštevanju ne posebno velikega tržnega deleža podjetja Roche, Komisiji omogočala skladno in objektivno ter torej
brez kršitve načel enakega obravnavanja in sorazmernosti tožečo stranko obravnavati enako kot vodilni subjekt (v nasprotju
s tretjim in četrtim proizvajalcem) kot ,,vodilnega proizvajalca“ ter tako zanjo določiti enak izhodiščni znesek, kot je bil
izhodiščni znesek podjetja Roche.
Drugič, glede primerjave tožeče stranke glede njenega položaja pri kršitvi v zvezi z vitaminom E ter položaja pri kršitvah
v zvezi z vitaminoma A in B2 (glej zgoraj navedeno točko 106) ta ne more voditi k ugotovitvi, da je bilo kršeno načelo enakega
obravnavanja, ki predpostavlja, da se neko osebo ali kategorijo oseb diskriminira glede na neko drugo osebo ali kategorijo
oseb. Ta primerjava lahko poleg tega vodi le do ugotovitve, da je bila v enem ali drugem primeru s strani Komisije storjena
napaka v presoji pri uporabi merila, določenega za razvrstitev v kategorije. Vendar pa, čeprav bi to veljalo, razlika v obravnavi,
ki jo uveljavlja tožeča stranka, ne omogoča identifikacije ustrezne obravnave, ki jo je treba nameniti tožeči stranki pri
razvrstitvi podjetij v kategorije za te tri kršitve, in ne bi zadostovala za utemeljitev uvrstitve tožeče stranke v drugo
kategorijo kršitev v zvezi z vitaminom E. Trditve tožeče stranke so torej brez posledic.
Kakor koli, kot je utemeljeno navedla tožena stranka, ni mogoče trditi, da so bili položaji, na katere se sklicuje tožeča
stranka, primerljivi zato, ker je imela na vsakem od zadevnih trgov enak ali zelo podoben tržni delež. Ker je Komisija morala
presoditi o sorazmernem pomenu podjetij na vsakem trgu, te okoliščine, na katero se sklicuje tožeča stranka, ni mogoče presoditi
brez upoštevanja razdelitve tržnih deležev. Ta razdelitev pa na trgu vitamina E ni bila primerljiva s tisto na trgih vitaminov
A in B2. Prvič, položaj vodilnega subjekta je bil na teh dveh trgih močnejši. Drugič, v nasprotju s trgoma vitaminov A in
B2 je bil na trgu vitamina E tržni delež podjetja BASF bližji tržnemu deležu vodilnega subjekta kot tržnemu deležu tretjega
subjekta, in sicer je BASF od enega oziroma drugega ločilo 14 in 15 odstotnih točk. Drugačna uvrstitev BASF pri kršitvi v
zvezi z vitaminom E kot tista pri kršitvah v zvezi z vitaminoma A in B2 torej ni brez objektivne utemeljitve.
Iz tega sledi, da tožeča stranka ni izkazala, da je bil konkretni izhodiščni znesek globe, ki ji je bil izrečen za kršitev
v zvezi z vitaminom E, določen v nasprotju z načeloma sorazmernosti in enakega obravnavanja.
Vitamina B5 in C
Ker tožeča stranka meni, da je glede na razlike med posamičnim upoštevnim prometom razlikovanje med izhodiščnimi zneski za
kršitve v zvezi z vitaminoma B5 in C, določenimi zanjo in za podjetje Roche, je treba preučiti, ali je metoda, ki jo je Komisija
izbrala za izračun teh zneskov, skladna z načeloma sorazmernosti in enakega obravnavanja. V zvezi s tem mora Komisija, čeprav
ji zneskov glob ni treba določiti na podlagi natančne matematične formule, kljub temu svoje pooblastilo za odločanje po prostem
preudarku izvajati skladno in objektivno utemeljeno (zgoraj v točki 150 navedena sodba CMA CGM in drugi proti Komisiji, točka
431).
Opozoriti je treba na to, da je Komisija enako kot pri vitaminu E in ostalih vitaminih podjetja, vpletena v kartele v zvezi
z vitaminoma B5 in C, razvrstila v kategorije na podlagi sorazmernega pomena vsakega od njih na zadevnem trgu, o čemer je
presodila ob pomoči povprečnih tržnih deležev na trgu v obdobju kršitve.
Primerno je spomniti tudi na to, da je izhodiščni znesek za prvo kategorijo za vsako kršitev splošni izhodiščni znesek, to
je tisti, ki v Odločbi izhaja iz presoje, da so ugotovljene kršitve zelo resne, in upoštevanja velikosti zadevnega trga na
ravni EGP.
Glede na to, da niti Odločba niti pisanja tožene stranke ne razkrivajo metode, ki je bila uporabljena za izračun natančnih
izhodiščnih zneskov, ki so bili za vsako od kršitev uporabljeni za drugo kategorijo podjetij, ki jo je vzpostavila Komisija,
je Sodišče prve stopnje v okviru ukrepov procesnega vodstva pozvalo toženo stranko, naj to metodo, ki temelji na sistemu povprečij,
pojasni, povzeta pa je v zgoraj navedenih točkah 112 in 113.
Tožeča stranka ta sistem povprečij izpodbija, in sicer navaja, da bi moral biti njen konkretni izhodiščni znesek izračunan
izključno glede na razmerje med njenim upoštevnim prometom in upoštevnim prometom podjetja Roche kot vodilnega subjekta.
Kolikor se želi s tem izpodbijanjem v resnici izpodbiti ali poenotenje izhodiščnih zneskov za podjetja, ki pripadajo isti
kategoriji, in torej samo metodo razvrstitve v kategorije, za katero je tako poenotenje značilno, ali domnevno nezadostno
število kategorij, ki jih je v obravnavani zadevi vzpostavila Komisija, tega ni mogoče sprejeti, in sicer iz že predstavljenih
razlogov v zgoraj navedenitočki 150 oziromav zgoraj navedenih točkah 159, 164 in 165.
Kolikor je – brez izpodbijanja poenotenja izhodiščnih zneskov za podjetja, ki pripadajo isti kategoriji ali števila kategorij,
ki jih je v obravnavani zadevi vzpostavila Komisija – to izpodbijanje naperjeno samo proti dejstvu, da je Komisija za pridobitev
konkretnih izhodiščnih zneskov za podjetja v drugi kategoriji uporabila povprečen promet za vsako kategorijo, je treba ugotoviti,
da tožeča stranka ni izkazala, v čem naj tak pristop ne bi bil skladen ali brez objektivne utemeljitve, na prvi pogled se
namreč zdi, da omogoča logično in uravnoteženo tehtanje izhodiščnih zneskov v zvezi z drugo kategorijo.
Iz tega sledi, da tožeča stranka ni izkazala, da so bili konkretni izhodiščni zneski glob, ki so ji bili izrečeni za kršitve
v zvezi z vitaminoma B5 in C, določeni v nasprotju z načeloma sorazmernosti in enakega obravnavanja.
Betakaroten in karotenidi
Kolikor, končno, tožeča stranka Komisiji očita, da je ni obravnavala drugače kot podjetje Roche glede konkretnih izhodiščnih
zneskov za kršitve v zvezi z betakarotenom in s karotenidi, je treba spomniti na to, da drugi odstavek oddelka 1A Smernic,
,,če kršitev vključuje več podjetij (npr. kartele)“ predvideva, da je ,,v nekaterih primerih potrebno uporabljati ponderje
za zneske, določene znotraj vsake izmed treh kategorij, da bi upoštevali specifično težo in zato dejanski vpliv kršitev vsakega
podjetja na konkurenco“. Glede na ta odstavek je tak pristop primeren, ,,zlasti če obstaja znatno neskladje med velikostjo
podjetij, ki zagrešijo kršitve iste vrste“.
Komisija je v obravnavani zadevi v uvodnih navedbah 695 in 696 Odločbe navedla, da ji glede na to, da sta bila svetovna trga
betakarotena in karotenidov“ v bistvu v rokah dveh velikih proizvajalcev“, za določitev izhodiščnih zneskov glob ni bilo treba
vzpostaviti ločenih kategorij podjetij. Podjetji Roche in BASF sta v obdobju kršitve skupaj obvladovali 100 % vsakega od teh
dveh trgov, tako da je bil za vsako od teh dveh zadevnih kršitev določen izhodiščni znesek 20 milijonov eurov (glej zgoraj
navedeno točko 13).
V zvezi s tem iz uporabe besedne zveze ,,v nekaterih primerih“ in besede ,,zlasti“ iz šestega odstavka točke 1A Smernic izhaja,
da ponderiranje glede na posamično velikost podjetij ni sistematična faza pri izračunu, ki bi si jo naložila Komisija, ampak
prilagodljivost, ki si jo je pridržala v zadevah, kjer je to potrebno. V tem kontekstu je primerno spomniti na sodno prakso,
po kateri ima Komisija pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, ki ji omogoča, da pri določanju zneskov glob, ki jih
namerava izreči, glede na okoliščine zadeve nekatere elemente upošteva ali pa ne (glej v tem smislu zgoraj v točki 146 navedeno
sodno prakso). Ob upoštevanju zgoraj navedenega besedila šestega odstavka točke 1A Smernic je treba ugotoviti, da si je Komisija
glede možnosti ponderiranja glob glede na velikost vsakega od podjetij pridržala določeno polje presoje po prostem preudarku
(zgoraj v točki 119 navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 553).
Glede na to pa, da lahko na trgu, na katerem sta prisotna samo dva subjekta, kartel obstaja samo, če v njem sodelujeta ta
subjekta, je treba ugotoviti, enako kot tožena stranka, da je sodelovanje drugega subjekta glede na tržni delež enako nujno
za obstoj kartela kot sodelovanje prvega subjekta. Poleg tega je šlo v obravnavani zadevi za velika proizvajalca.
V teh okoliščinah je Komisija lahko kljub nedvomni razliki med upoštevnima prometoma in tržnimi deleži teh dveh podjetij v
obdobju kršitve, kot to izhaja iz preglednice v zvezi s trgoma betakarotena in karotenidov iz uvodne navedbe 123 Odločbe,
ne da bi s tem presegla pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, opustila razlikovanje pri obravnavi tožeče stranke
in podjetja Roche glede izhodiščnih zneskov glob, ki jima jih je izrekla za kršitve, storjene na teh dveh trgih.
Iz tega sledi, da tožeča stranka ni izkazala, da so bili konkretni izhodiščni zneski glob, ki so ji bili izrečeni za kršitve
v zvezi z betakarotenom in s karotenidi, določeni v nasprotju z načeloma sorazmernosti in enakega obravnavanja.
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba tretji tožbeni razlog v celoti zavrniti.
C –
Četrti tožbeni razlog, ki zadeva zvišanje izhodiščnih zneskov glob, izrečenih tožeči stranki, in sicer zaradi odvračilnosti
1.
Trditve strank
Tožeča stranka izpodbija zvišanje izhodiščnega zneska svoje celotne globe z 128,5 na 267 milijonov eurov zaradi odvračilnosti.
Meni, da to zvišanje ni bilo dovolj obrazloženo in da je posledica različnih pravnih napak.
a)     Prvi del: stoodstotno zvišanje ,,zaradi odvračilnosti“ ni dovolj obrazloženo
Tožeča stranka trdi, da stoodstotno zvišanje izhodiščnega zneska glob ,,zaradi odvračilnosti“ ni dovolj obrazloženo. V Odločbi
naj namreč ne bi bilo obrazloženo, niti zakaj je bila glede nje potrebna odvračilnost niti zakaj je bilo potrebno tako veliko
zvišanje. Izjava, da je bilo to zvišanje potrebno zaradi velikosti podjetja ali zaradi uporabe splošnega koncepta odvračilnosti,
naj ne bi pomenila obrazložitve za tako veliko zvišanje zaradi odvračilnosti.
Tožeča stranka poudarja, da je nezadostnost obrazložitve odvračilnosti v Odločbi še bolj očitno, če se to obrazložitev primerja
s Komisijino podrobnejšo obrazložitvijo utemeljitve uporabe dejavnika odvračilnosti iz Odločbe 1999/60/ES z dne 21. oktobra
1998 o postopku na podlagi člena 85 Pogodbe ES (IV/35.691/E-4 – izolirane cevi, UL 1999, L 24, str. 1, v nadaljevanju: Odločba
izolirane cevi).
Tožena stranka meni, da je v Odločbi res dobro obrazloženo, zakaj je treba izhodiščni znesek glob zvišati za 100 % pri podjetjih
BASF, Roche in Aventis. Sklicuje se na uvodno navedbo 698 Odločbe, v kateri naj bi bilo pojasnjeno, da je bilo treba znesek
zvišati zaradi velikosti in celotnih sredstev teh podjetij. To uvodno navedbo naj bi bilo treba brati v kontekstu s splošno
obrazložitvijo iz Odločbe (sodba Sodišča prve stopnje z dne 14. maja 1998 v zadevi Cascades proti Komisiji, T-308/94, Recueil,
str. II-925, točka 156), ki naj bi na dolgo obrazložila vpliv protipravnega ravnanja teh podjetij na različne trge vitaminov.
b)     Drugi del: v primeru tožeče stranke ni bilo potrebno nikakršno zvišanje ,,zaradi odvračilnosti“
Po mnenju tožeče stranke Odločba ne razlikuje dovolj med kaznovalnimi in odvračilnimi nameni glob. Po njenem mnenju bi morala
Komisija za preučitev, ali je utemeljeno kakršno koli zvišanje ,,zaradi odvračilnosti“, preveriti, ali bi bilo podjetje brez
zvišanja izrečene globe iz naslova teže in trajanja kršitve ,,zaradi odvračilnosti“ odvrnjeno od prihodnje storitve kršitve.
Dodatna globa za podjetje zaradi odvračilnosti samo zato, ker je veliko, naj ne bi bila potrebna. Politika dodatnih glob za
velika podjetja brez dodatne obrazložitve naj bi bila v nasprotju z razumnostjo nediskriminacije. Skladno s sodno prakso Sodišča
in Sodišča prve stopnje naj bi morala Komisija preveriti, ali je na podlagi presoje verjetnosti vrnitve s strani podjetja
odvračilnost glede njega potrebna (sodba Sodišča prve stopnje z dne 12. julija 2001 v zadevi Tate & Lyle in drugi proti Komisiji,
T-202/98, T-204/98 in T-207/98, Recueil, str. II-2035, točka 134). Med svetovnim prometom podjetja in zahtevo po odvračilnosti
pa naj ne bi bilo nobene razumne povezave, saj ta promet ni indic za verjetno vrnitev tega podjetja. Tudi same Smernice naj
bi v ločenih odstavkih oddelka 1A jasno razlikovale med velikostjo podjetij in odvračilnostjo.
Tožeča stranka navaja, da naj bi Komisija v obravnavani zadevi pri presoji, da je treba globe za tožečo stranko zvišati ,,zaradi
odvračinosti“, ravnala napačno, ker ni preučila vrste okoliščin, ki bi jo morale pripeljati do sklepa, da zvišanje ni potrebno.
Prvič, tožeča stranka naj bi sprejela izredno stroge ukrepe s tem, ko je odpustila tri zelo visoke uslužbence, ki so bili
neposredno odgovorni za kartel, in je vse ostale uslužbence celovito obvestila o tej odpustitvi, kot tudi o zelo resnih notranjih
in zunanjih posledicah, ki bi doletele uslužbence, ki bi izvajali podobne protipravne dejavnosti. Drugič, tožeča stranka naj
bi prostovoljno priznala, da je bila udeležena v kartelu, in naj bi polno sodelovala pri Komisijini preiskavi. Tretjič, tožeča
stranka naj bi plačala globe v skupni višini okoli 270 milijonov eurov za kartel v jurisdikcijah zunaj EGP (Združene države,
Kanada in Avstralija) in naj bi pričakovala, da bo civilna odškodnina, ki bi jo morala plačati, samo v Združenih državah dosegla
več sto milijonov eurov. Četrtič, odvračilni učinek naj bi bil že zajet v izhodiščnem znesku celotne globe, določene v višini
128,5 milijona eurov in torej zelo visoke, tako da naj dodatno zvišanje zaradi odvračilnosti ne bi bilo potrebno. Petič, tožeča
stranka naj bi v podjetju izvedla izredne ukrepe za povečanje ozaveščenosti in za spoštovanje pravil konkurence, kar naj bi
kazalo na njen namen, da prepreči bodoče kršitve (sodba Sodišča prve stopnje z dne 20. marca 2002 v zadevi ABB Asea Brown
Bover proti Komisiji, T-31/99, Recueil, str. II-1881, točka 221).
Tožena stranka pojasnjuje, da v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, stoodstotno zvišanje ne temelji na svetovnem prometu
podjetja. Gre za približno prilagoditev, ki upošteva velikost podjetja BASF na vsakem od različnih trgov vitaminov in njegova
celotna sredstva. Tožena stranka opozarja na to, da če bi bila razlaga tožeče stranke pravilna, potem bi moralo biti zvišanje
pri podjetju BASF  veliko večje, saj je bil njegov svetovni promet višji od prometa podjetja Roche, ki je utrpelo enako zvišanje.
Nasprotuje temu, da je imel že izhodiščni znesek odvračilen učinek. V zvezi s tem opozarja na to, da številka 128,5 milijona
eurov, ki jo uporablja tožeča stranka, ni omenjena nikjer v Odločbi in je zavajajoča, saj predstavlja vsoto izhodiščnih zneskov
osmih glob, izrečenih za različne kršitve, pri katerih je sodelovala tožeča stranka.
Nadalje tožena stranka navaja, da okoliščine, ki naj bi po mnenju tožeče stranke izključevale potrebo po zvišanju izhodiščnih
zneskov zaradi odvračilnosti (kot so predstavljene v zgoraj navedeni točki 192), niso upoštevne.
c)     Tretji del: stoodstotno zvišanje ,,zaradi odvračilnosti“ je v nasprotju s Smernicami in z legitimnimi pričakovanji, ki iz
njih izhajajo
Tako zvišanje ,,zaradi odvračilnosti“ je po mnenju tožeče stranke v nasprotju s Smernicami in njenimi legitimnimi pričakovnaji,
ki iz njih izhajajo. Smernice naj bi določale, da je odvračilnost eden od elementov, ki jih lahko Komisija po potrebi uporabi
za ugotavljanje, ali bi morala biti globa nižja ali višja od 20 milijonov eurov, ki je določena za zelo resne kršitve. Vendar
pa naj nič v Smernicah ne bi kazalo na to, da Komisija lahko ali mora šteti odvračilnost kot dodaten in ločen element, ki
utemeljuje zvišanje izhodiščnega zneska globe za 100 %, v obravnavani zadevi pa za nič manj kot 128,5 milijona eurov.
Trdi, da če bi Komisija želela izreči globe na podlagi izhodiščnega zneska, višjega od 120 milijonov eurov, in ta znesek zvišati
za 100 %, tako da bi zaradi tega v primeru tožeče stranke osnovni znesek zaradi teže znašal 257 milijonov eurov, bi morala
sprejeti nove Smernice. Tako visoki zneski naj namreč na podlagi sedanjih Smernic ne bi bili mogoči, Komisija pa naj ne bi
razumno in utemeljeno trdila, da so tako visoke globe, izračunane na navedeni način, združljive z njimi.
Tožena stranka odgovarja, da s stoodstotnim zvišanjem izhodiščnih zneskov glob, izrečenih tožeči stranki, ni kršila Smernic.
Te naj poleg tega ne bi bile podlaga za legitimna pričakovanja glede glob, saj naj bi jih Komisija upravičeno in po prostem
preudarku lahko zvišala v okviru omejitev iz Uredbe št. 17.
d)     Četrti del: stoodstotno zvišanje ,,zaradi odvračilnosti“ je pretirano in ni sorazmerno
Po mnenju tožeče stranke lahko Komisija neodvisno od Smernic izreče globo ,,zaradi odvračilnosti“ samo, kolikor je ta sorazmerna
za preprečitev storitve nove kršitve s strani določenega podjetja. V obravnavani zadevi pa naj Komisija tega načela ne bi
spoštovala in naj bi zvišala globo
in terrorem
. stoodstotno zvišanje izhodiščnega zneska globe samo zaradi splošne odvračilnosti naj bi bilo pretirano in naj ne bi bilo
sorazmerno.
V zvezi s tem tožeča stranka ugotavlja, da to zvišanje realno predstavlja več kot 40 % celotne globe, ki ji je bila izrečena
po uporabi obvestila o ugodni obravnavi, in da ji je bila globa zvišana za 100 % za vse kršitve, ki jih je storila, in torej
brez povezave s prometom, ki ga je ustvarila na različnih trgih vitaminskih zadevnih proizvodov in z različnim trajanjem teh
različnih kršitev.
Tožena stranka navaja, da morajo biti globe sorazmerne glede na težo in trajanje kršitve. Ni pomembno torej, da predstavlja
izvedeno zvišanje zaradi odvračilnosti 40 % celotne globe, izrečene tožeči stranki po uporabi obvestila o ugodni obravnavi.
Poleg tega ponovno trdi, da nikakor ni zavezana določiti končnega zneska glob glede na promet podjetij.
e)     Peti del: odvračilni učinek bi moral biti presojan glede na celotno globo in ne glede na izhodiščni znesek globe
Tožeča stranka navaja, da je Komisija storila napako s tem, ko je presojala potrebo po odvračilnosti, preden je izračunala
celotno globo glede na težo, trajanje ter obteževalne in olajševalne okoliščine. Šele takrat bi namreč lahko Komisija ugotovila,
ali bo imela globa zadosten odvračilen učinek in ali je treba izvesti dodatno zvišanje ,,zaradi odvračilnosti“.
Po mnenju tožeče stranke je teža kršitve odvisna samo do narave in trajanja kršitve in ne od zunanjih dejavnikov, kot je potreba
po odvračanju od bodočega ravnanja. Navaja točko 119 zgoraj v točki 190 navedene sodbe Tate & Lyle in drugi proti Komisiji,
iz katere naj bi izhajalo, da teža kršitve izhaja izključno iz okoliščin, v katerih je bila kršitev storjena, in da je treba
odvračilnost presojati za vsako podjetje posebej ter po tem, ko je znesek globe že izračunan glede na vse ostale dejavnike.
Tožena stranka opozarja na to, da je Sodišče prve stopnje potrdilo, da je upoštevanje odvračilnega učinka globe eden od dejavnikov,
ki se jih uporablja pri ugotavljanju teže kršitve (zgoraj v točki 192 navedena sodba ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji,
točka 167). Poleg tega poudarja, da je upoštevanje odvračilnega učinka navedeno v oddelku 1A Smernic v zvezi s težo kršitve
in da zgoraj v točki 190 navedena sodba Tate & Lyle in drugi proti Komisiji nikakor ne kaže na to, da odvračilnega učinka
ni treba upoštevati pri ugotavljanju teže kršitve.
2.
Presoja Sodišča prve stopnje
a)     Spoštovanje dolžnosti obrazložitve (prvi del)
Iz obrazložitve, ki jo zahteva člen 253 ES, mora biti jasno in nedvoumno razvidno razlogovanje organa Skupnosti, ki je avtor
spornega akta, tako da se zainteresirani lahko seznanijo z razlogi za sprejeti ukrep, pristojno sodišče pa lahko izvaja nadzor.
Zahtevo po obrazložitvi je treba presojati glede na okoliščine zadeve, zlasti glede na vsebino akta, značaj navedenih razlogov
in interes za obrazložitev, ki ga lahko imajo naslovniki ali druge osebe, ki jih akt neposredno in posamično zadeva. Ne zahteva
se, da se v obrazložitvi navede vse upoštevne dejanske in pravne elemente, saj je treba vprašanje, ali obrazložitev nekega
akta izpolnjuje zahteve iz člena 253 ES, presojati ne samo glede na njegovo besedilo, ampak tudi glede na njegov kontekst
in vsa pravna pravila, ki urejajo zadevno področje (sodba Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in
Brink's France, C-367/95 P, Recueil, str. I-1719, točka 63).
Glede odločbe, s katero se več podjetjem izreče globe za kršitev pravil Skupnosti o konkurenci, je treba, natančneje, obseg
dolžnosti obrazložitve ugotoviti o upoštevanju dejstva, da je treba težo kršitev ugotoviti glede na veliko število elementov,
kot so na primer posebne okoliščine zadeve, njen kontekst in odvračilnost glob, in to brez zavezujočega ali izčrpnega seznama
meril, ki bi jih bilo treba obvezno upoštevati (zgoraj v točki 146 navedeni sklep SPO in drugi proti Komisiji, točka 54, in
zgoraj v točki 131 navedena sodba PVC II, točka 465, ter zgoraj v točki 192 navedena sodba ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji,
točka 252).
V obravnavani zadevi je treba glede stoodstotnega zvišanja izhodiščnih zneskov glob za tožečo stranko ugotoviti, da je Komisija
v uvodni navedbi 697 Odločbe navedla, da „[ona] odloča, ali je treba zaradi zadostne odvračilnosti globe prilagoditi izhodiščni
znesek za katero koli od zadevnih podjetij“. Nadalje, Komisija je v uvodni navedbi 698 ocenila, da je bilo treba za podjetja
BASF, Roche in Aventis ,,izhodiščni znesek globe, izračunan na podlagi sorazmernega pomena na zadevnem trgu, zvišati ter tako
upoštevati velikost in vsa sredstva teh podjetij“ Končno, Komisija je v uvodni navedbi 699 ločeno za vsako od podjetij in
za vsako od kršitev navedla stopnje zvišanja ,,zaradi zagotovitve odvračilnega učinka“. Te stopnje so znašale v vseh primerih
stoodstotnega izhodiščnega zneska globe.
Iz navedenih uvodnih navedb, ki so v delu Odločbe z naslovom ,,Zadosten odvračilni učinek“, izhaja, da je Komisija presodila,
da je treba izhodiščne zneske, določene za tožečo stranko, zvišati in tako zagotoviti zadosten odvračilni učinek glob glede
na njeno velikost in sredstva.
Res je sicer, da se v tem delu Odločbe ne pojasnjuje natančneje, na podlagi katerih podatkov je Komisija ocenila velikost
in sredstva tožeče stranke. Vendar pa iz Odločbe pravno zadostno izhaja, da se je Komisija – česar tožeča stranka nikjer ne
izpodbija – v zvezi s tem oprla na svetovni promet teh podjetij, kot je naveden v prvi preglednici iz uvodne navedbe 123 Odločbe.
Komisija je namreč v uvodni navedbi 123 Odločbe navedla, da dajejo preglednice iz te uvodne navedbe ,,predstavo o sorazmernem
pomenu vsakega od podjetij na svetovnem trgu in na trgu EGP ter o njihovi velikosti“. Prva od teh preglednic prikazuje ves
svetovni promet, ki ga je v letu 2000 ustvarilo vsako od podjetij, ki so naslovniki Odločbe, naslednje preglednice pa za vsakega
od vitaminskih proizvodov navajajo promet za zadnje zaključeno koledarsko leto kršitve ter tržne deleže za obdobje kršitve
na svetovni ravni in na ravni EGP za proizvajalce, ki so poslovali na tem trgu.
Glede na to, da je iz Odločbe razvidno, da je Komisija sorazmeren pomen za vsako od podjetij na zadevnem trgu presodila na
podlagi podatkov v zvezi s svetovnim trgom zadevnega vitaminskega proizvoda (promet ali tržni delež: v zvezi s tem glej analizo
zgoraj navedenega tretjega tožbenega razloga), in glede na to, da so bili ti podatki že izčrpani za določitev izhodiščnih
zneskov glob, promet na trgu EGP pa v tem kontekstu ni upošteven (glej v tem smislu zgoraj v točki 131 navedeno sodbo Tokai
Carbon in drugi proti Komisiji, točka 246), je treba ugotoviti, da je Komisija velikost in sredstva podjetij – ki jih je upoštevala
pri zvišanju izhodiščnih zneskov – presodila na podlagi svetovnega prometa iz prve preglednice iz uvodne navedbe 123 v zvezi
z letom 2000. Ta preglednica poleg tega prikazuje, da je bil prav svetovni promet podjetij BASF, Roche in Aventis najvišji
med podjetji, ki so naslovniki Odločbe.
Poleg tega iz ustaljene sodne prakse izhaja, da daje svetovni promet približno in nepopolno predstavo o velikosti ter gospodarski
moči podjetja (zgoraj v točki 48 navedena sodba Musique diffusion française in drugi proti Komisiji, točka 121, sodbi Sodišča
z dne 12. novembra 1985 v zadevi Krupp Stahl proti Komisiji, 183/83, Recueil, str. 3609, točka 37, in z dne 17. decembra 1998
v zadevi Baustahlgewebe proti Komisiji, C-185/95 P, Recueil, str. I-8417, točka 139, sodbe Sodišča prve stopnje z dne 14.
julija 1994 v zadevi Parker Pen proti Komisiji, T-77/92, Recueil, str. II-549, točka 94; z dne 14. maja 1998 v zadevi SCA
Holding proti Komisiji, T-327/94, Recueil, str. II-1373, točka 176, in z dne 9. julija 2003 v zadevi Cheil Jedang proti Komisiji,
T-220/00, Recueil, str. II-2473, točka 61). Nasprotno pa upoštevnost ostalih elementov, na katere se sklicuje tožena stranka
v pisanjih (vpliv posamičnega protipravnega ravnanja, velikost na vsakem od različnih trgov vitaminov, velikost v sektorju
vitaminov v celoti, sposobnost podjetij Roche in BASF, da zmanjšata marže svojih strank, ki enako kot onidve poslujejo na
prodajnem trgu premiksov, ali vpletenost poslovodij podjetij Roche, BASF in Aventis v nezakonite kartele), kot indicev za
velikost in sredstva, ki so kot edini dejavniki navedeni v uvodni navedbi 698 Odločbe, ni takoj razvidna in noben del Odločbe,
v nasprotju s svetovnim prometom, ne daje podlage za sklep, da so bili ti elementi dejansko upoštevani pri zvišanju izhodiščnih
zneskov glob zaradi odvračilnosti. Tožena stranka je na obravnavi končno potrdila, da je pri presoji velikosti in celotnih
sredstev zadevnih podjetij v uvodni navedbi 698 res uporabila samo svetovni promet iz uvodne navedbe 123 Odločbe.
Kolikor tožeča stranka v tem delu uveljavlja pomanjkanje obrazložitve tudi glede zneska zadevnega zvišanja (100 % ali večkratnik
dve), ki je bil v uvodni navedbi 699 Odločbe določen v enaki višini za vse kršitve, je treba ugotoviti, da čeprav je res,
da v Odločbi ni navedena metoda, po kateri je Komisije prišla do tega zneska, pa je Sodišče razsodilo, da je zahteva po bistveni
formalnosti, kar obrazložitev je, izpolnjena, če Komisija v odločbi navede elemente presoje, ki so ji omogočili izmeriti težo
in trajanje kršitve, ne da bi ji bilo treba v njej navesti podrobnejšo obrazložitev ali številčne podatke v zvezi z načinom
izračuna globe (glej zgoraj v točki 131 navedeno sodno prakso).
Natančneje, iz zgoraj v točki 131 navedeni sodbi Cascades proti Komisiji (točki 47 in 48) izhaja, da je navedba številčnih
podatkov, ki so bili posebej v zvezi z odvračilnim učinkom upoštevani pri izvajanju Komisijinega pooblastila za odločanje
po prostem preudarku pri določitvi glob, možnost, za katero je zaželeno, da jo Komisija izkoristi, ni pa to zahteva iz dolžnosti
obrazložitve.
Jasno je torej, da je Komisija v Odločbi navedla elemente, ki jih je med drugim v zvezi s tožečo stranko upoštevala pri zvišanju
izhodiščnih zneskov glob zaradi odvračilnosti, in tako tožeči stranki omogočila seznanitev z utemeljitvijo tega zvišanja in
uveljavljanje njenih pravice, sodišču Skupnosti pa izvajanje nadzora. Vprašanje, ali je ta obrazložitev zadostna pravna podlaga
za tako zvišanje, je vsebinsko vprašanje, ki bo presojano pri analizi ostalih delov obravnavanega tožbenega razloga (zlasti
drugega in petega dela).
Ker je bilo zvišanje zaradi odvračilnosti izhodiščnih zneskov glob, izrečenih tožeči stranki, v uvodnih navedbah od 697 do
699 v zvezi z uvodno navedbo 123 Odločbe zadostno obrazloženo, je treba ta del zavrniti.
b)     Utemeljenost stoodstotnega zvišanja zaradi odvračilnosti (drugi do peti del)
Tožeča stranka z drugim, s tretjim, četrtim in petim delom obravnavanega tožbenega razloga izpodbija utemeljenost navedenega
zvišanja. Sodišče prve stopnje bo najprej preučilo drugi del, s katerim tožeča stranka izpodbija potrebo po zvišanju ,,zaradi
odvračilnosti“ v zvezi z njo, in sicer skupaj s petim delom, s katerim tožeča stranka Komisiji očita, da je to potrebo preučila
prezgodaj pri izračunu glob. Nato bo analiziralo tretji in četrti del, s katerima se želi izpodbijati obseg zadevnega zvišanja.
Drugi in peti del
–       Upoštevanje odvračilnosti pri določitvi zneska globe
Spomniti je treba na to, da je namen sankcij iz člena 15 Uredbe št. 17 kaznovati protipravno ravnanje in preprečiti njegovo
ponovitev (zgoraj v točki 47 navedena sodba ACF Chemiefarma proti Komisiji, točka 173, sodba Sodišča prve stopnje z dne 20.
aprila 1999 v zadevi Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, od T-305/94 do T-307/94, od T-313/94 do T-316/94,
T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 in T-335/94, Recueil, str. II-931, točka 1166, in zgoraj v točki 119 navedena sodba
JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 543).
Odvračilnost je torej eden od namenov globe.
Smernice ta namen navajajo v oddelku 1A, ki obravnava ,,težo“. Natančneje, četrti odstavek te točke navaja, da bo treba ,,določiti
kazen na ravni, ki naj zagotavlja, da ima dovolj odvračilen učinek“.
V obravnavani zadevi je ta zahteva navedena v naslovu enega od poglavij Odločbe (,,Zadosten odvračilni učinek“) in dvakrat
v uvodnih navedbah iz tega poglavja (uvodna navedba 697: ,,za zagotovitev zadostne odvračilnosti globe [...]“; uvodna navedba
699: ,,[...] Komisija meni, da je treba zaradi zagotovitve odvračilnega učinka [...]“).
Komisija je zaradi njene izpolnitve ocenila za primerno, da za tri podjetja, med katerimi je bila tudi tožeča stranka, konkretne
izhodiščne zneske glob, ki so bili določeni glede na presojo teže kršitve v celoti, upoštevanje velikosti trga in po potrebi
sorazmernega pomena vsakega od podjetij na trgu, pomnoži z določenim količnikom (v obravnavani zadevi s količnikom dve, to
je 100 %). Ta korak je pri izračunu zneska glob pred obravnavo trajanja kršitve iz oddelka 1B Smernic ter obteževalnih in
olajševalnih okoliščin iz oddelkov 2 in 3 Smernic.
Tožeča stranka navedeno poglavje Odločbe, s tem da se opira na besedilo, navedeno v zgornji uvodni navedbi 221, razlaga tako,
da je Komisija v njem izvedla preverjanje primernosti izhodiščnih zneskov, kot jih je določila v predhodnem poglavju Odločbe,
z vidika odvračilnosti. S tega vidika Komisiji očita, prvič, da ni konkretno preverila verjetnosti vrnitve z njene strani
in da je odvračilnost preučila na podlagi neupoštevnih meril, to je velikosti in sredstev podjetja, ter, drugič, da je navedeno
presojo opravila prezgodaj pri izračunu globe in tako napačno zanemarila dodatno odvračilnost, ki izhaja iz dodatnih zneskov,
ki ji jih je izrekla Komisija iz naslova trajanja kršitev, ter obteževalne okoliščine, da je imela vlogo vodje in pobudnika
pri teh kršitvah.
Ni sporno, da Komisija pri zvišanju izhodiščnih zneskov glob za tožečo stranko in drugi zadevni podjetji (Roche in Aventis)
ni preverjala verjetnosti vrnitve z njihove strani. Kot izhaja iz uvodnih navedb od 697 do 699 Odločbe, je upoštevala samo
velikost in sredstva teh podjetij.
Kljub temu pa je treba ugotoviti, da nepreveritev verjetnosti vrnitve s strani tožeče stranke nikakor ne vpliva na zakonitost
tega zvišanja.
Treba je namreč ugotoviti, da je glede na to, da je odvračilnost eden od namenov globe, zahteva po njeni zagotovitvi splošna
zahteva, ki mora voditi Komisijo ves čas postopka izračuna globe in ne pomeni nujno, da mora biti njen posebni del tudi skupna
ocena vseh upoštevnih okoliščin zaradi doseganja tega namena.
Tako Smernice, čeprav se v četrtem odstavku oddelka 1A in torej v kontekstu določitve zneska globe zaradi teže kršitve sklicujejo
na potrebo po ,,določitvi kazni na ravni, ki naj zagotavlja, da ima dovolj odvračilen učinek“, med obteževalnimi okoliščinami
navajajo ,,potrebo po povečanju globe z namenom preseči znesek dobičkov, pridobljenih protipravno kot rezultat kršitve, ko
je objektivno možno oceniti ta znesek“ (peta alinea oddelka 2). Upoštevanje gospodarske ali finančne koristi, ki so jo morda
pridobili kršitelji – kar je tudi v oddelku 5(b) Smernic navedeno kot ,,objektivni dejavnik“, ki ga je treba upoštevati po
izračunih iz predhodnih točk Smernic, ,,in globe je potrebno prilagoditi v skladu s tem“ –, temelji prav na odvračilnem namenu
globe. Odvračilni učinek glob bi se namreč zmanjšal, če bi podjetja, ki so kršila pravo konkurence, lahko pričakovala, da
bo njihovo ravnanje kaznovano z globo, ki bo nižja od dobička, ki bi ga lahko imela od navedenega ravnanja (sodba Sodišča
prve stopnje z dne 20. marca 2002 v zadevi HFB in drugi proti Komisiji, T-9/99, Recueil, str. II-1487, točka 456, po pritožbi
potrjena glede tega z zgoraj v točki 48 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 292).
Podobno je zahteva po odvračilnosti temeljni razlog za zvišanje zneska zaradi ,,ponovljene kršitve iste vrste in istega(-ih)
podjetja(-ij)“, kar je v smislu Smernic (prvi odstavek oddelka 2) tudi oteževalna okoliščina (glej v tem smislu sodbo Sodišča
prve stopnje z dne 30. septembra 2003 v zadevi Michelin proti Komisiji, T-203/01, Recueil, str. II-4071, točka 293).
Glede na to, da obstoj odvračilnosti ni poseben element presoje, ki bi bil del določene faze pri izračunu globe, trditev tožeče
stranke, da je odvračilnost treba presojati ob upoštevanju verjetnosti vrnitve, ne zadostuje za izpodbijanje zvišanja izhodiščnih
zneskov, ki ga je v obravnavani zadevi opravila Komisija. Navedeno zvišanje je namreč zvišanje zaradi velikosti in vseh sredstev
podjetij, s tem da je odvračilni namen glob bistveni razlog, na katerega se sklicuje Odločba pri upoštevanju velikosti in
vseh sredstev podjetij za določitev zneska glob (glej uvodno navedbo 698 Odločbe).
Z drugimi besedami, tudi če Komisija ne bi napačno upoštevala dejavnikov, ki bi po mnenju tožeče stranke lahko vodili v zmanjšanje
tveganja njene vrnitve (glej zgoraj navedeno točko 192), taka opustitev ne bi vplivala na zakonitost načela zvišanja iz uvodnih
navedb od 697 do 699 Odločbe, ki je odvisna izključno od vprašanja, ali je merilo, ki ga je uporabila Komisija, to je merilo
velikosti in vseh sredstev podjetij, upoštevno za zagotovitev odvračilnega učinka glob. Taka opustitev pa bi, nasprotno, upravičila
to, da Sodišče prve stopnje navedene dejavnike upošteva ločeno od analize zakonitosti navedenega zvišanja.
Poleg tega je Sodišče prve stopnje glede točke 134 zgoraj v točki 190 navedene sodbe Tate & Lyle in drugi proti Komisiji (po
pritožbi potrjena s sodbo Sodišča z dne 29. aprila 2004 v zadevi British Sugar proti Komisiji, C-359/01 P, Recueil, str. I-4933),
na katero se sklicuje tožeča stranka, v njej ugotovilo, da ima Komisija pooblastilo za odločanje o globah z vidika krepitve
njihove odvračilnosti, če so določene kršitve, čeprav je bila njihova nezakonitost ugotovljena že od začetka politike Skupnosti
s področja konkurence, še vedno sorazmerno pogoste zaradi dobička, ki ga lahko nekatera od zadevnih podjetij od tega pridobijo.
V nasprotju s trditvami tožeče stranke iz navedene ugotovitve nikakor ne izhaja, da je odvračilnost globe mogoče uveljavljati
izključno, če bi imelo zadevno podjetje namero ponoviti kršitev.
Treba je torej preučiti vprašanje, ali je merilo velikosti in vseh sredstev podjetij upoštevno za zagotovitev odvračilnega
učinka glob (glej v nadaljevanju navedene točke od 233 do 236), in če je tako, preveriti, kako je bilo to merilo uporabljeno
v primeru tožeče stranke (glej v nadaljevanju navedene točke od 237 do 245). Samo v drugem primeru se bo treba vprašati, ali
so okoliščine, na katere se sklicuje tožeča stranka in ki naj bi bile indici za šibko verjetnost vrnitve z njene strani, upoštevne
pri izračunu globe in utemeljujejo uporabo dejavnikov znižanja zneska globe (glej v nadaljevanju navedene točke od 264 do
271).
–       Upoštevnost upoštevanja velikosti in vseh sredstev podjetij za zagotovitev odvračilnega učinka glob
Ugotoviti je treba, da je sodna praksa Skupnosti že večkrat potrdila upoštevnost velikosti in gospodarske moči podjetja kot
elementov presoje pri določanju zneska globe, ki se jo izreka po členu 15 Uredbe št. 17. Razsojeno je bilo, na primer, da
se ta elementa lahko uporabita kot indica za vpliv, ki ga je zadevno podjetje lahko imelo na trgu (glej v tem smislu zgoraj
v točki 48 navedeno sodbo sodišča Musique diffusion française in drugi proti Komisiji, točka 120, sodbo z dne 8. novembra
1983 v zadevi IAZ in drugi proti Komisiji, od 96/82 do 102/82, 104/82, 105/82, 108/82 in 110/82, Recueil, str. 3369, točka
52, in zgoraj v točki 212 navedeno sodbo SCA Holding proti Komisiji, točka 176), skladno s petim odstavkom točke 1A Smernic
pa tudi kot indica za seznanjenost podjetja z zahtevami in s posledicami prava konkurence (zgoraj v točki 192 navedena sodba
ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji, točka 169).
Vendar pa je v Odločbi upoštevanje velikosti in vseh sredstev podjetij utemeljena s potrebo po zagotovitvi odvračilnega učinka
globe.
Povezave med velikostjo in vsemi sredstvi podjetij na eni strani ter navedeno potrebo na drugi ni mogoče izpodbijati. V zvezi
s tem je treba ugotoviti, da lahko veliko podjetje, ki ima precejšnja finančna sredstva glede na druge udeležence kartela,
lažje pridobi potrebna sredstva za plačilo globe, kar z vidika zadostne odvračilnosti globe utemeljuje izrek sorazmerno višje
globe, med drugim z uporabo določenega multiplikatorja, kot se jo za isto kršitev izreče podjetju, ki takih sredstev nima
(glej v tem smislu zgoraj v točki 131 navedeno sodbo Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, točki 241 in 243; glej tudi zgoraj
v točki 192 navedeno sodbo ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji, po pritožbi potrjena z zgoraj v točki 48 navedeno sodbo Dansk
Rørindustri in drugi proti Komisiji ter zgoraj v točki 119 navedeno sodbo JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 244).
Čeprav torej tožeča stranka ne izpodbija pravilno upoštevnosti velikosti in vseh sredstev podjetij kot elementov presoje pri
odločanju o uporabi dejavnika zvišanja zaradi odvračilnosti, pa je treba nasprotno tudi ugotoviti, da ni nasprotovala upoštevnosti
podatkov, ki jih je Komisija v obravnavani zadevi uporabila za presojo velikosti in vseh sredstev sankcioniranih podjetij,
to je – kot je bilo ugotovljeno v zgoraj navedenih točkah 210 in 211 – skupnega prometa, ki so ga ta podjetja ustvarila v
letu (2000) pred dnem sprejetja Odločbe.
–       Faza izračuna globe, v kateri bi bilo treba upoštevati velikost in vsa sredstva podjetij zaradi odvračilnosti
Tožeča stranka s petim delom obravnavanega tožbenega razloga želi v bistvu doseči ugotovitev, da je treba na podlagi končnega
zneska globe, ki izhaja iz presoje teže, trajanja ter obteževalnih in olajševalnih okoliščin, ne pa na podlagi izhodiščnega
zneska globe, preveriti, ali je treba globo zvišati zaradi zagotovitve njene odvračilnosti.
Kot izhaja iz uvodnih navedb, navedenih zgoraj v točkah od 226 do 229, zahteva po odvračilnosti ni predmet ločene presoje,
ki bi se opravila na podlagi vseh upoštevnih okoliščin v neki določeni fazi izračuna glob, ampak je to podlaga celotnega postopka
določanja zneska globe.
Kolikor se želi s tem delom v vsakem primeru izpodbijati fazo izračuna globe, v kateri je Komisija upoštevala velikost in
vsa sredstva podjetij zaradi odvračilnosti, temu ni mogoče slediti, saj temelji na napačni tezi, in sicer da je določen znesek
globe primeren za doseganje njenega odvračilnega namena z vidika velikosti in vseh sredstev podjetij.
Že uvodna navedba 699 Odločbe kaže na to, da Komisija upoštevanja velikosti in vseh sredstev zaradi odvračilnosti ni štela
za tako presojo. Zneski, ki so bili določeni na podlagi navedenega, se namreč za isto podjetje precej razlikujejo glede na
različne kršitve, ki so mu bile očitane. Na primer, izhodiščni znesek globe, izrečene tožeči stranki, je bil za vitamin E
70 milijonov eurov (izhodiščni znesek 35 milijonov eurov, zvišan za 100 %) in le 8 milijonov eurov (izhodiščni znesek 4 milijone,
zvišan za 100 %) za vitamin D3. Težko je razumeti, zakaj bi Komisija menila, da izhodiščni znesek 35 milijonov eurov, določen
glede vitamina E, ni zadostno odvračilen glede na skupni promet tožeče stranke, zaradi česar ga je bilo treba zvišati na 70
milijonov eurov, sočasno pa bi v zvezi z vitaminom D3 menila, da je znesek 8 milijonov eurov zadosten za zagotovitev odvračilnosti.
Komisija z zvišanjem izhodiščnih zneskov iz uvodne navedbe 699 Odločbe, kljub višini teh zneskov, dejansko ni storila nič
drugega kot to, da je zaradi zagotovitve odvračilnega namena globe različno obravnavala udeležence istega kartela, da bi tako
upoštevala način, na katerega jih globa dejansko prizadeva. To razlikovanje je opravila s pomočjo multiplikatorjev, ki so
bili določeni glede na velikost in vsa sredstva podjetij, ne glede na višino zneskov, za katere so ti multiplikatorji veljali.
Ta pristop, ki je skladen s pravilom, navedenim zgoraj v točki 235, pomeni, da na odločitev glede potrebe po uporabi dejavnika
odvračilnosti zaradi velikosti in vseh virov, kolikor se ne nanaša na primernost določenega zneska, ne vpliva faza izračuna
globe, v kateri se izvede.
Poleg tega pa je treba ugotoviti, da če bi bil pri izračunu, ki temelji – kot v Odločbi – na uporabi multiplikatorjev ali
delilnikov – za to v bistvu gre pri zviševanju ali zniževanju, izraženem v odstotnih točkah –, zadevni faktor zvišanja stoodstotno
uporabljen v fazi, ki jo predlaga tožeča stranka, to je po presoji glede trajanja ter obteževalnih in olajševalnih okoliščin,
ne pa pred njo, končni znesek globe ne bi bil drugačen od tistega, do katerega je v Odločbi prišla Komisija.
–       Potreba po zvišanju globe zaradi odvračilnosti v primeru tožeče stranke zaradi njene velikosti in vseh sredstev
Ugotoviti je treba, da je Komisija očitno utemeljeno menila, da je treba ob upoštevanju velikosti in vseh sredstev tožeče
stranke, ocenjenih s pomočjo skupnega prometa iz leta 2000, zaradi odvračilnosti za tožečo stranko zvišati globo. Iz prve
preglednice iz uvodne navedbe 123 Odločbe namreč izhaja, da je bil skupni promet tožeče stranke 35.946 milijonov eurov, kar
potrjuje precejšnjo velikost tega podjetja, ki bistveno presega velikost vseh ostalih naslovnikov Odločbe.
Trditev tožeče stranke, da je že znesek 128,5 milijona eurov dovolj odvračilen, ne more zmanjšati utemeljenosti tega sklepa.
Tako kot na to opozarja tožena stranka, se v Odločbi na eni strani ne določa nobenega izhodiščnega zneska, ki ga ni v Odločbi
in ki izvira samo iz seštevka izhodiščnih zneskov vseh glob, ki so bile izrečene tožeči stranki zaradi različnih kršitev z
njene strani, in ga je opravila tožeča stranka, s tem da je najvišji teh zneskov dejansko znašal 35 milijonov eurov. Na drugi
strani pa, kar je bistveno in je bilo tudi že navedeno zgoraj v točkah od 239 do 241, zadevna operacija ne temelji na presoji,
da določen izhodiščni znesek globe ustreza odvračilnemu namenu globe, tako da celo znesek 35 milijonov eurov v tem kontekstu
nima pomena.
Iz navedenega izhaja, da nič v obravnavani zadevi ne omogoča sklepa, da je Komisija s tem, ko je menila, da je bilo treba
glede na velikost in vsa sredstva tožeče stranke zaradi odvračilnosti zvišati konkretne izhodiščne zneske, določene zanjo,
napačno uporabila Smernice ali načelo enakega obravnavanja oziroma katero koli pravno pravilo ali načelo, ki ureja izračun
zneska glob.
Tretji in četrti del
S tretjim in četrtim delom tožeča stranka v bistvu izpodbija po njenem mnenju pretirano zvišanje izhodiščnih zneskov v zvezi
z njo iz uvodne navedbe 699 Odločbe. Na eni strani navaja, da stoodstotnega zvišanja, ki v obravnavani zadevi ustreza znesku
128,5 milijona eurov in pripelje do osnovnega zneska za težo v višini 257 milijonov eurov, na podlagi Smernic ni bilo mogoče
razumno pričakovati. Na drugi strani pa naj zadevno zvišanje – glede katerega tožeča stranka poudarja, da predstavlja 40 %
vse globe, ki ji je bila izrečena po uporabi obvestila o ugodni obravnavi – ne bi bilo sorazmerno za preprečevanje storitve
nove kršitve, in glede na to, da je enako za vse kršitve, brez zveze s prometom podjetja BASF na različnih trgih vitaminov
in z različnim trajanjem teh kršitev.
Najprej je treba enako kot tožena stranka vztrajati pri tem, da znesek 128,5 milijona eurov, na katerega se sklicuje tožeča
stranka, ni absolutna vrednost zvišanja izhodiščnega zneska globe, ki je bil določen za določeno kršitev, ampak je seštevek
vseh zvišanj za odvračilnost ter zaradi velikosti in vseh sredstev za številne kršitve tožeče stranke, sankcionirane z Odločbo.
Največje zvišanje glede tožeče stranke v absolutni vrednosti iz uvodne navedbe 699 Odločbe je zvišanje za 35 milijonov eurov
za vitamin E.
Smernice ne nasprotujejo temu, da se pri ,,zelo resnih“ kršitvah, kot so bile te v obravnavani zadevi, globa zviša za tak
absolutni znesek ali za 100%.
V zvezi s tem je treba opozoriti na to, kot je pojasnjeno v preambuli Smernic, da se želi z načeli, ki jih te vsebujejo, ,,zagotavljati
preglednost in nepristranskost odločb Komisije, v očeh podjetij in prav tako Sodišča Evropskih skupnosti, kadar potrjuje pooblastila,
ki so Komisiji podeljena v okviru ustrezne zakonodaje za določanje glob v mejah 10 % celotnega prometa“. Namen Smernic je
torej preglednost in nepristranskost, ne pa predvidljivost višine glob.
Poleg tega se Smernice posebej glede kršitev, ki jih je treba kvalificirati kot ,,zelo resne“, omejujejo na navedbo, da so
mogoči zneski glob ,,nad 20 milijonov eurov“. Edine meje, ki jih omenjajo Smernice in veljajo za take kršitve, so splošna
10-odstotna omejitev vsega prometa, ki jo določa člen 15(2) Uredbe št. 17 (glej preambulo in oddelek 5(a) Smernic) – katere
kršitev se v obravnavani zadevi ne uveljavlja – in meje v zvezi z dodatnim zneskom, ki se lahko določi zaradi trajanja kršitve
(glej drugo in tretjo alineo prvega odstavka oddelka 1B Smernic), katerih kršitev se prav tako ne uveljavlja v obravnavani
zadevi.
Tako na podlagi Smernic ne more nastati nobeno legitimno pričakovanje glede višine izhodiščnega zneska, dodatnih zneskov k
temu znesku iz drugih naslovov, kot je trajanje kršitve, in torej tudi glede končnih zneskov glob, ki jih je treba izreči
za zelo resne kršitve. Enako velja glede deleža končne globe, ki ga lahko predstavlja dodatni znesek pri izračunu.
Poleg tega to, da je Komisija uporabila multiplikator, s katerim je želela upoštevati velikost in vsa sredstva podjetij zaradi
odvračilnosti, ni izključeno zato, ker tega Smernice izrecno ne določajo. Četrti odstavek točke 1A v kontekstu ocene teže
kršitve omenja potrebo po določitvi zneska globe v taki višini, ki ji zagotavlja zadostno odvračilnost. Kot izhaja iz zgoraj
navedenih točk 235 in 236, lahko upoštevanje velikosti in celotnih sredstev podjetij prispeva k zadostitvi te potrebe in to
tako z neposredno določitvijo izhodiščnega zneska, ki te elemente upošteva, kot tudi s prilagoditvijo zaradi upoštevanja velikosti
in vseh sredstev podjetij pri določitvi izhodiščnega zneska glede na druge elemente (kot je značaj kršitve ali vpliv posamičnega
protipravnega ravnanja). Ta druga metoda, ki ji je sledila Odločba, ne le da ne krši Smernic, ampak glede na prvo metodo celo
povečuje preglednost Komisijinega izračuna.
Glede trditve tožeče stranke, da zadevno zvišanje ni sorazmerno glede na zahtevo po odvračanju od ponovitve kršitve z njene
strani, je bilo že pri analizi drugega dela obravnavanega tožbenega razloga (glej zgoraj navedene točke od 218 do 236) razsojeno,
da zvišanje iz uvodne navedbe 699 Odločbe temelji na upoštevanju velikosti in vseh sredstev podjetij, ne pa na presoji verjetnosti
vrnitve z njihove strani, in da tega pristopa ni mogoče izpodbijati. Iz tega izhaja, da je treba sorazmernost tega zvišanja
presojati izključno glede na velikost in vsa sredstva.
Ugotovljeno je že bilo, da je Komisija v Odločbi ocenila velikost in vsa sredstva zadevnih podjetij s pomočjo podatkov v zvezi
z vsem prometom v letu 2000, to je podatkov, katerih upoštevnosti v navedenem kontekstu tožeča stranka ni izpodbijala. V teh
okoliščinah to, da je bil za vse kršitve tožeče stranke ter neodvisno od njenega upoštevnega prometa in trajanja kršitve uporabljen
enak multiplikator, ni nič čudnega in ne kaže na nobeno kršitev načela sorazmernosti.
Končno, glede natančne številke tega multiplikatorja (to je dve oziroma 100 %) je treba ugotoviti, da je tožeča stranka daleč
največje podjetje med podjetji, ki jih zadeva Odločba. Njen promet v letu 2000 je znašal 35.946 milijonov eurov. Čeprav ima
dvakrat večji celotni promet kot podjetje Roche (17.678 milijonov eurov) in precej višjega kot podjetje Aventis (22.304 milijonov
eurov), je bil za tožečo stranko uporabljen enak multiplikator kot za drugi podjetji.
Poleg tega pa je treba spomniti na to, da je bil v odločbi Izolirane cevi, navedeni zgoraj v točki 187 in sprejeti leta 1998,
ki je bila predmet zgoraj v točki 192 navedene sodbe ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji (glej točke od 162 do 172), za holdinško
podjetje ABB, katerega skupina je leta 1997 poročala o konsolidiranem prometu 27.600 milijonov eurov, uporabljen multiplikator
2,5 (to je 150-odstotno zvišanje). Sodišče prve stopnje v navedeni sodbi ni podvomilo v sorazmernost takega multiplikatorja,
ki ga je navedeno podjetje izpodbijalo.
Nadalje, Sodišče prve stopnje je v zgoraj v točki 131 navedeni sodbiTokai Carbon in drugi proti Komisiji (točke od 245 do
249) nasprotno sklenilo, da je multiplikator 2,5 zaradi upoštevanja velikosti in vseh sredstev podjetja Showa Denko KK (v
nadaljevanju: SDK), ki je bilo po odločbi, izpodbijani v navedeni zadevi (Odločba Komisije 2002/271/ES z dne 18. julija 2001
o postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP – Zadeva COMP/E-1/36.490 – Grafitne elektrode; UL 2002,
L 100, str. 1, v nadaljevanju: odločba Grafitne elektrode) ,,daleč največje od zadevnih podjetij“, pretiran. Sodišče prve
stopnje je pretiranost multiplikatorja ugotovilo na podlagi primerjave med njim in multiplikatorjem 1,25 (to je 25-odstotnim
zvišanjem izhodiščnega zneska), ki je bil uporabljen za enega od udeležencev kartela, za katerega je Sodišče prve stopnje
ugotovilo, da je bil ves njegov promet (3693 milijonov eurov v letu 2000) polovico manjši od prometa SDK (7508 milijonov eurov
v letu 2000). Sodišče prve stopnje je torej pri izvajanju pooblastila za odločanje v okviru polne jurisdikcije sklenilo, da
je treba izhodiščni znesek za SDK multiplicirati samo za 1,5-krat (to je 50-odstotno zvišanje).
V obravnavani zadevi je ves promet podjetja BASF v letu 2000, upoštevan v Odločbi, približno petkrat večji od prometa podjetja
SDK v letu 2000, upoštevanega v zgoraj v točki 258 navedeni odločbi Grafitne elektrode , ki je bila sprejeta nekaj mesecev
pred Odločbo, ter v zgoraj v točki 131 navedeni sodbi Tokai Carbon in drugi proti Komisiji. Poleg tega je za okoli 30 % večji
od prometa ABB v letu 1997, upoštevanega v zgoraj v točki 187 navedeni odločbi Izolirane cevi, ki je bila sprejeta leta 1998,
in v zgoraj v točki 192 navedeni sodbi ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji. Multiplikator dve, ki je bil v obravnavani zadevi
uporabljen za tožečo stranko, se torej po primerjavi z navedenimi precedensi ne zdi pretiran.
Zato v obravnavani zadevi ni mogoče sklepati, da je zvišanje konkretnih izhodiščnih zneskov za tožečo stranko iz uvodne navedbe
699 Odločbe v nasprotju s Smernicami, z načelom zaupanja v pravo, ki ga lahko ima tožeča stranka na njihovi podlagi, in z
načelom sorazmernosti.
Iz tega sledi, da je treba tretji in četrti del obravnavanega tožbenega razloga zavrniti.
Sklep o zvišanju glob iz uvodne navedbe 699 Odločbe
Ob upoštevanju navedenih ugotovitev glede stoodstotnega zvišanja globe za tožečo stranko, s katerim se je želelo zaradi odvračilnosti
upoštevati njeno velikost in vsa njena sredstva, ni mogoče ničesar očitati.
Kljub temu pa ta sklep ne prejudicira vprašanja, ali bi bila morala Komisija za znižanje globe upoštevati okoliščine, na katere
se sklicuje tožeča stranka v drugem delu obravnavanega tožbenega razloga in s katerimi želi izkazati majhno verjetnost, da
bi kršitev ponovila.
Okoliščine, ki domnevno kažejo na majhno verjetnost vrnitve tožeče stranke
Okoliščine, ki naj bi po mnenju tožeče stranke zmanjševale potrebo po specialni prevenciji v zvezi z njo, so odpustitev visokih
uslužbencev, vpletenih v protipravna dejanja, sprejetje notranjega programa uskladitve s pravili konkurence in pobude za povečanje
ozaveščenosti uslužbencev v zvezi s tem, sodelovanje tožeče stranke med Komisijino preiskavo ter plačilo ali obveznost plačila
globe in odškodnine zaradi izvršitve sodnih odločb iz tretjih držav, sprejetih zaradi skrivnih dogovorov v zvezi z vitaminskimi
proizvodi (glej zgoraj navedeno točko 192).
Čeprav iz predhodne analize izhaja, da navedene okoliščine niso ovira za zvišanje globe tožeči stranki, s katerim se je želelo
zaradi odvračilnosti upoštevati njeno velikost in vsa njena sredstva, je treba preveriti, v kolikšni meri bi morala Komisija
zaradi njih v zvezi s tožečo stranko znižati globo.
–       Ukrepi, ki jih je tožeča stranka sprejela za preprečitev povratništva
Glede ukrepov, ki jih je tožeča stranka sprejela po prenehanju kršitev za preprečitev svojega povratništva (odpustitev visokih
uslužbencev, vpletenih v protipravna dejanja, sprejetje notranjega programa uskladitve s pravili konkurence in pobude za povečanje
ozaveščenosti uslužbencev v zvezi s tem), je treba ugotoviti, da čeprav je res pomembno, da podjetje sprejme ukrepe za preprečitev
storitve ponovnih kršitev prava konkurence s strani svojih uslužbencev, pa to ne vpliva na dejstvo, da je bila kršitev storjena.
Samo to, da je Komisija v nekaterih predhodnih primerih iz svoje prakse upoštevala izvajanje programa uskladitve kot olajševalno
okoliščino, ne pomeni, da mora tako ravnati v vsakem primeru (zgoraj v točki 120 navedena sodba Hercules Chemicals proti Komisiji,
točka 357, sodbi Sodišča prve stopnje z dne 10. marca 1992 v zadevi ICI proti Komisiji, T-13/89, Recueil, str. II-1021, točka
395, in z dne 20. marca 2002 v zadevi Sigma Tecnologie proti Komisiji, T-28/99, Recueil, str. II-1845, točka 127, ter zgoraj
v točki 144 navedena sodba LR AF 1998 proti Komisiji, točka 345, glede tega po pritožbi potrjena z zgoraj v točki 48 navedeno
sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 373).
Tako preventivni ukrepi, za katere tožeča stranka trdi, da jih je sprejela, Komisije nikakor ne zavezujejo k znižanju globe.
–       Sodelovanje s Komisijo med preiskavo
Glede na to, da je Komisija priznala sodelovanje tožeče stranke v preiskavi in to nagradila z znižanjem glob v okviru uporabe
obvestila o ugodni obravnavi, je treba vprašanje, ali bi morda to sodelovanje zaslužilo večje znižanje glob, treba presoditi
pri analizi trditev tožeče stranke iz šestega in sedmega tožbenega razloga, ki zadevajo prav sodelovanje tožeče stranke v
Komisijini preiskavi.
–       Obsodbe v tretjih državah
Glede vprašanja, ali mora Komisija pri presoji odvračilnosti v zvezi s podjetjem, ki ga je treba kaznovati za kršitev pravil
Skupnosti o konkurenci, upoštevati obsodbe za iste skrivne dogovore v tretjih državah, je treba ugotoviti, da je namen odvračilnosti,
ki ga lahko Komisija zasleduje pri določitvi zneska globe, zagotoviti, da podjetja pri poslovanju v Skupnosti ali EGP spoštujejo
pravila konkurence iz Pogodbe. Zato odvračilnosti globe, izrečene zaradi kršitve pravil Skupnosti o konkurenci, ni mogoče
določati niti samo glede na posebni položaj obsojenega podjetja niti glede na to, ali spoštuje pravila konkurence v tretjih
državah zunaj EGP (sodba Sodišča prve stopnje z dne 9. julija 2003 v zadevi Archer Daniels Midland in Archer Daniels Midland
Ingredients proti Komisiji, T-224/00, Recueil, str. II-2597, točka 110, in zgoraj v točki 131 navedena sodba Tokai Carbon
in drugi proti Komisiji, točka 147).
Zato Komisiji ni mogoče očitati mnenja, da zaradi obsodb tožeče stranke v tretjih državah zaradi skrivnih dogovorov v zvezi
z vitaminskimi proizvodi ni mogoče znižati zneska glob, ki ji jih je izrekla.
–       Sklep glede okoliščin, na katere se sklicuje tožeča stranka
Iz predhodne analize izhaja ne samo, da okoliščine, na katere se sklicuje tožeča stranka za izkazovanje majhne verjetnosti
za svojo vrnitev, niso ovira za zvišanje globe tožeči stranki, s katerim se je želelo zaradi odvračilnosti upoštevati njeno
velikost in vsa njena sredstva, zaradi njih pa Komisiji tudi ni bilo treba znižati globe v korist tožeče stranke.
c)     Sklep glede četrtega tožbenega razloga in glede izhodiščnih zneskov, izrečenih tožeči stranki
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba četrti tožbeni razlog v celoti zavrniti.
D –
Peti tožbeni razlog: napake v presoji pri pripisovanju vloge vodje in pobudnika glede kršitev v zvezi z vitamini A, E, B5,
C in D3, betakarotenom in s karotenidi tožeči stranki
1.
Uvodna splošna vprašanja
a)     Trditve strank
Tožeča stranka navaja, da je Komisija s tem, ko je ugotovila, da je bilo podjetje BASF skupaj s podjetjem Roche vodja in pobudnik
glede kršitev v zvezi z vitamini A, E, B5, C in D3, betakarotenom in s karotenidi, storila napako. Navaja, da je bila njena
vloga pri teh kršitvah precej manjša kot vloga podjetja Roche in ni bila pomembnejša kot vloga katerega koli vpletenega podjetja,
za katero se ni štelo, da je vodja ali pobudnik.
V kontekstu kartela ima vlogo vodje podjetje, ki igra odločilno vlogo pri vzpostavitvi kartela, na primer s tem da zasnuje
kartel ali vanj pritegne druga podjetja, ki predlaga pomembne mehanizme za delovanje kartela, na primer ureditev na področju
določanja cen in količin, in ki nadzoruje delovanje kartela, zlasti s sankcioniranjem drugih podjetij zaradi nespoštovanja
dogovorjenega. Po tem merilu naj bi bila dejanja vodenja, ki jih navaja Komisija, pri podjetju BASF v resnici samo dejanja
sodelovanja pri smeri delovanja, ki jo je bilo zasnovalo, razdelalo in nadziralo podjetje Roche. Tožeča stranka opozarja na
to, da če bi se strinjali s Komisijino razlago, potem bi za vse udeležence kartela morali šteti, da so že samo zaradi sodelovanja
vodje kartela.
Po mnenju tožeče stranke je tako samo ravnanje podjetja Roche mogoče šteti za ravnanje vodje in torej podejtju BASF zaradi
vloge vodje ni mogoče zvišati globe. Komisijina analiza v zvezi s tem naj bi bila napačna z več vidikov in naj ne bi zadostila
dokaznim standardom iz sodne prakse, ki naj bi od Komisije zahtevali, da z opustitvijo upoštevnih besed, predložitvijo nepopolnih,
nepravilnih ali nezadostnih dokazov v podporo svojih trditev ali z napačno analizo dokumentov, na katere se sklicuje, ne izkrivlja
pomena dokumentov ali dokazov (Sodba sodišča prve stopnje z dne 10. marca 1992 v zadevi SIV in drugi proti Komisiji, T-68/89,
T-77/89 in T-78/89, Recueil, str. II-1403, točke 95, 223, 228, 271 in 281).
Poudarja, da se način, na katerega se v Odločbi obravnava vprašanje vloge vodje kartela, bistveno razlikuje od načina obravnave
iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah. Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah naj bi v bistvu potrjevalo, da je
bilo podjetje Roche skupni vodja kartela, podjetja BASF, Aventis in Takeda Chemical Industries Ltd. (v nadaljevanju: Takeda)
pa so imela le manjše vloge. Nasprotno pa naj se v Odločbi na podlagi v bistvu istega dejanskega stanja ne bi več omenjalo
vloge vodje, ki je bila pred tem pripisana podjetjema Aventis in Takeda, in naj bi se kot vodjo kartela navedlo podjetje BASF,
skupaj s podjetjem Roche. To neskladje v pristopu Komisije, ki naj bi bilo očitna pravna napaka, naj bi bilo še posebej očitno
pri kršitvah v zvezi z vitaminoma A in E.
Tožeča stranka opozarja na pomembnost vpliva Komisijine presoje njene vloge voditelja kartelov na višino celotne globe, ki
ji je bila izrečena, saj se je Komisija na to presojo oprla, prvič, pri zvišanju izhodiščnega zneska te globe za 35 % (ali
za več kot 153 milijonov eurov) ter, drugič, pri zavrnitvi večjega znižanja globe tožeči stranki na podlagi oddelkov B ali
C Obvestila o ugodni obravnavi.
Tožena stranka opozarja na to, da je Sodišče prve stopnje že potrdilo, da lahko Komisija različno zviša izhodiščne zneske
glob in tako upošteva različne vloge podjetij (zgoraj v točki 144 navedena sodba LR AF 1998 proti Komisiji, točka 204). Poudarja,
da se pri vseh kršitvah, na katere se sklicuje tožeča stranka v okviru obravnavanega tožbenega razloga, razlika med vlogama
podjetij Roche in BASF izraža v različnih zvišanjih njunih glob, to je 50-odstotno zvišanje za Roche in samo 35-odstotno za
BASF.
Tožena stranka poudarja, da je dejansko analizirala razpoložljive dokaze in da je lahko na podlagi vrste indicev ali dokazov,
štetih kot celote, utemeljeno ugotovila, da je imelo podjetje BASF vlogo vodje v vsakem od zadevnih kartelov. V zvezi s tem
opozarja na to, da je treba skladno z ustaljeno sodno prakso obrazložitev odločbe razumeti v kontekstu ravnanja strank med
upravnim postopkom (sodba Sodišča prve stopnje z dne 15. septembra 1998 v zadevi European Night Services in drugi proti Komisiji,
T-374/94, T-375/94, T-384/94 in T-388/94, Recueil, str. II-3141, točka 95) in na to, da tožeča stranka niti v svojem odgovoru
na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah niti na zaslišanju ni izpodbijala trditve iz navedenega obvestila o ugotovitvah
o možnih kršitvah, da je imela vlogo vodje pri kršitvah, ki so se ji očitale. Tožena stranka nasprotno poudarja, da je tožeča
stranka v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah celo potrdila, da sprejema Komisijino splošno presojo zadeve.
b)     Presoja Sodišča prve stopnje
Uvodne ugotovitve
Če je kršitev storilo več podjetij, je treba pri določanju zneska glob preučiti težo sodelovanja vsakega od njih (zgoraj v
točki 80 navedena sodba Suiker Unie in drugi proti Komisiji, točka 623, ter sodba Sodišča z dne 7. januarja 2004 v zadevi
Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P in C-219/00 P, Recueil,
str. I-123, točka 92), kar pomeni zlasti ugotovitev njihovih vlog pri kršitvi v obdobju sodelovanja pri njej (glej zgoraj
v točki 86 navedeno sodbo Komisija proti Anic Partecipazioni, točka 150, in sodbo Sodišča prve stopnje z dne 17. decembra
1991 v zadevi Enichem Anic proti Komisiji, T-6/89, Recueil, str. II-1623, točka 264).
Iz tega sledi, da je treba vlogo ,,vodje“ enega ali več podjetij v kartelu upoštevati pri izračunu zneska globe, saj morajo
podjetja, ki so imela tako vlogo, zaradi tega nositi posebno odgovornost glede na ostala podjetja (sodbi Sodišča prve Stopnje
z dne 14. maja 1998 v zadevi Mayr Melnhof proti Komisiji, T-347/94, Recueil, str. II-1751, točka 291, in z dne 29. aprila
2004 v zadevi Tokai in drugi proti Komisiji, navedena v točki 131 zgoraj, točka 301).
Skladno z navedenimi načeli oddelek 2 Smernic pri oteževalnih okoliščinah vsebuje neizčrpen seznam okoliščin, ki lahko vodijo
v zvišanje osnovnega zneska globe, med njim je tudi ,,vloga vodje ali pobudnika kršitve“ (tretja alinea).
Komisija je v uvodni navedbi 712 Odločbe menila, da ,,sta bili Roche in BASF skupaj vodji in pobudnika skrivnih sporazumov
glede vrste vitaminskih proizvodov, ki sta jih proizvajala“, in da ,,je [bilo] treba zato njuno vlogo pri različnih kršitvah
šteti za oteževalno okoliščino“. Osnovni zneski glob, ki so bili določeni glede na težo (v smislu oddelka 1A Smernic) in trajanje
(v smislu oddelka 1B Smernic) kršitev so bili zato zvišani za 50 % za Roche in 35 % za BASF (uvodna navedba 718 Odločbe).
Iz uvodnih navedb od 712 do 717 Odločbe izhaja, da je Komisija pri podjetjih Roche in BASF vlogo vodje in pobudnika upoštevala
pri osmih kršitvah, ki so vodile v izrek glob, in sicer iz dveh vrst razlogov.
Prvič, Odločba z napotitvijo iz opombe iz uvodne navedbe 712 na več uvodnih navedb iz tistega dela Odločbe, ki vsebuje opis
dejanskega stanja v zvezi z vsako kršitvijo (oddelek 1.4), navaja vrsto dejanskih okoliščin, ki naj bi utemeljevale presojo
Komisije glede vloge, ki sta jo imeli podjetji Roche in BASF pri različnih kršitvah.
Drugič, uvodne navedbe od 713 do 717 vsebujejo splošne ugotovitve, ki veljajo za vse kršitve in ne temeljijo na natančnih
dejanskih okoliščinah, ampak na koristih, ki sta jih lahko imeli podjetji Roche in BASF zaradi palete vitaminskih proizvodov,
ki sta jih ponujali na ,,skupni fronti“, ki naj bi jo vzpostavili s pripravo in z izvedbo skrivnih sporazumov, in s skupnimi
cilji, s katerimi sta želeli izriniti konkurenco v tem sektorju vitaminov.
Sodišče prve stopnje bo, potem ko bo analiziralo uvodni vprašanji (v nadaljevanju navedene točke od 290 do 294), preučilo
upoštevnost ugotovitev iz uvodnih navedb od 713 do 717 Odločbe (v nadaljevanju navedene točke od 295 do 302), nato upoštevnost
dejanskih okoliščin, na katere se sklicuje Odločba kot na dokaze za vlogo tožeče stranke kot vodje in/ali pobudnika, o katerih
stranki razpravljata v argumentaciji v zvezi z vsako od kršitev iz Odločbe (v nadaljevanju navedene točke od 305 do 464).
Poleg tega pa je treba ugotoviti, da tožeča stranka izpodbija svojo vlogo vodje ali pobudnika tudi glede sedmih od osmih kršitev,
za katere ji je bila izrečena globa. Ne uveljavlja namreč ugovorov glede zvišanja globe, ki ji je bila izrečena, v zvezi z
vlogo vodje in pobudnika pri kršitvi v zvezi z vitaminom B2.
Neskladje med obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah in Odločbo glede vloge vodje kartelov
Zavrniti je treba trditev tožeče stranke, da je Komisija glede vloge vodje kartelov v Odločbi spremenila pristop iz obvestila
o ugotovitvah o možnih kršitvah (glej zgoraj navedeno točko 277), da bi tako dokazala, da je Komisija storila očitno pravno
napako.
Ta trditev namreč očitno ni utemeljena na dejanskem stanju, saj podobno kot trditev, s katero se je želelo doseči ugotovitev
kršitve pravice do obrambe iz zgoraj navedenih točk 41, 60 in 61, ki jo je Sodišče prve stopnje že zavrnilo, zadeva presojo
vloge tožeče stranke pri kršitvah. Kot je bilo že ugotovljeno v zgoraj navedeni točki 61, obvestilo o ugotovitvah o možnih
kršitvah v točki 228 izrecno navaja vlogo vodje, ki jo je imela tožeča stranka.
Kakor koli, ugotoviti je treba očitno dejstvo, da to, da je Komisija pravno presojo glede vodilne vloge pri kartelih v Odločbi
lahko spremenila glede na tisto, po definiciji začasno, ki jo je opredelila v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, ne
kaže na nikakršno vsebinsko napako v Odločbi.
Neizpodbijanje vloge vodje s strani tožeče stranke v upravnem postopku
Tožena stranka, ne da bi formalno uveljavljala nedopustnost tega tožbenega razloga, kljub temu ugotavlja, da tožeča stranka
niti v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah niti med zaslišanjem med upravnim postopkom ni izpodbijala trditve
iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, da je imela vodilno vlogo pri kršitvah, ki so se ji očitale. Tožeča stranka
naj bi nasprotno v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah celo potrdila, da sprejema Komisijino splošno presojo
zadeve (glej zgoraj navedeno točko 280).
V zvezi s tem je treba skleniti, da glede vprašanja pravne kvalifikacije dejanskega stanja neizpodbijanje tega s strani tožeče
stranke v končni fazi upravnega postopka ni ovira za to, da se tako izpodbijanje uveljavlja v sodnem postopku. Obravnavani
tožbeni razlog je torej dopusten.
Splošne ugotovitve iz uvodnih navedb od 713 do 717 Odločbe
Ugotoviti je treba, da bi morala Komisija, ko je v Odločbi ugotovila več različnih kršitev in jih sankcionirala z različnimi
globami, zaradi uporabe obteževalne okoliščine iz tretje alinee oddelka 2 Smernic za vsako od kršitev z navajanjem in dokazovanjem
dejanskega stanja, značilnega za vsako podjetje, izkazati, da je imel eden ali drugi udeleženec različnih kartelov vlogo vodje
ali pobudnika.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da ugotovitve iz uvodnih navedb od 713 do 717 Odločbe ne zadostujejo za zadostitev temu
dokaznemu bremenu, ki je na strani Komisije.
Glede dejstva, navedenega v uvodnih navedbah od 713 do 716, da sta podjetji Roche in BASF proizvajali ,,široko paleto vitaminov
na ločenih, vendar tesno povezanih trgih proizvodov“, to ne dokazuje, da sta imeli ti podjetji vlogo vodij ali pobudnikov
pri kršitvah. Komisija poleg tega ni pojasnila niti v navedenih uvodnih navedbah niti pred Sodiščem prve stopnje razmerja
med obsegom palete vitaminskih proizvodov in dejansko vlogo pri kršitvah. V resnici iz navedenih uvodnih navedb jasno izhaja,
da sta imeli podjetji Roche in BASF zaradi široke palete vitaminskih proizvodov koristi – kot na primer močnejši položaj v
razmerju do strank, prilagodljivost pri strukturi cen, akcijah in popustih, ekonomije obsega pri trženju, večjo kredibilnost
pri grožnjah z zavrnitvijo dobave –, ki so povečevale njuno ,,celotno sposobnost izvedbe in ohranjanja protikonkurenčnih sporazumov“.
Jasno je torej, da je Komisija pod naslovom vodje in pobudnika v navedenih uvodnih navedbah navajala okoliščine, na podlagi
katerih ni mogoče dejansko ugotoviti vloge, ki sta jo imeli podjetji Roche in BASF pri kršitvah, ni pa iz njih izključeno,
da bi kot indici za ,,gospodarsko sposobnost dejansko škodovati drugim subjektom“ ali za ,,specifično težo“ posamičnega protipravnega
ravnanja lahko predstavljale dejavnik teže kršitve v smislu oddelka 1A Smernic.
Nasprotno pa na podlagi okoliščine, da sta podjetji Roche in BASF proizvajali široko paleto proizvodov ali koristi, ki sta
jih zaradi tega imeli, ni mogoče domnevati, da sta imeli ti podjetji v obravnavani zadevi dejansko vlogo vodje ali pobudnika
pri kršitvah.
Tako upoštevanje navedene okoliščine ali koristi za odgovor na vprašanje, ali je imela tožeča stranka vlogo vodje ali pobudnika
pri različnih kršitvah, ki se ji očitajo v Odločbi, ali ne, poleg tega lahko služi samo za to, da se konkretna ravnanja, ki
jih je Komisija uveljavljala zoper tožečo stranko kot dokaze za vlogo vodje ali pobudnika kartela, postavi v kontekst. Take
dokaze je treba presojati glede na kontekst zadeve, zlasti glede na položaj na trgu, ki so ga imela podjetja, in sredstev,
ki so jih imela na razpolago (glej v tem smislu zgoraj v točki 269 navedeno sodbo Archer Daniels Midland in Archer Daniels
Midland Ingredients proti Komisiji, točka 241).
Enako velja za zelo splošne ugotovitve Komisije iz uvodne navedbe 717 Odločbe. ,,Skupna fronta“, ki naj bi jo predstavljali
podjetji Roche in BASF, in njun cilj ,,izriniti vso dejansko konkurenco med [njima] v Skupnosti in EGP za skoraj vso paleto
glavnih vitaminov“ sta namreč dejavnika, ki lahko razkrijeta motivacijo teh dveh podjetij za skrivne dogovore, ne potrjujeta
pa tega, da sta ti podjetji nosili posebno in posamično odgovornost pri vzpostavitvi in delovanju zadevnih kartelov. Poleg
tega pa je namen vzajemno izriniti konkurenco značilen za sodelovanje vsakega podjetja pri protipravnem kartelu in to, da
naj bi ta namen zajemal celotno paleto vitaminov podjetij BASF in Roche, samo kaže obseg te palete, tako da brez podrobnejših
pojasnil nima posebnega pomena.
Sicer pa je treba tudi ugotoviti, da je tožena stranka pred Sodiščem prve stopnje glede uporabe zadevne obteževalne okoliščine
v bistvu obrambo oprla na sklicevanje na konkretne dejanske okoliščine, ki bi lahko po njenem mnenju razkrivale vlogo podjetja
BASF kot vodje in/ali pobudnika pri različnih kršitvah.
Dejanske okoliščine, na katere se sklicuje tožena stranka kot na dokaz za vlogo tožeče stranke kot vodje in/ali pobudnika
pri vsaki od kršitev
Opozoriti je treba na to, da Komisija v Odločbi ni podrobneje analizirala vloge tožeče stranke pri vsaki od osmih kršitev,
za katere je bila sankcionirana, ampak se je, kot je bilo navedeno v zgoraj navedenih točkah 286 in 287, oprla na splošne
ugotovitve (uvodne navedbe od 713 do 717) in na napotitev na tiste uvodne navedbe iz Odločbe, ki v kontekstu opisa dejanskega
stanja v zvezi z vsako kršitvijo navajajo nekatere dejanske okoliščine (opomba iz uvodne navedbe 712).
Vendar pa se je tožena stranka v pisanjih, vsaj za nekatere kršitve v obravnavani zadevi, sklicevala tudi na dodatne dejanske
okoliščine, ki so tudi večinoma navedene v Odločbi in po njenem mnenju prispevajo k dokazovanju, da je imela tožeča stranka
vlogo vodje ali pobudnika. Ker pa se v delu Odločbe v zvezi z zadevno obteževalno okoliščino na te okoliščine ni sklicevala,
tudi ne posredno s sklicevanjem, jih bo Sodišče prve stopnje upoštevalo samo, če bi ugotovilo napako, ki bi vplivala na zakonitost
tega dela Odločb, in tako izvedlo svoje pooblastilo za odločanje v okviru neomejene pristojnosti v smislu člena 229 ES in
člena 17 Uredbe št. 17.
2.
Presoja vloge tožeče stranke pri različnih kršitvah
a)     Kršitve v zvezi z vitaminoma A in E
Trditve strank
Tožeča stranka opozarja na to, da Odločba v opombi iz uvodne navedbe 712 v podporo sklepu, da je bilo podjetje BASF skupaj
s podjetjem Roche vodja pri kršitvi v zvezi z vitaminoma A in E, navaja dve ločeni okoliščini.
Prva okoliščina, navedena v uvodni navedbi 183 Odločbe, to je dejstvo, da je podjetje Roche včasih prosilo BASF, naj prvo
zviša cene, naj ne bi bila primerljiva s številnimi dejanji podjetja Roche pri zasnovi, organizaciji in izvajanju kartela
ter naj ne bi pomenila več kot to, da je lahko podjetje BASF na prošnjo podjetja Roche zvišalo majhno število cen, da bi tako
prikrilo dejstvo, da je to povzročilo podjteje Roche. Tožeča stranka opozarja na to, da je bil skupni sklep Komisije iz uvodne
navedbe 569 Odločbe, da je podjetje BASF sledilo navodilom podjetja Roche. Tako ravnanje podjetja BASF pa naj ne bi bilo združljivo
z vlogo vodje.
Druga okoliščina, navedena v uvodni navedbi 160 Odločbe, to je dejstvo, da je podjetje BASF sodelovalo pri razpravi o osnovnem
mehanizmu dogovorov, naj bi veljala tudi za podjetje Aventis, to pa je bilo upravičeno do imunitete, med drugim zato, ker
ni bilo vodja. Na navedeno okoliščino se naj torej po mnenju tožeče stranke ne bi bilo mogoče sklicevati v podporo sklepu,
da je bilo podjetje BASF vodja. V resnici naj bi bila vloga podjetja BASF v bistvu enaka vlogi podjetja Aventis.
Tožeča stranka torej meni, da bi bila morala Komisija skleniti, kot je to utemeljeno storila za podjetje Aventis, da je bilo
podjetje BASF pri kršitvi v zvezi z vitamonoma A in E udeleženec in ne vodja.
Tožena stranka odgovarja, da na vlogo podjetja BASF kot pobudnika in vodje v kartelih v zvezi z vitaminoma A in E kaže več
dejavnikov iz Odločbe, ne samo tisti, na katere se sklicuje tožeča stranka. V zvezi s tem omenja zlasti nalogo tožeče stranke,
da je določila osebe, ki so običajno sodelovale pri sestankih v zvezi s trženjem proizvoda na regionalni ravni (uvodna navedba
177). Poudarja, da dejstvo, da sta bili podjetji BASF in Roche pobudnika teh kartelov, s tem da sta med seboj prvi vzpostavili
stike in imeli 7. junija 1989 prvi sestanek, potrjujejo izjave podjetij Aventis in Takeda v upravnem postopku.
Tožena stranka zavrača tezo tožeče stranke, da sta bili vlogi podjetja Aventis in tožeče stranke pri zadevnih kartelih primerljivi.
Opozarja na to, da sta podjetji BASF in Roche skupaj pristopili k Aventis in da je BASF in ne Aventis objavilo večje, čeprav
občasno, zvišanje cen.
Tožeča stranka se v svoji repliki sklicuje na opise, ki sta jih v upravnem postopku predložili podjetji Roche in Aventis glede
dogovorov v zvezi z vitaminoma A in E, iz katerih naj bi izhajalo, da je Roche zasnovalo in organiziralo te dogovore in da
sta bili vlogi podjetij BASF in Aventis enakovredni in drugotni. Natančneje poudarja, da iz opisa podjetja Roche izhaja, da
je to organiziralo nekatere pripravljalne sestanke zaradi razprave o okviru teh dogovorov, od katerih naj bi bil prvi tisti
s podjetjem Aventis v Baslu 24. aprila 1989, šele kasneje pa naj bi mu 7. junija 1989 sledil sestanek med podjetjema Roche
in BASF, prav tako v Baslu. Poleg tega pa naj izjave podjetja Takeda ne bi podpirale trditev tožene stranke, saj naj ne bi
vsebovale ničesar glede časovnega zaporedja sestankov in udeležencev na njih, med katerimi tudi sicer ni bilo podjetja Takeda,
saj ni proizvajalo vitaminov A in E. Kakor koli, tožeča stranka navaja, da mora Komisija predložiti dokaze o vlogi vodje,
ne pa to vlogo utemeljiti samo na podlagi časovnega zaporedja sestankov.
Glede domnevne naloge določanja oseb, ki so sodelovale pri sestankih v zvezi s trženjem proizvoda na regionalni ravni, tožeča
stranka opozarja na to, da se v upoštevni uvodni navedbi Odločbe, to je v uvodni navedbi 178, navaja samo, da je podjetje
BASF v okviru sodelovanja s Komisijo pri preiskavi tej predložil seznam imen udeležencev teh sestankov, tako da iz tega ni
mogoče resno sklepati, da je bilo podjetje BASF odgovorno za organizacijo teh sestankov.
Glede objave zvišanja cen tožeča stranka poudarja, da je podjetje Roche v opisu jasno navedlo, da je bilo med udeleženci dogovorjeno,
da mora eden od njih prvi objaviti zvišanje cen in da mu bodo ostali sledili. Poleg tega naj trditev tožene stranke, da sta
samo podjetji BASF in Roche izvajali take objave, ne bi bila pravilna, saj iz izjav podjetja Aventis izhaja, da je to prvo
objavilo zvišanje cen 1. januarja 1997.
Tožena stranka je v dupliki navedla, da glede na besedilo opisa podjetja Roche, na katero se sklicuje tožeča stranka, to ne
more biti točen in objektiven opis dogodkov. Kakor koli, ta opis naj nikakor ne bi kazal na to, da je bilo podjetje Roche
edini pobudnik za sestanke med proizvajalci ali da sta bili vlogi podjetij BASF in Aventis enakovredni in drugotni. Glede
opisa podjetja Aventis naj bi se tožeča stranka nanj sklicevala selektivno in nepravilno, saj naj bi iz navedenega dokumenta
izhajalo zlasti to, da je podjetje BASF objavilo cene več kot enkrat, Aventis pa ne.
Sestanek med podjetjema Roche in BASF 24. aprila 1989 naj ne bi bil upošteven za ugotavljanje, kdo je bil vodja kartelov,
saj naj bi se zgodil pred datumom, ki je v Odločbi določen za začetek kršitve (september 1989).
Presoja Sodišča prve stopnje
Spomniti je treba na to, da so trije evropski proizvajalci Roche, BASF in Aventis sodelovali pri kartelih v zvezi z vitaminoma
A in E, pri vitaminu E pa tudi japonski proizvajalec Eisai Co. Ltd. Ti dve kršitvi naj bi se začeli septembra 1989 v primeru
treh evropskih proizvajalcev, medtem ko naj bi se podjetje Eisai temu kartelu v zvezi z vitaminom E pridružilo šele januarja
1991 (uvodne navedbe od 701 do 703 Odločbe).
Kot je tožena stranka v pisanjih večkrat navedla in tako kot izhaja iz besedila tretje alinee oddelka 2 Smernic, je treba
pri presoji vloge tožeče stranke pri zadevnih kršitvah razlikovati med pojmom vodja in pobudnik kršitve ter opraviti dve ločeni
analizi, ali je tožeča stranka imela eno ali drugo od navedenih vlog. Medtem ko se namreč vloga pobudnika nanaša na vzpostavitev
ali širitev kartela, se vloga vodje nanaša na delovanje kartela.
Tožena stranka v pisanjih trdi, da je v Odločbi izkazala, da je bila tožeča stranka pobudnik in tudi vodja pri obeh zadevnih
kartelih.
Opomba iz uvodne navedbe 712 se med drugim sklicuje na uvodni navedbi 160 in 183 Odločbe, ki zadevata nastanek in delovanje
teh kartelov. Iz tega je treba torej sklepati, da 35-odstotno zvišanje izhodiščnega zneska glob, izrečenih tožeči stranki
za kršitve v zvezi z vitaminoma A in E, temelji na ugotovitvi, da je bila tožeča stranka pobudnik in vodja pri teh kršitvah.
–       Vloga pobudnika
Vloga pobudnika, ki jo je imela tožeča stranka skupaj s podjetjem Roche pri kršitvah v zvezi z vitaminoma A in E, naj bi po
mnenju tožene stranke izhajala iz uvodne navedbe 160 Odločbe, ki je tožeča stranka ne izpodbija in ki opisuje nastanek obeh
kartelov, potrjevali pa naj bi jo izjavi podjetij Aventis in Takeda iz upravnega postopka. Dokazano naj bi bilo, natančneje,
da naj bi do prvih stikov prišlo med podjetjema Roche in BASF, medtem ko naj bi do stikov s podjetjem Aventis prišlo šele
kasneje, na skupno pobudo podjetij Roche in BASF.
Čeprav je uvodna navedba 160 med tistimi, ki so naštete v opombi iz uvodne navedbe 712 Odločbe, tako da se za okoliščine,
na katere se nanaša, lahko šteje za podlago obrazložitve Komisijine presoje, da je bilo podjetje BASF pobudnik pri kartelih
v zvezi z vitaminoma A in E, pa je treba ugotoviti, da ta presoja ne prestane preizkusa. Navedene okoliščine, če se jih presoja
ob upoštevanju izjav podjetij Aventis in Takeda, na kateri se sklicuje tožena stranka, in izjave podjetja Roche, na katero
se sklicuje tožeča stranka, namreč ne dokazujejo, da je imelo podjetje BASF tako vlogo pri zgoraj navedenih kartelih.
Ugotoviti je treba, da mora podjetje zato, da se ga šteje za pobudnika kartela, pritiskati na druga podjetja ali jih spodbujati
k ustanovitvi kartela oziroma k temu, da se mu pridružijo. Ne zadostuje pa, da je bilo podjetje samo med ustanovitelji kartela.
Tako na primer v kartelu, ki sta ga vzpostavili samo dve podjetji, ni utemeljeno teh dveh podjetij samodejno šteti za pobudnika.
Taka kvalifikacija mora veljati za podjetje, ki je dalo pobudo, s tem da je na primer drugemu podjetju predlagalo možnost
za skrivno dogovarjanje ali s tem da ga je poskusilo prepričati o tem.
V uvodni navedbi 160 Odločbe se navaja tri sestanke, ki so se zgodili leta 1989: prvi sestanek med podjetjema Roche in BASF
7. junija v Baslu, drugi sestanek med poletjem tega leta v Zürichu, na katerem je sodelovalo podjetje Aventis, in tretji sestanek
med podjetji Roche, BASF in Aventis septembra. Po Odločbi (glej zlasti uvodno navedbo 162) je slednji sestanek, ki je prav
tako potekal v Zürichu, pomenil nastanek obeh kartelov.
Odločilna okoliščina, na katero se opira Odločba pri ugotovitvi vloge podjetja BASF kot pobudnika pri kartelih v zvezi z vitaminoma
A in E, torej temelji na tem, da naj bi se prvi pripravljalni sestanek za ta kartela zgodil izključno med podjetjema Roche
in BASF.
Izjava podjetja Aventis z dne 19. maja 1999 v točkah 3.1 in 3.2, na kateri se sklicuje tožena stranka, omenja da sta predstavnika
podjetij Roche in BASF v začetku osemdesetih let prejšnjega stoletja prišla v stik s predstavnikom podjetja Aventis, da bi
se pogovarjali o dejavnostih v sektorju vitaminov, da so se stiki med temi tremi podjetji v osemdesetih letih prejšnjega stoletja
ohranjali, niso pa bili na njihovi podlagi sklenjeni sporazumi o vplivu na trg, in da je bilo podjetje Aventis proti koncu
leta 1989, ko je bil njegov položaj na trgu utrjen, povabljeno na sestanek s podjetjema BASF in Roche, da bi se pogovarjali
o velikosti trga, na tem sestanku pa naj bi bili sklenjeni tudi protikonkurenčni sporazumi. Navedene informacije ne pomenijo,
da je bila tožeča stranka tista, ki je dala pobudo za nastanek kartelov v zvezi z vitaminoma A in E septembra 1989.
Res je, da točka 2.5 navedene izjave, na katero pa se sicer tožena stranka v pisanjih ne sklicuje, omenja, da ,,sta Roche
in BASF proti koncu leta 1989 stopili v stik z Aventis zaradi sodelovanja pri [protikonkurenčnih] dejanjih“.
Vendar pa si je podjetje Roche v poročilu o kartelu v zvezi z vitaminom E, ki je v prilogi 5 k odgovoru podjetja Roche z dne
16. julija 1999 na zahtevo Komisija po informacijah z dne 26. maja 1999 (v nadaljevanju: odgovor podjetja Roche z dne 16.
julija 1999), pripisalo odgovornost za to, da je bilo edini pobudnik sestanka med predstavniki teh treh podjetij zaradi vzpostavitve
kartela, ki naj bi se mu v drugi fazi pridružil še japonski proizvajalec Eisai (točka 1 na drugi strani navedene priloge 5).
Poleg tega pa je podjetje Roche v tem poročilu navedlo tudi dvostranska pripravljalna sestanka, ki naj bi se zgodila leta
1989 v Baslu (sedež podjetja Roche), in sicer na ravni najvišjih poslovodij sektorja vitaminov iz vsakega podjetja: sestanek
s 7. junija 1989 med podjetjema Roche in BASF, ki je naveden tudi v uvodni navedbi 160 Odločbe, in predhodni sestanek s 24.
aprila 1989 med podjetjema Roche in Aventis (tretja stran navedene priloge 5).
Iz poročila podjetja Roche o kartelu v zvezi z vitaminom A, ki je v prilogi 1 k odgovoru podjetja Roche z dne 16. julija 1999
(glej od druge do četrte strani), izhaja, da se je na teh sestankih govorilo tudi o vitaminu A.
Točki 32 in 33 odgovora podjetja Takeda z dne 5. oktobra 2000 na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, na kateri se prav
tako opira tožena stranka, ne vsebujeta informacij, ki bi lahko podprle njeno stališče. Iz njiju namreč izhaja samo to, da
so bili prvi protikonkurenčni sporazumi glede vitaminov tisti iz leta 1989 med podjetji Roche, BASF in Aventis, in sicer v
zvezi z vitaminoma A in E. Ta okoliščina, ki pa sicer zadeva tudi podjetje Aventis, ki ga Komisija v Odločbi kljub temu ni
kvalificirala kot pobudnika, nikakor ne omogoča presoje, ali je imelo podjetje BASF pri teh sporazumih vlogo pobudnika. Podjetje
Takeda bi poleg tega težko dalo verodostojne informacije glede tega, saj glede na to, da ni proizvajalo vitaminov A in E,
ni bilo stranka sporazumov v zvezi s tema dvema vitaminoma. Nasprotno pa je v točki 30 odgovora podjetje Takeda splošno navedeno,
da ,,je bilo jasno, da je bilo Roche [...] pobudnik sodelovanja med proizvajalci“.
Tako se za trditev tožene stranke, da sta podjetji BASF in Roche skupaj dali pobudo za to, da se stopi v stik s podjetjem
Aventis – za to trditev se zdi, da jo potrjuje izjava podjetja Aventis z dne 19. maja 1999 –, zdi, da ji poročilo podjetja
Roche o sestankih iz njegovega odgovora z dne 16. julija 1999 zmanjšuje utemeljenost, še posebej pa dvostranski sestanek z
dne 24. aprila 1989 med podjetjema Roche in Aventis.
Glede zadnjega sestanka tožena stranka, prvič, ugovarja, da poročilo podjetja Roche ne more biti natančen in objektiven opis
dogajanja, saj je podjetje Roche v odgovoru z dne 16. julija 1999 izjavilo, da ,, [predložene] informacije ne vsebujejo popolnoma
vseh podrobnosti, ampak izražajo najboljše, kar je ohranjeno v osebnem spominu zadevnih uslužbencev podjetja Roche“. Drugič,
navedeni sestanek po mnenju tožene stranke ni upošteven za ugotavljanje, kdo je bil vodja kartelov, saj naj bi se zgodil pred
datumom, ki je v Odločbi določen za začetek kršitve (september ).
Tem ugovorom tožene stranke ni mogoče slediti.
Glede prvega ugovora je treba ugotoviti, da je podjetje Roche pravilno navedlo datum (24. april 1989), kraj (Basel) in imena
sodelujočih na navedenem dvostranskem sestanku ter da Komisija v Odločbi ni ugovarjala verodostojnosti informacij, ki jih
je predložilo podjetje Roche, ampak je nasprotno celo priznala, da so informacije, ki jih je predložilo Roche glede kršitev
v zvezi z vitaminoma A in E, ,,zelo izčrpne“ (uvodna navedba 743), zato je podjetju Roche še posebej za te kršitve na podlagi
prve alinee drugega odstavka oddelka D obvestila o ugodni obravnavi za 50 % znižala globo. Poleg tega podjetje Roche v primerjavi
s podjetjem Aventis, ki bi lahko imelo interes za zmanjšanje svoje vloge pri vzpostavitvi kartelov s tem, da bi izpostavilo
navedeno odgovornost podjetij Roche in BASF, ni imelo posebnega interesa, da to odgovornost pripiše izključno sebi.
Drugi ugovor, v katerem je tožena stranka v nasprotju s svojim splošnim pristopom zamešala vlogi vodje in pobudnika, ni utemeljen,
saj se tožeča stranka zaradi dokazovanja, da ni bila pobudnik, sklicuje na sestanek z dne 24. aprila med podjetjema Roche
in Aventis. Sicer pa, tudi če bi bil ta ugovor utemeljen, bi to pomenilo tudi razveljavitev sklicevanja tožene stranke na
sestanek z dne 7. junija 1989 med Roche in BASF, ki ga omenja v uvodni navedbi 160 Odločbe in se je prav tako zgodil pred
začetkom kršitve.
Iz tega sledi, da dokazi tožene stranke ne omogočajo sklepa, da je bila tožeča stranka pobudnik, zlasti v razmerju do podjetja
Aventis, pri vzpostavitvi kartelov v zvezi z vitaminoma A in E.
Glede vpletenosti japonskega proizvajalca Eisai v kartel v zvezi z vitaminom E pa morebitna vloga tožeče stranke v zvezi s
tem ni bila obravnavana v pisanjih tožene stranke. Nobena uvodna navedba Odločbe, ki opisuje vpletenost podjetja Eisai (uvodna
navedbe od 212 do 220), ni navedena v opombi iz uvodne navedbe 712. Tudi sicer iz uvodnih navedb 212 in 234 izhaja, da je
podjetje Roche samo komuniciral s podjetjem Eisai, da bi se le-tomordai pridružilo navedenemu kartelu.
V teh okoliščinah je treba skleniti, da je presoja iz Odločbe, po kateri je bila tožeča stranka pobudnik pri kršitvah v zvezi
z vitaminoma A in E, ni zadostno dokazana.
Glede na to, da Odločba v tej točki ni zakonita in da je Komisija izrekla tožeči stranki enkratno 35-odstotno zvišanje osnovnega
zneska globe zaradi obteževalne okoliščine iz tretje alinee oddelka 2 Smernic, mora Sodišče prve stopnje zapresojo vloge tožeče
stranke pri zadevnih kršitvah izvršiti svoje pooblastilo za odločanje v okviru polne jurisdikcije, da bi tako potrdilo, razveljavilo
ali spremenilo navedeno zvišanje globe. Glede na to, da tožena stranka pred Sodiščem prve stopnje kot dokaz vloge tožeče stranke
kot pobudnika pri obeh zadevnih kršitvah v zvezi z okoliščinami, navedenimi v uvodni navedbi 160 Odločbe, ni predložila nobenega
nadaljnjega dokaza, se bo Sodišče prve stopnje osredotočilo na domnevno vlogo tožeče stranke kot vodje pri navedenih kršitvah.
–       Vloga vodje
Tožena stranka se v podporo svoji presoji, da je bila tožeča stranka vodja pri kartelih v zvezi z vitaminoma A in E, sklicuje
na dve vrsti dejanj tožeče stranke pri izvajanju protipravnih sporazumov, ki naj bi bili navedeni v Odločbi.
Prvič, tožena stranka se sklicuje na nalogo podjetja BASF, da določi osebe, ki bodo običajno sodelovale pri sestankih na regionalni
ravni trženja proizvodov, ki naj bi izhajala iz uvodne navedbe 177 Odločbe.
Drugič, tožena stranka se sklicuje na zvišanje cen, ki jih je tožeča stranka javno objavila, in v zvezi s tem navaja uvodni
navedbi 183 in 224 Odločbe.
Glede domnevne naloge določanja oseb, ki so sodelovale pri nekaterih sestankih, upoštevna uvodna navedba Odločbe, to je uvodna
navedba 178 – omenjanje uvodne navedbe 177 s strani tožene stranke je namreč očitna redakcijska napaka – navaja, da je ,,BASF
imenovalo osebe, ki bodo običajno sodelovale pri sestankih v zadevnem obdobju“.
Te uvodne navedbe tožena stranka v pisanjih ni pravilno razlagala. Kot navaja tožeča stranka in kot izhaja iz dokumentov iz
upravnega spisa, ki jih je tožena stranka predložila v okviru izvedbe ukrepov procesnega vodstva, ki jih je odredilo Sodišče
prve stopnje, se v uvodni navedbi 178 Odločbe samo omenja, da je tožeča stranka pri sodelovanju v Komisijini preiskavi poimensko
določila posameznike, ki so v imenu podjetij sodelovali pri sestankih. Tožena stranka na zahtevo Sodišča prve stopnje, naj
predloži dokaze za to, da je bila naloga tožeče stranke v okviru zadevnih kartelov določitev udeležencev sestankov na ravni
regionalnega trženja proizvodov, teh dokazov ni predložila.
Glede zvišanja cen, objavljenega s strani tožeče stranke, se tožena stranka opira zlasti na uvodno navedbo 183 Odločbe, na
katero se sicer sklicuje opomba iz uvodne navedbe 712 in ki se glasi:
,,Če je bilo odločeno, da se bodo cene zvišale, je bilo Roche običajno prvo, ki je to objavilo (čeprav je očitno včasih prosilo
BASF, naj zvišanje objavi prvo).“
Tožeča stranka ne izpodbija tega, da je včasih na prošnjo podjetja Roche prva objavila zvišanje cen, dogovorjenih v okviru
kartelov v zvezi z vitaminoma A in E. Navaja, da iz tega ni mogoče sklepati, da je bila vodja teh kartelov.
Tej tezi tožeče stranke ni mogoče slediti.
Res je, da iz uvodne navedbe 201 Odločbe izhaja, da ,,so bili direktorji trženja ‚vitaminov‘ tisti, ki so se na občasnih sestankih
odločali o zvišanju cen, ob odločitvi za zvišanje pa tudi o tem, kdaj in za koliko se bodo cene zvišale“. Podobno uvodna navedba
203 na podlagi trditev iz priloge 5 k odgovoru podjetja Roche z dne 16. julija 1999, na katere se sklicuje tožeča stranka,
navaja da ,,so se stranke običajno dogovorile, da bo eden od proizvajalcev prvi ‚objavil‘ zvišanje ali v poklicni reviji ali
prek neposredne komunikacije z glavnimi strankami“ in da ,,ko je eden od udeležencev kartela objavil zvišanje cen, so mu ostali
običajno sledili“.
Vendar pa to, da se je o zvišanju cen odločalo s soglasjem na sestankih med udeleženci kartela, vključno z njegovim obsegom,
datumom in mehanizmom izvedbe, ne more razbremeniti posamične odgovornosti enega ali drugega podjetja, ko se je odločilo,
da bo prvo izvedlo dogovorjeno zvišanje. S prevzemom take pobude, ne da bi bilo zanjo poimensko ali posebej zadolženo z dogovorom
o zvišanju cen na sestanku kartela, je podjetje prostovoljno dalo temeljni signal za izvršitev tega dogovora, tako da ni ostal
le mrtva črka na papirju, ampak je dejansko imel učinke na trgu.
Tožeča stranka, v zvezi s katero ni sporno, da je tako pobudo prevzela več kot enkrat, se ne more izogniti tej odgovornosti
s trditvijo, da je to vsaj enkrat storilo tudi podjetje Aventis.
Dokaz, na katerega se opira tožeča stranka, in sicer da je podjetje Aventis enkrat prvo objavilo zvišanje cen, dogovorjenih
v okviru kartela, namreč temelji na izjavi podjetja Aventis z dne 19. maja 1999 (točka 3.4), v kateri to navaja, da je prevzelo
tako pobudo ,,samo enkrat“, kar za kršitve, ki so trajale devet let in šest mesecev, kot to velja za zadevne, ne more predstavljati
zadostnega indica za kvalifikacijo podjetja Aventis kot vodje.
Poleg tega iz navedenega dejanskega stanja v Odločbi glede kartela v zvezi z vitaminom E izhaja, da vloge tožeče stranke ne
gre enačiti z vlogo podjetja Aventis. V zvezi s tem je treba omeniti, prvič, da je tožeča stranka, podobno kot podjetje Roche
pred njo, potem ko je tovarna podjetja Avensis prenehala delovati zaradi požara decembra 1990, podjetju Aventis dobavila vitamin
E, dokler ta tovarna ni  začela spet delovati (glej uvodni navedbi 216 in 220); drugič, tožeča stranka je leta 1997, tako
kot Roche, pri podjetju Aventis opravila kompenzacijski nakup vitamina E za prehrano živali, da bi temu omogočila ohranitev
16-odstotnega tržnega deleža, ki je bil zanj dogovorjen na skupnem trgu vitamina E, in to kljub povečanju povpraševanja po
vitaminu E za prehrano ljudi, pri katerem pa podjetje Aventis ni bilo prisotno (glej uvodno navedbo 225). Te okoliščine –
ki so navedene že v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah (točke 53, 55 in 58), tožena stranka pa je nanje opozorila v
odgovoru na tožbo (točka 81) –, ki jih tožeča stranka ne izpodbija, označujejo položaj podjetja Aventis v kartelu kot položaj
podjetja, odvisnega od podpore podjetij Roche in BASF, ter razkrivajo odločenost le-teh k temu, da se zagotovi stabilnost
in uspeh protipravnih sporazumov.
Glede okoliščine iz uvodne navedbe 224 Odločbe, namreč objave 5-odstotnega zvišanja cen vitaminov A in E, ki jo je 14. februarja
1994 prek poslovnega tiska izvedla tožeča stranka, ta ne prispeva ničesar k temu, kar izhaja iz uvodne navedbe 183, saj tudi
če bi bila ta objava pred podobnimi objavami ostalih udeležencev kartela – kar pa tožena stranka ni niti zatrjevala niti dokazala
–, to tudi sicer ne more biti konkreten primer ravnanja tožeče stranke iz te uvodne navedbe.
Glede na navedeno je treba skleniti, da Komisija s tem, ko je v Odločbi sklenila, da je imela tožeča stranka vlogo vodje pri
kršitvah v zvezi z vitaminoma A in E, ni storila napak pri presoji.
–       Sklep glede uporabe obteževalne okoliščine za kršitve v zvezi z vitaminoma A in E
Čeprav Komisija na podlagi dokazov, na katere se je sklicevala, ni mogla utemeljeno sklepati, da je bila tožeča stranka pobudnik
pri kršitvah v zvezi z vitaminoma A in E, pa lahko Sodišče prve stopnje po preučitvi spisa in ob upoštevanju trditev strank
v okviru svojega pooblastila za odločanje v okviru polne jurisdikcije sklene, da je bilo 35-odstotno zvišanje osnovnega zneska
glob za podjetje BASF za njegove kršitve popolnoma utemeljeno, ob upoštevanju vodilne vloge, ki jo je podjetje BASF skupaj
s podjetjem Roche imelo pri njih, pa čeprav v manjši meri kot le-to.
b)     Kršitev v zvezi z vitaminom B5
Trditve strank
Tožeča stranka glede kršitve v zvezi z vitaminom B5 opozarja na to, da Odločba, prvič, v uvodni navedbi 296 potrjuje, da je
bil kartel ,,organiziran, orkestriran in nadziran s strani Roche“ in, drugič, priznava da BASF ni bilo pobudnik protipravnih
dogovorov. Tožeča stranka navaja, da sta podjetji Roche in Daiichi Pharmaceutical Co. Ltd (v nadaljevanju: Daiichi) na sestanku
decembra 1990 razpravljali o ustanovitvi kartela in o mehanizmih določanja cen ter razdelitvi kvot, in da je bilo podjetje
BASF pozvano k sodelovanju s strani podjetja Roche na zahtevo podjetja Daiichi (uvodna navedba 298 Odločbe). Podjetje Roche
naj bi bilo zelo dejavno pri organizaciji, orkestraciji in nadzoru kartela, s tem da je vzpostavilo temeljno strukturo za
to, organiziralo ločene sestanke z vsakim udeležencem, zbiralo podatke glede cen in količin vsakega udeleženca ter se pritoževalo,
kadar stranke sporazuma niso spoštovale. Nasprotno pa naj bi Odločba navajala samo en primer, ko je podjetje BASF svoje cene
objavilo, in naj ne bi vsebovala nobenega dokaza za to, da je podjetje BASF imelo vlogo vodje ali dejavno vlogo pri upravljanju
kartela.
Tožeča stranka meni, da njena vloga ni bila pomembnejša, temveč manj pomembna, kot je bila vloga podjetja Daiichi, ki pa ni
bilo kvalificirano kot vodja. V zvezi s tem poudarja, da je podjetje Daiichi spodbujalo k širitvi dogovorov na nove udeležence
in pritiskal na Roche, naj BASF pozove k sodelovanju (uvodna navedba 298 Odločbe). Podjetje Daiichi naj bi skupaj s podjetjem
Roche organiziralo vse sestanke na vrhu in operativne sestanke v zvezi z vitaminom B5, kar naj bi pomenilo, da je imel trajno
in dejavno vlogo delitve vodilnih odgovornosti skupaj s podjetjem Roche.
Tožena stranka meni, da je v Odločbi dokazala vlogo podjetja BASF kot vodje kartela v zvezi z vitaminom B5, čeprav je bila
ta manj pomembna kot vloga podjetja Roche. Navaja to, da se Odločba sklicuje na sestanek na vrhu med podjetjema Roche in BASF,
ki se je zgodil junija 1992, to je pred sestanki na vrhu med vsemi tremi udeleženci kartela (uvodna navedba 314). Pojasnjuje,
da obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah in Odločba (uvodna navedba 319) navajata, da sta podjetji Roche in BASF občasno
podjetju Daiichi povedali, da bo eno ali drugo zvišalo cene, ga obvestila o datumu zvišanja in pozvala, naj sledi tej pobudi.
Iz Odločbe naj bi bila razvidna tudi skupna fronta podjetij Roche in BASF v razmerju do ostalih proizvajalcev, saj navaja,
da sta bili sposobni kadar koli dejansko zvišati cene, pa čeprav je podjetje Daichii temu nasprotovalo (uvodne navedba od
321 do 324).
Tožena stranka poleg tega meni, da vloge podjetja Daichiija v kartelu v zvezi z vitaminom B5 nikakor ni mogoče šteti kot vodilne.
Tožeča stranka v repliki zanika, da bi lahko bil sestanek junija 1992 med podjetjema Roche in BASF indic za vlogo podjetja
BASF kot vodje ali pobudnika. Glede dejstva, da sta podjetji Roche in BASF izmenično objavljali zvišanja cen, naj to nikakor
ne bi kazalo na to, kdo je to predlagal in ali je bil na ostale udeležence, ki se z zvišanjem niso strinjali, izvršen pritisk.
To naj torej ne bi bilo pomembno za presojo, kdo je vodil kartel.
Tožeča stranka glede skupne fronte, ki naj bi jo podjetji Roche in BASF imeli v razmerju do podjetja Daiichi glede zvišanja
cen, opozarja na to, da je skupna značilnost kartelov to, da udeleženci nimajo vedno enakih interesov. To, da bi lahko bili
interesi Roche in BASF glede cen drugačni od interesov Daiichi, naj nikakor ne bi vplivalo na to, kdo je vodja kartela. Poleg
tega naj bi dejansko ravnanje teh treh udeležencev ob objavljenem zvišanju cen za pomlad 1998 kazalo na to, da ni bilo vodje
kartela, saj naj bi vsak od udeležencev sledil svoji politiki za doseganje svojih ciljev, tako da naj zvišanje na trgu ne
bi bilo uspešno (uvodne navedbe od 323 do 325 Odločbe). Tožeča stranka v zvezi s tem opozarja na to, da je tožena stranka
v odgovoru na tožbo (točka 95) priznala, da je mogoče govoriti o vlogi vodje kartela takrat, ko delovanje kartela kaže na
to, da določeno podjetje na trgu dejansko ravna po nareku drugih podjetij.
Tožena stranka v dupliki pojasnjuje, da Odločba nikoli ni trdila, da je podjetje BASF spodbudilo nastanek kartela v zvezi
z vitaminom B5. Dodaja, da vloga vodje na trgu ne pomeni nujno, da podjetje ravna tudi kot pobudnik kartela. Zato naj trditve
tožeče stranke, s katerimi želi doseči ugotovitev, da sta bili podjetji Roche in Daiichi pobudnika kartela, ne bi bile upoštevne.
Presoja Sodišča prve stopnje
Spomniti je treba, da so skladno z Odločbo v kartelu v zvezi z vitaminom B5 sodelovali podjetj Roche in BASF ter japonski
proizvajalec Daiichi.
Nadalje je treba ugotoviti, da tožena stranka glede podjetja BASF v pisanjih navaja izključno njegovo vlogo vodje pri tej
kršitvi, ne pa tudi vloge pobudnika.
V zvezi s tem, čeprav se v uvodni navedbi 712 Odločbe navaja vloga podjetij Roche in BASF kot vodij in pobudnikov, pa je to
splošno navajanje v zvezi z vsemi kršitvami, opomba iz navedene uvodne navedbe pa glede kartela v zvezi z vitaminom B5 napotuje
samo na uvodni navedbi 319 in 322, ki pa se ne nanašata na vzpostavitev ali širitev tega kartela, ampak na zvišanje cen tega
vitamina v okviru izvajanja kartela.
Skleniti je torej treba, da 35-odstotno zvišanje izhodiščnega zneska globe tožeči stranki za kršitev v zvezi z vitaminom B5
temelji izključno na njeni domnevni vlogi vodje. Sodišče prve stopnje mora torej v okviru nadzora nad zakonitostjo navedenega
zvišanja analizo omejiti na dejanske okoliščine iz Odločbe kot dokaze za vodilno vlogo BASF, ki zadevajo zvišanje cen vitamina
B5 v okviru izvajanja kartela.
Uvodna navedba 319 Odločbe navaja, da ,,je Roche ali BASF, po trditvah podjetja Daiichi, slednjemu občasno povedalo, da bo
eno od njiju zvišalo ceno, ga obvestiloo datumu zvišanja, in ga pozvalo, naj ‘sledi’“, ,,te objave“ pa so bile ,,pogosto opravljene
prek specializiranega tiska“.
Uvodni navedbi 321 in 322 Odločbe navajata skupne razloge, ki so podjetji Roche in BASF vodili v zvišanje cen vitamina B5,
to je, prvič, interes za zmanjšanje marž njunih konkurentov na prodajnem trgu za premikse, da bi jih s tem izrinila s trga,
in, drugič, potreba po izognitvi temu, da bi valutna nihanja vodila v razlike med cenami po regijah in v izkrivljanje trgovine
v obliki pretovora s strani distributerjev. Kot na to opozarja tožena stranka, iz uvodnih navedb od 323 do 325 Odločbe izhaja
tudi, da sta podjetji Roche in BASF cene zvišali tudi, če je podjetje Daiichi temu zvišanju nasprotovalo.
Tožeča stranka ne izpodbija okoliščin iz uvodnih navedb, navedenih v prejšnjih dveh točkah.
Uvodno navedbo 319 razlaga tako, da sta podjetji Roche in BASF izmenično objavljali zvišanje cen, in poudarja, da naj ta okoliščina
nikakor ne bi kazala na to, kdo je predlagal zvišanja.
Iz te uvodne navedbe izhaja – kot sicer tudi iz tretjega odstavka točke 101 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah ter
upoštevnega odlomka izjave podjetja Daiichi z dne 19. julija 1999, ki jo je tožena stranka vložila v spis v okviru izvajanja
ukrepov procesnega vodstva –, da se tožeča stranka ali podjetje Roche nista omejevala na to, da sta samo prva objavila zvišanja
cen, ampak sta se odločila taka zvišanja izvesti in o tem obvestila podjetje Daiichi.
V nasprotju s tem, kar je bilo navedeno glede kartelov v zvezi z vitaminoma A in E (glej zgoraj navedeno točko 348), Odločba
pri opisu dejanskega stanja glede kartela v zvezi z vitaminom B5 ne navaja, da so se udeleženci kartela na občasnih sestankih
dogovorili o zvišanju cen, njegovi višini in datumu njegove izvedbe. Uvodna navedba 317 Odločbe omenja „vrsto usklajenih zvišanj
cen“, uvodna navedba 319 pa opisuje mehanizem, ki ga je Komisiji razkrilo podjetje Daiichi in za kateri je podjetje Roche
ali BASF prevzelo pobudo za zvišanje cen in o tem vnaprej obvestilo podjetje Daiichi ter ga pozval, naj se s tem uskladi.
Jasno je torej, da je bilo dejansko uresničenje usklajenih zvišanj res odvisno od posamične pobude podjetja Roche ali BASF
glede objave, višine in časa zvišanja.
Kakor koli, tudi če bi se stranke vnaprej dogovorile ne le o osnovnem mehanizmu uskladitve cen (posamična pobuda, predhodno
obvestilo drugim proizvajalcem, uskladitev teh), ampak tudi, odvisno od primera, o tem, kolikkšno zvišanje cen izvesti, o
njegovi višini in času izvedbe, potem to ne bi bilo nič manj odvisno od prostovoljne pobude podjetja Roche ali BASF (v temi
smisl glej uvodne navedbe iz zgoraj navedene točke 349).
Delitev odgovornosti med podjetjema Roche in BASF na tem področju je sicer mogoče razložiti tudi v okviru podobnih interesov
obeh podjetij, kot so opisani v uvodni navedbi 321 in predvsem v uvodni navedbi 322 Odločbe, in skupne fronte obeh, kot je
bila pojasnjena med drugim ob zvišanju cen, na katero se nanašata uvodni navedbi 324 in 325, to je dejavnikov, ki so značilni
za kontekst te zadeve in glede na katere je treba presojati dokaze za vlogo vodje (glej v tem smislu zgoraj v točki 269 navedeno
sodbo Archer Daniels Midland in Archer Daniels Midland Ingredients proti Komisiji, točka 241).
Glede dejstva, na katero se sklicuje tožeča stranka, namreč da se podjetje Daiichi v nasprotju s podjetjem Roche ni uskladilo
glede zgoraj navedenega zvišanja cen in da to zvišanje na trgu na koncu ni uspelo (uvodne navedbe od 323 do 325 Odločbe),
to v smislu spodbujanja protipravnega ravnanja udeležencev kartela ne zmanjšuje odgovornosti tožeče stranke, tako kot podjetjeRoche,
ki jo je prevzela s pobudo za zvišanje cen vitamina B5 na način, opisan v uvodni navedbi 319 Odločbe. V nasprotju s tem, kar
trdi tožeča stranka, je treba ugotoviti, da to, da neko podjetje pritiska na druge udeležence kartela ali celo narekuje njihovo
ravnanje, ni nujni pogoj za to, da bi lahko to podjetje kvalificirali za vodjo kartela. Dovolj je namreč, da je bilo podjetje
gonilna sila kartela, kar se lahko sklepa zlasti iz tega, da je razdelalo in predlagalo ravnanje drugim udeležencem kartela,
pri čemer ni nujno, da jim je zmožno tako ravnanje vsiliti.
Komisija je torej v Odločbi na podlagi okoliščine iz uvodne navedbe 319 utemeljeno sklepala, da je bila tožeča stranka, tako
kot Roche, čeprav v manjši meri, posebej odgovorna za delovanje kartela v zvezi z vitaminom B5.
Utemeljenost te odgovornosti se ne more zmanjšati zato, ker je podjetje Daiichi lahko imelo vlogo pobudnika kartela ali ker
je organiziralo določeno število sestankov kartela.
Zato je treba skleniti, da tožeča stranka ni dokazala napačnosti Komisijine presoje, da je imelo podjetje BASF skupaj s podjetjem
Roche vlogo vodje pri kršitvi v zvezi z vitaminom B5.
Zato je treba obravnavani tožbeni razlog, kolikor je naperjen zoper to presojo, zavrniti, s tem da je treba ugotoviti tudi,
da tožeča stranka v njem ni predložila nobenega očitka glede odstotka zvišanja globe, ki jih je bila izrečena v zvezi s tem.
c)     Kršitev v zvezi z vitaminom C
Trditve strank
Tožeča stranka glede kršitve v zvezi z vitaminom C trdi, da dokazi iz Odločbe ne dokazujejo, da je bila pobudnica protipravnih
dogovorov s podjetjem Roche ali da je te dogovore vodila skupaj z njim. Odločba naj bi, gledano v celoti, jasno kazala na
to, da je Roche samostojno vodilo kartel v zvezi z vitaminom C. Edini dokazi zoper tožečo stranko, ki se navajajo v Odločbi,
naj bi bili, da je v svojih prostorih gostila dva sestanka z drugimi udeleženci kartela zaradi razprave na temo izzivov, ki
jih predstavljajo kitajski proizvajalci, na katerih naj bi poleg tega podjetje Roche in ne BASF predlagalo zvišanje cen ter
zmanjšanje količin. Tožeča stranka prav tako navaja, da je bilo podjetje Takeda najmanj tako vpleteno pri zasnovi protipravnih
dogovorov glede vitamina C in pri spodbujanju k njihovi sklenitvi kot ona, če ne celo bolj. Ugotavlja pa, da podejtje Takeda
ni bilo okvalificiran za vodjo.
Tožena stranka navaja, da je njena presoja, po kateri je imela tožeča stranka pri kartelu v zvezi z vitaminom C vlogo vodje,
pravilna, vključno v zvezi z vlogo podjetja Takeda. Tožeča stranka naj bi pozabila omeniti druge pomembne odlomke iz Odločbe,
ki naj bi dokazovali, da se je moralo podjetje Takeda soočiti z enovitim blokom evropskih proizvajalcev, med njimi sta bili
tudi podjetji Roche in BASF. Tožena stranka v zvezi s tem opozarja zlasti na to, da uvodna navedba 433 navaja, da je bilo
podjetje BASF tisto, ki je na enem od sestankov, ki jih je organiziralo, želelo prevzeti vlogo vodje za določanje ciljnih
cen. Iz te uvodne navedbe naj bi namreč izhajalo, da je bil namen podjetja BASF – kljub predlogom podjetja Roche glede cen
– določiti cene v višini 25, 26 in 27 nemških mark (DEM) za drugo, tretje in četrto četrtletje leta 1993 ter da je dalo drugim
udeležencem kartela jasno vedeti, da namerava biti z določitvijo teh cen vodja na tem trgu. Poleg tega naj bi uvodna navedba
437 dokazovala, da je podjetje BASF sestavilo delovne dokumente za predstavitev svojih predlogov na sestanku 25. maja 1993.
Po mnenju tožene stranke naj bi tožeča stranka celo priznala, da je vodila kartel v zvezi z vitaminom C, ko je v točki 149
tožbe navedla, da ,,je res, da je imelo podjetje BASF občasno določeno vlogo“.
Tožena stranka glede domnevno enakih vlog podjetijBASF in Takeda poudarja, da za to, da se nekoga kvalificira za vodjo kartela,
ne zadostuje, da ta vzpostavi stike s konkurenti (to je, da je bil pobudnik), če delovanje kartela kaže na to, da ravnanje
na trgu dejansko narekujejo druga podjetja. Tak naj bi bil prav primer podjetja Takeda. Tožena stranka namreč navaja, da se
je podjetje BASF strinjalo s cenovno politiko podjetja Roche (uvodna navedba 424 Odločbe) in da so evropski proizvajalci dali
podjetju Takedo ultimat – moral bi zmanjšati prodajo vitamina C, sicer bi se umaknili iz sporazuma (uvodna navedba 442). Nasprotno
pa podjetji Roche in BASF nista sledili zvišanju cen podjetja Takeda (uvodna navedba 425), njegove predloge pa naj bi drugi
evropski proizvajalci sistematično zavračali ali jih ne bi izvajali (uvodne navedbe 446, 447 in 456 Odločbe). Podjetje Takeda
naj ne bi spoštovalo kvot, ki so jih določili evropski proizvajalci in so ga zato kaznovali. Evropski proizvajalci pa naj
bi imeli medsebojne sestanke brez podjetja Takeda.
Presoja Sodišča prve stopnje
Spomniti je treba na to, da so v kartelu v zvezi z vitaminom C skladno z Odločbo sodelovali trije evropski proizvajalci Roche,
BASF in Merck KgaA ter japonski proizvajalec Takeda.
Nadalje je treba ugotoviti, da je tožena stranka glede podjetja BASF v pisanjih navajala izključno to, da je bilo vodja pri
tej kršitvi, ni pa ga kvalificirala kot pobudnika.
Res je, da se v opombi iz uvodne navedbe 712 Odločbe med uvodnimi navedbami, ki naj bi utemeljevale, da je podjetje BASF delovalo
v vlogi vodje in pobudnika pri različnih kršitvah, navaja tudi uvodna navedba 388 Odločbe, ki se izvirno nanaša na navedeni
kartel. Vendar pa je treba ugotoviti, da BASF v uvodni navedbi 388 sploh ni omenjeno, pač pa ta nasprotno kaže na to, da so
se prvi pripravljalni sestanki v zvezi z nastankom kartela zgodili med podjetjema Roche in Takeda. Sklicevanje na uvodno navedbo
388 v opombi iz uvodne navedbe 712 je torej očitno redakcijska napaka.
Iz tega sledi, da 35-odstotno zvišanje osnovnega zneska globe, izrečene tožeči stranki za kršitev v zvezi z vitaminom C, temelji
izključno na domnevni vlogi tožeče stranke kot vodje. Sodišče prve stopnje mora torej v okviru nadzora nad zakonitostjo tega
zvišanja analizo omejiti na tiste dejanske okoliščine, navedene v Odločbi, ki zadevajo vodilno vlogo BASF, to je tiste iz
uvodnih navedb 432, 437 in 439, ki se nanašajo na organizacijo in način poteka nekaterih sestankov kartela.
Uvodna navedba 432 Odločbe zadeva sestanek s podjetjema Roche in Merck, ki ga je tožeča stranka organizirala na svojem sedežu
v Ludwigshafnu v začetku leta 1993, da bi se preučilo težave v zvezi z konkurenco kitajskih proizvajalcev. Uvodna navedba
439 navaja neki drug sestanek v pisarnah tožeče stranke v Frankfurtu, in sicer med vsemi štirimi udeleženci kartela.
Ugotoviti je treba, da to, da je tožeča stranka torej gostila dva sestanka kartela, ni pomembno, če se upošteva, da Odločba
navaja številne dvostranske sestanke med podjetji Roche in Takeda v Baslu (sedež podjetja Roche) ali v Tokiju (sedež podjetja
Takeda) (uvodne navedbe 388, 390, 391, 403, 407, 413, 418, 420, 456) ter to, da so od leta 1991 do maja 1993 četrtletni sestanki
med evropskimi proizvajalci običajno potekali v Baslu (uvodna navedba 415).
Uvodna navedba 437 navaja, da je tožeča stranka ,,posredovala svoje delovne dokumente za [večstranski sestanek v Zürichu 25.
maja 1993], ki podrobno predstavljajo predlog za 5-odstotno zmanjšanje [kvot] in doseženi kompromis“.
Glede na določeno dvoumnost navedene povedi, na katero se tožena stranka opira v pisanjih, jo je Sodišče prve stopnje v okviru
ukrepov procesnega vodstva pozvalo, naj predloži te delovne dokumente in pojasni, ali je s to povedjo hotela ugotoviti, da
je podjetje BASF navedene dokumente posredovalo drugim udeležencem kartela v zvezi s sestankom 25. maja 1993.
Tožena stranka je v odgovor na ta poziv predložila dokument, ki ji ga je predložilo podjetje BASF v upravnem postopku in ki
zadeva kvote glede vitamina C za razdelitev v letu 1993 (v nadaljevanju: dokument o kvotah 1993). Pojasnila je tudi, da v
uvodni navedbi 437 Odločbe ni nameravala ugotoviti, da je tožeča stranka ta dokument posredovala drugim udeležencem kartela,
ampak navesti, da je bilo stališče podjetja BASF, ki naj bi bilo predstavljeno na sestanku 25. maja 1993, v prid 5-odstotnemu
zmanjšanju kvot, in da je BASF nameravalo druge sodelujoče pozvati, naj o tem razpravljajo. Tožena stranka opozarja na to,
da je po pojasnilih BASF med upravnim postopkom natipkane kvote v dokumentu o kvotah 1993 zapisalo podjetje Roche, rokopisne
kvote pa je dodal predstavnik podjetja BASF in so ustrezale predlaganemu dogovoru, o katerem je potekala razprava na navedenem
sestanku.
Ta pojasnila tožene stranke so nekoliko zmedena in ne omogočajo razumeti tega, ali je podjetje BASF na sestanku 25. maja 1993
podprlo predlog podjetja Roche ali pa je že od začetka predlagalo drugim udeležencem kartela alternativo, ki jo predstavljajo
rokopisno zapisne kvote v dokumentu o kvotah 1993. Prav tako iz spisa ne izhaja, da je te rokopisno zapisane kvote v tem dokumentu
dodal predstavnik podjetja BASF pred sestankom 25. maja 1993 in ne med sestankom ali po njem.
Nasprotno pa iz uvodnih navedb 436 in 437 Odločbe jasno izhaja, da je bilo podjetje Roche tisto, ki je na sestanku predlagalo
splošno 5-odstotno zmanjšanje kvot za leto 1993, da je podjetje Takeda temu predlogu nasprotovalo in je predložilo protipredlog
ter da je bila najdena kompromisna rešitev, in sicer da evropski proizvajalci kvote zmanjšajo za 2,5 %, Takeda pa za 2,2 %.
Tudi če bi podjetje BASF tako rešitev pripravilo pred sestankom in bi jo na navedenemu sestanku predlagalo, taka okoliščina
ob upoštevanju konteksta ne more biti pomemben dokaz za vlogo tožeče stranke kot vodje. Ta kontekst namreč kaže na to, da
je podjetje Roche stalo za pobudo o omejitvi proizvodnje leta 1993 (glej v tem smislu tudi uvodni navedbi 432 in 434 Odločbe)
in da so vsaj trije proizvajalci predložili podrobne predloge glede obsega zmanjšanja kvot. To, da je bila na koncu sprejeta
rešitev, ki jo je predlagalo podjetje BASF kot kompromis med stališčema podjetij Roche in Takeda, ne more tožeče stranke kvalificirati
za vodjo kartela.
Dejanske okoliščine, ki so v Odločbi navedene kot dokaz vodilne vloge podjetja BASF v kartelu v zvezi z vitaminom C, tudi
če bi jih presojali v okviru konteksta zadeve, dejansko niso pomembne za pripisovanje vodilne vloge tožeči stranki.
Iz tega sledi, da Odločba v tem smislu ni zakonita, zaradi česar lahko Sodišče izvrši pooblastilo za odločanje v okviru polne
jurisdikcije in v okviru vseh upoštevnih okoliščin zadeve (glej v tem smislu zgoraj v točki 62 navedeno sodbo Michelin proti
Komisiji, točka 111, in sodbo Sodišča z dne 18. septembra 2003 v zadevi Volkswagen proti Komisiji, C-338/00 P, Recueil, str.
I-9189, točka 151) ugotovi, ali je mogoče tožečo stranko kljub temu šteti za vodjo zadevnega kartela in ali je treba zato
izhodiščni znesek globe, ki ji je bil izrečen zaradi sodelovanja v kartelu, znižati zaradi te obteževalne okoliščine.
Tožena stranka se je v podporo svojemu sklepu, da je tožeča stranka dejansko imela tako vlogo v pisanjih sklicevala tudi na
dejanske okoliščine, ki so navedene v tistih uvodnih navedbah Odločbe, na katere se ne sklicuje opomba iz uvodne navedbe 712.
V zvezi s tem, kar zadeva najprej sklicevanje tožene stranke na uvodno navedbo 433 za dokazovanje, da je imela tožeča stranka
vlogo vodje pri določanju ciljnih cen, je treba ugotoviti, da to ni upoštevno.
Uvodna navedba 433 navaja, da je podjetje BASF posredovalo podrobno zabeležko o sestanku, ki ga je organiziralo na svojem
sedežu v Ludwigshafnu v začetku leta 1993 (glej zgoraj navedeno točko 387), in da ta zabeležka prikazuje ciljne cene za zadnja
tri četrtletja v letu 1993.
Tožena stranka je kot odziv na poziv Sodišča prve stopnje v okviru ukrepov procesnega vodstva predložila to zabeležko in pojasnila,
da ta dokazuje vodilno vlogo podjetja BASF, saj jo je to pripravilo, ni je izpodbijalo, iz nje pa izhaja tudi, da je nameravalo
podjetje BASF določiti ciljne cene na 24, 25 oziroma 26 DEM za vsako od navedenih četrtletij.
V zvezi s tem je treba, ob tem da se želi v uvodni navedbi 433 s tem, ko se navaja, da je navedeno zabeležko posredovalo podjetje
BASF, očitno sporočiti to, da jo je tožeča stranka predložila Komisiji med upravnim postopkom, in ne to, da jo je tožeča stranka
posredovala drugim udeležencem kartela pred sestankom v Ludwigshafnu, ugotoviti – enako kot tožeča stranka –, da uvodna navedba
432 jasno navaja, da je na tem sestanku podjetje Roche predlagalo zvišanje cen v zgoraj navedenih četrtletjih.
Tožena stranka poleg tega ni pojasnila, v čem naj bi ta zabeležka, za katero ni dokazano, ali jo je podjetje BASF sestavilo
pred navedenim sestankom, med njim ali po njem, pričala o posebnem namenu podjetja BASF glede višine ciljnih cen ali o njegovi
posebni vlogi pri določanju teh ciljev. Ugotoviti je treba, da je tožeča stranka s tem, ko je Komisiji v prilogi dopisa z
dne 23. junija 1999 predložila to zabeležko, v pojasnilu (stran 4428 upravnega spisa) navedla samo, da ta zabeležka izraža
,,dogovor v zvezi z vitaminom C“.
Tožena stranka se torej ne opira pravilno na uvodno navedbo 433 Odločbe za dokazovanje, da je želela tožeča stranka na navedenem
sestanku prevzeti vlogo vodje pri določanju ciljnih cen.
Drugič, glede okoliščin, ki po mnenju tožene stranke kažejo na soglasje med evropskimi proizvajalci v zvezi z razvojem cen
in prodajo ter spor med njimi in podjetjemTakeda (glej zgoraj navedeno točko 382), je treba ugotoviti, da usklajenost interesov,
ciljev in stališč v okviru določenega kartela s strani skupine njegovih udeležencev ne pomeni nujno niti pripisovanja vodilne
vloge udeležencem te skupine niti razširitve te kvalifikacije – ki jo je treba glede na druge okoliščine uporabiti za enega
izmed njih – na vse druge. Poleg tega pa je bilo podjetje Merck tudi del tega ,,celovitega bloka“ evropskih proizvajalcev,
na katerega se sklicuje tožeča stranka, vendar pa zato ni bilo kvalificirano kot vodja. Res je, da Odločba omenja več obremenilnih
okoliščin zoper podjetje BASF kot zoper podjetje Merck – organizacija dveh sestankov (glej zgoraj navedeno točko 387) in obljuba
podjetja Roche glede spremembe lokalne organizacije, če bi Roche ugotovilo, da bi lahko cenovna politika podjetja BASF na
lokalni ravni destabilizirala trg (uvodna navedba 424 Odločbe) –, vendar pa te okoliščine niso dovolj pomembne, da bi utemeljile
bistveno drugačno obravnavo podjetij Merck in BASF glede zadevne oteževalne okoliščine. Glede primerjave z vlogo podjetja
Takeda pa iz tega – čeprav je res, da iz Odločbe izhaja, da je moralo to formalno sprejeti ohranitev izvirnih sporazumov o
kvotah, kar so zahtevali evropski proizvajalci – izhaja tudi, da se glede na dejansko stanje podjetje Takeda ni držalo tega
kompromisa in da tudi sicer (kot na primer na sestanku 25. maja 1993 v Zürichu, navedenem v uvodnih navedbah 436 in 437) ni
sprejemalo danih predlogov ter je uspelo izsiliti kompromis.
Splošneje pa je treba skleniti, enako kot tožeča stranka, da okoliščine v zvezi z nasprotji med evropskimi proizvajalci in
podjetjem Takeda, na katere se sklicuje tožeča stranka, pričajo samo o nestabilnosti kartela po veliki in nepričakovani rasti
prodaje kitajskih proizvajalcev ter o vročih pogajanjih, ki so potekala med udeleženci kartela – ki so vsi res imeli določeno
dejavno, ne pa tudi vodilne vloge – in to ves čas zaradi odprave težav, ki so nastale zaradi kitajske konkurence. Iz uvodnih
navedb 439 in 440 Odločbe na primer izhaja, da je vsak od štirih udeležencev kartela predložil predloge. Poleg tega namen
ultimatov, ki so ga evropski proizvajalci postavili podjetju Takeda (poleg tistega, ki ga navaja tožena stranka v uvodni navedbi
442, glej tudi podoben ultimat, ki naj bi ga podjetje Takeda postavilo podjetjema BASF in Merck po posredovanju podjetja Roche
in je naveden v uvodnih navedbah 444 in 446), ni bil v kakšnem posebnem kaznovanju, ampak preprosto v umiku iz kartela, kljub
temu pa iz uvodne navedbe 425 Odločbe izhaja, da je tudi podjetje Takeda postavilo ultimat podjetjema Roche in BASF kot ,,protiukrep“,
če se ne bi uskladili z njegovimi cenami.
V teh okoliščinah ostaja edino podjetje, ki bi ga bilo mogoče kvalificirati kot vodjo, Roche, ki je organiziralo precejšnje
število sestankov (uvodna navedba 415), ki se je ločeno sestajalo s podjetjema BASF in Merck (uvodni navedbi 415 in 432) ter
s podjetjem Takeda (uvodne navedbe 403, 407, 412, 413, 415, 418, 419, 420, 443 in 456), ki je zastopalo podjetji BASF in Merck
pri pogajanjih s podjetjem Takeda (uvodni navedbi 444 in 456) ter podjetje Takeda pri četrtletnih sestankih med evropskimi
proizvajalci (uvodna navedba 416), ki je zbiral prodajne podatke udeležencev kartela ter jih obveščal o skupnih rezultatih
po podjetjih (uvodna navedba 417). Poleg tega je podjetje Roche tisti udeleženec kartela, za katerega iz Odločbe izhaja, da
se je najpogosteje vključeval s svojimi predlogi v zvezi z delovanjem kartela (Roche je na primer predlagalo, naj udeleženci
kartela kot dobavitelji uskladijo stališča v razmerju do stranke Coca-Cola: uvodna navedba 410; na dvostranskem sestanku s
podjetjem Takeda 15. in 16. maja 1991 je predlagalo določitev evropskih prodajnih kvot za leto 1991 po državah: uvodna navedba
423; na sestankih v začetku leta 1993 in 25. maja 1993 je predlagalo omejitev proizvodnje in/ali zvišanje cen: uvodne navedbe
od 432 do 434 in 436; na sestanku 10. novembra 1993 s podjetjem Takeda v Tokiu je predlagal nov sistem kvot za leto 1994:
uvodna navedba 445).
Poleg tega trditev iz točke 149 tožbe, da je ,,BASF občasno imelo določeno vlogo“, nikakor ne pomeni priznanja tožeče stranke
glede njene vodilne vloge, saj je istočasno v navedeni točki pojasnila, da ni vodila ali upravljala dogovorov.
Glede na navedene ugotovitve je treba skleniti, da Komisija niti v Odločbi niti pred Sodiščem prve stopnje ni zadostno pravno
dokazala, da je imela tožeča stranka skupaj s podjetjem Roche vodilno vlogo pri kršitvi v zvezi z vitaminom C.
Zato je treba 35-odstotno zvišanje osnovnega zneska globe, izrečene tožeči stranki za to kršitev, razveljaviti.
d)     Kršitev v zvezi z vitaminom D3
Trditve strank
Tožeča stranka glede kršitve v zvezi z vitaminom D3 navaja, da je Komisija v uvodni navedbi 461 Odločbe priznala, da ni mogla
določiti, katero od podjetij Roche, BASF in Solvay Pharmaceuticals BV (v nadaljevanju: Solvay) je bilo pobudnik te kršitve.
Tožeča stranka opozarja na to, da je bila kljub temu skupaj z Roche kvalificirana za pobudnika in vodjo, medtem ko Solvay
ni bilo. Komisija naj ne bi predložila nobenega dokaza v podporo temu sklepu glede tožeče stranke. Odločba naj bi se namreč
glede tega opirala samo na uvodni navedbi 459 in 460, ki pa dokazujeta samo to, da je Roche izjavilo, da je Solvay prevzelo
pobudo pri dogovorih, in da je Solvay izjavilo, da ni bilo pobudnik, ampak je bilo zadnje podjetje, ki se je pridružilo kartelu.
Te okoliščine naj nikakor ne bi omogočale sklepa, da je bilo podjetje BASF pobudnik ali vodja teh dogovorov.
Tožeča stranka poudarja, da je njena vloga v nasprotju z vlogama dejavnih vodij, ki sta ju imeli podjetji Roche in Solvay
ter izhajata iz več okoliščin, na katere se sklicuje Odločba.
Tožena stranka pojasnjuje, da v zvezi z vitaminom D3 glede tožeče stranke ni ugotovila vloge pobudnika, ampak vlogo vodje,
to je dejavno vlogo pri delovanju kartela. Smernice o globah naj bi poleg tega navajale, da je mogoče zvišanje uporabiti za
vodje in pobudnike kartela. Sicer pa naj ne bi bilo nobenega dokaza za to, da je bilo podjetje Solvay pobudnik kartela, pa
tudi če bi bilo to dokazano, naj to, da Komisija  ni napačnozvišala globe podjetja Solvay iz naslova vloge pobudnika, ne bi
pomenilo, da je storila napako z zvišanjem globe, izrečene tožeči stranki, zaradi vloge vodje v kartelu.
Opozarja na to, da uvodna navedba 472 Odločbe navaja, da so proizvajalci na prvem sestanku januarja 1994 določili ,,kataloške“
in najnižje cene za vsako regijo ter da iz rokopisnega komentarja iz neke zabeležke podjetja Solvay izhaja, da naj bi podjetje
BASF prvo objavilo ceno.
Poleg tega naj bi na vodilno vlogo podjetij BASF in Roche v kartelu v zvezi z vitaminom D3 v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah
o možnih kršitvah opozorilo podjetje Solvay, podjetje Roche pa naj bi priznalo, da se je ta kartel začel z vzpostavitvijo
dvostranskih stikov s podjetjem BASF.
Odločba naj bi pri analizi ciljnih kvot (uvodna navedba 476) upoštevala sorazmerno šibkejši položaj podjetja Solvay glede
na druga dva proizvajalca. Poleg tega naj bi navajala, da je prvo zvišanje cen vodilo BASF in da je Solvay šele kasneje tudi
vodilo eno (uvodne navedbe 472, 473 in 479). Na podlagi teh dokazov naj bi tožena stranka ocenila, da čeprav je BASF imelo
manj pomembno vodilno vlogo kot Roche, je bila ta še vedno pomembnejša od vloge podjetja Solvay.
Tožeča stranka je v repliki odgovorila, da dokazi, na katere se sklicuje tožena stranka, ne dokazujejo, da je imela vlogo
vodje pri kartelu v zvezi z vitaminom D3.
Presoja Sodišča prve stopnje
Spomniti je treba na to, da so v kartelu v zvezi z vitaminom D3 skladno z Odločbo sodelovala podjetja Roche, Solvay, BASF
in Aventis.
Tožena stranka je v pisanjih pojasnila, da tožeči stranki v zvezi s tem kartelom ne očita vloge pobudnika, ampak vlogo vodje
(glej zgoraj navedeno točko 411). Vendar pa navaja, da naj bi Roche priznalo, da se je kartel začel v vzpostavitvijo dvostranskih
stikov s podjetjem BASF (glej zgoraj navedeno točko 413).
Ugotoviti je treba, da čeprav uvodna navedba 712 splošno in glede vseh kršitev navaja vlogo podjetij Roche in BASF kot vodij
in pobudnikov, pa opomba iz te uvodne navedbe ne napotuje na nobeno uvodno navedbo Odločbe, ki bi opisovala dejansko stanje
v zvezi s kartelom glede vitamina D3.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da  obrazložitev 35-odstotnega zvišanja osnovnega zneska globe, izrečene tožeči stranki
zaradi sodelovanja pri kartelu, iz naslova obteževalnih okoliščin, ni zadostna, saj iz nje ni mogoče razumeti, ali je bilo
to zvišanje izrečeno zaradi vloge pobudnika ali vloge vodje oziroma celo obeh vlog hkrati, ki naj bi ju podjetje BASF imelo
pri tej kršitvi.
Poleg tega pa obrazložitev v vsakem od navedenih primerov temelji izključno na splošnih ugotovitvah iz uvodnih navedb od 713
do 717 Odločbe, za katere pa je bilo že v zgoraj navedenih točkah od 296 do 301 razsojeno, da ne morejo utemeljiti pripisovanja
vloge vodje ali pobudnika tožeči stranki v zvezi s kršitvami, ki se ji očitajo v obravnavani zadevi.
Glede na to, da zvišanje globe torej ni zakonito, mora Sodišče prve stopnje glede vloge tožeče stranke pri kršitvi v zvezi
v vitaminom D3 izvršiti svoje pooblastilo za odločanje v okviru polne jurisdikcije in tako potrditi, razveljaviti ali spremeniti
navedeno zvišanje.
–       Vloga pobudnika
Kljub temu, kako je treba razumeti stališče tožene stranke glede vprašanja, ali je tožeča stranka imela vlogo pobudnika v
kartelu v zvezi z vitaminom D3 ali ne, je treba ugotoviti, enako kot tožeča stranka, da noben dokaz, predložen Sodišču prve
stopnje, ne omogoča sklepa, da je tožeča stranka imela tako vlogo.
Iz uvodnih navedb Odločbe v zvezi z izvorom tega kartela, to je uvodne navedbe od 459 do 463, nikakor ne izhaja taka vloga
podjetja BASF, ampak je mogoče iz njih razbrati nasprotujoče si navedbe podjetij Roche in Solvay glede tega, katero podjetje
je prevzelo pobudo pri ustanavljanju kartela, s tem da je podjetje Roche pripisalo to odgovornost podjetju Solvay, ki pa je
to zanikalo. Komisija je v uvodni navedbi 461 vprašanje, katero podjetje je bilo pobudnik za nastanek kartela, celo izrecno
pustila odprto. Trditev tožene stranke, da naj bi Roche priznalo, da se je ta kartel začel z vzpostavitvijo dvostranskih stikov
s podjetjem BASF, očitno ni utemeljena ob upoštevanju dokumenta, ki ga je predložilo Roche in na katerega tožena stranka opira
to trditev. Izvleček dopisa podjetja Roche Komisiji z dne 30. julija 1999, ki ga je predložila tožena stranka v tem kontekstu,
namreč ne vsebuje nobenega takega priznanja podjetja Roche, ampak dvakrat navaja, da je bilo Duphar (podjetje iz skupine Solvay)
tisto, ki je prevzelo pobudo (,,Duphar took the initiative“; ,,Duphar invigorated its attempts to organise a cartel agreement
with Roche and BASF“).
Tožeča stranka torej utemeljeno trdi, da ni dokazano, da je imela vlogo pobudnika v kartelu v zvezi z vitaminom D3.
–       Vloga vodje
Tožeča stranka se, da bi podprla svoje stališče, po katerem je imela tožeča stranka skupaj s podjetjem Roche vlogo vodje v
zadevnem kartelu, v bistvu sklicuje na štiri elemente.
Prvič, sklicuje se na določitev ,,kataloških“ in najnižjih cen za drugo četrtletje leta 1994 na prvem sestanku kartela v januarju
1994, kot je navedeno v uvodni navedbi 472 Odločbe. Tožena stranka v zvezi s tem opozarja na to, da rokopisni komentar v zabeležki
podjetja Solvay, ki je bila sestavljena na tem sestanku, navaja, da ,,bo BASF prvo objavilo cene“ in da je šlo pri tem za
prvo zvišanje cen kartela.
Ta element za pripisovanje vodilne vloge tožeči stranki ni pomemben.
Ugotoviti je namreč treba, da dejstva, da je bil udeleženec kartela prvi, ki je objavil novo ceno ali zvišanje cene, ne gre
šteti za dokaz njegove vloge vodje kartela, če okoliščine zadeve kažejo na to, da je bila zadevna cena ali njeno zvišanje
predhodno določena v soglasju z drugimi udeleženci kartela in da so ti tudi odločili, kdo izmed njih jo bo objavil prvi, taka
določitev pa pomeni, da je to, da nekdo prvi objavi ceno ali njeno zvišanje, samo dejanje, s katerim se strogo spoštuje prej
soglasno sprejeto ureditev, in ne prostovoljna pobuda, ki daje zagon kartelu.
Ravno to se je zgodilo v tem primeru, v nasprotju s tem, kar je bilo ugotovljeno glede zvišanja cen pod vodstvom podjetja
BASF v okviru kartela v zvezi z vitamini A, E in B5 (glej zgoraj navedeni točki 349 in 373). Zabeležka podjetja Solvay, na
katero se sklicuje tožena stranka in ki je bila sestavljena na sestanku januarja 1994, namreč navaja dogovorjeno višino ,,kataloških“
in najnižjih cen, zadevni rokopisni komentar pa kaže ravno na to, da je bilo o dejstvu, da bo BASF prvo objavilo te cene razpravljano
in odločeno na tem sestanku, tako da iz tega ni mogoče sklepati o kakršni koli večji pobudniški vlogi tožeče stranke.
Poleg tega je treba ugotoviti, da Odločba (uvodni navedbi 478 in 479) navaja tudi zvišanje cen, ki ga je prvo objavilo podjetje
Solvay in je bilo dogovorjeno med podjetji Solvay in Roche (BASF pa ga je potrdilo) glede višine, trenutka objave in podjetja
(Solvay), ki ga bo prvo objavilo (ki pa ga Komisija kljub temu ni kvalificirala za vodjo).
Glede dejstva, da je nove cene prvo objavilo BASF, navedeno v uvodni navedbi 472, kar naj bi bile prve dogovorjene cene v
okviru kartela, to v nobenem primeru ne more razlikovati položaja tožeče stranke, z vidika vodilne vloge, od položaja drugih
udeležencev kartela, kot je podjetje Solvay, za katere se je tudi izkazalo, da so prvi objavili zvišanje cen v okviru izvajanja
večletnega kartela, kot je ta v obravnavani zadevi.
Drugič, tožena stranka navaja, da je na vodilno vlogo podjetij Roche in BASF opozorilo podjetje Solvay, in sicer v odgovoru
z dne 2. oktobra 2000 na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah pri navedbah o povezavi med zadevno kršitvijo in kršitvami
v zvezi z vitaminoma A in E.
Tej trditvi ni mogoče slediti.
Podjetje Solvay ni v odgovoru niti Roche niti BASF pripisal vodilne vloge, ampak je želel dokazati, da je bilo v nasprotju
s tem, kar je izjavilo Roche v prilogi 3 k dopisu Komisiji z dne 30. julija 1999, tudi v interesu podjetja Roche, tako kot
podjetij BASF in Aventis, da se kartel v zvezi z vitaminom D3 vzpostavi in deluje. S tem dokazovanjem podjetja Solvay se je
želelo v bistvu izpodbiti tezo podjetja Roche iz navedene priloge, da je Solvay prevzelo pobudo za nastanek kartela v zvezi
z vitaminom D3, Roche, ki mu ni bilo v interesu zvišati cene tega vitamina, pa se je izkazalo kot neposlušno.
Solvay v odgovoru poudarja povezavo, ki je po njegovem mnenju obstajala med karteli v zvezi z vitaminoma A in E na eni strani
ter vitaminom D3 na drugi in naj bi bila razvidna iz trditve podjetja Roche iz navedene priloge 3, po kateri, ,,ko so se Roche,
BASF in [Aventis] tristransko sestajala glede vitamina A ali vitamina E, so na teh sestankih povzeli tudi cenovno politiko
za vitamin D3“ (,,when Roche, BASF and [Aventis] had trilateral gatherings regarding Vitamine A or Vitamine E, the pricing
policies of Vitamin D 3 were also summarized at these meetings“).
Navedene trditve podjetja Roche, na katere se sklicuje podjetje Solvay, da bia priznalo majhno odgovornost v razmerju do odgovornosti
preostalih treh proizvajalcev, vpletenih v kršitev v zvezi z vitaminom D3, ne izkazujejo, da je podjetje BASF imelo kakršno
koli vodilno vlogo pri tej kršitvi, še toliko manj zato, ker iz navedb podjetja Roche iz priloge 3 k njegovemu dopisu z dne
30. julija 1999 implicitno vendar jasno izhaja, da čeprav se je na tristranskih sestankih med podjetji Roche, BASF in Aventis
glede vitaminov A in E povzemalo cenovno politiko v zvezi z vitaminom D3, to ni bilo v kontekstu odločanja o vitaminu D3 brez
podjetja Solvay, ampak zaradi opozarjanja na odločitve, sprejete na sestankih glede vitamina D3 brez podjetja Aventis, ki
ga je zastopalo podjetje Solvay.
Tretjič, tožena stranka navaja, da je podjetje Roche v navedeni prilogi 3 priznalo, da se je kartel v zvezi z vitaminom D3
začel z vzpostavitvijo dvostranskih stikov s podjetjem BASF. Ta trditev, o kateri je bilo že v zgoraj navedeni točki 422 razsojeno,
da nima podlage v dejanskem stanju, poleg tega za odgovor na vprašanje, ali je bila tožeča stranka vodja navedenega kartela,
tudi ni upoštevna, saj je tožena stranka sama utemeljeno opozorila na razliko med konceptoma pobudnika in vodje.
Četrtič, tožena stranka se, da bi dokazala, da je bila v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, vloga podjetja Roche v
kartelu pomembnejša od vloge podjetja Solvay, sklicuje tudi na tiste uvodne navedbe Odločbe, v katerih so analizirane ciljne
kvote (zlasti uvodna navedba 476), ki naj bi kazale na sorazmerno šibkejši položaj podjetja Solvay v razmerju do položaja
podjetij Roche in BASF.
Ta trditev  ni utemeljena. Uvodna navedba 476, kot tudi uvodni navedbi 463 in 474 Odločbe, kaže na to, da so bile kvote, dodeljene
podjetju Solvay – ki so sicer vključevale tudi del podjetja Aventis (glej uvodno navedbo 483) –, praktično dvakrat višje od
tistih, dodeljenih podjetju BASF, kar je sicer izražalo razmerje med tržnimi deleži proizvajalcev, ki so jih s soglasjem izračunala
podjetja Roche, BASF in Solvay na prvem sestanku kartela 11. januarja 1994 (glej uvodno navedbo 462).
Nasprotno pa je treba ugotoviti, enako kot tožeča stranka, da z vidika vodilne vloge v zadevnem kartelu v Odločbi obstajajo
pomembnejši obremenilni dokazi zoper podjetji Roche in Solvay. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da iz uvodne navedbe 478
izhaja, da je podjetje Roche na enem od dvostranskih sestankov med podjetjema Roche in Solvay v Baslu predlagalo zvišanje
cen, pri katerem naj bi bilo v Evropi vodja Solvay, in da se je zavezalo poskrbeti za to, da se bosta ostala dva udeleženca
kartela (BASF in Aventis) s tem uskladila. Glede podjetja Solvay iz Odločbe izhaja, da se je ločeno sestajalo s podjetjem
Aventis, ki ni sodelovalo na sestankih z drugimi proizvajalci iz kartela in od katerega je zbiralo podatke za uporabo na teh
sestankih, nato pa je Aventis sporočilo rezultate z njih (uvodni navedbi 468 in 482). Podjetju Solvay so bile dodeljene proizvodne
kvote za račun podjetja Aventis (uvodna navedba 483), zbiralo pa je tudi podatke in distribuiralo zbrane rezultate po tem,
ko se sestanki po začetku ameriških preiskav niso več odvijali (uvodna navedba 480).
Glede na navedeno iz dokazov iz spisa ni mogoče sklepati, da je imela tožeča stranka skupaj s podjetjem Roche vodilno vlogo
pri kršitvi v zvezi z vitaminom D3.
Zato je treba zvišanje izhodiščnega zneska globe, izrečene tožeči stranki za to kršitev, razveljaviti.
e)     Kršitve v zvezi z betakarotenom in s karotenidi
Trditve strank
Tožeča stranka glede kršitve v zvezi z betakarotenom in s karotenidi navaja, da Odločba ne ponuja nobenega dokaza v podporo
sklepu, da je podjetje BASF skupaj s podjetjem Roche zasnovalo in prevzelo pobudo pri dogovorih ter jih vodil. Dokazi naj
bi namreč kazali na to, da je podjetje Roche in ne podjetje BASF imelo dejavno vlogo pri vodenju in usmerjanju teh dogovorov.
Natančneje, tožeča stranka glede pobude in zasnove dogovorov navaja, da Odločba, čeprav v uvodnih navedbah 520 in 521 vsebuje
sklicevanji na začetne sestanke med podjetjema Roche in BASF, ne navaja nobenega upoštevnega dokaza za to, katera od strank
je bila pobudnik teh sestankov. Trdi, da kartel ni bil skupno zasnovan in spodbujan s strani vseh udeležencev, ki so sodelovali
na prvem sestanku.
Tožeča stranka glede usmerjanjs dogovorov navaja vrsto okoliščin iz Odločbe (uvodne navedbe od 520 do 522, 525 in 526), ki
po njenem mnenju dokazujejo dejavno vlogo podjetja Roche v zvezi s tem. Tožeča stranka tako opozarja na to, da je podjetje
Roche organiziralo prvi sestanek, četrtletne sestanke in sestanek, na katerem se je želelo razširiti področje kartela v zvezi
z betakarotenom tako, da bi vključeval rdeče karotenide, saj je podjetje Roche želelo omejiti tržni delež podjetja BASF. Vodilni
položaj podjetja Roche naj bi izhajal tudi iz tega – kar je navedeno v uvodni navedbi 525 Odločbe –, da je podjetje BASF menilo,
da brez odobritve podjetja Roche ne more vstopiti na trg rožnatega astaksantina.
Tožena stranka navaja, da obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah in Odločba na podlagi izjav tožeče stranke med upravnim
postopkom navajata, da so sporazumi o betakarotenu in karotenidih odražali strukturo sporazumov o vitaminih A in E (zlasti
uvodni navedbi 522 in 530). Tako naj bi bile ugotovitve glede delovanja teh sporazumov iz uvodnih navedb od 175 do 188 Odločbe
upoštevne tudi za sporazume o betakarotenu in karotenidih. Tožena stranka se še posebej sklicuje na uvodno navedbo 183, v
kateri se navaja, da če je bilo odločeno o zvišanju cen, je bilo podjetje Roche običajno prvo, ki jih je objavilo, je pa včasih
prosilo podjetje BASF, naj jih objavi prvo. Ta dejstva, ki jih tožeča stranka ne izpodbija, naj bi torej dokazovala, da je
imelo tudi podjetje BASF vodilno vlogo v kartelih v zvezi z betakarotenom in s karotenidi, čeprav je bila ta vloga le občasna
in manj pomembna od vloge podjetja Roche.
Tožeča stranka v repliki opozarja, prvič, da v okviru obravnavane tožbe izpodbija Komisijino presojo, po kateri je bila vodja
pri kršitvah v zvezi z vitaminoma A in E.
Drugič, navaja, da Komisija ni zadostila dokaznemu bremenu glede vodilne vloge, ki ji jo pripisuje za kršitve v zvezi z betakarotenom
in s karotenidi. Komisija naj bi bila namreč morala izrecno dokazati, da je podjetje BASF to vlogo izvajalo s svojimi dejanji,
tako da naj ne bi bilo dovolj samo ponavljanje trditev iz konteksta ostalih kršitev ali napotovanje na opis delovanja protipravnega
sporazuma.
Tretjič, navaja, da teza tožene stranke ni logična, saj naj edina udeleženca kartela ne bi mogla biti oba vodji, obstoj vodje
namreč zahteva tudi obstoj vsaj enega podrejenega.
Tožena stranka v dupliki zavrača navedeno trditev tožeče stranke z ugotovitvijo, da je pri dolgotrajnih kršitvah, kot so te
iz obravnavane zadeve mogoče, da je v različnih obdobjih delovanja kartela eno ali drugo podjetje vodja, kar naj bi bilo mogoče
ustrezno izraziti z različnimi zvišanji glob zaradi upoštevanja različnih vlog teh podjetij (zgoraj v točki 144 navedena sodba
LR AF 1998 proti Komisiji, točka 204).
Presoja Sodišča prve stopnje
Spomniti je treba na to, da sta skladno z Odločbo v kartelu v zvezi z betakarotenom in s karotenidi sodelovali samo podjetji
Roche in BASF.
Tožena stranka se v pisanjih sklicuje samo na vodilno vlogo, ki naj bi jo podjetje BASF imelo v teh kartelih, ne da bi mu
pripisovala tudi vlogo pobudnika. Poleg tega se dejavniki, ki jih navaja v obrambo uporabe zadevne obteževalne okoliščine
za ti dve kršitvi zoper tožečo stranko, nanašajo na delovanje in ne na nastanek kartela.
Ugotoviti je treba, da se opomba iz uvodne navedbe 712 ne sklicuje na nobeno uvodno navedbo Odločbe, ki opisuje dejansko stanje
v zvezi s karteloma glede betakarotena in karotenidov.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, podobno kot je bilo razsojeno v zgoraj navedeni točki 418 glede kršitve v zvezi z vitaminom
D3, da obrazložitev 35-odstotnega zvišanja osnovnega zneska globe, izrečene tožeči stranki zaradi sodelovanja pri kartelu,
iz naslova obteževalnih okoliščin, ni zadostna, saj iz nje ni mogoče razumeti, ali je bilo to zvišanje izrečeno zaradi vloge
pobudnika ali vloge vodje oziroma celo obeh vlog hkrati, ki naj bi ju podjetje BASF imelo pri tej kršitvi.
Poleg tega pa v vsakem od navedenih primerov obrazložitev temelji izključno na splošnih ugotovitvah iz uvodnih navedb od 713
do 717 Odločbe, za katere pa je bilo že v zgoraj navedenih točkah od 295 do 300 razsojeno, da ne morejo utemeljiti pripisovanja
vloge vodje ali pobudnika tožeči stranki v zvezi s kršitvami, ki se ji očitajo v obravnavani zadevi.
Glede na to, da torej zvišanje izhodiščmega zneska glob tožeči stranki za kršitve v zvezi z betakarotenom in s karotenidi
ni zakonito, mora Sodišče prve stopnje za presojo vloge tožeče stranke pri vsaki od navedenih kršitev izvršiti pooblastilo
za odločanje v okviru neomejene pristojnosti in tako potrditi, razveljaviti ali spremeniti navedeno zvišanje.
Kot je bilo ugotovljeno v zgoraj navedeni točki 451, tožena stranka ne navaja, da je imelo podjetje BASF vlogo pobudnika pri
teh kršitvah. Poleg tega pa, kot utemeljeno navaja tožeča stranka, noben podatek iz spisa na kaže na to, da je tako vlogo
imela, ob tem da za to, da je podjetje pobudnik kartela, ne zadostuje to, da je bilo med njegovimi ustanovitelji (glej zgoraj
navedeno točko 321 ).
Tožena stranka se v podporo presoji, da je imela tožeča stranka skupaj s podjetjem Roche vodilno vlogo pri obeh zadevnih kršitvah,
sklicuje na ugotovitve iz uvodnih navedb od 175 do 188 Odločbe glede kartelov v zvezi z vitaminoma A in E. Tožena stranka
namreč na podlagi izjav podjetja BASF iz poročila, ki ga je poslala Komisiji z dopisom z dne 15. junija 1999, pojasnjuje da
je v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah (točka 186) in v Odločbi (uvodna navedba 522) navedla, da sta pri betakarotenu
in karotenidih, tako kot pri vitaminih A in E, ,,stranki pripravili podroben ‘proračun’, primerjali dejansko prodajo s kvotami
iz ‘proračuna’, izdelali ocene prihodnje rasti trga ter se sporazumeli o časovnici in višini zvišanj cen“. Odločba naj bi
prav tako navajala, da ,,so četrtletni sestanki o betakarotenu potekali v Baslu na istem kraju in času kot sestanki kartela
za vitamina A in E“ (uvodna navedba 522) ter da ,,so sestanki glede karotenidov potekali vsako četrtletje sočasno s sestanki
v zvezi z betakarotenom, na njih pa so bile v bistvu prisotne iste osebe“ (uvodna navedba 530). Izrecno sklicevanje na delovanje
kartelov v zvezi z vitaminoma A in E naj bi omogočalo sklep, da je imelo podjetje BASF vodilno vlogo v kartelih v zvezi z
betakarotenom in s karotenidi, iz okoliščin, navedenih v uvodnih navedbah od 175 do 188 Odločbe, ki naj bi dokazovale vodilno
vlogo podjetja BASF v kartelih v zvezi z vitaminoma A in E. Tožena stranka se še posebej sklicuje na uvodno navedbo 183 v
zvezi z mehanizmom objavljanja zvišanj cen za vitamina A in E (glej zgoraj navedeno točko 344).
Navedenemu razlogovanju tožene stranke ni mogoče slediti.
Prvič, to, da so lahko sestanki v zvezi z betakarotenom in s karotenidi potekali sočasno kot sestanki v zvezi z vitaminoma
A in E in da so v bistvu sledili istemu sistemu (dodelitev kvot, nadzor nad njihovim spoštovanjem, ocena prihodnje rasti trga,
dogovor o cenah), ne prejudicira odgovora na vprašanje, katero podjetje je dejansko imelo vodilno vlogo pri vsakem od navedenih
kartelov. Tako na podlagi navedenih podobnosti med obema skupinama zadevnih kartelov ni mogoče domnevati, da je podjetje BASF
tudi pri kartelih v zvezi z betakarotenom in s karotenidi prvo objavljalo zvišanja cen, kar je občasno počelo v okviru kartelov
v zvezi z vitaminoma A in E ter zaradi česar je bilo utemeljeno 35-odstotno zvišanje osnovnega zneska glob, izrečenih tožeči
stranki zaradi sodelovanja pri navedenih kartelih (glej zgoraj navedene točke od 344 do 354).
Drugič, čeprav je res, kot navaja tožena stranka, da imajo lahko pri dolgotrajni kršitvi, kot je zadevna, udeleženci kartela
v različnih obdobjih izmenično vodilno vlogo – tako da ni mogoče izključiti, da bi se lahko za vsakega od njih uporabila obteževalna
okoliščina zaradi vodenja –, kljub temu pa je treba v obravnavani zadevi ugotoviti, da tožena stranka nikjer ni trdila niti
dokazala, da sta oziroma kdaj sta podjetji BASF in Roche tako ravnali v kartelih v zvezi z betakarotenom in s karotenidi.
Tretjič, kot je poudarila tožeča stranka, opis dejanskega stanja v zvezi z obema zadevnima kršitvama v Odločbi (uvodne navedbe
od 520 do 534) omenja nekaj okoliščin, ki bi jih lahko razlagali kot dokaze za vodilno vlogo podjetja Roche. Tako iz Odločbe
izhaja, da je več sestankov med podjetji Roche in BASF v zvezi z betakarotenom in s karotenidi potekalo v Baslu, na sedežu
podjetja Roche (uvodne navedbe 520, 522, 526), in da je to podjetju BASF dobavilo astaksantin (karotenid), ki ga je to potrebovalo
za trženjske dejavnosti in poskuse v predproizvodni fazi, medtem ko je gradilo svojo tovarno za proizvodnjo astaksantina (uvodna
navedba 528). Nasprotno pa se v uvodnih navedbah od 520 do 534 ne navaja nobene konkretne okoliščine, ki bi lahko bila dokaz
za vodilno vlogo tožeče stranke.
V teh okoliščinah je treba skleniti, da dokazi iz spisa ne omogočajo kvalifikacije tožeče stranke za vodjo pri kršitvi v zvezi
z betakarotenom in s karotenidi.
Zato je treba zvišanje izhodiščnega zneska globe, izrečene tožeči stranki za te kršitve, razveljaviti.
3.
Sklep glede zvišanja osnovnega zneska glob, izrečenih tožeči stranki zaradi obteževalnih okoliščin
Iz navedene analize izhaja, da se glede kršitev v zvezi z vitamini A, E in B5 potrdi 35-odstotno zvišanje osnovnega zneska
glob, izrečenih tožeči stranki v Odločbi zaradi vodilne ali pobudniške vloge – poleg kršitve v zvezi z vitaminom B2, na katero
se obravnavani tožbeni razlog ne nanaša –, razveljavi pa se to za kršitve v zvezi z vitaminoma C in D3, betakarotenom in s
karotenidi.
E –
Šesti tožbeni razlog: kršitev oddelka B obvestila o ugodni obravnavi in legitimnih pričakovanj, ki so pri tožeči stranki nastala
na podlagi navedenega obvestila
1.
Trditve strank
Tožeča stranka navaja, da je Komisija s tem, ko je odločila, da tožeča stranka ni upravičena do večjega znižanja glob na podlagi
oddelka B obvestila o ugodni obravnavi, storila napako. Tožeča stranka namreč meni, da je za vse kršitve, za katere ji je
bila izrečena globa, zadostila vsem pogojem iz tega oddelka, in sicer od (a) do (e), Komisija pa je menila, da za kršitve
v zvezi z vitaminoma A in E ni izpolnila pogoja pod (b), ker naj bi podjetje Aventis s pisnima izjavama 19. in 25. maja 1999
prvo predložilo odločilne dokaze za te kršitve, glede drugih kršitev pa da ne izpolnjuje pogoja pod (c), ker je bila skupaj
s podjetjem Roche vodja ali pobudnik kartelov.
Tožeča stranka glede pogoja pod (b), v povezavi s kršitvami v zvezi z vitaminoma A in E navaja, da je skupaj s podjetjem Roche
prva obvestila Komisijo o kartelu v sektorju vitaminov in ji predložila podrobnosti glede zadevnih vitaminov, udeleženih podjetij
in trajanja kartela. Ta dokaz naj bi bil Komisiji dan ustno na sestanku 17. maja 1999 in naj bi bil ,,odločilen“ v smislu
oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi, saj je zadostoval za ugotovitev obstoja kartela, skladno z merilom, ki ga je Komisija
vzpostavila v Odločbah 2001/418/ES z dne 7. junija 2000 o postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP
(Zadeva COMP/36.545/F3 – Aminokisline, UL 2001, L 152, str. 24, uvodna navedba 409) ter 2002/742/ES z dne 5. decembra 2001
o postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP (Zadeva COMP/E-1/36.604 – Citronska kislina, UL 2002,
L 239, str. 18, uvodna navedba 306, v nadaljevanju: odločba Citronska kislina).
Tožeča stranka opisuje kontekst in potek navedenega sestanka na naslednji način. Podjetje BASF naj bi z dopisom 6. maja 1999
K. Van Mierta, ki je bil v tistem času član Komisije, zadolžen za zadeve na področju konkurence, obvestilo Komisijo o obstoju
kartela v sektorju vitaminov ter sebe in podjetje Roche opredelilo kot udeleženca protipravnih dogovorov, prosilo pa je tudi
za sestanek zaradi razgovora s Komisijo o teh dogovorih, da bi tako z njo sodelovalo in bilo deležno ugodne obravnave po obvestilu
o ugodni obravnavi. Tožeča stranka dodaja, da je istega dne J. Scholz iz pravne službe podjetja BASF po telefonu poklical
kabinet K. Van Mierta, da bi se dogovoril za sestanek, na katerem bi se o tem podrobneje pogovorili.
Po določenih težavah z iskanjem primernega datuma za Komisijo, naj bi se predstavniki podjetja BASF, med njimi J. Scholz,
podjetja Roche in Komisije sestali 17. maja 1999. Podjetje BASF naj bi na sestanku opisalo več protipravnih skrivnih dogovorov
v sektorju vitaminov na svetovni ravni, s podrobnostmi glede zadevnih vitaminskih proizvodov, z imeni glavnih udeleženih podjetij
in s trajanjem kršitve. Prav tako naj bi izrazilo trdno namero o sodelovanju pri kakršni koli preiskavi Komisije glede teh
dejavnosti, jo obvestilo o skorajšnji sklenitvi poravnave (,,plea agreement“) z Department of Justice (ministrstvo za pravosodje)
Združenih držav in naj bi se zavezalo predložiti kopije te poravnave, ko bi bila predložena pristojnemu ameriškemu sodišču.
Tožeča stranka je v prilogi tožbe predložila izjavo J. Scholza (v nadaljevanju: Scholzeva izjava), ki povzema dane izjave
in raven sodelovanja, ponujene s strani podjetja BASF na navedenem sestanku.
Tožeča stranka vztraja, da bi podatki, ki jih je ustno sporočila na navedenem sestanku, Komisiji omogočili dokazati zadevne
kršitve, zlasti tiste v zvezi z vitaminoma A in E, tudi če podjetje BASF kasneje ne bi več sodelovalo s Komisijo. Komisija
naj bi namreč v zgoraj v točki 467 navedeni odločbi Citronska kislina (uvodna navedba 305) navedla, da je mogoče odločilne
dokaze predložiti ustno. Poleg tega nič v besedilu obvestila o ugodni obravnavi ne kaže na to, da je treba dokaze predložiti
pisno. Tožeča stranka namreč opozarja na to, da oddelek B navedenega obvestila s tem, ko razlikuje med ,,podatki“, ,,dokumenti“
in ,,dokazi“, kaže na to, da odločilni dokazi niso nujno pisni dokazi. Poleg tega ni nobenega razloga z vidika pravne varnosti
ali upravne učinkovitosti, zaradi katerega ustni dokazi ne bi zadostovali. Komisija lahko po mnenju tožeče stranke hrani zapisnike
sestankov in zaradi pravne varnosti v soglasju z udeleženci sestavi različico teh sestankov.
Tako po mnenju tožeče stranke to, da je za zahtevo Komisije tej naknadno predložila pisno poročilo z dodatnimi podrobnostmi
o kršitvah, ni bistveno za uporabo obvestila o ugodni obravnavi in je samo v administrativno pomoč Komisiji.
Zato tožeča stranka meni, da je Komisija s tem, ko je menila, da so ji bili s pisnimi izjavami, ki jih je 19. in 25. maja
1999 predložilo podjetje Aventis, predloženi prvi odločilni dokazi za kršitve v zvezi z vitaminoma A in E, storila napako.
Tožeča stranka podredno – če se ustno pričanje podjetja BASF na sestanku 17. maja 1999 ne bi štelo za odločilno – navaja,
da naj bi bilo tako v glavnem zato, ker je Komisija vzrajno zahtevala pisne dokaze, kar naj bi bilo v nasprotju z načelom
učinkovitega upravljanja.
Tožeča stranka na eni strani navaja, da Komisija ni sprejela dodatni dokazov podjetja BASF na tem sestanku in še posebej ni
sprejela dodatnih pričevanj, ki naj bi ji bila lahko ponujena v kratkem. Meni, da bi bili razgovori z vodilnimi uslužbenci
podjetja BASF, vpletenimi v vitaminski kartel, hiter, učinkovit in praktičen način zbiranja dokazov o vitaminskem kartelu
in da želje Komisije po tem, da si prihrani delo, ni mogoče uporabiti zoper tožečo stranko, prav tako to ne bi smelo vplivati
na njen pravni položaj. Komisija še posebej ne bi smela zavrniti ponujenih dokazov, če bi lahko taka zavrnitev za neko podjetje
pomenila, da ne bi bilo prvo, ki bi predložilo odločilne dokaze v smislu obvestila o ugodni obravnavi.
Na drugi strani pa tožeča stranka navaja, da če je Komisija menila, da samo pisne izjave zadostujejo za obvestilo o ugodni
obravnavi, potem bi bila morala o tem obvestiti podjetje BASF, saj je po njegovem dopisu z dne 6. maja 1999 vedela, da želi
to priznati svojo udeležbo v vitaminskem kartelu in sodelovati pri preiskavi Komisije, da bi bilo tako upravičeno do ugodne
obravnave po navedenem obvestilu. Komisija pa naj ne bi nikoli navedla, da ustne izjave s sestanka z dne 17. maja 1999 v ta
namen ne zadostujejo, dokler niso pisno potrjene. Tožeča stranka opozarja na to, da bi v nasprotnem primeru lahko takoj pisno
potrdila izjave z navedenega sestanka. Poleg tega pa, če bi bilo podjetje BASF pred sestankom obveščeno o tem, da Komisija
sprejema samo pisne dokaze, bi lahko predložilo pisno izjavo že na tem sestanku.
Tožeča stranka glede pogoja pod (e) v povezavi z vsemi kršitvami, za katere ji je bila izrečena globa, ponavlja in se pri
tem sklicuje na trditve iz petega tožbenega razloga, da jo je Komisija napačno štela za vodjo ali pobudnika kartelov.
Tožena stranka navaja, da za kršitve v zvezi z vitaminoma A in E tožeča stranka ni bila prva, ki ji je predložila odločilne
dokaze v smislu obvestila o ugodni obravnavi, in da je utemeljeno menila, da je bilo to podjetje Aventis. Dokazi, za katere
tožeča stranka trdi, da jih je predložila ustno na sestanku 17. maja 1999 med podjetjema Roche in BASF ter Komisijo, namreč
niso ustno podani odločilni dokazi v smislu navedenega obvestila.
Kot naj bi bilo navedeno v uvodni navedbi 127 Odločbe, naj bi podjetji Roche in BASF na tem sestanku samo najavili svojo namero
o sodelovanju, ne da bi Komisiji predložila dokaze, potrebne za dokazovanje obstoja kršitev.
Tožena stranka opozarja na to, da če je menila, da je bilo podjetje Aventis in ne podjetje BASF tisto, ki je izpolnilo pogoj
iz oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi, je bilo to zato, ker je Aventis predložilo odločilne dokaze 19. maja 1999, to
je skoraj mesec dni pred tem, ko je BASF predložilo prvi dokument, ki bi bil lahko upoštevan v okviru navedenega obvestila,
to je izjavo z dne 15. junija 1999 (uvodne navedbe 125, 132, 741 in 743 Odločbe).
Po mnenju tožene stranke Scholzeva izjava, ki je datirana dva dneva pred vložitvijo te tožbe pred Sodiščem prve stopnje, nikakor
ni prepis sestanka z dne17. maja 1999 in ne more utemeljiti trditev tožeče stranke.
Samo predlog podjetja BASF, o katerem se govori v Scholzevi izjavi, da Komisiji daje na razpolago pričanje uslužbencev, ne
more biti odločilen dokaz, saj Komisiji ni omogočil dokazati kršitve.
Tožena stranka pojasnjuje, da kolikor se spominja poteka sestanka 17. maja 1999, tožeča stranka na navedenem sestanku ni mogla
navesti vsebine protipravnih sporazumov v zvezi z vitaminoma A in E. Tožeča stranka naj bi celo izjavila, da bi bilo mogoče
druge dokumente predložiti šele, ko bi se končale skupinske tožbe (,,class actions“) zoper njo pred pravdnimi sodišči. Zastopniki
Komisije, prisotni na sestanku, naj bi torej utemeljeno vztrajali pri predložitvi podrobnih dokazov po sestanku, saj je tožeča
stranka tudi sama izjavila, da ima dokumente, ki jih lahko predloži šele kasneje. Glede na to, da te okoliščine v Scholzevi
izjavi ni, tožena stranka predlaga Sodišču prve stopnje, naj skladno s členoma 65(2)(a) in (c) ter 66 Poslovnika zasliši osebe,
ki so se udeležile sestanka 17. maja 1999 in so navedene v točki 179 tožbe.
Končno, tožena stranka glede pogoja iz oddelka b(e) obvestila o ugodni obravnavi v povezavi z vsemi kršitvami, za katere je
bila tožeči stranki izrečena globa, ugotavlja, prvič, da tožeča stranka ne izpodbija tega, da je bila vodja ali pobudnik pri
kartelu v zvezi z vitaminom B2, in drugič, da je vodilna ali pobudniška vloga tožeče stranka pri ostalih kartelih v Odločbi
ustrezno dokazana. V teh okoliščinah naj tožeča stranka ne bi mogla trditi, da Komisija ni pravilno uporabila obvestila o
ugodni obravnavi.
Tožeča stranka v repliki na podlagi odgovora na tožbo navaja tri ugotovitve, za katere meni, da so pomembne. Prvič, poudarja,
da tožena stranka ne izpodbija vsebine opisa sestanka z dne 17. maja 1999 iz Scholzove izjave in še posebej dejstva, da je
podjetje BASF opisalo pomembne elemente dogovorov, vključno s tistimi v zvezi z vitaminoma A in E, udeleženci pri teh dogovorih
in njihovim trajanjem. Drugič, ugotavlja, da Komisija ne nasprotuje njeni tezi, da lahko ustne informacije predstavljajo odločilne
dokaze v smislu obvestila o ugodni obravnavi. Tretjič, opozarja na to, da je v nasprotju z dobro prakso in s tem, kar naj
bi se zgodilo v zadevi, ki je bila predmet zgoraj v očki 467 navedene odločbe Citronska kislina, zdaj jasno, da Komisija nima
zapisnika s sestanka in pozneje ni poskrbela za to, da bi z udeleženci sestavila usklajeno različico tega sestanka.
Tožeča stranka za pojem odločilnih dokazov navaja, da v kontekstu zapletenega, dolgotrajnega in večstranskega kartela, kot
je ta, ki je predmet Odločbe, ni nujno, da podjetje ustno predloži podrobnosti o vsakem sestanku, ampak zadostuje, da se obstoj
sporazuma prizna in pojasni tako, da lahko Komisija, kot je to storila v obravnavani zadevi, izvrši pooblastila, ki ji jih
za pridobitev podrobnosti daje Uredba št. 17. Tožeča stranka opozarja na to, da tožena stranka v odgovoru na tožbo ne izpodbija
tega, da zahteva po informacijah z dne 26. maja 1999 po členu 11 temelji na informacijah, ki jih je BASF predložilo na sestanku
17. maja 1999.
Tožena stranka v dupliki pojasnjuje, da mora v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, odločilen dokaz Komisiji omogočiti
sprejetje odločbe o ugotovitvi kršitve, ne pa samo tega, da pošlje zahtevo po informacijah skladno s členom 11 Uredbe št.
17. Trdi, da je tožeča stranka na sestanku samo priznala, da je sodelovala pri kartelu ter navedla druge udeležence in nekaj
podrobnosti. To naj bi bilo razvidno iz Scholzeve izjave (točka 9) in tudi iz internih pisnih zabeležk upravitelja spisa,
katerih natipkana različica je v prilogi D.3 k dupliki in ki naj bi bile sestavljene po sestanku ter naj bi predstavljale
pisni zapis tega. Po mnenju tožene stranke ji torej informacije, predložene na tem sestanku, niso omogočale drugega kot tega,
da je poslala zahteve po informacijah skladno s členom 11 Uredbe št. 17.
2.
Presoja Sodišča prve stopnje
Tožeča stranka z obravnavanim tožbenim razlogom hkrati izpodbija Komisijino presojo, da ni izpolnila pogoja iz oddelka B(b)
obvestila o ugodni obravnavi za kršitve v zvezi z vitaminoma A in E in da ni izpolnila pogoja pod (e) istega oddelka glede
osmih kršitev, za katere ji je Komisija izrekla globo.
a)     Ali je tožeča stranka izpolnila pogoj iz oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi za kršitve v zvezi z vitaminoma A in E
Najprej je treba ugotoviti, da je Komisija v obvestilu o ugodni obravnavi opredelila pogoje, pod katerimi se lahko podjetja,
ki sodelujejo z njo pri preiskavi kartela, oprosti plačila globe ali so upravičena do znižanja zneska globe, ki bi jo morala
sicer plačati (glej oddelek A(3) navedenega obvestila).
Kot je navedeno v oddelku E(3) obvestila o ugodni obravnavi, je to ustvarilo legitimna pričakovanja, na katera se opirajo
podjetja, ki želijo Komisijo obvestiti o obstoju kartela. Glede na legitimna pričakovanja, ki so jih podjetja, ki bi želela
sodelovati s Komisijo, lahko imela na podlagi navedenega obvestila, se je morala torej Komisija po tem ravnati, ko je v okviru
določitve izhodiščnega zneska globe za tožečo stranko presojala o sodelovanju te (glej v tem smislu zgoraj v točki 227 navedeno
sodbo HFB in drugi proti Komisiji, točka 608, in sodbo Sodišča prve stopnje z dne 8 julija 2004 v zadevi Corus UK proti Komisiji,
T-48/00, Recueil, str. I-0000, točki 192 in 193).
Ob tem pojasnilu je treba opozoriti še na to, da je skladno z oddelkom B obvestila o ugodni obravnavi ,,do vsaj 75-odstotnega
znižanja zneska globe ali celo popolne oprostitve plačila globe, ki mu bi bila izrečena, če ne bi sodelovalo“ upravičeno podjetje,
ki:
,,a)  Komisijo obvesti o tajnem kartelu, preden Komisija po odločbi to preišče pri udeležencih kartela in če že nima zadostnih informacij
za dokaz obstoja prijavljenega kartela;
b)       prvo predloži odločilne dokaze za obstoj kartela;
c)       preneha sodelovati pri protipravni dejavnosti najkasneje takrat, ko prijavi kartel;
d)       Komisiji predloži vse uporabne informacije ter vse dokumente in dokaze, ki ji ima v zvezi z kartelom, ter trajno in celovito
sodeluje skozi celotno preiskavo;
e)       drugega podjetja ni prisililo k sodelovanju v kartelu niti ni bilo pobudnik ali imelo kakšne odločilne vloge pri protipravni
dejavnosti.“
Tožeča stranka natančneje glede  pogoja pod (b) navaja, da je bila skupaj s podjetjem Roche za kršitve v zvezi z vitaminoma
A in E prvo podjetje, ki je predložilo odločilne dokaze za obstoj kartela, in sicer naj bi to storilo ustno na sestanku s
službami Komisije 17. maja 1999, to je dva dneva pred predložitvijo prvega pisanja podjetja Aventis.
Pojem ,,odločilni dokazi“ v smislu oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi
Po mnenju tožeče stranke, ki je stališče o tem pojasnila v odgovoru na pisno vprašanje Sodišča prve stopnje v okviru ukrepov
procesnega vodstva, ne more biti niti najmanjšega dvoma o tem, da Komisija, ko ima prostovoljno priznanje o obstoju protipravnega
dogovora, zadevne proizvode, vpletena podjetja, geografski obseg in trajanje, razpolaga z ,,odločilnimi dokazi“ o obstoju
kartela v smislu oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi. Pojem odločilni dokaziv se po njenem mnenju ne more nanašati na
vse dokaze, ki jih Komisija potrebuje za to, da pripravi določbo, s katero ugotovi kršitev, ampak na dokaze, ki ji omogočajo,
da se seznani z obstojem kartela, da uporabi pooblastila za preiskavo in da pridobi vse dodatne informacije, za katere meni,
da so potrebne za obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah in kasneje za odločbo. Tožena stranka nasprotno navaja, da je
dokaz odločilen, če Komisiji omogoči sprejetje odločbe o ugotovitvi kršitve, in ne, če ji omogoča samo to, da pošlje zahteve
po informacijah.
V zvezi s tem je treba skleniti, da, prvič, v nasprotju s tem, kar trdi tožena stranka, pojem odločilnih dokazov ne pomeni
dokazov, ki zadostujejo za ugotovitev obstoja kartela, kot to izhaja iz primerjave z izrazi iz oddelka B(a) obvestila o ugodni
obravnavi, ki vsebujejo pridevnik ,,zadosten“, ki pa ni uporabljen v oddelku B(b) navedenega obvestila (glej v tem smislu
zgoraj v točki 70 navedeno sodbo Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, točka 362).
Drugič, čeprav za dokaze iz oddelka B(b) navedenega obvestila ni nujno, da zadoščajo za dokaz obstoja kartela, pa morajo biti
kljub temu za to odločilni. Ne gre torej samo za vir usmerjanja preiskave Komisije, ampak tudi za podatke, ki bi se lahko
neposredno uporabili kot glavni dokazi za odločitev o ugotovitvi kršitve.
V okviru tako razumljenega pojma ,,odločilni dokazi“ je treba preučiti, ali je tožeča stranka v obravnavani zadevi izpolnila
pogoj iz oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi.
Ali se lahko odločilne dokaze v smislu oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi predloži ustno
Tožena stranka je glede vprašanja, ali je mogoče odločilne dokaze v smislu oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi predložiti
ustno, ne da bi izrecno izpodbijala to možnost, v odgovoru na pisno vprašanje Sodišča prve stopnje v okviru ukrepov procesnega
vodstva pojasnila, da je treba ustno sporočene dokaze potrditi pisno, da se jih lahko upošteva za navedeni oddelek. To stališče,
ki ga je tožena stranka ponovila na obravnavi in naj bi bilo utemeljeno s potrebo po tem, da lahko druga podjetja izrazijo
stališče o vsakem dokazu, ki naj bi ga Komisija uporabila zoper njih, ni brez nejasnosti, saj tožena stranka ne pojasni, ali
mora biti pisna potrditev za to, da podjetje izpolni pogoje iz oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi, predložena pred
morebitnimi dokazi drugih podjetij – ki želijo biti upravičena do ugodne obravnave po navedenem obvestilu – ki so predloženi
po ustnem posredovanju dokazov s strani navedenega podjetja.
V zvezi s tem je Sodišče prve stopnje, kot je na to utemeljeno na obravnavi opozorila tožeča stranka, v  zgoraj v točki 131
navedeni sodbi Tokai Carbon in drugi proti Komisiji  (točka 431) potrdilo, pa čeprav v kontekstu uporabe prve alinee oddelka
D(2) obvestila o ugodni obravnavi, da se lahko ustno posredovanje podatkov Komisiji upošteva za pridobitev ugodne obravnave
po navedenem obvestilu. Sodišče prve stopnje je opozorilo na to, da zgoraj navedena določba predvideva, da so lahko ,,dokumenti“
in ,,informacije“ ,,dokazi“, ki prispevajo k potrditvi obstoja storjene kršitve, in je iz tega sklepalo, da navedenih informacij
ni treba nujno predložiti v dokumentarni obliki.
Navedene ugotovitve so smiselno upoštevne tudi v kontekstu uporabe oddelka B obvestila o ugodni obravnavi, saj se pogoj pod
(b) sklicuje na ,,odločilne dokaze“ in ne na dokumente, pogoj pod (d) pa našteva ,,uporabne informacije“, ,,dokumente“ in
,,dokaze“.
Poleg tega ustno posredovanje informacij ne predstavlja nobene večje slabosti v smislu pravne varnosti, saj se ustno podano
informacijo upravnemu organu na sestanku običajno hrani v obliki zvočenga zapisa in/ali pisno v obliki zapisnika.
Trditev tožene stranke z obravnave, da naj Komisiji ne bi bilo treba sestavljati zapisnikov sestankov, ki jih ima z osebami
ali s podjetji, je treba oceniti.
Res je, da tožena stranka nima take splošne obveznosti (glej v tem smislu sodbi Sodišča prve stopnje z dne 28. aprila 1999
v zadevi Endemol proti Komisiji, T-221/95, Recueil, str. II-1299, točka 94, in z dne 30. septembra 2003 v zadevi Atlantic
Container Line in drugi proti Komisiji, T-191/98, T-212/98 in T-214/98, Recueil, str. II-3275, točka 351).
Vendar pa neobstoj izrecne določbe o sestavi zapisnika ne izključuje tega, da je lahko Komisija v določenem primeru zavezana
zapisati izjave, ki jih prejme. Taka obveznost lahko namreč glede na posebne okoliščine zadeve izhaja neposredno iz načela
učinkovitega upravljanja, na katero se je sklicevala tožeča stranka v ustnih stališčih, in je del garancij, ki jih zagotavlja
pravni red Skupnosti v upravnih postopkih (glej zgoraj v točki 192 navedeno sodbo ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji, točka
99, in navedeno sodno prakso).
Skleniti je treba, da je treba – če neko podjetje stopi v stik s Komisijo in želi z njo sodelovati na način, ki ga upravičuje
do nagrade po obvestilu o ugodni obravnavi, v tem kontekstu pa se med službami Komisiji in tem podjetjem organizira sestanek
– skladno z načelom učinkovitega upravljanja sestaviti zapisnik takega sestanka, ki povzema bistvene dele tistega, o čemer
se je na sestanku razpravljalo, ali vsaj sestanek snemati, če to najkasneje na začetku sestanka zahteva zadevno podjetje.
Ustno posredovane informacije res imajo to slabost, da mora Komisija pri njihovem posredovanju sodelovati in morajo zato njeni
uslužbenci za to imeti čas in potrebna sredstva (sejne sobe, naprave za snemanje itn.). Vendar pa ta slabost ni odločilna
pri odgovoru na vprašanje, ali se lahko ustne informacije sprejmejo za uporabo oddelka B obvestila o ugodni obravnavi.
Prvič, če več podjetij prosi za sestanek z uslužbenci Komisije, da bi sodelovala za pridobitev imunitete ali znižanje globe,
potem Komisija lahko in mora poskrbeti za to, da sama ni dejavnik, ki bi vplival na konkurenco med podjetji, ki je značilna
za uporabo pogoja iz oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi.
Drugič, posredovanje ustnih informacij je treba prav zaradi potrebe po sodelovanju Komisije šteti za načeloma počasnejši način
sodelovanja, kot je pisno posredovanje informacij, ki ne zahteva nobenega sodelovanja Komisije in torej ni odvisno od razpoložljivih
njenih sredstev. Zadevno podjetje mora zato, če se odloči za ustno posredovanje informacij, vedeti da se izpostavlja tveganju,
da bi lahko neko drugo podjetje Komisiji pisno in prej poslalo odločilne dokaze za obstoj kartela.
Skleniti je torej treba, da je mogoče odločilne dokaze v smislu oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi predložiti tudi
ustno.
Ali je tožeča stranka na sestanku s službami Komisije 17. maja 1999 predložila odločilne dokaze za obstoj kartelov v zvezi
z vitaminoma A in E
Tožeča stranka je, preden se je sklicevala na sestanek z dne 17. maja 1999, trdila, da je Komisijo z dopisom z dne 6. maja
1999 K. Van Miertu obvestila o obstoju protipravnega kartela v sektorju vitaminov ter podjetje Roche in sebe identificirala
kot udeleženca v teh dogovorih. V resnici pa besedilo tega dopisa kaže na to, da se je tožeča stranka omejila na navajanje
obstoja preiskav zoper proizvajalce vitaminov v Združenih državah, med katerimi je bila tudi tožeča stranka, in sicer ,,zaradi
suma kartelov v sektorju vitaminov, ki kršijo pravo konkurence“. Tako je treba ugotoviti, da tožeča stranka z navedenim dopisom
Komisije ni obvestila o tem, da v sektorju vitaminov obstajajo protipravni karteli, pri katerih naj bi sodelovala, ampak se
je samo sklicevala na ,,preiskave […], ki potekajo […] v Združenih državah“ in na ,,sum kartelov“, kar pa ni priznanje kršitve
z njene strani. To, da je tožeča stranka navedla tudi, da podpira ameriško preiskavo in želi tako kot podjetje Roche o zadevi
razpravljati s Komisijo ,,zaradi sodelovanja v okviru programa Skupnosti o ugodni obravnavi“, te ugotovitve nikakor ne spremeni.
Ob teh pojasnilih je treba opredeliti informacije, ki jih je tožeča stranka posredovala Komisiji na sestanku 17. maja 1999.
Ni sporno, da ni bil niti istega dne niti kasneje sestavljen noben zapisnik navedenega sestanka in da se sestanek ni snemal,
tako da bi bilo mogoče narediti prepis. Tožeča stranka očita Komisiji, da teh formalnosti ni opravila, ne navaja pa, ali je
to od Komisije dejansko zahtevala. V teh okoliščinah Komisiji ni mogoče očitati take opustitve.
Poleg tega v obravnavani zadevi taka opustitev, tudi če bi bila napačna, ne utemeljuje trditev tožeče stranke.
Iz pisanj tožeče stranke namreč jasno izhaja (glej zlasti točki 180 in 183 tožbe ter točki 117 in 120 replike), da je ta trdila,
da je Komisijo na sestanku 17. maja 1989 obvestila:
a)       o obstoju protipravnih dogovorov glede določenega števila vitaminskih proizvodov, med katerimi sta bila vitamina A in E, ki
vplivajo na trg EGP;
b)       o glavnih udeležencih teh dogovorov, med katerimi so bili štirje vpleteni v kartela v zvezi z vitaminoma A in E (Roche, BASF,
Aventis, in Eisai);
c)       o značaju teh dogovorov, to je sporazumih o določitvi cen ter delitvi prodaje in kapacitet;
d)       o obdobju trajanja teh dogovorov (od 1989 do 1999).
Tožena stranka ni izpodbijala tega, da ji je tožeča stranka navedene dokaze sporočila na navedenem sestanku, čeprav meni,
da ti dokazi niso ,,odločilni“ v smislu oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi.
Tožeča stranka nasprotno ni trdila, da so na tem sestanku njeni predstavniki Komisiji posredovali konkretne informacije glede
delovanja prijavljenih kartelov, sestankih med proizvajalci in natančne vsebine tega, o čemer so se dogovorili na teh sestankih.
Poleg tega iz Scholzeve izjave izhaja, da je sestanek trajal le okoli eno uro, kar je verjetno prekratko za to, da bi lahko
obe podjetji podrobno opisali kartele.
Prav tako je treba ugotoviti, da iz prepisa rokopisnih zabeležk, ki naj bi jih za interne potrebe na tem sestanku sestavil
uslužbenec, ki je bil zadolžen za spis, in ga je predložila tožena stranka (v nadaljevanju: rokopisne zabeležke), tudi ne
izhaja, da je razprava na sestanku 17. maja 1999 med uslužbenci Komisije ter predstavniki podjetij Roche in BASF vključevala
posredovanje teh informacij. Ugotoviti je treba, da tožeča stranka, čeprav se pritožuje, da kljub številnim prošnjam Komisiji
ni prejela kopije navedenega dokumenta pred vložitvijo tožbe, ni izpodbijala niti njegovega obstoja niti vsebine in je celo
trdila, da ta dokument z več vidikov podpira njene dejanske in pravne trditve glede tega sestanka.
Rokopisne zabeležke poleg tega pričajo o tem, da se je navedena razprava – poleg predložitve dokazov, naštetih v zgoraj navedeni
točki 511 – nanašala bolj na način sodelovanja obeh podjetij kot na zadevne kartele. Zabeležke še posebej razkrivajo določeno
previdnost predstavnikov podjetij Roche in BASF ter njihovo zadržanost do tega, da Komisiji posredujejo natančnejše informacije
ali dokumente, preden bi se končale skupinske tožbe (glej zgoraj navedeno točko 481), ki so bile zoper njiju vložene v Združenih
državah. Glede podjetja Roche iz teh zabeležk izhaja, da naj bi njegovi predstavniki celo izjavili, da ne razpolagajo z dejanskimi
dokazi in da naj bi jih poskušali pridobiti od ameriških odvetnikov podjetja Roche.
Kakor koli, Sodišču prve stopnje ni treba odločati o tem, ali je tožeča stranka – kot navaja tožena stranka – na sestanku
17. maja 1999 izrazila nepripravljenost predložiti dokumente pred zaključkom skupinskih tožb, saj je pomembno le to, katere
dokaze je tožeča stranka dejansko predložila na tem sestanku in ali je mogoče te dokaze šteti za ,,odločilne“ pri dokazovanju
obstoja zadevnih kršitev.
V zvezi s tem, čeprav je lahko Komisija na podlagi dokazov, za katere tožeča stranka trdi, da jih je predložila na sestanku
17. maja 1999 in so našteti v zgoraj navedeni točki 511, poslala zahteve po informacijah in celo odredila preiskavo, pa je
Komisiji ostala  vsa naloga, da rekonstruira dejansko stanje in ga dokaže kljub priznanju tožeče stranke, kar pa očitno ni
bilo tako pri podrobnem opisu protipravnih dejavnosti v zvezi z vitaminoma A in E s strani podjetja Aventis v njegovi izjavi
z dne 19. maja 1999.
Ne da bi bilo treba glede domnevne nepripravljenosti tožeče stranke, da predloži dokumente pred zaključkom skupinskih tožb,
zaslišati priče, kar je predlagala tožena stranka, je treba ob upoštevanju ugotovitev iz zgoraj navedenih točk od 492 do 494
skleniti, da navedenih dokazov ni mogoče šteti za ,,odločilne za obstoj“ kartelov v zvezi z vitaminoma A in E v smislu oddelka
B(b) obvestila o ugodni obravnavi.
Tako je treba skleniti, da tožeča stranka ni dokazala, da je izpolnila pogoj, ki ga postavlja navedena določba glede navedenih
kršitev.
Ali je Komisija neupravičeno zavlačevala pri pridobivanju informacij od tožeče stranke
Podredna argumentacija tožeče stranke, po kateri naj bi ji nezakonita zahteva Komisije po predložitvi pisnih dokazov preprečila
predložitev odločilnih dokazov za obstoj kršitev v zvezi z vitaminoma A in E na sestanku 17. maja 1999 (glej zgoraj navedene
točke od 472 do 474), ima v bistvu dva dela. Prvič, tožeča stranka kritizira to, da Komisija domnevno ni sprejela dodatnih
dokazov, ki naj bi jih podjetje BASF predlagalo na sestanku 17. maja 1999, in da, natančneje, v kratkem času ni zaslišala
njenih vodilnih uslužbencev, vpletenih v kartele. Drugič, Komisiji očita, da je ni opozorila na nezadostnost ustnih izjav
za uporabo pogoja iz oddelka B (b) obvestila o ugodni obravnavi.
Glede na to, da je mogoče, kot je bila navedeno zgoraj v točkah od 495 do 506, ta pogoj izpolniti tudi z ustnim posredovanjem
informacij, je drugi del podrejene argumentacije tožeče stranke brezpredmeten. Kolikor pa tožeča stranka želi s tem delom
doseči tudi ugotovitev, da bi jo morala Komisija v vsakem primeru opozoriti na nezadostnost informacij, posredovanih na sestanku
17. maja 1999, za uporabo pogoja iz oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi, in jo tako opozoriti na to, da je treba te
informacije nemudoma dopolniti, pa je treba ugotoviti, tako kot je že tožena stranka, da to ni bila Komisijina obveznost.
Oddelek E(2) navedenega obvestila namreč določa, da “bo Komisija šele takrat, ko bo sprejela svojo odločbo, presojala o tem,
ali so pogoji iz [oddelkov] B, C ali D izpolnjeni“.
Glede prvega dela podrejene argumentacije tožeče stranke je treba najprej opozoriti na to, da predlog podjetja, da so Komisiji
za pričanje na razpolago njeni uslužbenci, tudi če ga mora Komisija sprejeti, ne more zadoščati za to, da podjetje izpolni
pogoj iz oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi. Ta pogoj namreč zahteva, da se odločilni dokazi Komisiji dejansko predložijo,
samo ponudba ali navedba vira, kje se jih lahko pridobi, ne zadostuje.
Čeprav tožeča stranka v točki 189 tožbe navaja, da ,,Komisija ni sprejela dodatnih dokazov, ki jih je na sestanku predlagalo
BASF“, pa ne navaja, da naj bi uslužbenci Komisije preprečili ali odvrnili njene predstavnike od tega, da na tem sestanku
predložijo dodatne informacije, zaradi katerih bi lahko dokazi, ki jih je tožeča stranka predložila na sestanku, postali odločilni
v smislu oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi. Tožeča stranka pojasnjuje samo to, da Komisija ni sprejela dodatnih pričanj
v kratkem času, in navaja odlomke iz Scholzeve izjave, ki ne omenja nobene druge vrste dokazov kot predlagana pričanja. Poleg
tega tožeča stranka ni pojasnila značaja dodatnih informacij, ki naj bi jih njeni predstavniki lahko dali na sestanku in naj
jih ne bi dali zato, ker so uslužbenci Komisije domnevno zahtevali pisne dokaze.
Treba je torej preučiti, ali je lahko zavrnitev pričanja, česar tožena stranka ne izpodbija, vplivala na nezakonitost tega,
da je neko drugo podjetje (Aventis) prehitelo tožečo stranko pri posredovanju odločilnih dokazov za obstoj zadevnih kršitev
Komisiji, s tem da ta zavrnitev nikakor ne more biti vzrok za to, da tožeča stranka odločilnih dokazov ni predložila na sestanku
17. maja 1999.
V zvezi s tem je treba, ne da bi bilo treba odločiti o tem, ali so ustna pričanja, ki jih je na sestanku 17. maja 1999 predlagala
tožeča stranka, kot trdi tožena stranka, zunaj Komisijinih pooblastil po Uredbi št. 17 in Uredbi št. 2842/98, skleniti, da
Komisijina zavrnitev pričanj ni bila neutemeljena.
Tožeči stranki namreč nič ni preprečevalo, da bi sama zaslišala zadevne uslužbence in Komisiji nemudoma pisno posredovala
tako pridobljene informacije. Tožeča stranka za zbiranje informacij pri svojih uslužbencih ni potrebovala sodelovanja Komisije,
saj ta v nobenem primeru ni imela pooblastil za odreditev pričanja teh oseb. V teh okoliščinah je lahko Komisija pozvala tožečo
stranko, naj tako postopa, da ne bi skladno z načelom ekonomičnosti in učinkovitega upravljanja po nepotrebnem obremenila
dela Komisije. Glede na to, da poleg tega zadevna pričanja, tako kot posredovaje informacij na sestanku 17. maja 1999, predstavljajo
ustno posredovanje informacij Komisiji, jih je bilo treba iz razlogov, navedenih zgoraj v točki 506, v nasprotju s tem, kar
trdi tožeča stranka, šteti za počasnejši način, kot je pisno posredovanje informacij, tako da Komisiji ni mogoče očitati tega,
da je tožečo stranko pozvala, naj sledi temu drugemu načinu.
V obravnavani zadevi torej nič ne kaže na to, da je bilo to, da je podjetje Aventis pri posredovanju odločilnih dokazov za
obstoj kartelov v zvezi z vitaminoma A in E Komisiji prehitelo tožečo stranko, posledica napačnega ravnanja Komisije.
Sklep
Iz vsega navedenega izhaja, da tožeča stranka ni dokazala, da je Komisija s tem, ko je v Odločbi sklepala, da podjetje BASF
glede kršitve v zvezi z vitaminoma A in E ni upravičeno do ugodne obravnave po oddelku B obvestila o ugodni obravnavi, ker
ni izpolnilo pogoja pod (b) navedenega oddelka, storila kakršno koli napako v presoji.
b)     Ali je tožeča stranka izpolnila pogoj iz oddelka B(e) obvestila o ugodni obravnavi glede osmih kršitev, zaradi katerih ji
je bila izrečena globa
Komisija je v uvodni navedbi 744 Odločbe ugotovila, da sta ,,Roche in BASF imeli vlogo pobudnika ali odločilno vlogo pri protipravnih
dejavnostih v zvezi s trgi vitaminov A, E, B2, B5, C in D3, betakarotena in karotenidov, kot je to opisano v [uvodnih navedbah
od 567 do 569 in 584]“, ter sklenila, da ti dve podjetji zato ne izpolnjujeta pogoja iz oddelka B (e) obvestila o ugodni obravnavi.
Navedbe tožeče in tožene stranke iz njunih pisanj glede te Komisijine presoje, ki se ji očita v okviru obravnavanega tožbenega
razloga, se omejujejo na sklicevanje na trditve, ki sta jih navedli v okviru analize petega tožbenega razloga za zavrnitev
in potrditev vloge podjetja BASF kot vodje ali pobudnika pri teh kartelih, zaradi katere so bili osnovni zneski glob, izrečenih
temu, zvišani za 35 % (glej zgoraj navedeni točki 476 in 483).
Vendar pa je treba ugotoviti, da je Komisija v Odločbi (uvodna navedba 744) presojo, da podjetji BASF in Roche ne izpolnjujeta
pogoja iz oddelka B(e) obvestila o ugodni obravnavi, obrazložila tako, da se je sklicevala na vlogo pobudnika ali odločino
vlogo teh dveh podjetij pri kršitvah, kot naj bi bila opisana v uvodnih navedbah od 567 do 569 in 584 Odločbe, medtem ko je
Komisija vlogo podjetij BASF in Roche kot vodje ali pobudnika v smislu obteževalne okoliščine obravnavala v uvodnih navedbah
od 712 do 718, ne da bi se sklicevala na uvodne navedbe od 567 do 569 in 584.
Uvodne navedbe od 567 do 569 in 584 pa, kolikor konkretno zadevajo tožečo stranko, pri opisu ,,značaja kršitev v obravnavani
zadevi“ vsebujejo:
–        splošne ugotovitve, podobne tistim iz uvodnih navedb od 713 do 717 (o tem, da sta bili podjetji Roche in BASF vodilna svetovna
proizvajalca vitaminov, o ,,skupni fronti“ podjetij Roche in BASF pri pripravi in izvajanju dogovorov ter o njunem skupnem
cilju razdelitve vseh različnih trgov vitaminov) in drugim splošnim ugotovitvam (Roche in BASF sta prodajali velik del svoje
proizvodnje v obliki premiksov z vsebnostjo več vitaminov);
–        splošno presojo vloge podjetij Roche in BASF (,,pobudnik in glavni pridobitelj koristi“ skrivnih dogovorov je bilo podjetje
Roche; podjetje BASF ,,je imelo zelo pomembno vlogo pri sledenju podjetju Roche“);
–        sklicevanje na dejansko okoliščine ali ugotovitve, povezane z dejanskimi okoliščinami, na katere se je posebej sklicevalo
(,,svetovni kartel je v resnici sočasno začel delovati za vitamine B1, B2, B5, B6 in C ter za folno kislino, to je ob obisku
visokih uslužbencev podjetij Roche in BASF na Japonskem 30. in 31. januarja 1991“; ,,Roche in BASF sta skupaj poskrbeli za
to, da se je njunemu ‘klubu’ za vitamin E pridružilo Eisai“).
Tožena stranka je, ko je bila v okviru ukrepov procesnega vodstva pozvana, naj pojasni dokaze, na katere se je oprla pri obrambi
utemeljenosti svoje presoje, da BASF ni izpolnilo pogojev iz oddelka B(e) obvestila o ugodni obravnavi, opozorila na to, da
na različne dejanske okoliščine iz Odločbe, na katere je oprla obrambo zoper peti tožbeni razlog in ki naj bi utemeljevale
uporabo obteževalne okoliščine vloge vodje in/ali pobudnika za tožečo stranko. Nasprotno pa se v odgovoru ni sklicevala na
nobeno ugotovitev, presojo ali dejansko okoliščino iz uvodnih navedb od 567 do 569 in 584 Odločbe, na katere se sklicuje uvodna
navedba 744.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je tožena stranka pred Sodiščem prve stopnje na novo obrazložila presojo, da sta
imeli podjetji Roche in BASF vlogo pobudnika ali odločilno vlogo pri kršitvah iz obravnavane zadeve. Sodišče prve stopnje
bo to novo obrazložitev upoštevalo samo, če bo prišlo do ugotovitve nezakonitosti presoje, kot je bila obrazložena v Odločbi,
in bo moralo zato uporabiti pooblastilo za odločanje v okviru polne jurisdikcije.
Ugotoviti je treba, da medtem ko oddelek B(e) obvestila o ugodni obravnavi omenja vlogo pobudnika ali odločilno vlogo pri
protipravni dejavnosti, pa tretja alinea oddelka 2 Smernic kot oteževalno okoliščino omenja vlogo vodje ali pobudnika pri
kršitvi.
Skleniti je treba, da imajo izrazi, uporabljeni v teh dveh določbah, v bistvu enako področje uporabe. Poleg tega je tožena
stranka, ko je bila v okviru ukrepov procesnega vodstva pozvana, naj se v zvezi s tem izjasni, med drugim navedla, da sta
bila izraza ,,vloga vodje“ in ,,odločilna vloga“ v Odločbi uporabljena kot sopomenki, ni pa pritrdilno odgovorila na vprašanje
Sodišča prve stopnje, ali je mogoče vlogo BASF pri kršitvah v obravnavani zadevi šteti za ,,odločilno“ v smislu oddelka B(e)
obvestila o ugodni obravnavi, tudi če ga ne bi bilo mogoče šteti za vodjo.
Kot je bilo že razsojeno v zgoraj navedenih točkah od 296 do 300, splošne ugotovitve iz prve alinee zgoraj navedene točke
532 niso dovolj kot dokaz za to, da je imela tožeča stranka pri kršitvah v obravnavani zadevi vlogo pobudnika ali vodje.
Enako velja za trditev, da je imelo BASF ,,zelo pomembno vlogo pri sledenju podjetja Roche“, za katero se zdi, da se ga želi
pokazati, da je bila tožeča stranka bolj slednik kot vodja.
Glede ugotovitve, da je ,,svetovni kartel [...] v resnici sočasno začel delovati za vitamine B1, B2, B5, B6 in C ter za folno
kislino, to je ob obisku visokih uslužbencev podjetij Roche in BASF na Japonskem 30. in 31. januarja 1991“, ne le da se zdi
v nasprotju s splošnim pristopom iz Odločbe, po katerem je obstajal ločen kartel za vsakega od vitaminskih proizvodov, ampak
v obravnavanem kontekstu nima pomena, saj to, da so predstavniki podjetij Roche in BASF januarja 1991 odšli na Japonsko, ne
more pomeniti tega, da sta bili ti podjetji ponudnika ali vodji pri kršitvah v zvezi z zgoraj navedenimi proizvodi. Tožeča
stranka poleg tega sploh ni sodelovala pri kartelih v zvezi z vitaminom B6 in folno kislino.
Končno, glede trditve, da naj bi podjetji Roche in BASF skupaj poskbeli za to, da se je podjetje Eisai pridružilo kartelu
v zvezi z vitaminom E, je bilo že v zgoraj navedeni točki 336 ugotovljeno, prvič, da se Komisija v Odločbi na to ni oprla,
ko je za potrebe zvišanja globe zaradi obteževalnih okoliščin ugotovila, da je tožeča stranka imela vlogo pobudnika, in, drugič,
da je Roche, kot izhaja iz uvodnih navedb 212 in 234 Odločbe, samo pristopilo k podjetju Eisai glede njegove morebitne pridružitve
k navedenemu kartelu.
Iz navedenega izhaja, da obrazložitev, na podlagi katere je Komisija v odločbi sklenila, da tožeča stranka glede vseh kršitev
iz obravnavane zadeve ni izpolnila pogoja iz oddelka B(e) obvestila o ugodni obravnavi, ni pravilna, zaradi česar torej Odločba
glede tega ni zakonita.
Sodišče prve stopnje mora torej v okviru izvršitve pooblastila za odločanje v okviru polne jurisdikcije, ki sledi iz navedene
ugotovitve nezakonitosti, upoštevati dejanske okoliščine, na katere se pred njim sklicuje tožena stranka, da bi dokazala,
da je imela tožeča stranka vlogo pobudnika ali odločilno vlogo –  z drugimi besedami, vlogo pobudnika ali vodilno vlogo –
pri kršitvah iz obravnavane zadeve in da zato ni izpolnila zgoraj navedenega pogoja.
Sodišče prve stopnje je te okoliščine že preučilo pri analizi petega tožbenega razloga (glej zgoraj navedene točke od 304
do 463) in sklenilo, da zadostno pravno dokazujejo, da je imela tožeča stranka vodilno vlogo pri kršitvah v zvezi z vitamini
A, E in B5, medtem ko pravno zadostno ne dokazujejo, da je imela vlogo vodje ali pobudnika pri kršitvah v zvezi z vitaminoma
C, D3 ter betakarotenom in s karotenidi. Poleg tega ni zatrjevano niti ne izhaja iz spisa, da je tožeča stranka druga podjetja
prisilila k sodelovanju pri navedenih kršitvah.
Glede na to, da tožeča stranka v tej tožbi ne izpodbija svoje vloge vodje ali pobudnika pri kršitvi v zvezi z vitaminom B2,
je treba torej skleniti, da glede kršitev v zvezi z vitamini A, E, B2 in B5 ni izpolnjevala pogoja iz oddelka B(e) obvestila
o ugodni obravnavi, je pa izpolnjevala ta pogoj pri kršitvah v zvezi z vitaminoma A, D3, betakarotenom in s karotenidi.
Iz tega sledi, da tožeča stranka glede kršitev v zvezi z vitamini A, E, B2 in B5 ne more biti upravičena do ugodne obravnave
po oddelku B navedenega obvestila.
Nasprotno pa mora Sodišče prve stopnje glede kršitrv v zvezi z vitaminoma C, D3,betakarotenom in s karotenidi v okviru izvrševanja
pooblastila za odločanje v okviru polne jurisdikcije presoditi o tem, ali je tožeča stranka izpolnjevala tudi druge kumulativno
določene pogoje iz oddelka B obvestila o ugodni obravnavi, da bi morda tožeči stranki podelilo ugodnost nenaložitve globe
ali ,,zelo velikega“ znižanja zneska globe na podlagi navedenega oddelka.
c)     Ali je tožeča stranka izpolnila pogoje iz oddelka B(a) do (d) obvestila o ugodni obravnavi glede kršitev v zvezi z vitaminoma
C, D3, betakarotenom in s karotenidi
Pogoji pod (a), (c) in (d)
Pogoj iz oddelka B(c) obvestila o ugodni obravnavi je na podlagi informacij glede trajanja kršitev iz Odločbe za vsako od
kršitev v zvezi z vitaminoma C, D3, betakarotenom in s karotenidi očitno izpolnjen. Iz člena 1(2)(b) izreka Odločbe še posebej
izhaja, da so se vse štiri kršitve končale najkasneje decembra 1998, torej pred sodelovanjem tožeče stranke pri Komisijini
preiskavi.
Tožena stranka je glede pogoja pod (a) in (d) navedenega oddelka v okviru izvajanja ukrepov procesnega vodstva, ki jih je
odredilo Sodišče prve stopnje, navedla, da jih je tožeča stranka za štiri zadevne kršitve izpolnila. V spisu ni nobenega dokaza,
ki bi utemeljil odstopanje Sodišče prve stopnje od navedene presoje.
Pogoj pod (b)
Končno je glede pogoja iz oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi treba opozoriti na to, da je Komisija v prvem stavku uvodne
navedbe 743 Odločbe ugotovila, da sta bili podjetji ,,Roche in BASF z dokumenti, predloženimi njenim službam med 2. junijem
1999 in 30. julijem 1999, prvi, ki sta ji posredovali odločilne dokaze za obstoj skrivnih dogovorov v zvezi s trgom vitaminov
B2, B5, C in D3, betakarotena in z karotenidov“. Iz besedila tega stavka ni mogoče razbrati, ali je Komisija menila, da sta
podjetji Roche in BASF skupaj izpolnili pogoj iz oddelka B(b) za vsako od navedenih kršitev. Poleg tega se želi s to povedjo
samo utemeljiti sklep iz prvega stavka uvodne navedbe 745, da ostala zadevna podjetja tega pogoja niso mogla izpolniti.
Glede na besedilo oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi, po katerem je treba samo podjetje, ki je v resnici bilo „prvo“,
ki je predložilo odločilne dokaze, nagraditi z zelo velikim znižanjem globe (glej v tem smislu zgoraj v točki 70 navedeno
sodbo Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, točka 365), ni mogoče trditi, da sta podjetji Roche in BASF za vsako od kršitev
v zvezi z vitaminoma C, D3, betakarotenom in s karotenidi skupaj izpolnili pogoj iz oddelka B(b), saj iz spisa izhaja, da
teh dokazov nista mogli predložiti sočasno.
Prvič, kot je bilo že razsojeno v zgoraj navedenih točkah 515 in 518 gledekršitev v zvezi z vitaminoma A in E, in sicer na
podlagi ugotovitev, ki so upoštevne tudi glede drugih kršitev iz obravnavane zadeve, podjetji Roche in BASF na sestanku 17.
maja 1999 v prostorih Komisije, ki sta se ga skupaj udeležili, nista predložili odločilnih dokazov za katero koli kršitev.
Drugič, iz spisa izhaja, da podjetji Roche in BASF v obdobju med 2. junijem in 30. julijem 1999, ki ga omenja uvodna navedba
743 Odločbe, nista nikoli sočasno posredovali informacij.
Sodišče prve stopnje mora torej pri izvrševanju pooblastila za odločanje v okviru neomejene pristojnosti preveriti, katero
podjetje je prvo predložilo odločilne dokaze za obstoj kršitev v zvezi z vitaminoma C, D3, betakarotenom in s karotenidi.
–       Kršitev v zvezi z vitaminom D3
Iz spisa izhaja, da je edini prispevek glede kršitve v zvezi z vitaminom D3, ki jo je podjetje BASF posredovalo Komisiji po
sestanku 17. maja 1999 v prostorih te institucije, izjava z dne 15. junija 1999, ki jo je Komisija prejela istega dne. Ta
prispevek je opredelitev trajanja navedene kršitve („od leta 1993 do 1997“) in še 16 vrstic, od katerih se jih samo 9 nanaša
na kartel, iz katerih je poleg navedenega trajanja mogoče razbrati samo udeležence kartela in „splošno idejo“ o kartelu, to
je o neširitvi tržnih deležev. Navedena so imena predstavnikov treh vpletenih podjetij, ni pa nobene informacije glede konkretnega
dejanskega stanja, ki bi ga lahko šteli za kršitev. Poleg tega se opis dejanskega stanja v zvezi s tem kartelom iz uvodnih
navedb od 459 do 483 Odločbe v bistvu opira na dokaze, ki jih je predložilo Roche in predvsem Solvay.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da tožeča stranka ni dokazala, da je Komisiji v upravnem postopku predložila odločilne
dokaze za obstoj kršitve v zvezi z vitaminom D3.
Skleniti je torej treba, da tožeča stranka glede te kršitve ni izpolnila pogoja iz oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi
in tako ne more uveljavljati tega oddelka.
–       Kršitve v zvezi z vitaminom C, betakarotenom in s karotenidi
Ugotoviti je treba, da je tožeča stranka po sestanku 17. maja 1999 Komisiji prvič pisala 21. maja 1999 dopis, ki ga je le-ta
prejela istega dne in v katerem ji je, kot je bilo dogovorjeno na navedenem sestanku, posredovala kopijo poravnave (glej zgoraj
navedeno točko 468), ki jo je 20. maja 1999 sklenila s pravosodnim ministrstvom Združenih držav, in obrazložitveni memorandum
v zvezi s tem.
Tožeča stranka pa s to dokumentacijo Komisiji ni predložila odločilnih dokazov za obstoj kartelov v zvezi z vitaminom C, betakarotenom
in s karotenidi.
Prvič, dopis z dne 21. maja 1999 se namreč omejuje na objavo, da je BASF začelo s pripravo izčrpnega poročila o ravnanju,
ki je vplivalo na evropski trg, in da bo ponovno stopilo v stik s Komisijo, ko bo dokončalo to poročilo. Drugič, iz poravnave
in obrazložitvenega memoranduma – tudi če bi ju upoštevali v tem kontekstu, kljub javni objavi njune vsebine s strani ministrstva
za pravosodje Združenih držav že 20. maja 1999, kar potrjujeta sporočili za javnost v prilogah D.4 in D.5 k dupliki – glede
skrivnih dogovorov izhaja samo njihov značaj, obdobje in zadevni vitaminski proizvodi (med katerimi pa kakor koli ni bilo
karotenidov), poleg tega pa posredno še imena nekaterih vpletenih uslužbencev podjetja BASF, ni pa bilo navedeno nobeno konkretno
dejstvo, ki bi lahko predstavljalo kršitev.
Nasprotno pa je treba ugotoviti, da je tožeča stranka z naslednjim prispevkom, to je z izjavo z dne 15. junija 1999, Komisiji
predložila odločilne dokaze za obstoj kartelov v zvezi z vitaminom C, betakarotenom in s karotenidi, saj so se ti dokazi nanašali
ne le na udeležence, značaj in trajanje kršitev, ampak tudi na konkretna dejstva, ki lahko predstavljajo kršitev.
Za kartel v zvezi z vitaminom C ta izjava namreč poleg udeležencev kartela in obdobja kršitve navaja tudi določeno število
sestankov, kraj in udeležence teh sestankov, opisuje razvoj kartela in podrobno navaja vsebino razprav na različnih naštetih
sestankih (s številčnimi podatki glede dodeljenih kvot), kar izhaja tudi iz nasprotij med podjetjem Takeda in evropskimi proizvajalci.
Za kartel v zvezi z betakarotenom in s karotenidi dokazi, predloženi z izjavo podjetja BASF z dne 15. junija 1999, vsebujejo
za vsako od obeh kršitev splošen opis kartela s podrobnostmi o udeležencih in trajanju kartela, položaju na trgu v času nastanka
kartela, motive strank, datum, kraj in udeležence ustanovitvenega sestanka kartela, sporazum, ki je bil takrat sklenjen glede
prodajnih kvot (s številčnimi podrobnostmi o dodeljenih kvotah), pogostost, kraj, zbirni predmet in udeležence nadaljnjih
sestankov.
Tožena stranka ne izpodbija prostovoljnosti posredovanja vseh teh dokazov Komisiji, pa tudi sicer to ni mogoče, kljub zahtevi
Komisije za informacije z dne 26. maja 1999, naslovljeni na tožečo stranko. Izjava podjetja BASF z dne 15. junija 1999 je
namreč sledila temu, kar je to objavilo na sestanku 17. maja 1999, na katerem se je že sklicevalo na obstoj kartelov, ki so
vplivali na trg vitamina C in betakarotena. Poleg tega se zahteva Komisije za informacije z dne 26. maja 1999 ni nanašala
na kartel v zvezi s karotenidi. Kot je bilo opisano v zgoraj navedeni točki 556, je BASF v dopisu Komisiji z dne 21. maja
1999 poleg tega potrdilo, da je začel pripravljati celovito poročilo o kršitvah, ki so vplivale na evropski trg, in da bo
ponovno stopil v stik s Komisijo, ko bo to poročilo dokončalo.
Iz spisa prav tako izhaja, da je edini prispevek, ki ga je Roche posredovalo Komisiji po sestanku 17. maja 1999 in pred 15.
julijem 1999, njegova izjava z dne 2. junija 1999, ki jo je Komisija prejela 4. junija 1999.
Predmet te izjave, katere nezaupno različico je tožena stranka vložila v spis v okviru izvršitve ukrepov procesnega vodstva,
ki jih je na obravnavi odredilo Sodišče prve stopnje, so samo kršitve v zvezi z vitamini A, E in C.
Glede na to, da izjava podjetja Roche z dne 2. junija 1999 tako ne vsebuje nobenega dokaza glede kartelov v zvezi z betakarotenom
in s karotenidi, je treba ugotoviti, da je bila tožeča stranka z izjavo z dne 15. junija 1999 dejansko prva, ki je predložila
odločilne dokaze za obstoj teh kartelov. Glede kršitev v zvezi s tema proizvodoma je torej tožeča stranka izpolnila tudi pogoj
iz oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi.
Iz tega sledi, da bi bila morala biti tožeča stranka, kot trdi, za te kršitve upravičena do ugodne obravnave po tem oddelku.
Nasprotno pa se glede kršitve v zvezi z vitaminom C vsiljuje nasproten sklep, saj je treba ob upoštevanju nezaupne različice
izjave podjetja Roche z dne 2. junija 1999, ki jo je predložila tožena stranka, ugotoviti, da je bilo Roche s to izjavo prvo,
ki je predložilo odločilne dokaze za obstoj kartela v zvezi z navedenim vitaminom.
Čeprav je namreč res, da navedena izjava podjetja Roche za navedeni kartel res vsebuje manj informacij, kot jih je v izjavi
podjetja BASF z dne 15. junija 1999, pa kljub temu identificira določeno število sestankov, kraj in udeležence teh sestankov
in, sicer zelo povzeto, navedbo namena teh sestankov. Ob tem, da je treba spomniti na to, da pojma odločilnih dokazov ne gre
razlagati tako, da se sklicuje na dokaze, ki zadostujejo kot dokaz kršitve (glej zgoraj navedeno točko 492), pa je treba ugotoviti,
da kolikor je Roche z navedeno izjavo predložilo konkretna dejstva, ki lahko predstavljajo kršitev, je bilo glede kršitve
v zvezi z vitaminom C prvo podjetje, ki je predložilo odločilne dokaze v smislu oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi.
Poudariti je treba, da tožeča stranka v svojih ugotovitvah glede dokumentacije, ki jo je predložila tožena stranka po obravnavi
in zadeva sodelovanje podjetja Roche, s tem ko je podrejeno predvidela možnost, da Sodišče prve stopnje ne bo potrdilo njene
glavne teze, da sta podjetji BASF in Roche na sestanku 17. maja 1999 skupaj predložili odločilne dokaze, kartela v zvezi z
vitaminom C ni prištela h kartelom, za katere bi jo morali šteti za prvo, ki je predložila odločilne dokaze, saj je bil navedeni
kartel že zajet z izjavo podjetja Roche z dne 2. junija 1999. Tožeča stranka ne izpodbija prostovoljnosti sodelovanja podjetja
Roche iz te izjave, na katero pa iz enakih razlogov, kot so bili navedeni zgoraj v točki 562 glede izjave podjetja BASF z
dne 15. junija 1999, ne more vplivati Komisijina zahteva po informacijah z dne 26. maja 1999, ki je bila poslana podjetju
Roche.
Zato tožeča stranka, ker ni izpolnila pogoja iz oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi gledee kršitve v zvezi z vitaminom
C, glede te kršitve ne more uveljavljati tega oddelka.
d)     Uporaba oddelka B obvestila o ugodni obravnavi v zvezi s tožečo stranko glede kršitev v zvezi z betakarotenom in s karotenidi
Zaradi zagotovitve varstva legitimnih pričakovanj, ki so lahko nastala pri tožeči stranki na podlagi oddelka B obvestila o
ugodni obravnavi, mora Sodišče prve stopnje za kršitev v zvezi z betakarotenom in s karotenidi v okviru izvrševanja pooblastila
za odločanje v okviru neomejene pristojnosti na podlagi navedenega oddelka določiti ustrezno znižanje zneska globe (glej v
tem smislu zgoraj v točki 190 navedeno sodbo Tate & Lyle in drugi proti Komisiji, točke od 162 do 166, zgoraj v točki 192
navedeno sodbo ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji, točke 244, 245, 260 in 261, sodbo Sodišča prve stopnje z dne 9. julija
2003 v zadevi Daesang in Sewon proti Komisiji, T-230/00, Recueil, str. II-2733, točki 144 in 145, in zgoraj v točki 131 navedeno
sodbo Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, točke od 416 do 418, 440 in 455).
Sodišče prve stopnje v zvezi s tem ugotavlja, da je tožeča stranka prve stike s Komisijo vzpostavila precej po začetku preiskave
organov za varstvo konkurence Združenih držav glede skrivnih dogovorov v sektorju vitaminov in malo po sklenitvi poravnave.
Tako je na sodelovanje podjetja BASF, čeprav je bilo prostovoljno, saj ni bilo posledica izvajanja preiskovalnih pooblastil
Komisije zoper tožečo stranko, kljub temu vplivala prisila v obliki sklenjene poravnave in tveganje posledičnih ukrepov Komisije.
Čeprav je res – v nasprotju s skrivnimi dogovori v zvezi z betakarotenom, na katere se ameriška preiskava jasno nanaša, kot
izhaja s strani 3 in 4 obrazložitvenega memoranduma, priloženega k poravnavi –, da skrivni dogovori v zvezi s karotenidi niso
pritegnili pozornosti ministrstva za pravosodje Združeni držav, pa njihovo razkritje v okviru morebitne preiskave Komisije,
ki bi jo spodbudila sklenitev in objava poravnave, prav gotovo ne more biti izključeno.
Poleg tega je treba v zvezi s tema kršitvama upoštevati dejstvo, da čeprav vloga podjetja BASF ni bila preprečiti temu podjetju,
da izpolni pogoj iz oddelka B(e) obvestila o ugodni obravnavi, pa njegov pomen v kartelu samo dveh podjetij ostaja očiten.
Dejavna vloga podjetja BASF pri teh kršitvah izhaja tudi iz dejstva, da je pri podjetju Roche izvajalo kompenzacijske nakupe,
ko je bilo ugotovljeno, da je preseglo skupno dodeljeno kvoto za betakaroten (glej strani 15 in 16 izjave podjetja BASF z
dne 15. junija 1999 ter uvodno navedbo 521 Odločbe), in iz dejstva, da se je s podjetjem Roche uspelo dogovoriti o vstopu
na trg astaksantina, rožnatega karotenida (glej strani 16 in 17 izjave podjetja BASF z dne 15. junija 1999 ter uvodni navedbi
525 in 527 Odločbe).
Glede na navedene okoliščine Sodišče prve stopnje ugotavlja, da je primerno tožeči stranko na podlagi oddelka B obvestila
o ugodni obravnavi odobriti 75-odstotno znižanje zneska glob, izračunanega pred uporabo navedenega obvestila, in sicer za
globe, ki so ji bile izrečene za kršitve v zvezi z betakarotenom in s karotenidi.
e)     Sklep glede šestega tožbenega razloga
Po preučitvi obravnavanega tožbenega razloga in izvršitvi pooblastila za odločanje v okviru polne jurisdikcije Sodišča prve
stopnje, do katere je pripeljala navedena preučitev, je treba, prvič, potrditi izključitev tožeče stranke iz ugodne obravnave
po oddelku B obvestila o ugodni obravnavi za kršitve v zvezi z vitamini A, E, B2, B5, C in D3 ter, drugič, tožeči stranki
odobriti 75-odstotno znižanje zneska glob, izračunanega pred uporabo navedenega obvestila, in sicer za globe, ki so ji bile
izrečene za kršitve v zvezi z betakarotenom in s karotenidi.
F –
Sedmi tožbeni razlog, ki kljub obvestilu o ugodni obravnavi izhaja iz nezadostnosti znižanja zneska glob, odobrenega tožeči
stranki zaradi sodelovanja
1.
Trditve strank
Tožeča stranka očita Komisiji, da ji kljub obvestilu o ugodni obravnavi ni odobrila višjega znižanja zneska globe zaradi sodelovanja
pri preiskavi Komisije, ki je bilo po njenem mnenju zgledno, saj je bilo pravočasno, celovito in trajno.
Tako poudarja, da je bila prvo podjetje, ki je ponudilo sodelovanje pred začetkom Komisijine preiskave, in da je z njo v celoti
sodelovala ves čas preiskave, zlasti s tem, da ji je v kratkem času dala na razpolago visoke uslužbence podjetja BASF, da
ji je predložila podrobno in celovito poročilo o protipravni dejavnosti ter uporabna, poglobljena in celo nezahtevana pojasnila
in informacije ter da ji je pošiljala natančno pripravljena poročila, ki so bila podlaga za velik del Odločbe. Pomen dokazov,
ki jih je predložilo BASF, naj bi bil potrjen v različnih delih Odločbe, ki naj bi v uvodni navedbi 745 izrecno priznavala,
da so bili odločilni za vzpostavitev kršitev v zvezi z vitamini A, E, B2, B5, C in D3, betakarotenom in s karotenidi. Tožeča
stranka poleg tega opozarja na to, da je šla prek tega, kar se zahteva po oddelkih B in C obvestila o ugodni obravnavi, saj
je prevzela pobudo brez primere in odpustila več vodilnih uslužbencev, neposredno odgovornih za kartel, in izvedla dodatne
programe za spoštovanje zakonodaje o konkurenci in ozaveščanje o njej, ki so presegali po njenem mnenju že tako precejšnja
predhodna prizadevanja v zvezi s tem.
Opozarja na to, da ima Sodišče prve stopnje neomejeno pristojnost za spreminjanje zneskov glob in ni vezano na Smernice ali
na obvestilo o ugodni obravnavi, ter se v zvezi s tem sklicuje na zgoraj v točki 190 navedeno sodbo Tate & Lyle in drugi proti
Komisiji (točka 163). Še posebej ugotavlja, da je Sodišče v navedeni sodbi (točka 165) razsodilo, da 50-odstotno znižanje
zneska globe, ki bi bila izrečena, če ne bi bilo sodelovanja, za Tate & Lyle glede na pomen ter trajnost in celovitost sodelovanja
tega ni bilo zadostno, zato je Sodišče odobrilo 60-odstotno znižanje, kljub pomembni vlogi podjetja Tate & Lyle v okviru kartela
in določenim pomanjkljivostim v njegovem sodelovanju. Tožeča straka torej predlaga Sodišču prve stopnje, naj izvrši pooblastilo
za odločanje po prostem preudarku in dodatno zniža znesek njej izrečenih glob zaradi njenega sodelovanja s Komisijo.
Tožena stranka meni, da predlog tožeče stranke za znižanje njenih glob za več kot 50 % zunaj področja uporabe obvestila o
ugodni obravnavi ni utemeljen, prvič, ker se je v Odločbi že upoštevalo ravnanje tožeče stranke s tem, da ji je bilo na podlagi
oddelka D navedenega obvestila odobreno znižanje, in, drugič, ker tožeča stranka v nobenem primeru ne more biti upravičena
do znižanja glob zunaj področja uporabe navedenega obvestila.
2.
Presoja Sodišča prve stopnje
Skladno s prvim stavkom oddelka A(3) obvestila o ugodni obravnavi to ,,opredeljuje pogoje, pod katerimi se lahko podjetja,
ki sodelujejo s Komisijo pri preiskavi kartela, oprosti plačila globe ali so upravičena do znižanja zneska globe, ki bi jo
morala sicer plačati“. Oddelek D(1) navedenega obvestila predvideva od 10- do 50-odstotno znižanje zneska,,globe, ki bi mu
bila izrečena, če ne bi sodelovalo“ v korist zadevnega podjetja.
Tožena stranka, ki ji je bilo za vse kršitve, za katere ji je bila izrečena globa, na podlagi oddelka D obvestila o ugodni
obravnavi odobreno 50-odstotno znižanje, v bistvu Sodišču prve stopnje predlaga, naj presodi in nagradi njeno sodelovanje
kljub določbam navedenega obvestila, ki naj Sodišča prve stopnje ne bi vezale.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je nadzor nad odločbo – s katero Komisija ugotovi kršitev člena 81 ES in člena 53 Sporazuma
EGP ter izreče globe –, h kateremu je Sodišče prve stopnje pozvano, omejen na zakonitost navedene odločbe, pristojnost odločanja
v okviru polne jurisdikcije, ki jo ima Sodišče prve stopnje po členu 229 ES, in člena 17 Uredbe št. 17, pa je mogoče po potrebi
izvajati samo na podlagi ugotovitve nezakonitosti odločbe, zoper katero se v svoji tožbi pritožuje zadevno podjetje, da bi
se tako popravilo posledice te nezakonitosti glede določitve zneska izrečene globe, po potrebi z razveljavitvijo ali s spremembo
le-te.
V obravnavani zadevi tožeča stranka s trenutno obravnavanim tožbenim razlogom Komisiji ne očita, da njena presoja sodelovanja
tožeče stranke pri upravni preiskavi na podlagi obvestila o ugodni obravnavi ni bila zakonita, niti ne uveljavlja nezakonitosti
navedenega obvestila, za katero ni sporno, da ga je Komisija uporabila v zvezi z njo.
Poleg tega argumentacija tožeče stranke nima podpore v zgoraj v točki 190 navedeni sodbi Tate & Lyle in drugi proti Komisiji.
Čeprav je namreč Sodišče prve stopnje v navedeni sodbi (glej točke od 157 do 165) res razsodilo, da 50-odstotno znižanje zneska
globe, ki ga je Komisija odobrila podjetju Tate & Lyle, glede na pomen ter trajnost in celovitost sodelovanja tega podjetja
ni bilo zadostno, zaradi česar je bilo treba stopnjo znižanja zvišati na 60 %, pa se je to zgodilo zaradi napake Komisije
pri uporabi pogoja iz oddelka B(b) navedenega obvestila. Navedene sodbe, v kateri je bilo ugotovljeno, da Komisija ni pravilno
presodila obseg sodelovanja zadevnega podjetja glede na obvestilo o ugodni obravnavi, nikakor ni mogoče šteti za precedens,
s katerim je Sodišče prve stopnje prestopilo mejo navedenega obvestila ter po svoji presoji presojalo in nagradilo sodelovanje
navedenega podjetja.
Vendar pa je treba opozoriti na to, da je možnost odobritve znižanja globe določenemu podjetju, ki je sodelovalo s Komisijo
v postopku zaradi kršitve pravil o konkurenci, zunaj okvira obvestila o ugodni obravnavi v Smernicah priznana, saj šesta alinea
oddelka 3 Smernic predvideva upoštevanje ,,učinkovitega sodelovanja podjetij v postopkih izven področja uporabe [obvestila
o ugodni obravnavi]“ kot olajševalne okoliščine.
Tudi če bi lahko obravnavani tožbeni razlog razlagali – kljub pomanjkanju izrecnega sklicevanja na šesto alineo oddelka 3
Smernic – tako, da se z njim želi doseči ugotovitev, da bi bila morala Komisija na podlagi navedene določbe tožeči stranki
odobriti nadaljnje znižanje globe, pa je treba ugotoviti, da kršitve iz obravnavane zadeve sodijo v področje uporabe obvestila
o ugodni obravnavi, katerega prvi pododstavek oddelka A(1) se sklicuje na tajne kartele za določanje cen, proizvodnih ali
prodajnih kvot, delitev trgov ali prepoved uvoza ali izvoza. Zato tožeča stranka ne more utemeljeno očitati Komisiji, da ni
upoštevala stopnje njenega sodelovanja kot olajševalne okoliščine zunaj pravnega okvira obvestila o ugodni obravnavi (glej
v tem smislu zgoraj v točki 227 navedeno sodbo HFB in drugi proti Komisiji, točka 227, točki 609 in 610, po pritožbi še posebej
glede tega potrjena z zgoraj v točki 48 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točke od 380 do 382).
Poleg tega pa takega pristopa Komisiji ne bi bilo mogoče očitati tudi, če bi priznali, da se lahko sodelovanje pri preiskavi
horizontalnih kartelov za določanje cen in razdelitev prodaje nagradi po šesti alinei oddelka 3 Smernic.
V takem primeru bi namreč znižanje po tej določbi nujno pomenilo, da zadevnega sodelovanja ni mogoče nagraditi po obvestilu
o ugodni obravnavi in da je bilo dejansko, to je da je Komisiji olajšalo ugotavljanje in sankcioniranje kršitev pravil Skupnosti
o konkurenci (zgoraj v točki 260 navedena sodba Archer Daniels Midland in Archer Daniels Midland Ingredients proti Komisiji,
točka 300, in zgoraj v točki 95 navedena sodba Mannesmannröhren-Werke proti Komisiji, točka 308).
Tožeča stranka pa se v obravnavani zadevi, prvič, sklicuje na okoliščine – to je poročila, pojasnila in dokaze, ki jih je
predložila med postopkom –, zaradi katerih ji je bilo, kot je utemeljeno opozorila tožena stranka, odobreno največje znižanje,
ki se ga lahko odobri po oddelku D obvestila o ugodni obravnavi (50 %), in drugič, na okoliščine – odpuščanje več vodilnih
uslužbencev, vpletenih v kartele, in izvajanje dodatnih programov za spoštovanje zakonodaje o konkurenci in ozaveščanje o
njej –, ki niso bile take, da bi Komisiji olajšale ugotavljanje in sankcioniranje zadevnih kršitev. Polega tega pa ni mogoče
nobenega posebnega pomena pripisovati predlogu Komisiji o dajanju vodilnih uslužbencev na razpolago za pričanje, saj bi tožeča
stranka informacije, ki bi jih njeni uslužbenci Komisiji v tem kontekstu lahko posredovali, morala ali vsaj lahko vključila
v poročila, ki jih je Komisiji predložila med postopkom.
V teh okoliščinah je treba obravnavani tožbeni razlog zavrniti.
G –
Osmi tožbeni razlog: kršitev poklicne tajnosti in načela učinkovitega upravljanja
1.
Trditve strank
Tožeča stranka navaja, da je Komisija s tem, ko je medijem pred sprejetjem Odločbe razkrila pomembne dele Odločbe glede skupne
izrečene globe podjetju BASF, kršila dolžnost varovanja poslovne skrivnosti iz člena 287 ES in dolžnost učinkovitega upravljanja.
V časniku Financial Times je bilo namreč 21. novembra 2001, to je pred sejo komisarjev, objavljeno zelo podrobno poročilo
z navedbo rekordne globe, ki naj bi bila izrečena podjetju BASF. Ta članek naj bi bil prejšnji dan objavljen tudi na spletni
strani časnika Financial Times. Med 20. in 21. novembrom 2001 naj bi bili objavljeni tudi drugi podobni članki.
Tožeča stranka opozarja na to, da je Sodišče prve stopnje v sodbi z dne 6. julija 2000 v zadevi Volkswagen proti Komisiji
(T-62/98, Recueil, str. II-2707, točka 281) razsodilo, da sodita značaj in višina predlagane sankcije v postopkih, v katerih
se lahko izreče globa, v okvir poslovne skrivnosti, dokler sankcija ni dokončno potrjena in razglašena. Dodaja, da v smislu
navedene sodbe to načelo izhaja zlasti iz potrebe po spoštovanju ugleda in dostojanstva zainteresirane osebe, dokler ni bila
obsojena, ter ne ustreza samo dolžnosti spoštovanja poklicne tajnosti, ampak tudi dolžnosti učinkovitega upravljanja.
Tožeča stranka opozarja na to, da lahko prezgodnje razkritje globe povzroči razglasitev ničnosti zadevne odločbe, če se dokaže,
da bi bila lahko vsebina navedene odločbe drugačna, če ne bi bilo te nepravilnosti (zgoraj v točki 80 navedena sodba Suiker
Unie in drugi proti Komisiji, točka 91, sodba Sodišča prve stopnje z dne 7. julija 1994 v zadevi Dunlop Slazenger proti Komisiji,
T-43/92, Recueil, str. II-441, točka 29, in zgoraj v točki 593 navedena sodba Volkswagen proti Komisiji, točka 283). Vendar
pa naj bi bilo v obravnavani zadevi od tožeče stranke preveliko breme zahtevati, naj to dokaže, saj je ni bilo na seji komisarjev
in ni imela dostopa do zapisnika ali dokumentov, ki povzemajo razpravo s te seje. Tožeča stranka tako navaja, da je primerneje,
da se Komisijo zaveže k dokazovanju, da predčasna razkritja v medijih nikakor niso vplivala na postopek odločanja, sicer so
sodni praksi Sodišča in Sodišča prve stopnje v zvezi s tem ter končno tudi člen 287 ES in dolžnost učinkovitega upravljanja,
ki jo ima Komisija, brez učinka.
Kakor koli, predčasno razkritje podrobnih informacij glede skupne globe, ki naj bi se izrekla podjetju BASF, naj bi bilo kršitev
postopka, katere učinek je to, da Komisija ni mogla ustrezno in neodvisno oceniti zadeve. Zaradi tega razkritja je bilo po
mnenju tožeče stranke komisarjem zelo težko sprejeti nižjo globo, saj bi bilo treba spremembo zneska globe obrazložiti in
naj bi pomenila neprijetnost za njihovega kolega, komisarja za konkurenco.
Tožena stranka, prvič, opozarja na to, da izvlečki člankov iz različnih časnikov, objavljeni v medmrežju, ki jih je tožeča
stranka vložila v spis, nikakor ne kažejo na to, da so bili deli Odločbe v zvezi s tožečo stranko objavljeni predčasno. Ti
izvlečki so po njenem mnenju navajali samo približen končni znesek skupne globe, izrečene obema vodilnima proizvajalcema Roche
in BASF.
Drugič, tožena stranka navaja, da mora tožeča stranka skladno s stališčem Sodišča prve stopnje v zgoraj v točki 592 navedeni
sodbi Volkswagen proti Komisiji (točka 283) dokazati, da bi bila vsebina Odločbe drugačna, če tega razkritja informacij medijem
ne bi bilo. Tožeča stranka pa naj ne bi dokazala, da je to, da so bile pred sprejetjem Odločbe objavljene približne ocene
zneska glob, vplivalo na postopek odločanja Komisije v obravnavani zadevi.
Tožeča stranka v repliki opozarja na to, da so si k tožbi priloženi članki iz tiska glede skupne globe, ki naj bi se ji izrekla,
zelo podobni in skladni, njihov učinek pa je bil v objavi te globe pred sprejetjem Odločbe. Večina člankov naj bi navajala
globo, visoko,,skoraj 300 milijonov eurov“, eden od člankov pa je celo navajal znesek 296 milijonov eurov.
Tožena stranka v dupliki opozarja na to, da tožeča stranka v repliki prvič navaja, da naj bi bilo razkritje predvidene globe
medijem kršitev člena 287 ES in ne, kot je bilo navedeno v tožbi, razkritje delov ali pomembnih odlomkov Odločbe. Tožena stranka
meni, da je treba, kolikor je ta trditev nov tožbeni razlog, tega skladno s členom 48(2) Poslovnika razglasiti za nedopustnega.
Vsebinsko pa tožena stranka navaja, da tožeča stranka še posebej ni dokazala, da so informacije o globi, ki so bile objavljene
v tisku, kot trdi, prišle od Komisije, medtem ko to ni bilo sporno glede predčasno razkritih informacij v zadevi, v kateri
je bila izdana zgoraj v točki 592 navedena sodba Volkswagen proti Komisiji.
2.
Presoja Sodišča prve stopnje
Najprej je treba ugovor nedopustnosti tožene stranke po členu 48(2) Poslovnika zoper trditev tožeče stranke, da naj bi bilo
razkritje skupnega predvidenega zneska globe medijem kršitev člena 287 ES, zavrniti kot očitno neutemeljenega.
V nasprotju s tem, kar trdi tožena stranka, tožeča stranka te trditve v repliki ni navedla prvič. Res je sicer, da je tožeča
stranka v tožbi ponekod (točki 204 in 205) omenjala razkritje,,delov“ Odločbe v zvezi z globo, izrečeno podjetju BASF. Vendar
pa je iz točk 204 do 208 tožbe jasno, da tožeča stranka z obravnavanim tožbenim razlogom ni zajela navajanja delov Odločbe
niti skupnega zneska globe, ki naj bi se ji izrekla, (v zvezi s tem glej zlasti naslov obravnavanega tožbenega razloga pred
točko 204 – ,,Komisijino razkritje globe, izrečene BASF, medijem“ –, podnaslov pred točko 205 – ,,Mediji so poznali podrobnosti
glede globe, izrečene tožeči stranki [...]“ – in prvi stavek točke 207 – ,,Razkritje podrobnosti glede ‘rekordne’ globe, ki
naj bi se izrekla podjetju BASF [...]“).
Prav tako je z vidika vsebine jasno, da ugotovitev tožene stranke, po kateri izvlečki iz tiska, ki jih je predložila tožeča
stranka, ne kažejo na predčasno objavo odlomkov iz Odločbe v zvezi s tožečo stranko, ampak samo na objavo približnih ocen
končnega zneska glob, ki naj bi se izrekle tožeči stranki, nima posledic.
Glede na to, da tožena stranka v resnici ne izpodbija predčasnega razkritja predvidenega izreka globe za podjetje BASF in
precej natančnega zneska predvidenega skupnega zneska globe, je treba preučiti, kakšne posledice ima to.
Spomniti je treba na to, da se poklicna tajnost nanaša na značaj in višino predlagane sankcije v kontradiktornih postopkih,
ki lahko vodijo v obsodbo, dokler sankcija ni dokončno potrdjena in razglašena. To načelo izhaja še posebej iz potrebe po
spoštovanju ugleda in dostojanstva zainteresiranih oseb, dokler niso obsojene. Poleg tega naloga Komisije, da medijem ne razkrije
informacij o konkretni predvideni sankciji, ne ustreza samo njeni dolžnosti spoštovanja poklicne tajnosti, ampak tudi njeni
dolžnosti po učinkovitem upravljanju (zgoraj v točki 592 navedena sodba Volkswagen proti Komisiji, točka 281, po pritožbi
potrjena z zgoraj v točki 394 navedeno sodbo Volkswagen proti Komisiji).
V obravnavani zadevi ni dokazano, da so službe Komisije odgovorne za odtok informacij, o katerem pričajo članki v tisku, na
katere se sklicuje tožeča stranka. Takega vira odtoka informacij pa tudi ni mogoče domnevati.
Kakor koli, tudi če bi bile službe Komisije odgovorne za ta odtok, lahko ta nepravilnost skladno z ustaljeno sodno prakso
povzroči razglasitev ničnosti zadevne odločbe samo, če se dokaže, da navedena odločba ne bi bila sprejeta ali da bi imela
drugačno vsebino, če te nepravilnosti ne bi bilo (glej zgoraj v točki 80 navedeno sodbo Suiker Unie in drugi proti Komisiji,
točka 91; zgoraj v točki 594 navedeno sodbo Dunlop Slazenger proti Komisiji, točka 29; zgoraj v točki 188 navedeno sodbo Cascades
proti Komisiji, točka 58; zgoraj v točki 592 navedeno sodbo Volkswagen proti Komisiji, točka 283, in zgoraj v točki 227 navedeno
sodbo HFB in drugi proti Komisiji, točka 370). Skladno z navedeno sodno prakso mora tožeča stranka predložiti vsaj indice
v podporo takemu predlogu.
V nasprotju s trditvami tožeče stranke učinek merila, po katerem lahko nepravilnost, ki izhaja iz predčasnega razkritja določenega
elementa odločbe, povzroči razglasitev ničnosti te samo, če se dokaže, da bi bila vsebina navedene odločbe drugačna, če te
nepravilnosti ne bi bilo, ni v tem, da take nepravilnosti praktično niso bile kaznovane. Kljub možnosti razglasitve ničnosti
zadevne odločbe bi imela zainteresirana oseba, če bi se storjena nepravilnost izrazila v njeni vsebini, podlago za uveljavljanje
odgovornosti zadevne institucije zaradi škode, ki naj bi ji bila povzročena zaradi take nepravilnosti (zgoraj v točki 394
navedena sodba Volkswagen proti Komisiji, točka 165).
V obravnavani zadevi tožeča stranka z elementi, ki jih navaja v pisanjih, ni zadostila dokaznemu bremenu, ki ga ima.
Navaja, da je bil učinek predčasnega razkritja podrobnih informacij glede skupne globe, ki naj bi se ji izrekla, v tem, da
Komisija ni mogla ustrezno in neodvisno oceniti zadeve. Zaradi tega razkritja naj bi bilo po mnenju tožeče stranke namreč
komisarjem zelo težko sprejeti nižjo globo, saj naj bi bilo treba spremembo zneska globe obrazložiti in naj bi pomenila neprijetnost
za njihovega kolega, komisarja za konkurenco.
Jasno je, prvič, da komisarjev nič ni zavezovalo k temu, da obrazložijo odločitev za nižji znesek globe od tistega, objavljenega
v tisku. Drugič, ker morajo biti odločbe Komisije skladne z načelom kolegialnosti, na katero se utemeljeno sklicuje tožena
stranka, ni mogoče domnevati, da je svoboda komisarjev pri odločanju odvisna od neprimernega občutka solidarnosti do kolega,
ki je zadolžen za konkurenco.
Zato glede na to, da nič ne kaže na to, da bi komisarji spremenili predlagani znesek globe ali vsebino odločbe, če predvideni
skupni znesek globe, ki naj bi se izrekel tožeči stranki, ne bi bil razkrit, obravnavanemu tožbenemu razlogu ne gre slediti.
H –
Sklep glede zneska glob, izrečenih tožeči stranki
Po preučitvi tožbenih razlogov, ki jih uveljavlja tožeča stranka, in po izvršitvi pooblastila za odločanje v okviru polne
jurisdikcije, do katere je ponekod vodila ta presoja, je treba:
–        potrditi znesek glob, izrečenih tožeči stranki v členu 3(b) Odločbe za kršitve v zvezi z vitamini A, E, B2 in B5; spremeniti
znesek glob, ki so ji bile izrečene za kršitve v zvezi z vitaminoma C in D3, in sicer z razveljavitvijo 35-odstotnega zvišanja
osnovnega zneska zaradi obteževalnih okoliščin;
–        spremeniti znesek glob, ki so ji bile izrečene za kršitve v zvezi z betakarotenom in s karotenidi, in sicer z razveljavitvijo
35-odstotnega zvišanja osnovnega zneska zaradi obteževalnih okoliščin ter z od 50- do 75‑odstotnim večjim znižanjem globe
na podlagi obvestila o ugodni obravnavi;
Zaradi te spremembe se znesek glob, izrečenih tožeči stranki v členu 3(b) Odločbe za kršitve v zvezi z vitaminoma C in D3,
betakarotenom in s karotenidi zniža, kot sledi:
–        kršitev v zvezi z vitaminom C: 10, 875 milijonov eurov;
–        kršitev v zvezi z vitaminom D3: 5,6 milijona eurov;
–        kršitev v zvezi z betakarotenom: 16 milijonov eurov;
–        kršitev v zvezi s karotenidi: 15,5 milijonov eurov.

Zaupnost nekaterih podatkov iz Odločbe
Ugotoviti je treba, da so v preglednicah iz uvodne navedbe 123 objavljene različice Odločbe nekateri podatki v zvezi s svetovnim
prometom z zadevnim proizvodom v zadnjem koledarskem letu kršitve in o tržnih deležih v obdobju kršitve zaradi varstva poklicne
tajnosti izpuščeni ali nadomeščeni okvirnimi vrednostmi. Natančneje, gre za podatke v zvezi s trgom vitaminov A, E, B5, betakarotena
in karotenidov.
Niti tožeča stranka niti Komisija v začetku nista predlagali Sodišču prve stopnje, naj tem podatkom zagotovi zaupnost.
Glede na to, da člen 17(4) Navodil sodnemu tajniku Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti, sprejetih 3. marca 1994 (UL 1994,
L 78, str. 32), nazadnje spremenjenih 5. junija 2002 (UL 2002, L 160, str. 1), določa da ,,se na predlog ene od strank ali
po uradni dolžnosti [...] nekaterih podatkov ne objavi v objavah v zvezi z zadevo, če obstaja legitimen interes za to, da
[...] se tem podatkom zagotovi zaupnost“, je Sodišče prve stopnje v okviru ukrepov procesnega vodstva pozvalo stranki, naj
se izjavita o tem, ali po njunem mnenju še obstaja legitimni interes za to, da se pri objavah v zvezi z obravnavano zadevo
ohrani zaupnost podatkov iz zgoraj navedene točke 614.
Tožeča stranka je odgovorila, da podatkom v zvezi z njo zaradi njihove starosti v objavah Sodišča prve stopnje v zvezi z obravnavano
zadevo ni treba več zagotavljati zaupnosti. Tožena stranka pa je ob tem, da se je strinjala s tem, da se lahko objavijo podatki
v zvezi s tožečo stranko, če se ta s tem strinja, pojasnila, da pa se nasprotno podatki v zvezi z drugimi podjetji ne morejo
razkriti, saj so poslovne skrivnosti, navedena podjetja pa so zahtevala njihovo zaupnost pri objavi Odločbe.
Ker se zadevni podatki nanašajo na obdobja (do 1998), ki so že vsaj šest let nazaj, in ker poleg tega niso strateški, Sodišče
prve stopnje meni, da so zato zdaj pridobili zgodovinski značaj (glej v tem smislu sklep Sodišča prve stopnje z dne 19. junija
1996 v zadevi NMH Stahlwerke in drugi proti Komisiji, T-134/94, od T-136/94 do T 138/94, T-141/94, T-145/94, T-147/94, T-148/94,
T-151/94, T-156/94 in T-157/94, Recueil, str. II-537, točki 25 in 32), in razsoja, da jim pri objavah v zvezi z obravnavano
zadevo ni treba zagotavljati zaupnosti. Tako se lahko nekatere podatke v zvezi s trgi vitaminov A, E, B5, betakarotenom in
karotenidov, vključno s podatki o drugih podjetjih poleg tožeče stranke, objavijo v tej sodbi ali se lahko o njih posredno
sklepa in se tako pripomore k boljšemu razumevanju razlogovanja Sodišča prve stopnje v zvezi s tretjim tožbenim razlogom obravnavane
tožbe.

Stroški
V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. V skladu s prvim
pododstavkom člena 87(3) istega Poslovnika lahko Sodišče prve stopnje stroške razdeli, če stranke niso uspele z enim predlogom
ali več teh.
Glede na to, da tožeča stranka v obravnavani zadevi ni uspela z veliko predlogi, je treba po pravični presoji okoliščin zadeve
odločiti, da plača štiri petine svojih stroškov in štiri petine stroškov Komisije in da le-ta plača  petino svojih stroškov
in petino stroškov tožeče stranke.
Iz teh razlogov je
SODIŠČE PRVE STOPNJE (četrti senat)
razsodilo:
1)
1. Znesek glob, izrečenih tožeči stranki za kršitve v zvezi z vitaminoma C in D3, betakarotenom in s karotenidi v členu 3(b)
Odločbe Komisije 2003/2/ES z dne 21. novembra 2001 o postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma o Evropskem
gospodarskem prostoru (Zadeva COMP/E-1/37.512 – Vitamini) se določi, kot sledi:
–        kršitev v zvezi z vitaminom C: 10,875 milijonov eurov;
–        kršitev v zvezi z vitaminom D3: 5,6 milijonov eurov;
–        kršitev v zvezi z betakarotenom: 16 milijonov eurov;
–        kršitev v zvezi s karotenidi: 15,5 milijonov eurov.
2)
2. V ostalem delu se tožba zavrne.
3)
3. Tožeča stranka plača štiri petine svojih stroškov in štiri petine stroškov Komisije, le-ta pa plača petino svojih stroškov
in petino stroškov tožeče stranke.
Legal
Mengozzi
Wiszniewska-Białecka
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 15. marca 2006.
Sodni tajnik

Predsednik
H. Jung

H. Legal
Stvarno kazalo
Dejansko stanje
Postopek in predlogi strank
Predlog za razglasitev ničnosti celotne globe ali njeno znižanje
A –  Prvi in drugi tožbeni razlog: kršitev pravice do obrambe
1.  Trditve strank
a)  Prvi tožbeni razlog, ki izhaja iz kršitve pravice do obrambe zaradi pomanjkanja predhodnega obvestila o presoji Komisije,
da obstaja več različnih kartelov
b)  Drugi tožbeni razlog, ki izhaja iz kršitve pravice do obrambe zaradi nezadostne obrazložitve dejavnikov, ki jih je Komisija
nameravala upoštevati pri izračunu glob, v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah
2.  Presoja Sodišča prve stopnje
B –  Tretji tožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti in enakega obravnavanja pri določanju izhodiščnega zneska nekaterih
glob, izrečenih tožeči stranki
1.  Trditve strank
2.  Presoja Sodišča prve stopnje
a)  Uvodne ugotovitve
b)  Prilagoditev splošnih izhodiščnih zneskov glede na velikost prizadetega trga
c)  Konkretni izhodiščni zneski, izrečeni tožeči stranki
Vitamin E
Vitamina B5 in C
Betakaroten in karotenidi
C –  Četrti tožbeni razlog, ki zadeva zvišanje izhodiščnih zneskov glob, izrečenih tožeči stranki, in sicer zaradi odvračilnosti
1.  Trditve strank
a)  Prvi del: stoodstotno zvišanje ,,zaradi odvračilnosti“ ni dovolj obrazloženo
b)  Drugi del: v primeru tožeče stranke ni bilo potrebno nikakršno zvišanje ,,zaradi odvračilnosti“
c)  Tretji del: stoodstotno zvišanje ,,zaradi odvračilnosti“ je v nasprotju s Smernicami in z zaupanjem v pravo, ki iz njih
izhaja
d)  Četrti del: stoodstotno zvišanje ,,zaradi odvračilnosti“ je pretirano in ni sorazmerno
e)  Peti del: odvračilni učinek bi moral biti presojan glede na celotno globo in ne glede na izhodiščni znesek globe
2.  Presoja Sodišča prve stopnje
a)  Spoštovanje dolžnosti obrazložitve (prvi del)
b)  Utemeljenost stoodstotnega zvišanja zaradi odvračilnosti (drugi do peti del)
Drugi in peti del
–  Upoštevanje odvračilnosti pri določitvi zneska globe
–  Upoštevnost upoštevanja velikosti in vseh sredstev podjetij za zagotovitev odvračilnega učinka glob
–  Faza izračuna globe, v kateri bi bilo treba upoštevati velikost in vsa sredstva podjetij zaradi odvračilnosti
–  Potreba po zvišanju globe zaradi odvračilnosti v primeru tožeče stranke zaradi njene velikosti in vseh sredstev
Tretji in četrti del
Sklep o zvišanju glob iz uvodne navedbe 699 Odločbe
Okoliščine, ki domnevno kažejo na majhno verjetnost vrnitve tožeče stranke
–  Ukrepi, ki jih je tožeča stranka sprejela za preprečitev vrnitve
–  Sodelovanje s Komisijo med preiskavo
–  Obsodbe v tretjih državah
–  Sklep glede okoliščin, na katere se sklicuje tožeča stranka
c)  Sklep glede četrtega tožbenega razloga in glede izhodiščnih zneskov, izrečenih tožeči stranki
D –  Peti tožbeni razlog: napake v presoji pri pripisovanju vloge vodje in pobudnika glede kršitev v zvezi z vitamini A, E,
B5, C in D3, betakarotenom in s karotenidi tožeči stranki
1.  Uvodna splošna vprašanja
a)  Trditve strank
b)  Presoja Sodišča prve stopnje
Uvodne ugotovitve
Neskladje med obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah in Odločbo glede vloge vodje kartelov
Neizpodbijanje vloge vodje s strani tožeče stranke v upravnem postopku
Splošne ugotovitve iz uvodnih navedb od 713 do 717 Odločbe
Dejanske okoliščine, na katere se sklicuje tožena stranka kot na dokaz za vlogo tožeče stranke kot vodje in/ali pobudnika
pri vsaki od kršitev
2.  Presoja vloge tožeče stranke pri različnih kršitvah
a)  Kršitve v zvezi z vitaminoma A in E
Trditve strank
Presoja Sodišča prve stopnje
–  Vloga pobudnika
–  Vloga vodje
–  Sklep glede uporabe obteževalne okoliščine za kršitve v zvezi z vitaminoma A in E
b)  Kršitev v zvezi z vitaminom B5
Trditve strank
Presoja Sodišča prve stopnje
c)  Kršitev v zvezi z vitaminom C
Trditve strank
Presoja Sodišča prve stopnje
d)  Kršitev v zvezi z vitaminom D3
Trditve strank
Presoja Sodišča prve stopnje
–  Vloga pobudnika
–  Vloga vodje
e)  Kršitve v zvezi z betakarotenom in s karotenidi
Trditve strank
Presoja Sodišča prve stopnje
3.  Sklep glede zvišanja osnovnega zneska glob, izrečenih tožeči stranki zaradi obteževalnih okoliščin
E –  Šesti tožbeni razlog: kršitev oddelka B obvestila o ugodni obravnavi in zaupanja v pravo, ki je pri tožeči stranki nastalo
na podlagi navedenega obvestila
1.  Trditve strank
2.  Presoja Sodišča prve stopnje
a)  Ali je tožeča stranka izpolnila pogoj iz oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi za kršitve v zvezi z vitaminoma A in
E
Pojem ,,odločilni dokazi“ v smislu oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi
Ali se lahko odločilne dokaze v smislu oddelka B(b) obvestila o ugodni obravnavi predloži ustno
Ali je tožeča stranka na sestanku s službami Komisije 17. maja 1999 predložila odločilne dokaze za obstoj kartelov v zvezi
z vitaminoma A in E
Ali je Komisija neupravičeno zavlačevala pri pridobivanju informacij od tožeče stranke
Sklep
b)  Ali je tožeča stranka izpolnila pogoj iz oddelka B(e) obvestila o ugodni obravnavi glede osmih kršitev, zaradi katerih
ji je bila izrečena globa
c)  Ali je tožeča stranka izpolnila pogoje iz oddelka B(a) do (d) obvestila o ugodni obravnavi glede kršitev v zvezi z vitaminoma
C, D3, betakarotenom in s karotenidi
Pogoji pod (a), (c) in (d)
Pogoj pod (b)
–  Kršitev v zvezi z vitaminom D3
–  Kršitve v zvezi z vitaminom C, betakarotenom in s karotenidi
d)  Uporaba oddelka B obvestila o ugodni obravnavi v zvezi s tožečo stranko glede kršitev v zvezi z betakarotenom in s karotenidi
e)  Sklep glede šestega tožbenega razloga
F –  Sedmi tožbeni razlog, ki kljub obvestilu o ugodni obravnavi izhaja iz nezadostnosti znižanja zneska glob, odobrenega
tožeči stranki zaradi sodelovanja
1.  Trditve strank
2.  Presoja Sodišča prve stopnje
G –  Osmi tožbeni razlog: kršitev poklicne tajnosti in načela učinkovitega upravljanja
1.  Trditve strank
2.  Presoja Sodišča prve stopnje
H –  Sklep glede zneska glob, izrečenih tožeči stranki
Zaupnost nekaterih podatkov iz Odločbe
Stroški
*
Jezik postopka: angleščina.