CELEX: 62002CJ0347
Biztosítás
Harmadik »nem-életbiztosítási« irányelv
Bonus-malus rendszer

Az Európai Közösségek Bizottsága a Bírósághoz intézett keresetében annak megállapítását kéri, hogy a Francia Köztársaság a
díjtételekre automatikusan és kötelező jelleggel ható
bonus-malus
rendszer bevezetésével és hatályban tartásával, amely rendszer minden, a francia állam területén megkötött gépjármű-biztosítási
szerződésre alkalmazandó – a Franciaországban székhellyel rendelkező biztosító társaságok és a tevékenységüket fióktelepeik
vagy szolgáltatásnyújtás útján ott ellátó biztosítóintézetek közötti különbségre való tekintet nélkül –, illetve az életbiztosítás
körén kívül eső közvetlen biztosításra vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról és a
73/239/EGK irányelv, valamint a 88/357/EGK irányelv módosításáról szóló, 1992. június 18‑i 92/49/EGK tanácsi irányelv (harmadik
nem-életbiztosítási irányelv) (HL L 228., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 346. o.) 6. cikke (3) bekezdésében,
29. cikkében és 39. cikkében rögzített díjszabás szabadságának és a biztosítási díjtáblák és szerződések előzetes vagy rendszeres
ellenőrzése eltörlésének elvének megsértésével nem teljesítette az említett irányelvből eredő kötelezettségeit.

A jogi háttér

A közösségi szabályozás
A 92/49 irányelvnek „A biztosítási tevékenység megkezdése” címet viselő II. címe alatt található 6. cikke a következőképpen
rendelkezik:
„A 72/239/EGK irányelv 8. cikkének helyébe a következők lépnek:
»8. cikk
[…]
(3) Ezen irányelv egyetlen rendelkezése sem akadályozza a tagállamokat abban, hogy a biztosítóintézetek alapító okiratának
és alapszabályának jóváhagyási kötelezettségét és a felügyeleti jogkör jogszerű gyakorlásához szükséges bármely más dokumentum
benyújtásának kötelezettségét előíró törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket hatályban tartsanak, illetve bevezessenek.
A tagállamok ugyanakkor nem hozhatnak olyan rendelkezéseket, amelyek előzetes jóváhagyatási vagy rendszeres tájékoztatási
kötelezettségét írnak elő az általános és különös biztosítási szerződési feltételekkel, a biztosítási díjtáblákkal és a nyomtatványokkal,
valamint olyan egyéb nyomtatott dokumentumokkal kapcsolatosan, amelyeket a vállalkozás a biztosítottakkal bonyolítandó ügyletei
során kíván használni.
A tagállamok nem tarthatnak fenn és nem vezethetnek be a biztosítási díjak emelésére vonatkozóan előzetes tájékoztatási vagy
jóváhagyatási kötelezettséget, kivéve, ha azok az általános árellenőrzési rendszerek részét képezik.
[…]«”
A 92/49 irányelvnek „A biztosítási tevékenységre irányadó feltételek összehangolása” címet viselő III. címe alatt található
29. cikke értelmében:
„A tagállamok nem hozhatnak olyan rendelkezéseket, amelyek az általános vagy különös szerződési feltételek, a biztosítási
díjtáblák és nyomtatványok, valamint az olyan egyéb nyomtatott dokumentumok előzetes jóváhagyatásának vagy azokról való rendszeres
tájékoztatásnak a kötelezettségét írják elő, amelyeket a vállalkozás a biztosítottakkal bonyolítandó ügyletei során kíván
használni. A tagállamok csak a szerződési feltételekről és az egyéb dokumentumokról történő nem rendszeres tájékoztatási kötelezettséget
írhatnak elő a biztosítási szerződésekre vonatkozó nemzeti jogszabályaik betartásának ellenőrzése céljából, és ez a követelmény
nem képezheti a biztosítóintézet tevékenysége folytatásának előfeltételét.
A tagállamok nem tarthatnak fenn és nem vezethetnek be a tervezett biztosítási díjemelésekre vonatkozóan előzetes tájékoztatási
vagy jóváhagyatási kötelezettséget, kivéve, ha azok az általános árellenőrzési rendszerek részét képezik.”
A 92/49 irányelvnek „A letelepedés jogára és a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezések” címet viselő IV.
címe alatt található 39. cikk (2) és (3) bekezdése kimondja:
„(2) A fióktelep szerinti tagállam vagy a szolgáltatásnyújtás helye szerinti tagállam nem hozhat olyan rendelkezéseket, amelyek
az általános vagy különös szerződési feltételek, a biztosítási díjtáblázatok és nyomtatványok, valamint olyan egyéb nyomtatott
dokumentumok előzetes jóváhagyatásának vagy az azokról való rendszeres tájékoztatás kötelezettségét írják elő, amelyeket a
vállalkozás a biztosítottakkal bonyolítandó ügyletei során kíván használni. Ezek a tagállamok csak a szerződési feltételekről
és az egyéb dokumentumokról történő nem rendszeres tájékoztatási kötelezettséget írhatnak elő a területükön a letelepedés
joga vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján biztosítási tevékenységet folytatni kívánó vállalkozások számára a biztosítási
szerződésekre vonatkozó nemzeti jogszabályaik betartásának ellenőrzése céljából, és ez a követelmény nem képezheti a biztosítóintézet
tevékenysége folytatásának előfeltételét.
(3) A fióktelep szerinti tagállam vagy a szolgáltatásnyújtás szerinti tagállam nem tarthat fenn és nem vezethet be biztosítási
díjak emelésére vonatkozóan előzetes tájékoztatási vagy jóváhagyatási kötelezettséget, kivéve ha azok az általános árellenőrzési
rendszerek részét képezik.”

A nemzeti szabályozás
A francia biztosítási kódex A. 121‑1. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A biztosítási kódex R. 321‑1. cikkének (3) és (10) bekezdésében említett ágazatokból származó és a motoros meghajtású közúti
járművekre vonatkozó biztosítási szerződések a biztosítási díj vagy tagdíj csökkentésére vagy emelésére vonatkozó – e cikkhez
mellékelt – záradékot tartalmaznak.”
Az A. 121‑l. cikk melléklete tizennégy cikket tartalmaz. E szabályok értelmében a biztosítóintézet biztosítási alapdíjat állapít
meg, amelyet a biztosított által fizetendő éves biztosítási díj kiszámításának alapjául szolgál. Az éves biztosítási díj tulajdonképpen
a biztosítási alapdíj és a – kezdetben 1-gyel egyenlő – díjcsökkentési/díjemelési együttható szorzata. Minden káresemény nélküli
egyéves időszak elteltével az együttható értéke 5%‑kal csökken. Az együttható értéke azonban nem lehet kisebb, mint 0,50.
Fordított esetben, amikor az adott évben káresemény következik be, az említett együttható értéke 25%‑kal emelkedik, és minden
további káresemény azonos mértékű emeléssel jár. Ugyanakkor, ha a díjcsökkenési/díjemelési együttható értéke legalább három
– egymást követő – éven át 0,5, az ezen időszakot követő első káresemény bekövetkezte nem kerül sor díjemelésre. Ezenkívül
a díjemelési együttható semmilyen körülmények között nem haladhatja meg a 3,5‑et.

A jogvitát megelőző eljárás
A francia hatóságok és a Bizottság közötti első információcserét követően ez utóbbi 1997. július 7‑én egy felszólító levelet
küldött a Francia Köztársaságnak, amelyben megállapította, hogy a Franciaországban érvényben lévő
bonus-malus
rendszer nem felel meg a 92/49 irányelv rendelkezéseinek.
A francia kormány erre a felszólításra 1997. október 23‑án feljegyzésében válaszolt, és ezt kiegészítette még egy – a Bizottsághoz
1998. július 31‑én beterjesztett – feljegyzéssel.
A francia Gazdasági, Pénzügyi és Ipari Minisztérium és a Bizottság hivatalai közötti számos információcserét követően a Bizottság
2001. április 20‑i levelében indokolással ellátott véleményt intézett a Francia Köztársasághoz, amelyben megerősítette azon
elemzését, amely annak megállapítására késztette, miszerint a
bonus-malus
rendszerre vonatkozó nemzeti szabályozás ellentétben áll a közösségi joggal, és felkérte e tagállamot, hogy az értesítéstől
számított két hónapon belül tegye meg a megfelelő intézkedéseket annak érdekében, hogy megfeleljen e véleménynek.
Az indokolással ellátott véleményre válaszolva a francia hatóságok 2001. július 18‑i levelükben a Bizottság elé terjesztették
észrevételeiket, amelyben hangsúlyozták egyrészt, hogy a
bonus-malus
rendszer nem befolyásolja a díjszabás szabadságát, másrészt, hogy ez a rendszer a Bíróság ítélkezési gyakorlata által elfogadott
közérdekű megfontolásokon nyugszik.
A Bizottság, mivel úgy vélte, hogy a francia hatóságok nem hozták meg a 92/49 irányelv alapján fennálló kötelezettségeknek
való megfelelés érdekében szükséges intézkedéseket, végül e kereset benyújtása mellett döntött.

Az ügy érdeméről

A felek érvelése
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia
bonus-malus
rendszer ellentétben áll egyrészt a 92/49 irányelv rendelkezéseiből következő díjszabás szabadságának elvével, amely megtiltja
a tagállamok számára, hogy egy biztosítóintézet által e tagállamok területén bevezetni szándékozott biztosítási díjak vagy
azok emelésére vonatkozóan értesítési, előzetes hozzájárulási vagy rendszeres tájékoztatási kötelezettséget írjanak elő, másrészt
ugyanezen irányelv céljával, amely a biztosítási termékek Közösségen belüli szabad piaci terjesztését írja elő. A Bizottság
úgy ítéli meg, hogy értelmezését megerősíti a Bíróság C‑296/98. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2000. május 11‑én
hozott ítélete (EBHT 2000., I‑3025. o.), valamint a C‑59/01. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2003. február 25‑én
hozott ítélete (EBHT 2003., I‑1759. o.).
A Bizottság nem vitatja annak lehetőségét, hogy a tagállamok olyan skálát vezessenek be, amely figyelembe veszi a biztosítottak
káreseménnyel való érintettségét, vagy akár egységes
bonus-malus
rendszert fogadjanak el. A Bizottság véleménye szerint azonban az ilyen rendszerek, amint automatikus következményekkel járnak
a biztosítási díjra nézve, ellentétben állnak a 92/49 irányelvvel, és a francia
bonus-malus
rendszer esetében éppen ez a helyzet.
A Bizottság elismeri, hogy a biztosítóintézetek semmi nem korlátozza abban, hogy szabadon meghatározzák az alapdíj (vagy referencia
díj) összegét, és hogy a díjcsökkenési/díjemelési együtthatón kívül más feltételek is befolyásolják a biztosított által fizetendő
biztosítási díj kialakítását. Ez a szabadság azonban igen látszólagos lenne, ha a biztosítóintézetek a biztosítási díjat csak
a francia biztosítási kódex A. 121‑1. cikkéhez mellékelt előírások alapján módosíthatnák olyan alapvető kitétel tekintetében,
mint a biztosított káreseménnyel való érintettsége.
A Bizottság hozzáteszi, hogy e nemzeti rendelkezés által előírt díjmódosítás nem csekély hatást fejt ki a biztosítási díj
mértékére, hiszen meg is duplázhatja a díj összegét. A Bizottság továbbá úgy ítéli meg, hogy a francia
bonus-malus
rendszerből fakadó, a biztosítóintézetekre nehezedő kényszer kihat az alapdíj összegére, lévén ez utóbbi annál magasabb,
minél erősebb a kényszer. Nem állítható tehát, hogy ez a rendszer olyan „semleges mintát” képez, amely nem érinti a díjszabás
szabadságát.
A francia kormány mindenekelőtt megjegyzi, hogy 1994-ben hatályon kívül helyezték a díjtáblák előzetes beterjesztésének kötelezettségét,
valamint, hogy a díjtáblák szintjének nemzeti hatóságok általi ellenőrzése 1987 óta nem létezik.
A francia kormány továbbá úgy ítéli meg, hogy a 92/49 irányelv nem tartalmaz egyetlen olyan, a díjszabási szabadság elvét
abszolút módon előíró rendelkezést sem, amely kiterjedne a biztosítási díjak számításának módjára.
Sőt, nincs olyan, a 92/49 irányelvből vagy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következő elv, amely tiltaná, hogy a biztosítási
díjak számításának módja olyan kötelezően alkalmazandó együtthatót tartalmazzon, amely nem befolyásolja biztosítási díjak
eredeti mértékét, és amely csupán részlegesen érinti a díjak módosítását, ha már a végleges biztosítási díj megállapítása
teljesen szabad marad.
A francia kormány továbbá hangsúlyozza, hogy a
bonus-malus
együttható alkalmazása nem teszi lehetővé a nemzeti hatóságok számára a kezdő biztosítási díj és főleg a díj idővel bekövetkező
módosításának ellenőrzését.
A francia kormány megállapítja, hogy a kezdő biztosítási díj közvetlenül referencia biztosítási díjból adódik, amelyet a biztosítóintézetek
szabadon – az általuk legmegfelelőbbnek tartott feltételek alapján – határozhatnak meg.
A biztosítási díj idővel bekövetkező módosítását illetően a francia kormány úgy érvel, hogy a
bonus-malus
rendszer alkalmazása a nemzeti hatóságok számára nem a díjtábla ellenőrzésére alkalmas eszközként szolgál, hanem csupán a
biztosítási díj mértékét befolyásoló számos tényezők egyike. A biztosítóintézetek végeredményben, azáltal, hogy nem szorítkoznak
gépiesen a
bonus-malus
együttható módosítására, szabadon módosíthatják biztosítási díjaikat.

A Bíróság álláspontja
Amint azt a Bíróság a – fent hivatkozott – Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítéletének 29. pontjában megjegyezte:
a közösségi jogalkotó a díjszabás szabadságának elvét kívánta garantálni az életbiztosítás körén kívül eső biztosítások –
ideértve a kötelező biztosítás, így a kötelező gépjármű-felelősségbiztosítás – területén. Ahogy azt a Bíróság a fent hivatkozott
ítélet ugyanazon 29. pontjában kifejtette, ez az elv magában foglalja minden olyan rendszer tilalmát, amely előzetes vagy
rendszeres tájékoztatási, illetve jóváhagyatási kötelezettséget ír elő azokkal a biztosítási díjtáblákkal kapcsolatosan, amelyeket
a biztosító a biztosítottakkal bonyolítandó ügyletei során kíván használni. A 92/49 irányelv által elismert egyetlen kivétel
ezen elv alól az „általános árellenőrzési rendszer” keretében történő, a „biztosítási díjak emelésére” vonatkozó előzetes
tájékoztatási és jóváhagyatási kötelezettséget érinti.
A – fent hivatkozott – Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítéletben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a díjszabás szabadságának
elvével ellentétes az az árrögzítési rendszer, amely – az olasz állam területén bekövetkező káreseményekre vonatkozó kötelező
gépjármű-felelősségbiztosítási szerződések keretében – befolyásolja mind a biztosítási díjak megállapítását, mind pedig azok
módosítását (a Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott – fent hivatkozott – ítélet 32. és 48. pontja).
A jelen kereset tárgyát képező francia
bonus-malus
rendszer – a biztosítóintézetek díjtábláira gyakorolt hatását illetően – más természetű, mint a – fent hivatkozott – Bizottság
kontra Olaszország ügyben hozott ítélet tárgyát képező olasz szabályozás. Ez a rendszer valóban hatással van a biztosítási
díjak módosítására. Ugyanakkor nem vezet oda, hogy a díjszabásokat közvetlenül az állam határozza meg, hiszen a biztosítóintézetek
szabadon határozhatják meg az alapdíjak mértékét. Ezen körülmények között a francia
bonus-malus
rendszer nem hasonlítható a díjtáblák jóváhagyásához kötött rendszerhez, amely, amint azt a Bíróság a – fent hivatkozott
– Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítéletének 29. pontjában megállapította, sérti a díjszabás szabadságának elvét.
A nem-életbiztosítás körében a díjszabás területének teljes harmonizációja, amely kizárja a díjtáblák befolyásolására alkalmas
nemzeti intézkedéseket, a közösségi jogalkotó egyértelműen kinyilvánított ez irányú akarata hiányában nem vélelmezhető.
Következésképpen nem fogadható el az az érvelés, amelyre a Bizottság a keresetét alapozza, és amely fenntartja, hogy a francia
bonus-malus
rendszer – annak ellenére, hogy az alapdíj meghatározása teljesen szabadon történik ellentétes a díjszabás szabadságának
elvével csupán amiatt, hogy hatással van a biztosítási díjak módosítására.
Másfelől, a Bizottság nem állítja, hogy ez a rendszer az előzetes vagy rendszeres tájékoztatás követelményét vezetné be azokkal
a biztosítási díjtáblákkal kapcsolatosan, amelyeket a biztosító a biztosítottakkal bonyolítandó ügyletei során kíván használni.
Ebből következik, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a
bonus-malus
rendszer bevezetésével és hatályban tartásával a Francia Köztársaság a 92/49 irányelv 6., 29. és 39. cikkében rögzített,
a díjszabás szabadságának és a biztosítási díjtáblák és szerződések előzetes vagy rendszeres ellenőrzése eltörlésének elvét
sértő módon járt el.
Mivel a Bizottság az indokolással ellátott vélemény és a jelen kereset tárgyát az előző pontban említett rendelkezésekből
következő díjszabás szabadságának és a biztosítási díjtáblák és szerződések előzetes és rendszeres ellenőrzésének eltörlését
rögzítő elv sérelmének megállapítására korlátozta, a keresetet el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. A Bizottságot, mivel pervesztes lett, a Francia Köztársaság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
viselésére.
A fenti indokok alapján, a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
1)
A keresetet elutasítja.
2)
Az Európai Közösségek Bizottságát kötelezi a költségek viselésére.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: francia.