CELEX: 61988CJ0102
Ligebehandling af mænd og kvinder
social sikring
direktiv 79/7/EØF
deltidsbeskæftigelse

1 Ved kendelse afsagt den 10 . marts 1988, indgaaet til Domstolen den 30 . marts 1988, har Raad van Beroep, Groningen, i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 4, stk . 1, i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19 . december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring ( EFT 1979 L 6, s . 24, herefter benaevnt "direktivet ").
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag mellem M . L . Ruzius-Wilbrink ( herefter benaevnt "sagsoegeren ") og Bestuur van de Bedrijfsvereniging voor Overheidsdiensten ( direktionen for den faglige forsikringsanstalt for offentligt ansatte, herefter benaevnt "sagsoegte "). Sagen drejer sig om beregningen af den uarbejdsdygtighedsydelse, sagsoegte har tilkendt sagsoegeren .
3 I henhold til artikel 6 i Algemene Arbeidsongeschiktheidswet af 11 . december 1975 ( den almindelige nederlandske lov om uarbejdsdygtighed, herefter benaevnt "AAW ") kan der tildeles en uarbejdsdygtighedsydelse til forsikrede, der er fyldt 17 aar og er blevet uarbejdsdygtige, saafremt de i aaret forud for den dag, paa hvilken uarbejdsdygtigheden er indtraadt, har haft indtaegter, der har oversteget 15% af mindsteloennen .
4 Denne indtaegtsbetingelse gaelder dog ikke for forsikrede, som paa den dag, hvor de fylder 17 aar, allerede er uarbejdsdygtige, for fuldtidsarbejdende selvstaendige, som ikke har haft den fornoedne mindsteindtaegt, for studerende uden indtaegter samt for ugifte, som arbejder i foraeldres eller ugifte broedres eller soestres husholdning .
5 I henhold til AAW' s artikler 10 og 12 fastsaettes uarbejdsdygtighedsydelsen som en procentdel - afhaengig af uarbejdsdygtighedsgraden - af et beregningsgrundlag, der svarer til mindsteloennen pr . dag . Beregningsgrundlaget udgoer forskellige beloeb, afhaengig af den forsikredes civilstand, forsoergerpligt for et barn og indtaegter ved eller i forbindelse med arbejde . Det hermed beregnede beloeb, den saakaldte "sociale mindsteindkomst" skal sikre en mindsteindtaegt, der afhaenger af den paagaeldendes behov .
6 I henhold til lovens artikel 10, stk . 5, finder dette beregningsgrundlag dog ikke anvendelse, saafremt en ydelsesberettiget i aaret umiddelbart forud for den dag, paa hvilken uarbejdsdygtigheden er indtraadt, ikke har udfoert arbejde af en varighed, der maa anses for saedvanlig for det paagaeldende erhverv, og som foelge heraf har haft en lavere indtaegt end et beloeb paa 260 gange det beregningsgrundlag, der normalt ville gaelde . I saa fald anvendes den indtaegt, den paagaeldende i gennemsnit har haft pr . dag, som beregningsgrundlag .
7 Ved afgoerelse af 15 . oktober 1985 tilkendte sagsoegte sagsoegeren en uarbejdsdygtighedsydelse i henhold til AAW . Efter reglerne i AAW' s artikel 10, stk . 5, var ydelsen beregnet paa grundlag af sagsoegerens gennemsnitlige indtaegt pr . dag i aaret umiddelbart forud for uarbejdsdygtighedens indtraeden . I det paagaeldende aar havde sagsoegeren kun arbejdet i gennemsnitligt 18 timer pr . uge .
8 Sagsoegeren indbragte denne afgoerelse for Raad van Beroep, idet hun gjorde gaeldende, at artikel 10, stk . 5, indebar en indirekte forskelsbehandling af kvinder i strid med direktiv 79/7/EOEF .
9 Raad van Beroep har besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
"1 ) Er en ordning, hvorefter der kan udredes ydelser til den ( ikke-arbejdsloese ) erhvervsaktive befolkning i tilfaelde af uarbejdsdygtighed, og hvorefter der tilkendes ydelser svarende til den sociale mindsteindkomst, bortset fra de tilfaelde, hvor den loen, den ydelsesberettigede tidligere har modtaget, bl.a . som foelge af deltidsbeskaeftigelse, har vaeret lavere end den sociale mindsteindkomst, forenelig med artikel 4, stk . 1, i direktiv 79/7/EOEF?
2 ) Saafremt spoergsmaal 1 maa besvares benaegtende, medfoerer den - i saa fald tilsidesatte - faellesskabsbestemmelse da, at ydelsesberettigede ( af begge koen ) ogsaa i de i spoergsmaal 1 naevnte ( undtagelses-)tilfaelde har ret til en ydelse svarende til den sociale mindsteindkomst?"
10 Vedroerende hovedsagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes skriftlige indlaeg for Domstolen henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
11 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at den nationale ret i det vaesentlige oensker oplyst, om artikel 4, stk . 1, i direktiv 79/7/EOEF er til hinder for, at der som et led i en national lovgivning, hvorefter forsikrede, der bliver uarbejdsdygtige, har ret til en "social mindsteindkomst", gaelder en undtagelsesbestemmelse om, at forsikrede, der har haft deltidsbeskaeftigelse, kun kan modtage en ydelse svarende til den loenindtaegt, de har haft, naar det forholder sig saaledes, at denne kategori af forsikrede omfatter et langt stoerre antal kvinder end maend .
12 I artikel 4, stk . 1, i direktiv 79/7/EOEF bestemmes det, at "princippet om ligebehandling indebaerer, at der ikke finder nogen forskelsbehandling sted paa grundlag af koen, hverken direkte eller indirekte ... for saa vidt angaar :
- ...
- ...
- beregning af ydelserne ...".
13 Det er oplyst, at den paagaeldende nationale lovgivning giver enhver forsikret, med undtagelse af forsikrede, der har haft deltidsbeskaeftigelse, ret til en ydelse, som svarer til den sociale mindsteindkomst, saaledes at ydelsesbeloebet er uafhaengigt af den arbejdsindkomst, den forsikrede har haft . Bestemte kategorier af ydelsesberettigede, der overhovedet ikke har haft arbejdsindtaegt i aaret forud for uarbejdsdygtighedens indtraeden, eller som kun har haft en meget lille indtaegt, f.eks . fuldtidsarbejdende selvstaendige med en indkomst, der er lavere end 15% af mindsteloennen, studerende og ugifte, der arbejder i slaegtninges husholdning, har dog ret til den sociale mindsteindkomst . Kun ydelsen til deltidsbeskaeftigede beregnes paa grundlag af den tidligere loen, og ydelsen er da, som foelge af anvendelsen af AAW' s artikel 10, stk . 5, noedvendigvis lavere end den sociale mindsteindkomst .
14 Det fremgaar ogsaa af oplysningerne i sagen, at maend udgoer en langt lavere procentdel af de deltidsbeskaeftigede i Nederlandene end kvinder .
15 Paa denne baggrund maa det konstateres, at en bestemmelse som den, sagen angaar, i princippet indebaerer en forskelsbehandling af kvindelige arbejdstagere i forhold til mandlige arbejdstagere og maa antages at vaere i strid med det formaal, der forfoelges med artikel 4, stk . 1, i direktiv 79/7/EOEF, medmindre forskelsbehandlingen af de to kategorier af arbejdstagere er begrundet i objektive forhold, der intet har at goere med forskelsbehandling paa grundlag af koen ( jfr . dom af 13 . juli 1989, Rinner-Kuehn, 171/88, Sml . s . 2743 ).
16 I sagen for den nationale ret er forskelsbehandlingen af personer, der har haft deltidsarbejde forud for uarbejdsdygtighedens indtraeden, i forhold til andre ydelsesberettigede, alene blevet begrundet med, at det ville vaere ubilligt at tilkende saadanne personer ydelser, der var hoejere end deres tidligere indtaegt . Dette kan imidlertid ikke udgoere en objektiv begrundelse for denne forskelsbehandling, da AAW-ydelsen i en raekke andre tilfaelde ogsaa er hoejere end den tidligere indtaegt .
17 Det foerste spoergsmaal maa herefter besvares med, at artikel 4, stk . 1, i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19 . december 1978 skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen er til hinder for, at der som led i en national lovgivning, hvorefter forsikrede, der bliver uarbejdsdygtige, har ret til en social mindsteindkomst, gaelder en undtagelsesbestemmelse om, at forsikrede, der har haft deltidsbeskaeftigelse, kun kan modtage en ydelse svarende til den loenindtaegt, de har haft, naar denne foranstaltning rammer et langt stoerre antal kvinder end maend, medmindre den naevnte lovgivning er begrundet i objektive forhold, der intet har at goere med forskelsbehandling paa grundlag af koen .
18 Med det andet spoergsmaal oenskes det oplyst, hvilke konsekvenser det vil have, at den nationale domstol fastslaar, at den paagaeldende nationale lovgivning ikke er forenelig med artikel 4, stk . 1, i direktiv 79/7/EOEF .
19 I den forbindelse bemaerkes, som Domstolen senest har fastslaaet i dom af 24 . juni 1987, Borrie Clarke ( 384/85, Sml . s . 2865 ), at direktivets artikel 4, stk . 1, baade isoleret betragtet og efter direktivets formaal og indhold er tilstraekkelig praecis til, at bestemmelsen kan paaberaabes af en borger for en national domstol med henblik paa, at denne undlader at anvende en national bestemmelse, som ikke er i overensstemmelse med artiklen . Det skal fremhaeves, at bestemmelsen paalaegger medlemsstaterne en pligt til at ophaeve alle bestemmelser, som er i strid med princippet om ligebehandling .
20 Det fremgaar af dommen af 4 . december 1986, Nederlandene mod Federatie Nederlandse Vakbeweging ( 71/85, Sml . s . 3855 ), at kvinder, i tilfaelde hvor der foreligger direkte forskelsbehandling, har ret til at blive behandlet paa samme maade og til at vaere omfattet af samme ordning som maend, der er i samme situation, idet denne ordning, naar direktivet ikke er korrekt gennemfoert, er den eneste som retsgyldigt vil kunne anvendes . Paa tilsvarende maade har medlemmerne af den gruppe, der stilles ugunstigt, det vaere sig maend eller kvinder, i tilfaelde, hvor der - som i sagen for den nationale ret - foreligger indirekte forskelsbehandling, ret til at vaere omfattet af samme ordning som de oevrige ydelsesberettigede .
21 Det andet spoergsmaal maa derfor besvares med, at i tilfaelde, hvor der ikke er truffet passende foranstaltninger til gennemfoerelse af artikel 4, stk . 1, i direktiv 79/7/EOEF, og hvor staten goer sig skyldig i indirekte forskelsbehandling, skal den gruppe, der stilles ugunstigt paa grund af denne forskelsbehandling, behandles paa samme maade og vaere omfattet af samme regler som de oevrige ydelsesberettigede, idet disse regler i mangel af en korrekt gennemfoerelse af direktivet herefter er de eneste, man kan henholde sig til .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
22 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( Femte Afdeling )
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Raad van Beroep, Groningen, ved kendelse af 10 . marts 1988, for ret :
1)Artikel 4, stk . 1, i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19 . december 1978 skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen er til hinder for, at der som led i en national lovgivning, hvorefter forsikrede, der bliver uarbejdsdygtige, har ret til en social mindsteindkomst, gaelder en undtagelsesbestemmelse om, at forsikrede, der har haft deltidsbeskaeftigelse, kun kan modtage en ydelse svarende til den loenindtaegt, de har haft, naar denne foranstaltning rammer et langt stoerre antal kvinder end maend, medmindre den naevnte lovgivning er begrundet i objektive forhold, der intet har at goere med forskelsbehandling paa grundlag af koen .
2)Er der ikke truffet passende foranstaltninger til gennemfoerelse af artikel 4, stk . 1, i direktiv 79/7/EOEF, og goer staten sig skyldig i indirekte forskelsbehandling, skal den gruppe, der stilles ugunstigt paa grund af denne forskelsbehandling, behandles paa samme maade og vaere omfattet af samme regler som de oevrige ydelsesberettigede, idet disse regler i mangel af en korrekt gennemfoerelse af direktivet herefter er de eneste, man kan henholde sig til .