CELEX: 62003CJ0203
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
EY 249 ja EY 307 artikla
Direktiivin 76/207/ETY 2 ja 3 artikla
Miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu
Kielto ottaa naisia palvelukseen maanalaiseen työhön kaivosalalla sekä ylipaineessa suoritettavaan työhön ja sukellustyöhön

1       Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteellaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut
miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen
ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY (EYVL L 39, s. 40)
2 ja 3 artiklan sekä EY 10 ja EY 249 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt kyseisen direktiivin säännösten
vastaisesti voimassa
–       4.10.2001 annetun Verordnung des Bundesministers für Wirtschaft und Arbeit über Beschäftigungsverbote und -beschränkungen
für Arbeitnehmerinnen -nimisen asetuksen (naispuolisten työntekijöiden työskentelyä koskevista kielloista ja rajoituksista
annettu liittovaltion talous- ja työministerin asetus; Bundesgesetzblatt, jäljempänä BGBl. II, 356/2001; jäljempänä vuoden
2001 asetus) 2 §:ssä rajoitetuin poikkeuksin säädetyn yleisen kiellon, joka koskee naisten työskentelyä maanalaisen kaivosteollisuuden
alalla, ja
–       25.7.1973 annetun Druckluft- und Taucherarbeiten-Verordnung -nimisen asetuksen (paineilma- ja sukellustyöstä annettu asetus;
BGBl. 501/1973; jäljempänä vuoden 1973 laki) 8 ja 31 §:ssä säädetyn yleisen kiellon, joka koskee naisten ottamista tämän tyyppisiin
töihin,
ja velvoittamaan Itävallan tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
2       Itävallan tasavalta vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
–       jättää kanteen tutkimatta vuoden 2001 asetusta koskevilta osin ja
–       velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut,
sekä siltä osin kuin yhteisöjen tuomioistuin ottaa kanteen tutkittavaksi,
–       hylkää kanteen ja
–       velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Kansainvälinen oikeus
3       Naisten pitämisestä maanpinnanalaisissa töissä kaikenlaatuisissa kaivoksissa 21.6.1935 tehdyn Kansainvälisen työjärjestön
(jäljempänä ILO) yleissopimuksen nro 45, jonka Itävallan tasavalta on ratifioinut vuonna 1937, 2 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Naista älköön ikään katsomatta, käytettäkö töissä maanpinnan alla kaivoksissa.”
4       Kyseisen yleissopimuksen 3 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Kansallinen lainsäädäntö voi vapauttaa yllä mainitusta kiellosta:
a) henkilöt, jotka ovat johtavassa asemassa eivätkä suorita ruumiillista työtä;
b) henkilöt, joita käytetään terveydenhoidolliseen tai sosiaaliseen toimeen;
c) henkilöt, jotka opintoaikanaan ammattikasvatustaan varten viettävät jonkin ajan kaivoksen maanalaisissa osissa;
d) muut henkilöt, joiden tilapäisesti on laskeuduttava kaivoksen maanalaisiin osiin ammatin harjoittamista varten, joka ei
ole ruumiillista työtä.”
5       Mainitun yleissopimuksen 7 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1. Jokainen jäsenvaltio, joka on ratifioinut tämän sopimuksen, voi, sitten kun kymmenen vuotta on kulunut siitä päivästä,
jona sopimus alkuaan tuli voimaan, irtisanoa sen kirjelmällä, joka annetaan Kansainvälisen työtoimiston pääjohtajalle ja jonka
hän rekisteröi. Irtisanominen tulee voimaan vasta vuoden kuluttua sen rekisteröimisestä.
2. Jokainen jäsenvaltio, joka on ratifioinut tämän sopimuksen eikä vuoden kuluessa edellisessä kohdassa mainitun kymmenvuotiskauden
päättymisestä käytä tässä artiklassa säädettyä irtisanomisoikeutta, on sidottu uudeksi kymmenvuotiskaudeksi ja voi sen jälkeen,
huomioon ottaen tässä sopimuksessa määrätyt ehdot, irtisanoa sopimuksen kunkin kymmenvuotiskauden päättyessä.”
6       ILO:n yleissopimus nro 45 tuli voimaan 30.5.1937.
7       Terveydestä ja turvallisuudesta kaivoksissa 22.6.1995 annettu ILO:n yleissopimus nro 176 ei koske ainoastaan miehiä vaan siinä
vahvistetaan terveyttä ja turvallisuutta koskevia sääntöjä työntekijän sukupuolesta riippumatta.
8       Itävallan tasavalta ratifioi kyseisen yleissopimuksen 26.5.1999, mutta se ei ole irtisanonut ILO:n yleissopimusta nro 45.

Yhteisön lainsäädäntö
9       EY 307 artiklan ensimmäisessä ja toisessa kohdassa määrätään seuraavaa:
”Tämän sopimuksen määräykset eivät vaikuta sellaisiin oikeuksiin tai velvollisuuksiin, jotka johtuvat yhden tai useamman jäsenvaltion
yhden tai useamman kolmannen maan kanssa ennen 1 päivää tammikuuta 1958 tai, kun on kyse jäseneksi liittyneestä valtiosta,
ennen liittymispäivää tekemästä sopimuksesta.
Siltä osin kuin tällaiset sopimukset eivät ole sopusoinnussa tämän sopimuksen kanssa, asianomaiset jäsenvaltiot käyttävät
kaikkia aiheellisia keinoja todettujen ristiriitojen poistamiseksi. Tällöin jäsenvaltiot tarvittaessa avustavat toisiaan ja
tapauksissa, joissa se on aiheellista, vahvistavat yhteisen kannan.”
10     Direktiivin 76/207 2 artiklan 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Tasa-arvoisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan jäljempänä, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei saa
esiintyä välittömästi tai välillisesti etenkään siviilisäädyn tai perheaseman perusteella.
2. Tämän direktiivin estämättä jäsenvaltiot saavat jättää sen soveltamisalan ulkopuolelle sellaisen ammattitoiminnan, ja tarvittaessa
siihen johtavan koulutuksen, jossa työntekijän sukupuoli on toiminnan luonteen tai suoritusolosuhteiden kannalta ratkaiseva.
3. Tämän direktiivin estämättä saadaan soveltaa säännöksiä, jotka koskevat naisten suojelua erityisesti raskauden ja synnytyksen
perusteella.”
11     Kyseisen direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Tasa-arvoisen kohtelun periaatteen noudattamisella tarkoitetaan, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei
esiinny niissä ehdoissa, valintaperusteet mukaan lukien, jotka koskevat mahdollisuuksia työhön tai tehtävään jollakin toiminnan
alalla tai jossakin elinkeinossa taikka jollakin ammattihierarkian tasolla.
2. Tätä tarkoitusta varten jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että:
a)      kaikki tasa-arvoisen kohtelun periaatteen vastaiset lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset kumotaan;
– – ”
12     Toimenpiteistä raskaana olevien ja äskettäin synnyttäneiden tai imettävien työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen
kannustamiseksi työssä 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/85/ETY (kymmenes direktiivin 89/391/ETY
16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) (EYVL L 348, s. 1) 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Määritelmät
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a)      ’raskaana olevalla työntekijällä’ raskaana olevaa työntekijää, joka kansallisen lainsäädännön ja/tai kansallisen käytännön
mukaisesti ilmoittaa työnantajalleen tilastaan;
b)      ’äskettäin synnyttäneellä työntekijällä’ työntekijää, jonka kansallisen lainsäädännön ja/tai kansallisen käytännön mukaan
katsotaan synnyttäneen äskettäin ja joka ilmoittaa tilastaan kyseisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti työnantajalleen;
c)      ’imettävällä työntekijällä’ työntekijää, jonka kansallisen lainsäädännön ja/tai kansallisen käytännön mukaan katsotaan imettävän
ja joka ilmoittaa tilastaan kyseisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti työnantajalleen.”
13     Kyseisen direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Arviointi ja tiedottaminen
1.      Työnantajan on arvioitava 2 artiklassa määriteltyihin työntekijöihin suoraan tai direktiivin 89/391/ETY 7 artiklassa mainitun
suojelun ja ennalta ehkäisevän toiminnan kautta asianomaisessa yrityksessä ja/tai laitoksessa kohdistuvan altistumisen luonne,
aste ja kesto kaikessa sellaisessa toiminnassa, jonka epäillään sisältävän erityisen vaaran altistua tekijöille, prosesseille
ja työolosuhteille, joista on luettelo, joka ei ole tyhjentävä, liitteessä II, jotta:
–       kaikki 2 artiklassa määriteltyjen työntekijöiden turvallisuutta ja terveyttä koskevat vaarat sekä kaikki mahdolliset vaikutukset
raskaudelle tai imettämiselle voidaan arvioida,
–       voidaan päättää mihin toimenpiteisiin on ryhdyttävä.
2.      Edellä 2 artiklassa määritellyille yrityksen ja/tai laitoksen työntekijöille ja niille työntekijöille, jotka ovat mahdollisesti
2 artiklassa mainituissa tilanteissa, ja/tai heidän edustajilleen on tiedotettava 1 kohdassa tarkoitetun arvioinnin tuloksista
sekä kaikista toteutettavista työterveyteen ja työturvallisuuteen liittyvistä toimenpiteistä, sanotun vaikuttamatta direktiivin
89/391/ETY 10 artiklan soveltamiseen.”
14     Direktiivin 92/85 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Arvioinnin tuloksista juontuva toiminta
1.      Jos 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun arvioinnin tuloksena ilmenee, että on olemassa 2 artiklassa määriteltyyn työntekijään
kohdistuva hänen turvallisuuttaan tai terveyttään koskeva vaara tai vaikutus kyseisen työntekijän raskauteen tai imetykseen,
työnantajan on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet, jotta kyseisen työntekijän työoloja ja/tai työaikoja väliaikaisesti
muuttamalla voidaan varmistaa, etteivät työntekijät altistu tällaisille riskeille, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin
89/391/ETY 6 artiklan soveltamista.
2.      Jos työntekijän työolojen ja/tai työaikojen muuttaminen ei ole teknisesti ja/tai objektiivisesti katsoen mahdollista, tai
sitä ei voida asianmukaisesti perusteltujen syiden vuoksi kohtuudella vaatia, työnantajan on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet
asianomaisen työntekijän siirtämiseksi toiseen tehtävään.
3.      Jos työntekijän siirtäminen toiseen tehtävään ei ole teknisesti ja/tai objektiivisesti katsoen mahdollista, tai sitä ei voida
asianmukaisesti perusteltujen syiden vuoksi kohtuudella vaatia, asianomaiselle työntekijälle on kansallisen lainsäädännön
ja/tai käytännön mukaisesti myönnettävä loma koko sille ajalle, joka on tarpeen työntekijän turvallisuuden tai terveyden suojelemiseksi.
4.      Tämän artiklan säännöksiä sovelletaan vastaavasti tapauksiin, joissa työntekijä, joka harjoittaa 6 artiklan mukaisesti kiellettyä
toimintaa, tulee raskaaksi tai alkaa imettää ja ilmoittaa työnantajalleen tästä.”
15     Direktiivin 92/85 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tapaukset, joissa altistuminen kielletään
Työntekijöiden suojelua koskevien yleisten määräysten lisäksi, erityisesti niiden, jotka koskevat työssä altistumisten raja-arvoja:
1)      edellä 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettuja raskaana olevia työntekijöitä ei saa missään tapauksissa velvoittaa suorittamaan
tehtäviä, jotka arvioinnin mukaan saattavat altistaa heidän turvallisuutensa tai terveytensä liitteessä II olevassa A jaksossa
mainituille tekijöille ja työolosuhteille;
2)      edellä 2 artiklan c alakohdassa tarkoitettuja imettäviä työntekijöitä ei saa missään tapauksissa velvoittaa suorittamaan tehtäviä,
jotka arvioinnin mukaan saattavat altistaa heidän turvallisuutensa tai terveytensä liitteessä II olevassa B jaksossa mainituille
tekijöille ja työolosuhteille.”
16     Kyseisen direktiivin liitteessä I, jonka otsikko on ”Luettelo, joka ei ole tyhjentävä, tekijöistä, menetelmistä ja työolosuhteista,
joihin viitataan 4 artiklan 1 kohdassa”, tarkennetaan seuraavaa:
”A.      Tekijät
1.      Fyysiset tekijät, siltä osin kuin niiden katsotaan aiheuttavan sikiövaurioita ja/tai vaurioittavan istukan kiinnitystä sekä
etenkin:
a)      iskut, tärinä tai liike;
b)      taakkojen käsittely mikäli tästä aiheutuu, etenkin selkään kohdistuvia, vaaroja;
c)      melu;
– –
f)      äärimmäinen kylmyys tai kuumuus:
g)      liikkeet ja asennot, liikkuminen – joko yrityksen sisällä tai sen ulkopuolella – henkinen ja fyysinen väsymys sekä muut direktiivin
2 artiklassa määritellyn työntekijän toimintaan liittyvät fyysiset rasitukset.
2.      Biologiset tekijät
– –
3.      Kemialliset tekijät
Seuraavat kemialliset tekijät sikäli kuin niiden tiedetään vaarantavan raskaana olevien naisten tai syntymättömän lapsen terveyden
ja sikäli kuin näitä tekijöitä ei mainita liitteessä II:
– –
e)      häkä
– –
B.      Prosessit
–       Direktiivin 90/394/ETY liitteessä I luetellut teolliset prosessit.
C.       Työolosuhteet
–       Maanalainen kaivostyö.”
17     Direktiivin 92/85 liitteessä II, jonka otsikko on ”Luettelo, joka ei ole tyhjentävä, tekijöistä ja työolosuhteista, joihin
viitataan 6 artiklassa”, todetaan seuraavaa:
”A.       Edellä 2 artiklan a alakohdassa määritellyt raskaana olevat työntekijät
1.      Tekijät
a)      Fyysiset tekijät
–       Työskentely ylipaineessa, eli paineistetut tilat ja vedenalainen sukeltaminen.
– –
2.      Työolosuhteet
–       Maanalainen kaivostyö.
B.      Edellä 2 artiklan c kohdassa tarkoitetut imettävät työntekijät
– –
2.      Työolosuhteet
–       Maanalainen kaivostyö.”

Kansallinen lainsäädäntö
18     Arbeitszeitordnungin (työaika-asetus), joka on annettu 30.4.1938 (Deutsches Reichsgesetzblatt I, s. 447; Gesetzblatt für das
Land Österreich 231/1939; jäljempänä vuoden 1938 asetus), 16 §:ssä säädettiin seuraavaa:
”Työskentelykiellot
1)      Naispuoliset työntekijät eivät saa työskennellä kaivoksissa, suolantuotantolaitoksissa, rikastuslaitoksissa, maanalaisissa
louhoksissa tai avolouhoksissa eivätkä maan päällä suoritettavissa louhintaan (lukuun ottamatta rikastusta (erotusta ja pesua)),
kuljetukseen tai lastaukseen liittyvissä tehtävissä.
2)      Naispuoliset työntekijät eivät myöskään saa työskennellä koksaamoissa tai kuljettaa minkä tahansa tyyppiseen rakentamiseen
tarkoitettuja raaka-aineita.
3)      Liittovaltion työministeri voi kieltää naispuolisten työntekijöiden työhönoton kokonaan tietyn tyyppisiin toimintoihin tai
töihin, joista voi olla erityistä vaaraa terveydelle ja siveellisyydelle, tai asettaa sen osalta tiettyjä ehtoja.”
19     Kyseinen säännös kumottiin vuonna 1972 maanalaista kaivosalaa lukuun ottamatta.
20     Naisten työskentelyä maanalaisessa kaivosteollisuudessa on 1.8.2001 lähtien säännelty vuoden 2001 asetuksella.
21     Kyseisen asetuksen 2 §:n, jonka otsikko on ”Työskentely maanalaisessa kaivosteollisuudessa”, sanamuoto on seuraava:
”1)       Naispuoliset työntekijät eivät saa tehdä maanalaista kaivostyötä.
2)      1 momenttia ei sovelleta
1.       naispuolisiin työntekijöihin, jotka ovat vastuunalaisessa asemassa johtotehtävissä tai teknisissä tehtävissä ja jotka eivät
tee fyysisesti rasittavaa työtä;
2.       naispuolisiin työntekijöihin, jotka toimivat sosiaali- tai terveydenhoitoalan tehtävissä;
3.      naispuolisiin työntekijöihin, joiden on opintojen tai vastaavan koulutuksen osana suoritettava työharjoittelu, tämän harjoittelun
ajan;
4.      naispuolisiin työntekijöihin, jotka työskentelevät maanalaisessa kaivosteollisuudessa ainoastaan satunnaisesti tehtävissä,
jotka eivät ole fyysisesti rasittavia.”
22     Mainitun asetuksen 4 §:ssä, jonka otsikko on ”Fyysisesti erittäin rasittavat työt”, säädetään seuraavaa:
”1)       Naispuoliset työntekijät eivät saa tehdä työtä, jossa kuormien nostaminen, kantaminen, työntäminen, kääntäminen tai muu kuljettaminen
altistaa heidät erityiselle ruumiilliselle rasitukselle, joka kuormittaa elimistöä heille haitallisella tavalla.
2)      Kun arvioidaan, onko kyseessä 1 momentissa tarkoitettu työ, rasituksen ja kuormituksen kannalta on otettava huomioon ennen
kaikkea kuorman paino, laji ja muoto, kuljetusmuoto ja kuljetuksen nopeus, työsuorituksen kesto ja se, miten usein se toistuu,
sekä naispuolisten työntekijöiden kunto.
3)       1 momenttia ei sovelleta työhön, jossa naispuoliset työntekijät työskentelevät vain lyhytaikaisesti tai sellaisissa olosuhteissa,
joissa heidän henkensä tai terveytensä ei oleteta olevan vaarassa.”
23     Vuoden 1973 asetuksen 8 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1)       Vain 21-vuotiaat tai sitä vanhemmat miespuoliset työntekijät, joiden terveys on työsuorituksen kannalta riittävä, voivat työskennellä
ylipaineessa. – –
2)      – – Sikäli kuin 1 momentin mukainen terveysvaatimus täyttyy, myös 21-vuotiaat tai sitä vanhemmat naispuoliset työntekijät
voivat työskennellä ylipaineessa valvontatehtävissä tai muissa tehtävissä, jos työ ei aiheuta vähäistä suurempaa fyysistä
rasitusta.  – – ”
24     Vuoden 1973 asetuksen 31 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1)      Vain 21-vuotiaat tai sitä vanhemmat miespuoliset työntekijät, joiden terveys on työsuorituksen kannalta riittävä ja joilla
on terveyden ja turvallisuuden kannalta tarvittavat erityistiedot ja ammattitaito, voivat työskennellä sukeltajina. – – ”

Oikeudenkäyntiä edeltävä menettely
25     Komissio katsoi, että vuoden 1938 asetuksessa säädetty kielto ottaa naispuolisia työntekijöitä työhön maanalaiseen kaivosteollisuuteen
oli yhteisön oikeuden vastainen samoin kuin ylipaineessa tehtävää työtä ja sukellustyötä koskeva samankaltainen kielto, ja
se aloitti jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn. Se kehotti ensin virallisella huomautuksella
Itävallan tasavaltaa esittämään huomautuksensa ja lähetti tämän jälkeen 7.2.2002 perustellun lausunnon, jossa se kehotti kyseistä
jäsenvaltiota toteuttamaan lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta.
Kyseinen lausunto koski maanalaisessa kaivosteollisuudessa työskentelyn osalta vuoden 1938 eikä vuoden 2001 asetusta, joka
on nyt käsiteltävänä olevan kanteen kohteena ja johon Itävallan hallitus on vedonnut ensimmäistä kertaa mainittuun perusteltuun
lausuntoon antamassaan vastauksessa.
26     Koska komissio katsoi, että Itävallan viranomaisten toimittamien tietojen perusteella perustellussa lausunnossa tarkoitettu
jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen jatkui, se päätti nostaa nyt käsiteltävänä olevan kanteen.

Kanne

Tutkittavaksi ottaminen
Itävallan hallituksen lausumat
27     Itävallan hallitus katsoo, ettei komission kannetta voida ottaa tutkittavaksi siltä osin kuin se koskee kieltoa ottaa naisia
työhön maanalaiseen kaivosteollisuuteen. Se väittää, että komission perustellun lausunnon ja kanteen on perustuttava yhdenmukaisiin
väitteisiin. Itävallan hallitus vetoaa asiassa C-11/95, komissio vastaan Belgia, 10.9.1996 annettuun tuomioon (Kok. 1996,
s. I-4115) ja väittää, että vain silloin kun toimenpiteet, joihin on vedottu oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn kuluessa,
on pidetty voimassa kokonaisuudessaan, näiden kahden menettelyn vaiheen välillä toteutetut muutokset kansalliseen lainsäädäntöön
eivät estä ottamasta kannetta tutkittavaksi. Vuoden 2001 asetuksella on kuitenkin sen mukaan huomattavasti muutettu voimassa
olevaa tilannetta.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
28     On totta, että EY 226 artiklan nojalla nostetun kanteen kohde rajataan kyseisessä määräyksessä tarkoitetussa oikeudenkäyntiä
edeltävässä menettelyssä, ja että perustellun lausunnon ja kanteen on tästä syystä perustuttava yhdenmukaisiin väitteisiin
(ks. mm. asia C-227/01, komissio v. Espanja, tuomio 16.9.2004, 26 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
29     Tämä vaatimus ei voi kuitenkaan merkitä sitä, että perustellun lausunnon ja kannekirjelmässä esitettyjen vaatimusten pitäisi
aina olla täysin yhteneviä, kun oikeudenkäynnin kohdetta ei ole laajennettu tai muutettu vaan päinvastoin ainoastaan rajattu
(asia C-139/00, komissio v. Espanja, tuomio 11.7.2002, Kok. 2002, s. I-6407, 19 kohta). Tältä osin silloin kun lainsäädäntöä
on muutettu oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aikana, kanne voi koskea sellaisia kansallisia säännöksiä, jotka eivät ole
yhdenmukaisia perustellussa lausunnossa tarkoitettujen säännösten kanssa.
30     Edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Belgia annettu tuomio ei ole ristiriidassa tämän tulkinnan kanssa. Mainitun tuomion
74 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että riittää, että oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä riitautetulla
lainsäädännöllä käyttöön otettu järjestelmä on kokonaisuudessaan pysytetty niillä uusilla toimenpiteillä, joita jäsenvaltio
on toteuttanut perustellun lausunnon antamisen jälkeen ja jotka riitautetaan kanteessa. Näin todetessaan yhteisöjen tuomioistuin
ei ole sulkenut pois sitä, etteikö myös riittäisi, että uusilla toimenpiteillä otetaan käyttöön poikkeuksia perustellun lausunnon
kohteena olevaan järjestelmään, jolloin siis väitteen kohteena olevaa noudattamatta jättämistä korjataan osittain. Se, ettei
kannetta voitaisi tällaisessa tapauksessa ottaa tutkittavaksi, voisi antaa jäsenvaltiolle mahdollisuuden estää jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättämistä koskeva menettely siten, että se muuttaa lainsäädäntöään hieman aina saatuaan tiedoksi perustellun
lausunnon ja pitää näin toisaalta edelleen voimassa arvostelun kohteena olevan lainsäädännön.
31     Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa vuoden 2001 asetuksen 2 §:ssä kielletään vuoden 1938 asetuksen 16 §:n tavoin ottamasta
naisia töihin maanalaiseen kaivosteollisuuteen. Siinä tehdään aikaisemmasta asetuksesta poiketen tiettyjä poikkeuksia, joilla
rajoitetaan kiellon soveltamisalaa. Sillä, että kanne otetaan tutkittavaksi tässä tapauksessa, ei kuitenkaan vahingoiteta
puolustautumisoikeuksia siltä osin kuin kaikki ehdotonta kieltoa tukevat perustelut ja etenkin kaikki luonteeltaan lääketieteelliset
tai fysikaaliset perustelut on voitu esittää oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aikana ja kyseiset perustelut ovat pääosin
niitä perusteluja, joihin on vedottu poikkeuksia sisältävän kiellon perustelemiseksi.
32     Näin ollen Itävallan hallituksen esittämä kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskeva oikeudenkäyntiväite on hylättävä.

Kielto ottaa naispuolisia työntekijöitä työhön maanalaiseen kaivosteollisuuteen
Direktiivi 76/207
–       Asianosaisten lausumat
33     Komissio väittää, että vuoden 2001 asetuksen 2 §, jonka mukaan naisia voidaan ottaa töihin maanalaiseen kaivosteollisuuteen
ainoastaan tiettyihin rajattuihin toimintoihin, ei ole yhteensopiva direktiivin 76/207 3 artiklan 1 kohdan kanssa. Vaikka
kyseisessä direktiivissä itsessään onkin tiettyjä syrjintäkieltoa koskevia rajoituksia, siihen ei voida vedota esillä olevassa
asiassa riidanalaisen työskentelykiellon perustelemiseksi.
34     Komission mukaan maanalaisessa kaivosteollisuustoiminnassa ei ole kyse mainitun direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun
kaltaisesta ammattitoiminnasta.
35     Komissio väittää sen miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteeseen tehdyn poikkeuksen osalta, josta säädetään direktiivin
76/207 2 artiklan 3 kohdassa, että vaarat, joille naiset altistuvat maanalaisessa kaivosteollisuudessa, eivät yleisesti ottaen
eroa luonteeltaan niistä vaaroista, joille myös miehet altistuvat.
36     Itävallan hallitus tukeutuu tähän viimeksi mainittuun säännökseen ja väittää, että vuoden 2001 asetuksen 2 § on direktiivin
76/207 mukainen.
37     Itävallan hallituksen mukaan työskentely maanalaisessa kaivosteollisuudessa merkitsee tuki- ja liikuntaelinten jatkuvaa kuormittamista
rasittavassa asennossa usein kädet ylhäällä tehtyjen töiden yhteydessä ilmassa, joka on täynnä etenkin kvartsipölyä, typen
oksidia ja hiilimonoksidia ja jonka lämpö- ja kosteusarvot ovat suurimman osan ajasta keskiarvoa korkeammat. Tämä johtaa asianomaisten
työntekijöiden osalta siihen, että heillä on usein keuhkoihin, verenkiertoon ja selkärankaan liittyviä sairauksia (kaivostyöläisten
nivelkierukan tulehdus, nikamavälilevyjen vahingoittumiset, lihasreuma).
38     Lihasmassa ja -voima, vitaalikapasiteetti, hapenkulutus, veren volyymi ja punaisten verisolujen määrä on naisilla keskimääräisesti
alhaisempi kuin miehillä. Naisilla, jotka kestävät suuria fyysisiä rasituksia työpaikoillaan, on suurempi vaara saada keskenmeno,
kuten myös osteoporoosi vaihdevuosien aikana, ja heillä on muita enemmän migreeniä.
39     Koska naisilla on keskimääräisesti pienemmät selkänikamat, he joutuvat miehiä suurempaan vaaraan raskaita taakkoja kantaessaan.
Lisäksi useamman synnytyksen jälkeen vaara saada lannenikamien vammoja lisääntyy.
40     On näin ollen selvää, että miesten ja naisten välillä keskimääräisesti olevien ruumiinrakenteellisten erojen vuoksi hyvin
rasittava fyysinen työ maanalaisessa kaivosteollisuudessa altistaa viimeksi mainitut useammille vaaroille, toisin kuin mistä
on kyse esimerkiksi yötyön osalta, joka altistaa naiset ja miehet samoille rasituksille.
41     Komissio huomauttaa etenkin tältä osin Itävallan hallituksen itse todenneen oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä, että
”energiamuuttujien kenttä on huomattava, päällekkäisyydet miehiä koskevien arvojen kanssa ovat merkittäviä ja [että] tapauskohtainen
harkinta on näin ollen tarpeen”.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
42     Direktiivin 76/207 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti tasa-arvoisen kohtelun noudattamisella tarkoitetaan, että minkäänlaista
sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei esiinny niissä ehdoissa, jotka koskevat mahdollisuuksia työhön tai tehtävään. On selvää,
että vuoden 2001 asetuksen 2 §:n 1 momentilla miehiä ja naisia kohdellaan eri tavalla kaivosteollisuudessa työskentelemisen
osalta. Koska Itävallan hallitus vetoaa kyseisen direktiivin 2 artiklan 3 kohdassa säädettyyn poikkeukseen, on tutkittava,
kuuluuko tällainen erilainen kohtelu mainitun säännöksen soveltamisalaan ja onko se näin ollen sallittua.
43     Kuten yhteisöjen tuomioistuin on korostanut etenkin asiassa C-394/96, Brown, 30.6.1998 antamassaan tuomiossa (Kok. 1998, s.
I-4185, 17 kohta), kun direktiivin 76/207 2 artiklan 3 kohdassa jäsenvaltioille jätetään oikeus pitää voimassa tai antaa säännöksiä
naisten suojelemiseksi ”raskauden ja synnytyksen” perusteella, siinä tunnustetaan samalla sukupuolten välisen tasa-arvoisen
kohtelun periaatteen mukaisesti yhtäältä naisen raskaudenaikaisen ja -jälkeisen biologisen tilan ja toisaalta naisen ja lapsen
välillä synnytyksen jälkeen vallitsevan erityissuhteen suojeleminen oikeutetuksi.
44     Yhteisön lainsäätäjä on juuri sen vuoksi, että tietyt toiminnat voivat erityisesti altistaa raskaana olevat, äskettäin synnyttäneet
tai imettävät naispuoliset työntekijät tekijöille, prosesseille tai vaarallisille työolosuhteille, jotka vaarantavat turvallisuuden
tai terveyden, ottanut käyttöön direktiivin 92/85 antaessaan vaarojen arvioimista ja niistä tiedottamista koskevan järjestelmän
sekä kiellon harjoittaa tiettyjä toimintoja.
45     Direktiivin 76/207 2 artiklan 3 kohdassa ei kuitenkaan anneta mahdollisuutta sulkea naisia jonkin toimen ulkopuolelle pelkästään
sillä perusteella, että naisia pitäisi suojella enemmän kuin miehiä vaaroilta, jotka koskevat miehiä ja naisia samalla tavoin
ja joihin ei liity nimenomaisesti mainittujen tarpeiden kaltaista erityistä naisten suojelemisen tarvetta (ks. vastaavasti
asia 222/84, Johnston, tuomio 15.5.1986, Kok. 1986, s. 1651, Kok. Ep. VIII, s. 621, 44 kohta ja asia C-285/98, Kreil, tuomio
11.1.2000, Kok. 2000, s. I-69, 30 kohta).
46     Naisia ei saa myöskään sulkea jonkin toimen ulkopuolelle pelkästään sillä perusteella, että he ovat keskimääräisesti pienempiä
eivätkä niin voimakkaita kuin miehet keskimäärin, silloin kun miehillä, jotka ovat fyysisesti samankaltaisia, on mahdollisuus
päästä kyseiseen toimeen.
47     Vaikka tässä tapauksessa on totta, ettei vuoden 2001 asetuksella kielletä ottamasta naisia töihin maanalaiseen kaivosteollisuuteen
säätämättä samalla kyseistä kieltoa koskevia poikkeuksia, mainitun asetuksen 2 §:n 1 momentissa olevan yleisen kiellon soveltamisala
on kuitenkin hyvin laaja siltä osin kuin siinä suljetaan naiset myös sellaisten toimien ulkopuolelle, jotka eivät ole fyysisesti
rasittavia ja jotka eivät näin ollen merkitse erityistä vaaraa naisen biologiselle kyvylle tulla raskaaksi ja synnyttää sekä
raskaana olevan, äskettäin synnyttäneen tai imettävän naisen turvallisuudelle tai terveydelle taikka jopa sikiölle.
48     Kyseisen asetuksen 2 §:n 2 momentin 1 kohdassa säädetty poikkeus koskee näet ainoastaan sellaisia johtotehtäviä ja teknisiä
tehtäviä, joita hoitavat henkilöt ovat ”vastuunalaisessa asemassa” ja jotka näin ollen ovat hierarkiassa ylemmällä tasolla.
Mainitun momentin 2 kohdassa säädetty poikkeus koskee ainoastaan niitä naispuolisia työntekijöitä, jotka toimivat sosiaali-
tai terveydenhoitoalan tehtävissä, ja tämän saman momentin 3 ja 4 kohdassa on kyse yksinomaan ajallisesti rajatuista erityistilanteista.
49     Tällaisella lainsäädännöllä ylitetään se, mikä on tarpeen direktiivin 76/207 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun naisten suojelun
varmistamiseksi.
50     Tästä seuraa, ettei vuoden 2001 asetuksen 2 §:n 1 momentissa säädettyä yleistä kieltoa ottaa naisia työhön maanalaiseen kaivosteollisuuteen
voida edes kyseisen säännöksen 2 momentin kanssa luettuna pitää direktiivin 76/207 2 artiklan 3 kohdan perusteella sallittuna
erilaisena kohteluna.
EY 307 artikla ja ILO:n yleissopimus nro 45
–       Asianosaisten lausumat
51     Itävallan hallitus väittää, että asiassa vedotuista lääketieteellisistä perusteluista riippumatta naisten työhönottoa maanalaiseen
kaivosteollisuuteen koskevat rajoitukset ovat uudessa lainsäädännössä asetetuissa rajoissa perusteltavissa myös sillä, että
Itävallan tasavaltaa velvoittaa ILO:n yleissopimus nro 45, jonka se on ratifioinut vuonna 1937.
52     Asiassa C-158/91, Levy, 2.8.1993 annettu tuomio (Kok. 1993, s. I-4287, Kok. Ep. XIV, s. I-329, 17 kohta ja sitä seuraavat
kohdat) ja asiassa C-13/93, Minne, 3.2.1994 annettu tuomio (Kok. 1994, s. I-371, 19 kohta) huomioon ottaen jäsenvaltioiden
on Itävallan hallituksen mukaan joka tapauksessa mahdollista vedota oikeuksiin, joita niillä on tällaisten sopimusten perusteella.
Tästä seuraa, että Itävallan hallitus, jonka oli pantava ILO:n yleissopimuksessa nro 45 määrätty työkielto täytäntöön kansallisessa
oikeudessa, ei ole velvollinen tältä osin soveltamaan direktiivin 76/207 2 ja 3 artiklaa.
53     Komissio väittää, että Itävallan hallituksen edellä mainittujen asioiden Levy ja Minne perusteella tekemä päätelmä on liian
yleinen.
54     Komission mukaan yhteisöjen tuomioistuimen EY 307 artiklasta asiassa C-84/98, komissio vastaan Portugali, 4.7.2000 antamassaan
tuomiossa (Kok. 2000, s. I-5215, 51 ja 53 kohta) omaksuma tulkinta on suoraan sovellettavissa esillä olevaan tapaukseen. ILO:n
yleissopimuksen nro 45 7 artiklassa on näet irtisanomislauseke. On kiistatonta, että Itävallan tasavalta saattoi irtisanoa
kyseisen yleissopimuksen 30.5.1997 alkaen eli sen päivän jälkeen, jolloin direktiivi oli tullut sitä velvoittavaksi Euroopan
talousalueesta 2.5.1992 tehdyn sopimuksen (EYVL 1994, L 1, s. 3) ratifioimisen vuoksi. Itävallan tasavalta olisi komission
mukaan ollut direktiivin 76/207 3 artiklan 2 kohdan perusteella velvollinen irtisanomaan yleissopimuksen.
55     Itävallan hallitus väittää puolestaan, ettei se voinut tietää, että Itävallassa tällä alalla sovellettava lainsäädäntö oli
ristiriidassa yhteisön oikeuden lainsäädännön kanssa, eikä myöskään sitä, että komissio piti kyseisiä säännöksiä yhteisön
oikeuden vastaisina. Komission ensimmäinen kirje, joka koski kyseistä asiaa, oli päivätty 29.9.1998. Tästä seuraa, että ILO:n
yleissopimus nro 45 voidaan irtisanoa aikaisintaan 30.5.2007.
56     Edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Portugali annetussa tuomiossa jäsenvaltioille ei aseteta mitään yleistä velvollisuutta
irtisanoa kansainväliset sopimukset silloin kun ne ovat ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa. Itävallan hallituksen mielestä
tämä tulkinta seuraa myös asiassa C-475/98, komissio vastaan Itävalta, 5.11.2002 annetusta tuomiosta (Kok. 2002, s. I-9797,
49 kohta), jossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi niin kutsuttujen open skies -sopimusten osalta, että silloin kun tällaista
ennen liittymistä tehtyä sopimusta muutetaan, jäsenvaltiot ovat estyneitä tekemään uusia kansainvälisiä sitoumuksia ja tämän
lisäksi ne eivät voi myöskään pitää voimassa tällaisia sitoumuksia, jos ne ovat yhteisön oikeuden vastaisia. Jos on olemassa
yleinen velvollisuus irtisanoa yhteisön oikeuden vastaiset sopimukset, ei olisi ollut tarpeen todeta, että sopimus oli vahvistettu
kokonaan silloin kun sen tiettyjä osia muutettiin.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
57     EY 307 artiklan ensimmäisestä kohdasta ilmenee, että EY:n perustamissopimuksen määräykset eivät vaikuta sellaisiin velvollisuuksiin,
jotka johtuvat yhden tai useamman jäsenvaltion yhden tai useamman kolmannen maan kanssa, kun on kyse jäseneksi liittyneistä
valtioista, ennen niiden liittymispäivää tekemästä sopimuksesta.
58     Itävallan tasavalta, joka liittyi Euroopan yhteisöön 1.1.1995 alkaen, on ratifioinut ILO:n yleissopimuksen nro 45 ennen kyseistä
päivämäärää. Tämän yleissopimuksen 2 artiklassa on yleinen kielto käyttää naisia työssä maanpinnan alla kaivoksissa, ja sen
3 artiklassa sallitaan muutamia samantyyppisiä poikkeuksia kuin vuoden 2001 asetuksessa. On selvää, että mainitulla asetuksella
pannaan täytäntöön kyseisen yleissopimuksen mukaiset velvoitteet tiukentamatta niitä naisten työskentelyä koskevia rajoituksia,
joista siinä on määrätty.
59     Näin ollen vaikka on totta, että Itävallan tasavalta voi periaatteessa vedota EY 307 artiklan ensimmäiseen kohtaan pitääkseen
voimassa kansalliset säännökset, joilla edellä mainitut velvoitteet pannaan täytäntöön, saman artiklan toisessa kohdassa tarkennetaan
kuitenkin, että siltä osin kuin mainitun artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetut aikaisemmat sopimukset eivät ole sopusoinnussa
perustamissopimuksen kanssa, asianomaiset jäsenvaltiot käyttävät kaikkia aiheellisia keinoja todettujen ristiriitojen poistamiseksi.
60     Yhteisöjen tuomioistuimen tämän tuomion 50 kohdassa tekemä päätelmä huomioon ottaen Itävallan tasavallan ILO:n yleissopimuksen
nro 45 mukaiset velvoitteet ovat ristiriidassa direktiivin 76/208 2 ja 3 artiklan kanssa.
61     Kuten asiassa C-62/98, komissio vastaan Portugali, 4.7.2000 annetun tuomion (Kok. 2000, s. I-5171) 50 kohdasta ilmenee, yksi
EY 307 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettu aiheellinen keino tällaisen ristiriidan poistamiseksi on etenkin asianomaisen
sopimuksen irtisanominen.
62     On kuitenkin korostettava, että Itävallan tasavallan ainoa mahdollisuus irtisanoa ILO:n yleissopimuksen nro 45 Euroopan yhteisöön
liittymisensä jälkeen oli kyseisen yleissopimuksen 7 artiklan 2 kohdassa vahvistettujen sääntöjen mukaan 30.5.1997 seuraavan
vuoden kuluessa. Siihen aikaan tässä yleissopimuksessa määrätyn kiellon ja direktiivin 76/207 säännösten välistä ristiriitaa
ei ollut kuitenkaan todettu riittävän selkeästi siten, että kyseinen jäsenvaltio olisi ollut velvollinen irtisanomaan mainitun
yleissopimuksen.
63     On lisättävä, että kuten ILO:n yleissopimuksen nro 45 7 artiklan 2 kohdasta seuraa, Itävallalla on seuraava mahdollisuus irtisanoa
kyseinen yleissopimus sen jälkeen kun uusi kymmenen vuoden ajanjakso, joka alkaa kulua 30.5.1997, on päättynyt.
64     Tästä seuraa, että Itävallan tasavalta ei ole jättänyt noudattamatta yhteisön oikeuden mukaisia velvoitteitaan, kun se on
pitänyt voimassa vuoden 2001 asetukseen sisältyvien kaltaiset kansalliset säännökset.
65     Edellä olevasta ilmenee, että kanne on hylättävä siltä osin kuin se koskee naisten työhönottokieltoa maanalaisen kaivosteollisuuden
alalla.

Kielto ottaa naisia ylipaineessa tehtäviin töihin ja sukellustöihin
Asianosaisten lausumat
66     Komissio katsoo, että huomautukset, jotka se on esittänyt kiellosta ottaa naisia töihin maanalaiseen kaivosteollisuuteen,
pätevät samalla tavalla kieltoon ottaa naisia ylipaineessa tehtävään työhön ja sukellustyöhön. Sellainen yleinen kielto ottaa
naisia työhön, josta on säädetty ilman tapauskohtaista harkintaa, ei voi olla perusteltavissa väitetyillä naisten suojelua
koskevilla erityisillä tarpeilla.
67     Itävallan hallituksen mielestä vuoden 1973 asetuksen 8 ja 31 §:ssä olevat työhönottoa koskevat rajoitukset voidaan perustella
myös lääketieteellisillä syillä, jotka liittyvät erityisellä tavalla naisten toimintaan.
68     Ylipaineessa tehtävät työt ja sukellustyöt merkitsevät useimmissa tapauksissa huomattavaa fyysistä rasitusta esimerkiksi rakennettaessa
metroa ylipaineessa ja puhdistettaessa siltoja veden alla. Kielto ottaa naisia töihin fyysisesti erittäin rasittaviin ylipaineessa
suoritettaviin töihin ja kielto ottaa heitä sukellustöihin voidaan Itävallan hallituksen mukaan perustella miehiä alemmalla
maksimaalisella ventilaatiokapasiteetilla ja sillä, että naisilla on vähemmän punaisia verisoluja.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi
69     Ehdotonta kieltoa ottaa naisia sukellustöihin ei voida pitää direktiivin 76/207 2 artiklan 3 kohdan perusteella sallittuna
erilaisena kohteluna.
70     Sukellustöiden valikoima on laaja, ja niihin kuuluvat esimerkiksi toiminnat biologian, arkeologian, turismin ja rikospoliisin
alalla.
71     Vuoden 1973 asetuksen 31 §:ssä säädetyllä ehdottomalla kiellolla naiset suljetaan myös sellaisten toimien ulkopuolelle, jotka
eivät aiheuta merkittävää fyysistä rasitusta, ja sillä ylitetään selvästikin se, mikä on tarpeen naisten suojelemisen varmistamiseksi.
72     Ylipaineessa työskentelemisen osalta vuoden 1973 asetuksella suljetaan naiset sellaisten toimien ulkopuolelle, jotka aiheuttavat
heidän organismilleen suurta rasitusta.
73     Siltä osin kuin Itävallan hallitus vetoaa kyseisen poissuljennan perustelemiseksi naisten osalta alempaan maksimaaliseen ventilaatiokapasiteettiin
ja pienempään punaisten verisolujen määrään, se nojautuu väitteeseen, joka perustuu naisten osalta mitattuihin keskiarvoihin
niiden vertaamiseksi miesten osalta mitattuihin keskiarvoihin. Kuten Itävallan hallitus on itse kuitenkin oikeudenkäyntiä
edeltävässä menettelyssä myöntänyt, näiden muuttujien osalta yksilöllisten naisia koskevien arvojen ja yksilöllisten miehiä
koskevien arvojen päällekkäisyys on merkittävää.
74     Näin ollen lainsäädäntö, jossa suljetaan pois tapauskohtainen harkinta ja jossa naisia kielletään tekemästä kyseistä työtä,
vaikka tällainen työ ei ole kielletty miehiltä, joiden vitaalikapasiteetti ja punasolujen määrä on sama tai alempi kuin näiden
mitattujen muuttujien keskimääräiset arvot naisten osalta, ei ole sallittu direktiivin 76/207 2 artiklan 3 kohdan perusteella
ja se merkitsee sukupuoleen perustuvaa syrjintää.
75     Edellä olevan perusteella on todettava, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 76/207 2 ja 3 artiklan mukaisia
velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa vuoden 1973 asetuksen 8 ja 31 §:ssä yleisen kiellon ottaa naisia ylipaineessa
suoritettaviin töihin ja sukellustöihin ja säätänyt tässä ensiksi mainitussa tapauksessa vähäisen määrän poikkeuksia.

Oikeudenkäyntikulut
76     Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan yhteisöjen tuomioistuin voi silloin,
jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, määrätä oikeudenkäyntikulut
jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan. Koska komission kanne on
hyväksytty vain osittain, on määrättävä, että kukin vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Itävallan tasavalta ei ole noudattanut miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa
työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin
76/207/ETY 2 ja 3 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa 25.7.1973 annetun Druckluft- und Taucherarbeiten-Verordnungin
(ylipaineessa suoritettavista töistä ja sukellustöistä annettu asetus) 8 ja 31 §:ssä yleisen kiellon ottaa naisia ylipaineessa
suoritettaviin töihin ja sukellustöihin ja säätänyt tässä ensiksi mainitussa tapauksessa vähäisen määrän poikkeuksia.
2)
Kanne hylätään muilta osin.
3)
Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.