CELEX: 62004TJ0473
Henkilöstö
Palkkaus

1.
Henkilöstö – Kanne – Täysi harkintavalta
2.
Henkilöstö – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Myöntämisedellytykset
(EY 189 artikla; henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohta)
3.
Henkilöstö – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Myöntämisedellytykset
(Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohta)
4.
Henkilöstö – Kulukorvaus – Päiväraha – Myöntämisedellytykset
(Henkilöstösääntöjen 20 artikla sekä liitteessä VII oleva 10 artikla)
1.
Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdan viimeisessä virkkeessä annetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle täysi harkintavalta
taloudellisluonteisissa riidoissa. Tätä täyttä harkintavaltaansa käyttäessään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on
toimivalta todeta ulkomaankorvausta ja siihen liittyviä muita korvauksia koskevan oikeuden olemassaolo.
(ks. 23 kohta)
Viittaukset: asia T‑18/91, Costacurta Gelabert v. komissio, 8.4.1992 (Kok. 1992, s. II‑1655, 50 kohta); asia T‑15/93, Vienne
v. parlamentti, 30.11.1993 (Kok. 1993, s. II‑1327, 41 kohta) ja asia T‑33/95, Lozano Palacios v. komissio, 12.12.1996 (Kok.
H. 1996, s. I‑A‑575 ja II‑1535, 67 kohta).
2.
Virkamiehen ennen yhteisöjen palvelukseen tuloaan suorittamat palvelut Euroopan parlamentin jäsenen avustajana ovat kansainväliselle
organisaatiolle suoritettuja palveluja henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan toisen luetelmakohdan
viimeisessä virkkeessä mainittuja poikkeuksia sovellettaessa ulkomaankorvauksen myöntämistä koskevaa poikkeusta. Parlamentaarinen
avustaja suorittaa palveluja parlamentille, sillä hän myötävaikuttaa tehtäviään suorittaessaan vastuunsa rajoissa parlamentille
ja sen jäsenille perustamissopimuksessa annettujen tehtävien täyttämiseen ja toteuttamiseen. Hänellä on myös suora yhteys
tähän toimielimeen, sillä parlamentin jäseniä ei voida pitää toimielimeen itseensä nähden kolmansina osapuolina. Kuten EY
189 artiklassa todetaan, parlamentti muodostuu ”valtioiden kansojen edustajista”, eli ”parlamentin jäsenistä”. Edustajat kuuluvat
siten erottamattomasti itse toimielimeen ja tehtäväänsä täyttäessään sulautuvat siten parlamenttiin. Edustajat palkkaavat
vaaleissa saamiensa valtuuksien nojalla avustajia saadakseen tarvittavaa tukea tehtäviensä täyttämisessä.
Tätä johtopäätöstä eivät muuta säännökset, joiden mukaan edustajan ja avustajan on tekemässään yksityisoikeudellisessa sopimuksessa
määrättävä nimenomaisesti, ettei parlamenttia voida pitää työnantajana tai avustajan sopimuskumppanina ja ettei toimielimen
vastuu ulotu avustajan vaatimuksiin, eivätkä myöskään näiden säännösten täytäntöön panemiseksi tehdyt sopimusehdot. Näiden
säännösten ja sopimusehtojen tarkoituksena näyttää olevan yksinomaan parlamentin vastuun sulkeminen pois parlamentaarisiin
avustajiin nähden sopimusoikeuteen, verotukseen ja sosiaaliturvaan liittyvien kysymysten osalta. Kahden osapuolen välisen
oikeussuhteen olemassaolo riippuu kuitenkin näiden osapuolten välisten yhteyksien luonteesta ja sisällöstä, ja niiden luonnehtiminen
on yksinomaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä, eikä tähän arviointiin vaikuta osapuolten itsensä esittämä
luonnehdinta. Sen sijaan se, että parlamentti sääntelee keskeisiltä osin avustajien asemaa, valvoo hallinnollisesti heidän
palkkaamistaan edustajien toimesta ja on periaatteessa suoraan vastuussa heidän tehtäviään ja palvelujaan vastaavan palkan
suorittamisesta, osoittaa, miten keinotekoista olisi pitää parlamenttia avustajiin nähden kolmantena osapuolena ja katsoa,
ettei tämän toimielimen ja sen jäsenten parlamentaaristen avustajien välillä olisi välitöntä oikeussuhdetta.
(ks. 48, 51, 52, 57, 60, 61, 63, 69 ja 70 kohta)
Viittaukset: asia T‑1/90, Pérez-Mínguez Casariego v. komissio, 20.3.1991 (Kok. 1991, s. II‑143, 38 kohta); asia T‑115/92,
Hogan v. parlamentti, 15.7.1993 (Kok. 1993, s. II‑895, 36 kohta); asia T‑586/93, Kotzonis v. TSK, 22.3.1995 (Kok. 1995, s. II‑665,
21 kohta) ja asia T‑276/01, Garroni v. parlamentti, 10.6.2004 (Kok. H. 2004, s. I‑A‑177 ja II‑795, 52 kohta).
3.
Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että siinä pidetään ulkomaankorvauksen
myöntämisen ensisijaisena edellytyksenä virkamiehen tavanomaista asuinpaikkaa ennen hänen palvelukseen tuloaan, ja tällä tavanomaisella
asuinpaikalla tarkoitetaan paikkaa, johon asianomainen henkilö on keskittänyt pysyvästi tai tavanomaisesti intressinsä siten,
että hänen tarkoituksenaan on näiden intressien keskittämisen jatkuvuus. Pelkästään sillä perusteella, että henkilö on asunut
ulkomailla yliopisto-opintojen tai ammatillisen käytännön harjoittelun suorittamiseksi, ei voida olettaa hänen halunneen keskittää
intressejään pysyvästi tähän maahan.
(ks. 73 ja 74 kohta)
Viittaukset: asia C‑452/93 P, Magdalena Fernández v. komissio, 15.9.1994 (Kok. 1994, s. I‑4295, 21 kohta); asia T‑251/02,
E v. komissio, 13.12.2004 (Kok. H. 2004, s. I‑A‑359 ja II‑1643, 53 kohta) ja asia T‑229/02, Dedeu i Fontcuberta v. komissio,
25.10.2005 (Kok. H. 2005, s. I‑A‑303 ja II‑1377, 66 kohta).
4.
Arvioitaessa ulkomaankorvausta myönnettäessä, onko virkamiehen täytynyt muuttaa asuinpaikkaansa henkilöstösääntöjen 20 artiklassa
tarkoitettujen velvoitteiden täyttämiseksi, on otettava huomioon asuinpaikka, johon virkamies on keskittänyt intressinsä.
Tältä osin on mahdollista, että tietyn ajan on samanaikaisesti kaksi asuinpaikkaa, joista toinen on tavanomainen asuinpaikka
ja toisessa harjoitetaan pääasiallista ansiotoimintaa. Pelkästään siitä, että henkilö on työskennellyt muualla kuin asemapaikassaan
palvelukseen tuloaan edeltävänä ajanjaksona, ei näin ollen voida päätellä hänen halunneen keskittää sinne pysyvästi intressejään,
jos hänen ammatilliseen ja henkilökohtaiseen tilanteeseensa perustuvat seikat tosiasiassa puhuvat tällaista aikomusta vastaan.
(ks. 84 ja 87 kohta)
Viittaukset: asia C‑43/94 P, parlamentti v. Vienne, 11.8.1995 (Kok. 1995, s. I‑2441, 21 kohta); em. asia Lozano Palacios v.
komissio, 47 kohta ja em. asia E v. komissio, 73 kohta.