CELEX: 62004CJ0137
Volný pohyb pracovníků
Úředníci a zaměstnanci Evropských společenství
Rodičovské příspěvky
Zohlednění doby trvání pojištění ve společném systému nemocenského pojištění Evropských společenství

1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 48 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 39 ES).
2       Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi A. Rockler a švédskou národní správou sociálního zabezpečení (Försäkringskassan,
dříve Riksförsäkringsverket) ve věci zohlednění období činnosti, během něhož A. Rockler podléhala společnému systému zdravotního
a nemocenského pojištění Evropských společenství, pro výpočet výše rodičovských příspěvků.

Právní rámec
3       Kapitola 4 švédského zákona o systému sociálního zabezpečení [lag (1962:381) om allmän försäkring, dále jen „AFL“] obsahuje
ustanovení o rodičovských příspěvcích.
4       Podle kapitoly 4 článku 3 AFL jsou rodičovské příspěvky vypláceny rodičům při narození dítěte po dobu maximálně 450 dnů nejpozději
do okamžiku, kdy dítě dosáhlo věku 8 let, nebo do okamžiku, kdy ukončilo svůj první rok školní docházky, dojde-li k takovému
ukončení později.
5       Podle kapitoly 4 článku 6 AFL činí výše rodičovských příspěvků alespoň 60 SEK denně (dále jen „zaručená výše“). Kromě toho
je stanoveno, že během prvních 180 dnů přísluší rodičovský příspěvek ve výši odpovídající částce denních dávek zdravotního
a nemocenského pojištění, byl-li rodič pojištěn u zdravotní a nemocenské pojišťovny, ve výši přesahující zaručenou výši po
dobu alespoň 240 po sobě následujících dnů před narozením nebo předpokládaným datem narození.
6       Podle kapitoly 3 článku 2 AFL jsou denní dávky zdravotního a nemocenského pojištění vypočítávány v závislosti na měsíčním
příjmu, který může pojištěný pobírat, s výhradou změny poměrů, jako odměnu za jeho výdělečnou činnost ve Švédsku.

Spor v původním řízení a předběžná otázka
7       Poté, co A. Rockler, švédská státní příslušnice, pracovala do 15. října 1996 jako vedoucí kabiny pro leteckou společnost,
vykonávala od 16. října 1996 do 31. prosince 1997 zaměstnání sekretářky u Komise Evropských společenství v Bruselu. Dne 1. ledna
1998 se vrátila ke svému zaměstnání palubní průvodčí. Dne 2. července téhož roku se jí narodila dcera.
8       Rozhodnutími ze dne 16. ledna a 20. března 1998 švédská národní správa sociálního zabezpečení odmítla A. Rockler přiznat rodičovské
příspěvky odpovídající denním dávkám zdravotního a nemocenského pojištění po dobu prvních 180 dnů její rodičovské dovolené
z důvodu, že nebyla pojištěna v rámci národního systému zdravotního a nemocenského pojištění pro částku vyšší než zaručenou
výši po dobu alespoň 240 po sobě následujících dnů před předpokládaným datem narození, že tak pojištěna být nemohla a ani
neprokázala období pojištění na základě právních předpisů jiného členského státu.
9       Amy Rockler proti těmto rozhodnutím podala žalobu u länsrätten i Skåne län, který je zrušil rozsudkem ze dne 24. března 1999.
10     Národní správa sociálního zabezpečení proti tomuto rozsudku podala odvolání u Kammarrätten i Göteborg, který jej změnil rozsudkem
ze dne 27. prosince 2000.
11     Amy Rockler proti tomuto rozsudku podala u předkládajícího soudu opravný prostředek.
12     Za tohoto stavu se Regeringsrätten rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Mají být ustanovení článku [48 Smlouvy] vykládána v tom smyslu, že – použije‑li se ustanovení vnitrostátního práva, které
stanoví, že pracovník musí být během minimální doby pojištěn, aby mohl po dobu své rodičovské dovolené pobírat příspěvky ve
výši odpovídající výši denních dávek zdravotního a nemocenského pojištění – sčítání dob pojištění musí zahrnovat období, během
něhož pracovník podléhal společnému systému zdravotního a nemocenského pojištění v souladu s pravidly služebního řádu úředníků
Evropských společenství?“

K předběžné otázce
13     Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda v případě použití takové vnitrostátní právní úpravy jako právní úpravy
dotčené v původním řízení má být článek 48 Smlouvy vykládán v tom smyslu, že musí být zohledněno období činnosti, během něhož
pracovník podléhal společnému systému zdravotního a nemocenského pojištění Evropských společenství.
14     Podle ustálené judikatury spadá každý státní příslušník Společenství, nezávisle na svém místě bydliště a na své státní příslušnosti,
který využil práva volného pohybu pracovníků a který vykonával výdělečnou činnost v jiném členském státě než ve státě bydliště,
do působnosti článku 48 Smlouvy (rozsudky ze dne 12. prosince 2002, De Groot, C‑385/00, Recueil, s. I‑11819, bod 76; ze dne
2. října 2003, Van Lent, C‑232/01, Recueil, s. I‑11525, bod 14, a ze dne 13. listopadu 2003, Schilling a Fleck-Schilling,
C‑209/01, Recueil, s. I‑13389, bod 23).
15     Kromě toho je třeba připomenout, že úředník Evropských společenství má postavení migrujícího pracovníka. Z ustálené judikatury
totiž rovněž vyplývá, že státní příslušník Společenství pracující v jiném členském státě než ve státě původu neztrácí postavení
pracovníka ve smyslu čl. 48 odst. 1 Smlouvy z důvodu, že vykonává zaměstnání u mezinárodní organizace, přestože podmínky jeho
vstupu a pobytu v zemi zaměstnání jsou zvláštně upraveny mezinárodní úmluvou (rozsudek ze dne 15. března 1989, Echternach
a Moritz, 389/87 a 390/87, Recueil, s. 723, bod 11; výše uvedený rozsudek Schilling a Fleck-Schilling, bod 28, a ze dne 16. prosince
2004, My, C‑293/03, Sb. rozh. s. I‑12013, bod 37).
16     Z toho vyplývá, že pracovníkovi se státní příslušností členského státu, jako A. Rockler, nemůže být odmítnuto požívat sociálních
nároků a dávek, které mu přiznává článek 48 Smlouvy (výše uvedené rozsudky Echternach a Moritz, bod 12, a My, bod 38).
17     Soudní dvůr rovněž rozhodl, že cílem všech ustanovení Smlouvy týkajících se volného pohybu osob je usnadnit státním příslušníkům
Společenství výkon výdělečných činností jakékoli povahy na celém území Společenství a brání opatřením, která by mohla tyto
státní příslušníky znevýhodňovat, pokud by chtěli vykonávat hospodářskou činnost na území jiného členského státu (rozsudek
ze dne 7. července 1992, Singh, C‑370/90, Recueil, s. I‑4265, bod 16; výše uvedený rozsudek De Groot, bod 77, a výše uvedený
rozsudek Van Lent, bod 15).
18     V tomto ohledu ustanovení, která státnímu příslušníku členského státu brání nebo jej odrazují od opuštění svého státu původu
za účelem výkonu svého práva volného pohybu představují překážky této svobody, i když se použijí nezávisle na státní příslušnosti
dotyčných pracovníků (výše uvedené rozsudky De Groot, bod 78; Van Lent, bod 16, a Schilling a Fleck-Schilling, bod 25).
19     Vnitrostátní právní úprava, která pro účely výpočtu výše rodičovských příspěvků nezohledňuje období, během něhož byla vykonána
činnost v rámci společného systému zdravotního a nemocenského pojištění Evropských společenství, může odradit státní příslušníky
členského státu od opuštění tohoto státu za účelem výkonu výdělečné činnosti v některém orgánu Evropské unie nacházejícím
se na území jiného členského státu, neboť tím, že přijme zaměstnání u takového orgánu, by ztratil možnost požívat v rámci
vnitrostátního systému zdravotního a nemocenského pojištění rodinnou dávku, na kterou by měl nárok, kdyby toto zaměstnání
nepřijal (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek My, bod 47).
20     Z toho vyplývá, že taková vnitrostátní právní úprava jako právní úprava dotčená ve věci v původním řízení představuje překážku
volného pohybu pracovníků v zásadě zakázanou článkem 48 Smlouvy.
21     Je třeba nicméně přezkoumat, zda tato překážka může být odůvodněna s ohledem na ustanovení Smlouvy.
22     Podle ustálené judikatury Soudního dvora může být opatření omezující základní svobody zaručené Smlouvou odůvodněné pouze tehdy,
sleduje-li legitimní cíl slučitelný se Smlouvou a dodržuje-li zásadu proporcionality. Proto je třeba, aby takové opatření
bylo způsobilé zaručit uskutečnění cíle, který sleduje, a nepřekračovalo meze toho, co je k dosažení tohoto cíle nezbytné
(viz zejména rozsudky ze dne 31. března 1993, Kraus, C‑19/92, Recueil, s. I‑1663, bod 32, a ze dne 26. listopadu 2002, Oteiza
Olazabal, C‑100/01, Recueil, s. I‑10981, bod 43).
23     Švédská vláda uplatňuje, že AFL vychází z objektivních hledisek nezávislých na státní příslušnosti dotyčných osob a přiměřených
legitimně sledovanému cíli boje proti zneužití, pokud se týká použití zásady sčítání dob pojištění. Podle této vlády přiznání
vyšších rodičovských příspěvků než v zaručené výši migrujícím pracovníkům, kteří vykonávali výdělečnou činnost v některém
orgánu Evropské unie, by značně finančně zatížilo vnitrostátní systémy sociální podpory, takže členské státy, které jako Švédské
království vyplácejí vysoké rodičovské příspěvky, by musely být donuceny k tomu, aby tyto částky snížily.
24     V tomto ohledu nejsou úvahy čistě hospodářské povahy dostačující k tomu, aby odůvodnily poškození práv, která jednotlivci
vyvozují z ustanovení Smlouvy zakotvujících volný pohyb pracovníků.
25     Kromě toho je třeba připomenout, že odůvodnění, která mohou být uplatňována členským státem, musí být doprovázena analýzou
způsobilosti a přiměřenosti omezujícího opatření přijatého tímto státem (rozsudek ze dne 18. března 2004, Leichtle, C‑8/02,
Recueil, s. I‑2641, bod 45).
26     Je však třeba konstatovat, že v projednávaném případě taková analýza chybí. Švédská vláda se totiž omezuje na to, že naznačuje,
aniž by poskytla konkrétní skutečnosti umožňující podepřít svoji argumentaci, hypotetické finanční náklady zatěžující vnitrostátní
systém sociální podpory, pokud by bylo pro účely použití kapitoly 4 článku 6 AFL zohledněno období, během něhož byla migrujícím
pracovníkem vykonána činnost v rámci společného systému zdravotního a nemocenského pojištění Evropských společenství.
27     Z toho vyplývá, že překážka volného pohybu pracovníků vyplývající z odmítnutí zohlednění období, během nichž byla migrujícími
pracovníky vykonána činnost v rámci společného systému zdravotního a nemocenského pojištění Evropských společenství, pro výpočet
výše rodičovských příspěvků, není odůvodněná.
28     Za těchto podmínek je třeba na předběžnou otázku odpovědět tak, že článek 48 Smlouvy musí být vykládán v tom smyslu, že použije-li
se taková vnitrostátní právní úprava jako právní úprava dotčená v původním řízení, musí být zohledněno období, během něhož
pracovník podléhal společnému systému zdravotního a nemocenského pojištění Evropských společenství.

K nákladům řízení
29     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
Článek 48 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 39 ES) musí být vykládán v tom smyslu, že použije-li se taková vnitrostátní právní
úprava jako právní úprava dotčená v původním řízení, musí být zohledněno období, během něhož pracovník podléhal společnému
systému zdravotního a nemocenského pojištění Evropských společenství.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: švédština.