CELEX: 62009CJ0488
Конвенция ТИР
Митнически кодекс на Общността
Международни превози, извършвани под покритието на карнет ТИР
Гарантираща асоциация
Нередовно разтоварване
Определяне на мястото на извършване на нарушението
Събиране на вносни мита

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на различни разпоредби от митническата уредба на Съюза, както и от Митническата
конвенция относно международния превоз на стоки под покритието на карнети ТИР, подписана в Женева на 14 ноември 1975 година
(наричана по-нататък „Конвенцията ТИР“), одобрена от името на Европейската икономическа общност с Регламент (ЕИО) № 2112/78
на Съвета от 25 юли 1978 година (ОВ L 252, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 1, стр. 197)
и влязла в сила на 20 юни 1983 г.
Запитването е отправено в рамките на спор между Asociación de Transporte Internacional por Carretera (наричано по-нататък
„ASTIC“) и Administración General del Estado (Обща държавна администрация) относно събирането на митническо задължение, възникнало
от незаконосъобразното разтоварване на пратка цигари в Испания.

Правна уредба

Конвенцията ТИР
Конвенцията ТИР предвижда по-специално, че стоките, превозвани под установения от нея режим ТИР, не подлежат на заплащане
или депозит на вносни или износни мита и такси в транзитните митнически учреждения.
Член 11 от споменатата конвенция гласи следното:
„1.      В случай на неприключване на карнет ТИР или когато приключването на даден карнет ТИР е извършено условно, компетентните власти
нямат право да изискват от гарантиращата асоциация заплащане на сумите, визирани в член 8, параграфи 1 и 2, ако в срок от
една година, считано от датата на оформяне на карнета ТИР от тези власти, те не са уведомили писмено асоциацията за неприключването
или условното приключване. Тази разпоредба е приложима също така и в случай на приключване, постигнато чрез злоупотреба или
измама, като обаче в такъв случай срокът става две години.
2.      Искането за заплащане на сумите, визирани в член 8, параграфи 1 и 2, се изпраща на гарантиращата асоциация най-рано три месеца
след датата, на която тази асоциация е била уведомена, че карнетът не е приключен или че е приключен условно, или че приключването
е постигнато чрез злоупотреба или измама, и най-късно две години след същата тази дата. Същевременно, по отношение на случаите,
които са станали предмет на съдебни [производства] в рамките на гореуказания срок от две години, искането за плащане се изпраща
в срок от една година, считано от датата, на която съдебното решение е влязло в сила.
3.      За изплащане на изискваните суми гарантиращата асоциация разполага със срок от три месеца, считано от датата на искането за
заплащане, което ѝ е изпратено. Асоциацията получава възстановяване на изплатените суми, ако в срок от две години след датата
на искането за заплащане бъде установено по удовлетворителен за митническите власти начин, че не е извършена никаква нередовност
във връзка с въпросната транспортна операция“.
Член 37 от Конвенцията ТИР гласи:
„Когато не е възможно да се определи територията, на която е била извършена нередовност, тя се приема за извършена на територията
на договарящата страна, на която е била установена“.

Правото на Съюза
Съгласно член 203 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс
на Общността (ОВ L 302, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58, наричан по-нататък
„Митническият кодекс“) вносно митническо задължение възниква при „отклонение от митнически надзор на стоки, подлежащи на облагане
с вносни сборове“ и в момента на отклонението.
Член 215 от Митническия кодекс гласи:
„1.      Митническото задължение възниква на мястото, където е осъществен фактическият състав, довел до неговото възникване.
2.      Когато не е възможно да се определи мястото на възникване, посочено в параграф 1, митническото задължение се счита за възникнало
на мястото, където митническите органи установят, че стоката се намира в състояние, което е породило митническо задължение.
3.      Когато съответният митнически режим за дадена стока не е приключен, митническото задължение се счита за възникнало на мястото:
–        където стоката е била поставена под този режим,
[или]
–        където стоката е била внесена в Общността под този режим.
4.      Когато наличната информация позволява на митническите органи да установят, че митническото задължение вече е възникнало, когато
стоката се е намирала на друго място на по-ранна дата, смята се, че митническото задължение е възникнало на мястото, което
може да бъде определено като местоположение на стоката в най-ранния момент, в който може да се установи съществуването на
митническото задължение“.
Член 221 от Митническия кодекс гласи:
„1.      Длъжникът трябва да бъде уведомен за размера на сборовете по подходящ начин, веднага, след като този размер бъде взет под
отчет.
[...]
3.      Уведомяването на длъжника не може да бъде извършено след изтичането на тригодишен срок от датата на възникване на митническото
задължение. Въпреки това, когато поради дадено деяние, подлежащо на наказателно преследване, митническите органи не са били
в състояние да определят точния размер на дължимите сборове, уведомяването може да се извърши в рамките на действащите разпоредби
и след изтичането на посочения тригодишен срок“.
По силата на член 451 от Регламент (ЕО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане
на Регламент (ЕИО) № 2913/92 (ОВ L 253, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 7, стр. 3, наричан
по-нататък „Регламентът за прилагане“) за целите на прилагането на режим на международен превоз на стоки под покритието на
карнети ТИР митническата територия на Европейския съюз се приема за единна територия.
Съгласно член 454 от Регламента за прилагане:
„1.      Настоящият член се прилага, без да накърнява специфичните разпоредби на конвенциите ТИР и АТА по отношение на финансовата
отговорност на гарантиращите асоциации, когато се използва карнет ТИР или АТА.
2.      Когато бъде установено, че по време или във връзка с транспортна операция, извършвана под покритието на карнет ТИР, или транзитна
операция, извършвана под покритието на карнет АТА, е допуснато нарушение или нередност в определена държава членка, [събирането]
на митата и другите такси, които могат да бъдат дължими, се извършва от тази държава членка в съответствие с разпоредбите
на Общността или националните разпоредби, без да се отнема възможността за [наказателно] преследване.
3.      Когато не е възможно да се установи на чия територия е извършено нарушението или нередността, смята се, че те са били извършени
на територията на държавата членка, в която са били открити, освен ако в срока, установен в член 455, параграф 1, [на митническите
органи] не се представи достатъчно убедително доказателство за редовността на операцията или за мястото, където споменатото
нарушение или нередност са били извършени.
Ако не се представи подобно доказателство и по този начин се приеме, че споменатото нарушение или нередност са били извършени
в държавата членка, в която са били открити, митата и другите сборове по отношение на въпросните стоки се [събират] от тази
страна съгласно разпоредбите на Общността или националното законодателство.
Ако държавата членка, където действително е било извършено споменатото нарушение или нередност, след това бъде установена,
митата и другите сборове (освен събраните съгласно втория абзац като собствени [ресурси] за Общността) за съответните стоки
се възстановяват на съответната държава членка […] от държавата членка, която първоначално ги е събрала. В такъв случай, надвзетите
суми се връщат на лицето, което първоначално ги е платило.
Когато размерът на митата и другите сборове, първоначално събрани и върнати от държавата членка, която ги е събрала, е по-малък
от този на митата [и] сборовете, дължими в държавата членка, където нарушението или нередността е действително извършена,
тази държава членка събира разликата съгласно с разпоредбите на Общността или националното законодателство.
Държавите членки взимат необходимите мерки за справянето с нарушенията или нередностите и за налагане на ефикасни наказания“.
Член 455 от Регламента за прилагане гласи следното:
„1.      Когато бъде установено, че по време или във връзка с транспортна операция, извършвана под покритието на карнет ТИР или транзитна
операция, извършвана под покритието на карнет АТА, е извършено нарушение или нередност, митническите служби уведомяват титуляра
на карнет ТИР или карнет АТА и гарантиращата асоциация в срока, предвиден в член 11, параграф 1 от Конвенцията ТИР или член 6,
параграф 4 от конвенцията АТА, в зависимост от случая.
2.      Доказателството за [редовността] на операцията, извършена под покритието на карнет ТИР или карнет АТА в смисъла на член 454,
параграф 3, първа алинея, се съобщава в срока, предвиден в член 11, параграф 2 от Конвенцията ТИР или член 7, параграфи 1
и 2 от Конвенцията АТА, в зависимост от случая.
[…]“.
Член 457 от Регламента за прилагане гласи:
„За целите на член 8, параграф 4 от Конвенция ТИР, когато пратката влиза в митническата територия на Общността или тръгва
от отправна митница, разположена на митническата територия на Общността, гарантиращата асоциация [става] или е отговорна пред
митническите служби на всяка държава членка, на чиято територия влиза пратката [ТИР], до точката, в която тя напуска митническата
територия на Общността или до получаващата митница на тази територия“.

Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
ASTIC е гарантиращата асоциация във връзка с превозите, извършвани под покритието на карнет ТИР (наричани по-нататък „ТИР
превози“) на испанска територия. По силата на гаранционен документ от 18 февруари 1994 г. размерът на отговорността на тази
асоциация е до 200 000 USD.
Bundesverband Güterkraftverkehr Logistik und Entorgung eV (наричано по-нататък „BGL“) е гарантиращата асоциация за ТИР превозите,
извършвани на германска територия.
На 18 март 1994 г. митническото учреждение в Lindau (Германия) регистрира преминаването на карнет ТИР 10099706 за пратка цигари
от Швейцария с местоназначение митническо учреждение в Порто (Португалия). След като установява, че тази стока не е била представена
в получаващото учреждение, на 12 и 17 януари 1995 г. митническото учреждение в Lindau издава уведомления за митни сборове
до превозвача и до титуляра на карнет ТИР. На 17 януари 1995 г. това митническо учреждение уведомява и BGL, че въпросният
карнет ТИР не е бил приключен, след което на 26 февруари 1996 г. му изпраща искане за заплащане на дължимите сборове.
Успоредно с това на 17 януари 1995 г. споменатото митническо учреждение сигнализира прокуратурата за откритата нередовност,
а тя започва действия по разследване. Съдопроизводството по това дело приключва на 17 март 1998 г., когато Landgericht Augsbourg
(Германия) постановява наказателна присъда, в която е констатирано, че стоките са разтоварени в Севиля (Испания) и превозвачът
е осъден за контрабанда и подправка на документи по съставите за леки престъпления. В резултат от това германските митнически
органи изпращат преписката на испанските митнически органи, които да съберат митническото задължение по силата на член 215
от Митническия кодекс във връзка с член 454, параграф 3, трета алинея от Регламента за прилагане.
В резултат от това испанските митнически органи уведомяват превозвача, титуляра на карнетите ТИР и ASTIC за размера на измамата
и на 13 януари 1999 г. уведомяват последното в качеството му на гарантираща асоциация във връзка с ТИР превозите, извършени
в Испания, за фактите, свързани с извършеното нарушение, както и за размера на неплатените сборове, а именно 230 342 114 ESP
(или около 1 384 384 EUR). На 22 март 1999 г. ASTIC получава постановление за принудително събиране на това задължение.
След отхвърлянето на административната жалба на ASTIC срещу споменатото постановление за принудително събиране, както и на
жалбата му срещу решението за отхвърляне на административната жалба, ASTIC обжалва пред административното отделение на Audiencia
Nacional (Испания), който уважава жалбата му само частично, като приема, че отговорността му може да бъде ангажирана само
в размер до 200 000 USD.
Срещу решението, постановено от посочения съд, ASTIC подава жалба до Tribunal Supremo, като възразява по-специално срещу липсата
на компетентност на испанските митнически органи за събиране на неплатените сборове, тъй като възможността за събиране по
отношение на него е погасена по давност, понеже срещу него не са били предприети никакви действия в срока от две години след
датата на оформяне на карнета ТИР от германските митнически органи.
На първо място, посоченият съд изразява съмнения относно това дали испанските митнически органи са компетентни да образуват
ново производство за събирането на дължимите сборове, при положение че мястото на извършване на нарушението, а именно територията
на Испания, е определено след изтичането на срока, определен в член 454, параграф 3, както и в член 455 от Регламента за прилагане,
и германските митнически органи са изпратили искане за заплащане на дължимите сборове на гарантиращата асоциация във връзка
с ТИР превозите, извършени на германска територия.
На второ място, запитващата юрисдикция иска да установи дали изтичането на сроковете, предвидени в член 454, параграф 3 и
в член 455 от Регламента за прилагане, в член 221, параграф 3 от Митническия кодекс или в член 11, параграф 2 от Конвенцията
ТИР, може да бъде сочено от асоциация като ASTIC при обстоятелствата по главното производство, за да се приложи погасяването
по давност на гаранционната претенция, която митническата администрация може да предяви срещу тази асоциация.
На трето място, запитващата юрисдикция иска да установи дали уведомлението за митни сборове, изпратено от германските митнически
органи на гарантиращата асоциация относно ТИР превозите, извършени на германска територия, води до свързани с прекъсване последици
по отношение на ASTIC, като се има предвид, че тези органи не спират действието на искането за заплащане, изпратено на споменатата
асоциация.
При тези обстоятелства Tribunal Supremo решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Когато мястото на фактическото извършване на нарушение е определено, след като държава членка е установила нередовност в митническия
режим за ТИР превоз и е отправила до гарантиращата асоциация на нейната територия искане за заплащане на съответната сума,
посочена в уведомлението за митни сборове, съвместим ли е с член 454, параграф 3 и с член 455 от Регламент[а за прилагане]
фактът, че държавата членка по извършване на нарушението образува ново производство, за да изиска плащането на дължимите сборове
от главните длъжници и от гарантиращата асоциация по мястото на фактическото извършване на нарушението в рамките на отговорността
на последната, след като мястото на извършване на нарушението е определено след изтичане на срока, фиксиран в общностните
разпоредби?
При утвърдителен отговор:
2)      Може ли гарантиращата асоциация от държавата членка, в която действително е била извършена нередовността, да се позовава по
силата на член 454, параграф 3 и член 455 от Регламент[а за прилагане] или на член 221, параграф 3 от Митническия кодекс […]
на погасяването по давност на правото да се иска плащане на сумата до размера на гарантираната отговорност с мотив, че предвиденият
срок е изтекъл, без тя преди това да се е запознала с фактите?
3)      Води ли искането за заплащане, отправено по силата на член 11, параграф 2 от Конвенцията ТИР до гарантиращата асоциация на
държавата, която е констатирала нередовността, от митническата администрация на тази държава, до прекъсване на производството,
започнато срещу гарантиращата асоциация по мястото на извършване на нарушението?
4)      Може ли последното изречение на член 11, параграф 2 от Конвенцията TIR да се тълкува в смисъл, че предвиденият в него срок
е приложим за държавата по мястото на извършване на нарушението дори когато държавата, констатирала нередовността, не е спряла
действието на адресираното до гарантиращата асоциация искане за заплащане, въпреки че е водено наказателно производство относно
констатираните факти?“.

По преюдициалните въпроси

По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали членове 454 и 455 от Регламента за прилагане не
допускат митническите органи на държавата членка, на чиято територия е извършено нарушение на митническия режим на ТИР превоз,
да образуват ново производство за събирането на сборовете, възникнали от това нарушение, при положение че мястото на извършване
на нарушението е било определено в съдебен акт, след като компетентните органи на друга държава членка вече са установили
нередовност в митническия режим на посочения ТИР превоз.
Преди всичко следва да се напомни, че съгласно член 451 от Регламента за прилагане за целите на прилагането на карнети ТИР
митническата територия на Съюза се приема за единна територия.
Освен това по силата на член 203 от Митническия кодекс митническо задължение възниква при отклонение от митнически надзор
на стоки, подлежащи на облагане с вносни сборове.
Тъй като компетентността относно събирането на митнически задължения се поделя между различните митнически органи на държавите
членки, член 454, параграф 2 от Регламента за прилагане предвижда, че събирането на сборове, възникнали поради допуснато нарушение
или нередност, е от компетентността на държавата членка, на чиято територия съответното нарушение или нередност е било извършено.
Въпреки това и в съответствие с член 37 от Конвенцията ТИР, когато държавата, на чиято територия е извършено нарушението или
нередовността, не може да се определи със сигурност, временно се прилага презумпция за компетентност в полза на държавата,
на чиято територия е установено нарушението или нередовността. Същевременно, ако впоследствие се установи компетентността
на първата държава, тази презумпция се оборва (вж. в този смисъл Решение от 23 март 2000 г. по дело Met-Trans и Sagpol, C‑310/98
и C‑406/98, Recueil, стр. I‑1797, точка 37).
Подобен механизъм отговаря на представата, от една страна, че по отношение на трети страни, засегнати от операция под режима
за външен транзит на Съюза, държавите членки образуват единна митническа територия, и от друга страна, че определянето на
компетентната държава членка, която да събере митните сборове, е вътрешен за Съюза проблем, поради което промяната на компетентната
държава не се отразява върху обстоятелството, че носителят на митническото задължение трябва да заплати тези сборове (вж.
Решение по дело Met-Trans и Sagpol посочено по-горе, точка 38).
От една страна, следва да се отбележи, че във връзка с правото на доказване членове 454 и 455 от Регламента за прилагане не
уточняват кое лице трябва или може да представи доказателства за мястото на действително извършване на нарушението или нередовността
(вж. Решение от 23 септември 2003 г. по дело BGL, C‑78/01, Recueil, стр. I‑9543, точка 50).
От друга страна, във връзка със срока за доказване следва да се отбележи, че член 454, параграф 3, първа алинея от Регламента
за прилагане по същество препраща към член 455, параграф 2 от същия регламент (вж. в този смисъл Решение по дело BGL, посочено
по-горе, точки 64—66).
В този смисъл Съдът вече е постановил, че по силата на член 454 във връзка с член 455 от Регламента за прилагане, за да докаже
мястото на действително извършване на нарушението или нередовността, гарантиращата асоциация разполага със срок от две години,
който започва да тече от датата, на която ѝ е било изпратено искането за заплащане на митническото задължение, възникнало
от това нарушение или тази нередност (вж. в този смисъл Решение по дело BGL, посочено по-горе, точка 73).
В това отношение следва все пак да се отбележи, че член 11, параграф 2 от Конвенцията ТИР, към който препраща член 455, параграф 2
от Регламента за прилагане и който следователно трябва да бъде взет под внимание при тълкуването на втората посочена разпоредба,
съдържа изрично изключение от двегодишния срок, когато фактите от състава на нарушението са били предмет на съдебни производства.
От това следва, че когато мястото на извършване на нарушението или на нередовността се определя в съдебен акт, е възможно
изключение от този срок, при условие обаче тези факти да са били предмет на съдебни производства в срок от две години след
датата, на която гарантиращата асоциация относно територията, на която е установено нарушението или нередовността, е била
уведомена за него или нея.
В случая от акта за преюдициално запитване е видно, от една страна, че след като установяват, че стоката, влязла на германска
територия под покритието на карнет ТИР, не е пристигнала по местоназначение, на 17 януари 1995 г. германските митнически органи
уведомяват BGL за тази нередовност, след което на 26 февруари 1996 г. му изпращат искане за плащане на възникналите във връзка
с нея сборове.
От друга страна, на 17 януари 1995 г. германските митнически органи уведомяват за откритата нередовност прокуратурата, която
започва действия по разследване. Последвалото съдопроизводство приключва на 17 март 1998 г., когато Landgericht Augsburg постановява
акта, в който е установено, че разглежданата в главното производство стока е отклонена от митнически надзор на територията
на Испания.
На 24 август 1998 г. германските митнически органи изпращат този съдебен акт на испанските митнически органи.
От всички тези съображения следва, че за разлика от това, което твърди ASTIC, въпреки че съдебният акт, в който се установява
мястото на извършване на нарушението, е постановен повече от две години след като на BGL е изпратено искането за заплащане,
германските митнически органи не се отказват неправомерно от събирането на разглежданото в главното производство митническо
задължение в полза на испанските митнически органи.
Действително фактите по главното производство са били предмет на съдебни производства в Германия в сроковете, предвидени в
разпоредбите на член 454 във връзка с член 455 от Регламента за прилагане и в резултат от съдебния акт, постановен в това
производство, за място на извършване на нарушението, от което възниква това митническо задължение, е определена територията
на Испания и следователно се погасява компетентността на германските митнически органи относно събирането му в полза на испанските
митнически органи.
Следователно на първия въпрос следва да се отговори, че членове 454 и 455 от Регламента за прилагане трябва да се тълкуват
в смисъл, че когато презумпцията за компетентност относно събирането на митническо задължение от държавата членка, на чиято
територия е установено нарушение, извършено в рамките на ТИР превоз, бъде оборена в резултат от съдебен акт, в който се установява,
че това нарушение е извършено на територията на друга държава членка, митническите органи на последната стават компетентни
относно събирането на това задължение, при условие че фактите от състава на споменатото нарушение са станали предмет на съдебни
производства в срок от две години от датата, на която гарантиращата асоциация относно територията, на която нарушението е
открито, е била уведомена за него.

По втория, третия и четвъртия въпрос
С тези въпроси запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали ASTIC може да се позовава на погасителната давност,
предвидена в член 454, параграф 3 и член 455, параграф 1 от Регламента за прилагане, в член 11, параграф 1 от Конвенцията
ТИР и в член 221 от Митническия кодекс, за да се противопостави на искането за заплащане, изпратено му от испанските митнически
органи. Тази юрисдикция също иска да установи последиците по отношение на това искане за заплащане, които може да породи производството,
образувано първоначално от германските митнически органи.
В самото начало следва да се припомни, че член 454, параграф 3 от Регламента за прилагане е свързан със срока, предоставен
за определяне на компетентната държава членка, а член 221, параграф 3 от Митническия кодекс предвижда срока, след изтичането
на който длъжникът вече не може да бъде уведомяван относно митническото задължение.
Следователно в член 455, параграф 1 от Регламента за прилагане във връзка с член 11, параграф 1 от Конвенцията ТИР се определя
погасителната давност относно възможността за събиране, предвидена по отношение на гарантиращата асоциация. В този смисъл
митническите органи имат право да изискват от гарантиращата асоциация заплащането на митническото задължение само ако са я
уведомили писмено за извършеното нарушение в срок от една година след датата, на която са оформили карнета ТИР.
В случая на 13 януари 1999 г. ASTIC е уведомено, че нарушението е извършено на територията на Испания, докато разглежданият
в главното производство карнет ТИР е оформен от германските митнически органи на 18 март 1994 г., т.е. повече от четири години
преди уведомяването.
Все пак при конкретните обстоятелства по главното производство ASTIC не би могло да твърди, че правото на испанските митнически
органи да изискват от него заплащането на митническото задължение до размера на гарантираната сума е било погасено по силата
на член 455, параграф 1 от Регламента за прилагане, във връзка с член 11, параграф 1 от Конвенцията ТИР.
Действително, да се признае погасяването на това искане за заплащане при обстоятелства като тези по споменатото дело би довело
до поставяне под съмнение на полезния ефект на системата за събиране на митни сборове, установена от Конвенцията ТИР, Митническия
кодекс и Регламента за прилагане.
В този смисъл срокът, предвиден в член 455, параграф 1 от Регламента за прилагане във връзка с член 11, параграф 1 от Конвенцията
ТИР, има за цел да гарантира надлежното и еднакво прилагане на разпоредбите в областта на събирането на митата и таксите в
интерес на бързото и ефикасно предоставяне на разположение на собствени ресурси на Съюза. В светлината на тази цел предписаният
от тази разпоредба срок следователно трябва да се счита за процесуална норма, насочена единствено към административните органи,
за да ги накара да действат възможно най-бързо (вж. по аналогия Решение от 14 май 2009 г. по дело Internationaal Verhuis-
en Transportbedrijf Jan de Lely, C‑161/08, Сборник, стр. I‑4075, точки 50 и 51 във връзка с Регламент (EИО) № 1593/91 на Комисията
от 12 юни 1991 година за прилагане на Регламент (EИО) № 719/91 на Съвета относно използването в Общността на карнети ТИР и
на карнети ATA като транзитни документи (OВ L 148, стр. 11).
При това положение и въпреки че митническите органи са действали надлежно и своевременно съгласно изискванията по отношение
на тях, събирането на такива сборове би станало невъзможно, ако в резултат от съдопроизводство, което приключи по-късно от
една година след оформянето на карнета ТИР, компетентността на митническите органи на държавата членка, в която е открито
нарушението, се погаси в съответствие с член 454, параграф 3 от Регламента за прилагане във връзка с член 455, параграф 2
от него в полза на митническите органи на държавата членка, на чиято територия е извършено нарушението, а последните не са
в състояние да съберат митническото задължение, поради това че споменатият карнет ТИР е оформен преди повече от една година.
При тези обстоятелства следва да се напомни, че макар съгласно член 451 от Регламента за прилагане за целите на правилата
относно използването на ТИР карнети да се смята, че митническата територия на Съюза образува единна територия, всяка от 27‑те
държави членки е компетентна чрез своите собствени митнически органи да събира митнически задължения, възникнали на нейна
територия. Освен това във всяка държава членка съществува отделна гарантираща асоциация, която отговаря за заплащането на
митнически задължения, възникнали или за които се предполага, че са възникнали на територията на тази държава членка във връзка
с операция за ТИР превоз. При това положение гарантираща асоциация като ASTIC не би могла да се възползва от тази административна
разпокъсаност, за да попречи по този начин на събирането на митни сборове до размера на гарантираните от нея суми.
Следователно трябва да се приеме, че при конкретните обстоятелства по главното производство срокът от една година, предвиден
в член 455, параграф 1 от Регламента за прилагане във връзка с член 11, параграф 1 от Конвенцията ТИР, е започнал да тече
на датата, на която испанските митнически органи са били уведомени относно влезлия в сила съдебен акт, в който се установява,
че нарушението е извършено на територията на Испания.
По въпроса относно последиците от производството, започнато от германските митнически органи, за това, което провеждат испанските
митнически органи, от материалите по делото пред Съда не личи, че германските митнически органи са предприели необходимото
за изпълнението на искането за заплащане, отправено от тях до BGL.
При всички положения, ако запитващата юрисдикция установи, че германските митнически органи са събрали част от дължимите сборове
от тази гарантираща асоциация, следва да се напомни, че член 454, параграф 3 от Регламента за прилагане предвижда механизъм
за възстановяване на сборовете, събрани от митническите органи на държавата членка, в която е открито нарушението, в полза
на държавата членка, в която то действително е било извършено.
Следователно на втория, третия и четвъртия въпрос следва да се отговори, че член 455, параграф 1 от Регламента за прилагане
във връзка с член 11, параграф 1 от Конвенцията ТИР трябва да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като тези по главното
производство гарантираща асоциация не би могла да се позовава на погасителната давност, предвидена в тези разпоредби, когато
митническите органи на държавата членка, за чиято територия тя отговаря, я уведомят в срок от една година след датата, на
която тези органи са били уведомени за влезлия в сила съдебен акт, в който се установява тяхната компетентност, относно фактите,
породили митническото задължение, което тя трябва да изпълни до размера на гарантираната от нея сума.

По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход
на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени
за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:
1)
Членове 454 и 455 от Регламент (ЕО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на
Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността трябва да се тълкуват в смисъл, че когато
презумпцията за компетентност относно събирането на митническо задължение от държавата членка, на чиято територия е установено
нарушение, извършено в рамките на превоз под покритието на карнет ТИР, бъде оборена в резултат от съдебен акт, в който се
установява, че това нарушение е извършено на територията на друга държава членка, митническите органи на последната стават
компетентни относно събирането на това задължение, при условие че фактите от състава на споменатото нарушение са станали предмет
на съдебни производства в срок от две години от датата, на която гарантиращата асоциация относно територията, на която нарушението
е открито, е била уведомена за него.
2)
Член 455, параграф 1 от Регламент № 2454/93 във връзка с член 11, параграф 1 от Митническата конвенция относно международния
превоз на стоки под покритието на карнети ТИР, подписана в Женева на 14 ноември 1975 г., трябва да се тълкува в смисъл, че
при обстоятелства като тези по главното производство гарантираща асоциация не би могла да се позовава на погасителната давност,
предвидена в тези разпоредби, когато митническите органи на държавата членка, за чиято територия тя отговаря, я уведомят в
срок от една година след датата, на която тези органи са били уведомени за влезлия в сила съдебен акт, в който се установява
тяхната компетентност, относно фактите, породили митническото задължение, което тя трябва да изпълни до размера на гарантираната
от нея сума.
Подписи
*
Език на производството: испански.