CELEX: 62004CJ0496
Mleko in mlečni proizvodi
Neposredna prodaja
Referenčna količina
Prekoračitev
Dodatna dajatev za mleko
Obveznost proizvajalca, voditi evidenco "blaga"
Člen 7(1) in (3) Uredbe (EGS) št. 536/93
Dodatni nacionalni ukrepi
Pristojnost držav članic

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago prvega stavka člena 7(l) in (3) Uredbe Komisije (EGS) št. 536/93
z dne 9. marca 1993 o določitvi podrobnih pravil za uporabo dodatne dajatve za mleko in mlečne proizvode (UL L 57, str. 12).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med J. Slobom, proizvajalcem mleka, in Productschap Zuivel (v nadaljevanju: Productschap)
zaradi dodatne dajatve, ki je bila naložena proizvajalcu.

Pravni okvir

Skupnostna ureditev
Uredba Sveta (EGS) št. 3950/92 z dne 28. decembra 1992 o uvedbi dodatne dajatve za mleko in mlečne proizvode (UL L 405, str.
1) je za sedem novih zaporednih obdobij dvanajstih mesecev z začetkom 1. aprila 1993 podaljšala shemo dodatne dajatve na mleko,
ki je bila uvedena z Uredbo Sveta (EGS) št. 856/84 z dne 31. marca 1984, ki je spremenila Uredbo (EGS) št. 804/68, s katero
je bila uvedena skupna organizacija trga za mleko in mlečne proizvode (UL L 90, str. 10).
V skladu s šesto uvodno izjavo Uredbe št. 3950/92 ima prekoračitev skupnih količin, zagotovljenih državi članici, „za posledico,
da morajo proizvajalci, ki so prispevali k prekoračitvi, plačati dajatev“.
Člen 2(1) Uredbe št. 3950/92 določa:
„Dajatev je dolgovana za vse količine trženega mleka ali ekvivalentov mleka v času zadevnih dvanajstih mesecev, ki prekoračijo
eno ali več količin iz člena 3. Porazdeli se med proizvajalce, ki so prispevali k prekoračitvi.
[...]“
V skladu s členom 9(c) in (h) pomenijo naslednji izrazi:
„(c)      ‚proizvajalec‘: kmet, fizična ali pravna oseba ali skupina fizičnih ali pravnih oseb, katere kmetijsko gospodarstvo je na
geografskem ozemlju Skupnosti:
–        ki prodaja mleko ali druge mlečne proizvode neposredno potrošniku
in/ali
–        ki dobavlja odkupovalcu;
[...]
(h)      ‚mleko ali ekvivalent mleka, prodan neposredno za porabo‘: mleko ali mlečni proizvodi, predelani v ekvivalent mleka, prodani
ali dani brezplačno brez posredovanja podjetja, ki obdeluje ali predeluje mleko ali druge mlečne proizvode.“
V skladu z drugo uvodno izjavo Uredbe št. 536/93 se določbe te uredbe nanašajo predvsem na „pravila glede nadzora, ki omogočajo,
da se preveri pravilnost odmere dajatve“.
Osma uvodna izjava te uredbe določa:
„[…] morajo države članice imeti na razpolago a posteriori sredstva nadzora, ki omogočajo, da se preveri, ali in v kakšnem
obsegu je bila dajatev odmerjena v skladu z veljavnimi določbami; […] te preveritve morajo zajemati vsaj določeno število
operacij, ki jih je treba natančneje opredeliti“.
Člen 1 Uredbe št. 536/93 določa:
„Za izračun dodatne dajatve, uvedene z Uredbo (EGS) št. 3950/92:
1.      pomenijo ‚količine trženega mleka ali ekvivalenta mleka‘, v smislu člena 2(1) te uredbe, v državi članici vso količino mleka
ali ekvivalenta mleka, ki zapusti katero koli gospodarstvo na ozemlju navedene države članice.
[...]
2.      se uporabijo enačbe:
[...]
–        1 kilogram masla = 22,5 kilograma mleka.
[...]“
Člen 4(1) Uredbe št. 536/93 določa:
„V primeru neposredne prodaje ob koncu vsakega obdobja iz člena 1 Uredbe (EGS) št. 3950/92 proizvajalci pripravijo izjavo,
ki po proizvodih povzema količino mleka in/ali drugih mlečnih proizvodov, prodanih neposredno za porabo in/ali trgovcem na
debelo, zorilnicam sirov ali trgovcem na drobno.
[...]“
Člen 7(1) in (3) Uredbe št. 536/93 navaja:
„1.      Države članice sprejmejo vse potrebne nadzorne ukrepe, da zagotovijo, da se odmeri dajatev za količine trženega mleka in ekvivalenta
mleka, ki presegajo katero koli količino iz člena 3 Uredbe (EGS) št. 3950/92. V ta namen:
[...]
(f)      proizvajalci, ki imajo referenčno količino za neposredno prodajo, dajejo na razpolago pristojnim organom države članice vsaj
tri leta evidence ‚blaga‘ za dvanajstmesečno obdobje, ki označuje obseg, glede na mesec in vrsto proizvoda, mleka in/ali mlečnih
proizvodov, prodanih neposredno za porabo in/ali trgovcem na debelo, zorilnicam sirov ali trgovcem na drobno, in na drugi
strani registre živine, ki je na gospodarstvih in se uporablja za proizvodnjo mleka skladno s členom 4(1) Direktive Sveta
92/102/EGS [...] ter dodatno dokumentacijo, ki omogoča preverjanje takih evidenc ‚blaga‘.
[…]
3.      Države članice fizično preverijo točnost računovodstva glede količin trženega mleka in ekvivalentov mleka ter zato preverjajo
prevoz mleka med zbiranjem po kmetijah in zlasti preverijo:
[...]
(b)      poleg proizvajalcev, ki imajo referenčno količino za neposredno prodajo, verodostojnost izjave iz člena 4(1) in evidenco ‚blaga‘,
predvideno v odstavku 1 točki f.
[...]“
Uredba Komisije (ES) št. 1392/2001 z dne 9. julija 2001 o podrobnih pravilih za uporabo Uredbe št. 3950/92 (UL L 187, str. 19)
je nadomestila Uredbo št. 536/93 z začetkom veljavnosti 31. marca 2002. Njen člen 6(1), prvi pododstavek, je enak členu 4(1),
prvi pododstavek, Uredbe št. 536/93.
Člen 6(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1392/2001 določa:
„Država članica lahko zahteva, da proizvajalci z referenčnimi količinami za neposredno prodajo izjavijo, da v zadevnem obdobju
niso prodali nobenega mleka, če je temu tako.“

Nacionalna ureditev
Z odlokom iz leta 1993 o dodatni dajatvi (Regeling superheffing 1993,
Nederlandse Staatscourant
1993, št. 60, str. 18, v nadaljevanju: Regeling superheffing) je bila na Nizozemskem uvedena shema dodatne dajatve na mleko.
Člen 4 Regeling superheffing določa:
„1.      Proizvajalec dolguje dodatno dajatev za količino mleka ali ekvivalenta mleka, prodanega v neposredni prodaji za potrošnjo,
ki presega referenčno količino za neposredno prodajo.
[…]“
Člen 29 tega Regeling določa:
„1.      Proizvajalec iz člena 4 prijavi Productschap, v skladu s členom 4 Uredbe (EGS) št. 536/93 in s pravili, ki jih za to določa
Productschap, količino mleka ali drugih mlečnih proizvodov, ki so neposredno dobavljeni potrošniku [...], v času odvedene
dajatve in opredeljeno glede na proizvod.
[...]“
Člen 31 zgoraj navedenega Regeling določa:
„1.      Proizvajalec [...], ki dolguje dajatev na podlagi členov [...] 4 ali ki bi jo lahko dolgoval, je dolžan voditi evidenco v
skladu s členom 7 Uredbe (EGS) št. 536/93 in s pravili, ki jih določa Productschap.
2.      Productschap lahko po uradni dolžnosti določi dobavljeno količino, če se obveznosti, naložene z odstavkom 1 in s členoma 27(2)
in 29(1), po mnenju Productschap ne spoštujejo ali se ne spoštujejo dovolj.“
Člen 11(1) izvedbene uredbe iz leta 1994 uredbe o dodatni dajatvi (Zuivelverordening 1994, Uitvoering regeling superheffing,
PBO-blad 1994, str. 26, v nadaljevanju: Zuivelverordening) predpisuje:
„Proizvajalec je dolžan v register vpisati vse, kar zadeva njegovo podjetje ali njegovo kmetijsko gospodarstvo, tako da ta
omogoča stalen prikaz proizvodnje, zalog in količin obdelanega ali predelanega mleka, ki jih je prejel in oddal, kot tudi
s tem povezanih finančnih podatkov, ter hraniti ta register in podatke v njem vsaj tri leta.“

Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
J. Slob je proizvajalec mleka. Ob pregledu njegovega kmetijskega gospodarstva decembra 1997 je bilo ugotovljeno, da obstaja
za obdobje odmere dajatve v letih 1996/1997 razlika približno 250.000 kilogramov mleka med proizvodno zmogljivostjo, izračunano
na podlagi števila krav mlekaric, ki jih ima J. Slob, ter neposredno prodano proizvodnjo, ki jo je J. Slob prijavil Productschap.
J. Slob je potrdil, da je v maslo pretvoril 250.000 kilogramov zadevnega mleka v procesu izdelave pinjenca, ki se uporablja
za proizvodnjo sira, in da je uničil tako proizvedeno maslo, takoj ko ga je proizvedel. Ni vodil nikakršne evidence „blaga“
za to proizvodnjo in za to uničenje, evidenco je vodil le za sir, pridobljen na koncu procesa.
Potem ko je po uradni dolžnosti na podlagi člena 31(2) Regeling superheffing določil količine mleka in drugih mlečnih proizvodov,
ki jih je J. Slob dobavil neposredno za potrošnjo za obdobje dajatve v letih 1996/1997, mu je Productschap sporočil, da je
dolžan plačati znesek 180.976,77 NLG iz naslova dodatne dajatve na podlagi člena 4(2) Uredbe št. 536/93.
Potem ko je J. Slob temu ugovarjal, je Productschap z odločbo z dne 4. aprila 2000 zmanjšal znesek dodatne dajatve, odmerjene
v njegovo breme. Vendar je ugotovil, da so očitki J. Sloba glede zgoraj navedene razlike neutemeljeni. S to odločbo je ugotovil,
da za približno 250.000 kilogramov mleka ni bila vodena evidenca. Productschap je sklenil, da J. Slob med odmero dajatve v
letih 1996/1997 ni vodil pravilne in popolne evidence proizvodnje, zalog ter dobav mleka in mlečnih proizvodov.
J. Slob je 4. aprila 2000 zoper to odločbo vložil pritožbo pri predložitvenem sodišču.
Sodišče je, ko mu je bilo predloženo vprašanje za predhodno odločanje, v sodbi z dne 12. februarja 2004 v zadevi Slob (C-236/02,
Recueil, str. I‑1861) razsodilo, da je treba člen 7(1), prvi stavek in pod (f), Uredbe št. 536/93 razlagati tako, da mora
biti iz evidence „blaga“, ki jo mora voditi proizvajalec, razvidna le količina prodanega mleka in/ali mlečnih proizvodov glede
na mesec in glede na proizvod.
Sodišče se ni izreklo o morebitni pristojnosti držav članic za sprejetje zakonodaje, ki nalaga proizvajalcem mleka na njihovem
ozemlju obveznost vodenja evidenc, ki je obsežnejša kot obveznost na podlagi določbe, ki je predmet razlage, kolikor to ni
bilo predmet vprašanja, predloženega za predhodno odločanje (glej zgoraj navedeno sodbo Slob, točka 30).
College van Beroep voor het bedrijfsleven se je ponovno obrnilo na Sodišče. Opozarja na to, da v zgoraj navedeni sodbi Slob
Sodišče ni odgovorilo na vprašanje, ali na podlagi člena 7(1), prvi stavek, in (3) Uredbe št. 536/93 država članica proizvajalcu
poleg obveznosti, da mora hraniti evidence „blaga“ v skladu s členom 7(l), prvi stavek in pod (f), navedene uredbe, lahko
naloži tudi obveznost, kot je ta, določena v členu 11(l) Zuivelverordening, saj tega vprašanja, ki se je pojavilo med postopkom,
predložitveno sodišče ni zastavilo.
Zato je College van Beroep voor het bedrijfsleven odločilo, da prekine odločanje in da Sodišču v predhodno odločanje predloži
ti vprašanji:
„1.      Ali je treba člen 7(1), [prvi stavek], in (3) Uredbe (EGS) št. 536/93 razlagati tako, da ta državo članico pooblašča za sprejetje
ureditve, ki proizvajalcem mleka s sedežem na njenem ozemlju nalaga obveznost vodenja evidence, ki je obsežnejša od obveznosti
iz člena 7(1)(f) te uredbe?
2.      Ali, v primeru da je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, pravilo, ki od proizvajalca zahteva, naj svoji upravi navede količine
proizvedenega masla in način njegove uporabe, čeprav je bilo maslo uničeno ali pretvorjeno v krmo za živali, ostaja v okviru
diskrecijske pravice države članice?“

Predlogi g. Sloba, vloženi po koncu ustnega postopka
S predlogom z dne 14. julija 2006, prejetega v sodnem tajništvu Sodišča 20. julija 2006, je g. Slob Sodišču predlagal, naj
mu, primarno, dovoli vložiti pisna stališča zaradi sklepnih predlogov generalne pravobranilke, predstavljenih na obravnavi
22. junija 2006, in podredno, odredi ponovno odprtje ustnega postopka na podlagi člena 61 Poslovnika, in še bolj podredno,
da mu omogoči, da na kakšen drug način odgovori na sklepne predloge generalne pravobranilke in se mu zagotovi njegova temeljna
pravica do kontradiktornega postopka.
G. Slob trdi, da navedeni sklepni predlogi vsebujejo napačne trditve, tako glede dejanskega stanja kot pravnih elementov,
ki pa jih v tej fazi postopka v interesu dobrega poteka sojenja ne navaja. Navaja, da čeprav poslovnik ne predvideva možnosti,
da stranke predložijo pisna stališča po razglasitvi sklepnih predlogov, poslovnik te možnosti izrecno ne izključuje.
Iz razlogov, navedenih v točkah od 3 do 16 sklepa z dne 14. februarja 2000 v zadevi Emesa Sugar (C-17/98, Recueil, str. I-665),
dejstvo, da Statut Sodišča in njegov poslovnik ne predvidevata možnosti, da bi stranke v odgovor na sklepne predloge generalnega
pravobranilca predložila svoja stališča, ne krši pravice subjektov do kontradiktornega postopka, kot ta izhaja iz člena 6(1)
Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 4. novembra 1950, kot jo razlaga
Evropsko sodišče za človekove pravice.
Torej je treba predlog, naj se g. Slobu dovoli vložiti pisna stališča v odgovor na sklepne predloge generalne pravobranilke,
zavrniti.
Ob upoštevanju samega namena kontradiktornosti, ki je v tem, da se izogne temu, da bi na Sodišče vplivale trditve, o katerih
stranke niso razpravljale, Sodišče lahko po uradni dolžnosti ali na predlog generalnega pravobranilca ali tudi na predlog
strank odredi ponovno odprtje ustnega postopka v skladu s členom 61 svojega poslovnika, če meni, da zadeva ni dovolj razjasnjena
ali da je v zadevi treba odločiti na podlagi trditve o kateri stranke niso razpravljale (glej sklep z dne 28. aprila 2004
v zadevi Waddenvereniging in Vogelbeschermingsvereniging, C-127/02, neobjavljen v ZOdl., točka 8, sodbe z dne 29. aprila 2004
v zadevi Parlament proti Ripi de Meana in drugim, C-470/00 P, Recueil, str. I-4167, točka 33, in z dne 11. julija 2006 v zadevi
Komisija proti Cresson, C-432/04, še neobjavljena v ZOdl., točka, 50).
V obravnavani zadevi navedeni pogoji niso izpolnjeni.
Opozoriti je treba, da poleg tega člen 234 ES v okviru nepravdnega postopka, ki ne poteka na predlog strank in so v njem te
le povabljene, da se opredelijo, vzpostavlja neposredno sodelovanje med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, (glej v tem smislu
sodbo z dne 19. januarja 1994 v zadevi SAT Fluggesellschaft, C-364/92, Recueil, str. I-43, točka 19).
Posledično je treba, po opredelitvi generalne pravobranilke, predlog za ponovno odprtje ustnega postopka, zavrniti.
Iz vsega prej navedenega izhaja, da je tudi drugi podredni predlog treba zavrniti.

Vprašanji za predhodno odločanje

Prvo vprašanje
Cilj Uredbe št. 536/93 je določiti podrobna pravila za uporabo dodatne dajatve za mleko in mlečne izdelke, da bi se zagotovila
učinkovitost te dajatve in bi se preprečile zlorabe.
V skladu z osmo uvodno izjavo te uredbe morajo države članice imeti na voljo
a posteriori
sredstva nadzora, ki omogočajo, da se preveri, ali in v kakšnem obsegu je bila dajatev odmerjena v skladu z veljavnimi določbami.
Ta nadzor je določen v členu 7 te uredbe, da se preveri točnost obračunov zbiranja in neposredne prodaje, ki so jih sestavili
odkupovalci ali proizvajalci (sodba z dne 25. marca 2004 v zadevi Cooperativa Lattepiù in drugi, C-231/00, C-303/00 in C‑451/00
,
Recueil, str. I‑2869, točka 70).
Nihče ne nasprotuje temu, da država članica sprejme druge ukrepe, kot so ti, navedeni v členu 7(1), drugi stavek, in (3) Uredbe
št. 536/93, če meni, da so potrebni. Dejansko iz besedila člena 7(1), prvi stavek, te uredbe izhaja, da so države članice
celo dolžne sprejeti vse ukrepe nadzora, ki so potrebni za zagotovitev odmere dajatve. Čeprav ta člen 7(1) in (3) nato podrobneje
opredeljuje določene ukrepe, ki jih je treba sprejeti, to nikakor ne izključuje možnosti, da se jih dopolni z drugimi ukrepi,
ki bi se izkazali za potrebne v tej državi članici. Kot izhaja iz osme uvodne izjave, navedeni ukrepi predstavljajo le minimalna
pravila.
Nasprotno s tem, kar trdi J. Slob, taka svoboda ne zahteva, da so morebitni ukrepi, ki jih lahko države članice sprejmejo,
podrobneje določeni v sami uredbi.
Vendar pa so nacionalni organi pri sprejetju izvedbenih ukrepov na podlagi predpisov Skupnosti dolžni izvajati svoje diskrecijsko
pooblastilo ob upoštevanju temeljnih načel prava Skupnosti, med drugim načela sorazmernosti, pravne varnosti in varstva legitimnih
pričakovanj (zgoraj navedena sodba Cooperativa Lattepiù in drugi, točka 57).
Torej je na prvo vprašanje treba odgovoriti, da je treba člen 7(l), prvi stavek, Uredbe št. 536/93 razlagati tako, da ta določba
državo članico pooblašča, da ta, če je to potrebno, sprejme ureditev, ki proizvajalcem mleka na njenem ozemlju nalaga obveznost
vodenja dodatnih evidenc, ki je obsežnejša kot obveznost iz člena 7(l)(f) iste uredbe. Pri izvrševanju tega pooblastila mora
država članica upoštevati temeljna načela prava Skupnosti.

Drugo vprašanje
Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali pravo Skupnosti nasprotuje nacionalni ureditvi, ki nalaga
proizvajalcem mleka, da vpisujejo v register količine proizvedenega masla in način njegove uporabe, čeprav je bilo maslo uničeno
ali pretvorjeno v krmo za živali.
V tej zvezi je treba spomniti, da je sprejetje ukrepov na podlagi člena 7(1), prvi stavek, Uredbe št. 536/93 podrejeno pogoju,
da so ti ukrepi potrebni.
Nizozemska vlada je nujnost ukrepa, obravnavanega v postopku v glavni stvari, prepričljivo utemeljevala s strukturo sektorja
mleka in predvsem z obstojem določenega števila velikih farm krav mlekaric, ki svojo proizvodnjo prodajajo neposredno in jih
je težko nadzorovati le na podlagi predpisov Skupnosti.
Načelo sorazmernosti ne nasprotuje temu, da se na Nizozemskem nadzoruje proizvedene količine, ki pa niso tržene. Dejansko
ta ukrep ne presega tistega, kar je ob upoštevanju strukture nizozemskega sektorja mleka potrebno, da se zagotovi učinkovit
nadzor, namenjen temu, da se prepreči, da proizvedene količine, tržene zunaj sheme dodatne dajatve na mleko, vstopijo na trg.
Načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj tudi ne nasprotujeta ukrepom nadzora, kot so ti, ki so obravnavani
v postopku o glavni stvari. Povezano branje člena 7(1), prvi stavek, Uredbe št. 536/93 in osme uvodne izjave te uredbe jasno
in natančno pokaže, da seznam ukrepov, navedenih v členu 7, ni izčrpen in da so države članice, glede na okoliščine primera,
celo dolžne sprejeti dodatne ukrepe (v zvezi z merili načela pravne varnosti glej sodbo z dne 16. marca 2006 v zadevi Emsland-Stärke,
C‑94/05, še neobjavljena v ZOdl., točka 43). Poleg tega je Sodišče presodilo, da se glede natančnih določb besedila prava
Skupnosti in glede ravnanja nacionalnega organa, ki je v skladu s tem besedilom, ni mogoče sklicevati na načelo varstva legitimnih
pričakovanj (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Emsland-Stärke, točka 31). Gospodarski subjekt ne more legitimno pričakovati,
da ne bo podvržen dodatnemu nadzoru.
V nasprotju s tem, kar trdi J. Slob, ureditev, kot je ta, predpisana v členu 11 Zuivelverordening, ne spreminja podlage, na
kateri temelji dodatna dajatev. Pomeni le sredstvo dodatnega nadzora in jo je treba uporabiti ob upoštevanju cilja, določenega
v členu 7(1) Uredbe št. 536/93, ki zagotavlja odmero dodatne dajatve v skladu z veljavnimi določbami Skupnosti.
Glede na navedeno je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da pravo Skupnosti ne nasprotuje ureditvi, ki proizvajalcem mleka
nalaga, naj v register vpisujejo količine proizvedenega masla in način njegove uporabe, čeprav je bilo maslo uničeno ali pretvorjeno
v krmo za živali, če je v zadevni državi članici zgolj na podlagi predpisov Skupnosti težko doseči učinkovit nadzor nad pravilnostjo
obračunov neposredne prodaje, ki jih sestavijo proizvajalci.

Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
1)
Člen 7(1), prvi stavek, Uredbe Komisije (EGS) št. 536/93 z dne 9. marca 1993 o določitvi podrobnih pravil za uporabo dodatne
dajatve za mleko in mlečne proizvode je treba razlagati tako, da ta določba državo članico pooblašča, da, če je to potrebno,
sprejme ureditev, ki proizvajalcem mleka na njenem ozemlju nalaga obveznost vodenja dodatnih evidenc, ki je obsežnejša kot
obveznost iz člena 7(1)(f) iste uredbe. Pri izvrševanju tega pooblastila mora država članica upoštevati temeljna načela prava
Skupnosti.
2)
Pravo Skupnosti ne nasprotuje ureditvi, ki proizvajalcem mleka nalaga, naj v register vpisujejo količine proizvedenega masla
in način njegove uporabe, čeprav je bilo maslo uničeno ali pretvorjeno v krmo za živali, če je v zadevni državi članici zgolj
na podlagi predpisov Skupnosti težko doseči učinkovit nadzor nad pravilnostjo obračunov neposredne prodaje, ki jih sestavijo
proizvajalci.
Podpisi
*
Jezik postopka: nizozemščina.